recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**ויקטור איוואנוביץ' פצאייב** (ברוסית: **Виктор Иванович Пацаев**; ‏19 ביוני 1933 – 30 ביוני 1971) היה קוסמונאוט סובייטי שטס לחלל במשימה במסגרת תוכנית סויוז.

קורות חיים
----------

ויקטור פצאייב נולד בעיר אקטובה (אז בקזחסטן הסובייטית, כיום בקזחסטן) למשפחת פקיד. בשנת 1941 אביו גויס לצבא האדום וכבר באוקטובר 1941 נהרג בקרב. לאחר מספר שנים, אמא של פצאייב התחתנה שנית והמשפחה החדשה עברה להתגורר למחוז קלינינגרד שסופח לברית המועצות לאחר סיום מלחמת העולם השנייה.

לאחר סיום בית הספר ויקטור פצאייב ניסה להתקבל ללימודי גאולוגיה במוסקבה, אך לא התקבל והתחיל לימודים אקדמיים בפנזה. בשנת 1955 הוא סיים לימודי הנדסה והתחיל לעבוד במעבדה מטאורולוגית. בשנת 1968 פצאייב התחיל לעבוד במכון לתכנון מס' 1. 

בשנת 1968 פצאייב התקבל ליחידת הקוסמונאוטים. בשנת 1971 ויקטור פצאייב שוגר לחלל בחללית סויוז 11. במהלך הטיסה הושג שיא השהייה בחלל. לאחר סיום הטיסה שנמשכה 23 ימים במהלך הנחיתה התרחשה בריחה אוויר, בעקבות זאת, כשדלת הקפסולה נפתחה התגלו פצאייב ושני חבריו מתים. ויקטור פצאייב נטמן בבית הקברות של חומת הקרמלין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויקטור פצאייב** בוויקישיתוף
* תקציר נתונים באתר ספייספאקטס
* נתונים מאנציקלפדיית החלל
* ביוגרפיה באתר רוסקוסמוס (ברוסית)
* ביוגרפיה מפורטת (ברוסית)
* ויקטור פצאייב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* ויקטור פצאייב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אברהם פלג, "זינוק רוסי באכלוס ההלל", מעריב, 17 ביוני 1971

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1160217254
* NLP: a0000003688681
* VIAF: 1397151112561637180003
* WorldCat: viaf-1397151112561637180003

 |
**כוטאב** (בפרסית: **قطاب**; באנגלית: **Qottab**) הוא מאפה או עוגה מהמטבח הפרסי במילוי שקדים מטוגן בשמן עמוק,

מאפיינים
--------

את הכוטאב המקורי מכינים מקמח, שקדים, אבקת סוכר, שמן צמחי והל. העיר יזד ידועה בזכות הכוטאב שלה.

כוטאב התפתח ממאפה מלוח מוקדם יותר, הידוע בשם סנבוסאג, האב הקדמון של הסמוסה האתיופית והסמוסה הדרום אסיתית. מאז המאה ה-16, הצורה המלוחה המקורית של סנבוסאג הפכה לנדירה מחוץ לאזור לאריסטאן ולחוף המפרץ הפרסי.

הכנה
----

את הקינוח מכינים בשני סוגי מילויים: מאגוזי מלך ופיסטוק. בשכבה החיצונית, העשויה מבצק ומעוטרת באבקת סוכר, משתמשים לתכולתה בגרעיני פיסטוק וסוכר טחון או באגוזי מלך וסוכר טחון. כוטאב נחשב לאחד הקינוחים המתוקים האיראניים הוותיקים והאותנטיים ביותר.

סוגים נוספים
------------

כוטאב לאקי או ברסאק לאקי (Qottab Laki או Barsaq Laki) הוא מתוק השייך לאזור נוראבאד בלורסטן. שם מוסיפים משמש לבצק שלו, ומרכיביו הפנימיים הם קינמון, הל, מי ורדים, אגוזי מלך וסוכר. מומחי עיצוב טעמים של חברת הטעמים והבישום מגנוליה, השתמשו בידע ובטכנולוגיה מודרנית בפעולה ייחודית במטרה לשחזר ולהנציח טעמים איראניים אותנטיים. הם הצליחו לראשונה לעצב טעם כוטאב באיראן, ולאחר ביצוע מבחני הערכה חושית (טעימות) הטעם הופק כחלק מתעשיית המזון של איראן.

לקריאה נוספת
------------

* גוש-אה פיל (מאכל)
* קוטאב

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קוטאב** בוויקישיתוף   **המזהה לא מולא ולא נמצא בוויקינתונים, נא למלא את הפרמטר.**

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ramazani, N. "BĀDĀM". *Encyclopædia Iranica*. נבדק ב-7 באוקטובר 2011. `{{cite encyclopedia}}`:  (עזרה)
**קארל גוסטב ארנסט** (בגרמנית: **Karl Gustav Ernst**;‏1 בספטמבר 1904 - 30 ביוני 1934) היה קצין גרמני באס אה בעל דרגת גרופנפיהרר, בתחילת שנת 1933 עמד בראש מטה הארגון בברלין. לפני שהצטרף למפלגה הנאצית עבד בתור נער מעלית בבית מלון וכשומר במועדון לילה הומוסקסואלי.

השריפה ברייכסטאג
----------------

יש הטוענים כי היה זה ארנסט, יחד עם מספר שותפיו מהאס אה, שיצא מפתח סודי במבנה והבעיר את הרייכסטאג בליל ה-27 בפברואר 1933. אין הוכחה ישירה לכך: הנס ברנד גיזביוס האשים את גבלס בתכנון ההצתה, רודולף דילס הצהיר שגרינג ידע איך ומתי האש אמורה להתלקח ואילו פרנץ האלדר אמר שהוא שמע את גרינג לוקח אחריות על המעשה. אולם, איאן קרשו, היסטוריון בריטי, ציין שמרבית ההיסטוריונים אוחזים בדעה כי מרינוס ואן דר לובה ההולנדי הוא זה שהצית את הרייכסטאג.

ליל הסכינים הארוכות
-------------------

ב-30 ביוני 1934 נישא לאשתו ותכנן לנסוע מברמן למדיירה פורטוגל לירח דבש. ארנסט רהם, מנהיג האס אה, חזר ושב על כוונתו לחולל מהפכה סוציאליסטית ברייך השלישי שתתפוס את מקומם של הכוחות השמרנים בעסקים ובממשלה. מחשש שהאס אה יתמזג עם הרייכסווהר ויהיה לארגון הצבאי החזק והגדול ביותר בגרמניה, קצינים ובכירים בצבא הגרמני ובקריגסמרינה ביקשו לחסלו. אדולף היטלר החל בהשמדת האס האה במאורע שנודע כליל הסכינים הארוכות. הטיהור נמשך עד ה-2 ביולי.

ארנסט נעצר בברמרהאפן יחד עם אשתו וחברו מרטין קירשבאום, בבואו לצאת מן המדינה לירח הדבש באונייה. לאחר מכן הוא הועבר לידי יחידת הקומנדו של האס אס בפיקודו של קורט גילדיש, הוטס בחזרה לברלין, נלקח לצריפי דיוויזיית האס אס לייבשטנדרטה והוצא להורג בידי כיתת יורים בשעות הערב של ה-30 ביוני. לפי רישומי הגסטפו, ארנסט היה אחד מ-14 גרמנים שהוצאו להורג על ידי הלייבשטנדרטה של היטלר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קארל ארנסט** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 123495636
* VIAF: 25511729
* WorldCat (עם VIAF): 25511729

 |
**ערפילית שק הפחם** (נקראת לפעמים רק **שק הפחם**) היא ערפילית הבליעה הבולטת ביותר בשמים וניתנת לזיהוי בקלות גם בעין בלתי מזוינת בקבוצת הכוכבים הצלב הדרומי. מרחקה מכדור הארץ כ-600 שנות אור וקוטרה בין 30 ל-35 שנות אור. היא מכסה תחום של 5°×7° מהשמיים ונראית כצללית חשוכה על הרקע הבהיר של שביל החלב בסמוך לכוכבי הצלב הדרומי, כאשר קצותיה מגיעים גם לתוך קבוצות הכוכבים קנטאור וזבוב. למעשה הערפילית אינה חשוכה לחלוטין ובהירותה מגיעה לכ-10% מהבהירות של שביל החלב המקיף אותה. בהירות זו נובעת מהחזרה של אור הכוכבים המוסתרים על ידה.

היסטוריה
--------

האמו בשמים – קבוצת כוכבים אבוריג'ינית הכוללת את ערפילית שק הפחם כראשה של הציפור
הערפילית הייתה ידועה לתושבי החלק הדרומי של כדור הארץ כבר בתקופות פרה-היסטוריות ובתרבות האבוריג'ינית באוסטרליה היא היוותה את הראש של "האמו בשמים" – קבוצת כוכבים אבוריג'ינית. לאירופאים היא התגלתה רק בשנת 1499 על ידי מגלה הארצות ויסנטה יאנייס פינסון. בתחילה היא זכתה לכינוי קאנופוס השחור וכן הענן המגלני האפל (כניגוד לענני מגלן).

הערפילית ממלאת תפקיד מרכזי בספרם של לארי ניבן וג'רי פורנל "הקיסם בעינו של אלוהים".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ערפילית שק הפחם** בוויקישיתוף
* ערפילית שק הפחם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* ערפילית שק הפחם, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים
**גאורגי טימופייביץ' דוברובולסקי** (ברוסית: **Георгий Тимофеевич Добровольский**; ‏1 ביוני 1928 – 30 ביוני 1971) היה קוסמונאוט סובייטי שטס לחלל במשימה במסגרת תוכנית סויוז.

קורות חיים
----------

גאורגי דוברובולסקי נולד באודסה. בשנת 1944, במהלך מלחמת העולם השנייה וכיבוש אודסה על ידי רומנים, הוא נעצר על ידי המשטרה, הואשם באחזקת אקדח ונשפט ל-25 שנות בבית הסוהר. במרץ 1944 בעקבות תשלום שוחד הוא שוחרר מהכלא.

לאחר שחרור העיר דוברובולסקי התחיל לימודים בבית הספר של חיל האוויר הסובייטי ומשם המשיך לבית הספר לטייס. בשנת 1950 הוצב כטייס קרב באחד מיחידות של חיל האוויר הסובייטי.

בשנת 1963 הוא נכלל ביחידת הסוקמונאטים. בשנת 1971 גאורגי דוברולסקי ושני אנשי צוות נוספים שוגרו לחלל בחללית סויוז 11. במהלך הטיסה הושג שיא השהייה בחלל. לאחר סיום הטיסה שנמשכה 23 ימים במהלך הנחיתה התרחשה בריחת אוויר מהתא, בעקבות זאת, כשנפתחה דלת הקפסולה בהם חזרו לכדור הארץ, התגלו השלושה כמתים. גאורגי דוברובולסקי נטמן בבית הקברות של חומת הקרמלין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גאורגי דוברובולסקי** בוויקישיתוף
* תקציר נתונים באתר ספייספאקטס
* נתונים מאנציקלפדיית החלל
* גאורגי דוברובולסקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* גאורגי דוברובולסקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אברהם פלג, "זינוק רוסי באכלוס ההלל", מעריב, 17 ביוני 1971

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1160217483
* ISNI: 0000 0000 5751 2278
* NKC: mzk2006356195
* NLP: a0000003688679
* VIAF: 84682489
* WorldCat: viaf-84682489

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בכתב עת תורני. אם התכוונתם למושג הלכתי הנוהג בשבת וביום טוב, ראו תחום שבת.

**תחומין** הוא כתב עת תורני חד-שנתי לענייני **ת**ורה, **ח**ברה **ומ**ד**ינ**ה, המהווה במה לבירורי הלכה בסוגיות הנולדות מהמפגש בין אורח החיים היהודי ובין הקדמה הטכנולוגית והמודרניזציה. תחומין עוסק במגוון רחב של נושאים הלכתיים: שבת ומועד, איסור והיתר (כשרות המזון), מצוות התלויות בארץ, אישות ומשפחה, חברה ושלטון, משק וכלכלה, משפט עברי, הלכות צבא, הלכות מדינה, תורה ומדע, וענייני מקדש וגאולה.

כתב העת נוסד בשנת תש"מ (1980) על ידי הרב ישראל רוזן, ויוצא לאור על ידי מכון צומת שבגוש עציון. עד לשנת תשפ"ג (2023) יצאו לאור 43 כרכים (בכריכה קשה), כל כרך מכיל כ- 500 עמודים. הרב אורי דסברג היה העורך הראשי עד פטירתו בשנת תשע"א (2011), הרב ישראל רוזן היה אחד העורכים עד פטירתו בתשע"ח (2017), והרב יהודה שביב היה אחד העורכים עד לפטירתו בשנת תשע"ט (2018). כיום, עורך כתב העת הוא בעז אופן. בין חברי המערכת נמנים הרב מנחם פרל, הרב אורי סמט, הרב שי סימינובסקי, הרב ד"ר איתמר ורהפטיג, יצחק ברט. 

המאמרים ברובם הם מאת רבנים וחוקרים דתיים לאומיים. המאמרים המתפרסמים ערוכים לראשי פרקים ולכותרות משנה, המוצגים לפני הקורא בתחילת המאמר. בתחילת כל כרך מוצגים תוכן העניינים ורשימת המשתתפים בקובץ (מקום מגורם ועיסוקם), וכל כרך עשירי מכיל בסופו מפתח ערכים (אינדקס) מפורט. 

כמו כן קיים מאגר ממוחשב בשם תחומין פלוס, הכולל את כל קובצי תחומין שיצאו לאור, ומאפשר חיפוש בכל הקבצים (בתשלום).

קישורים חיצוניים
----------------

* מאגר תחומין מקוון באתר תחומין פלוס (בתשלום)
* אתר מכון צומת
* רשימת מאמרי כתב העת תחומין באתר רמבי"ש
* נריה גוטל, הרחבת תחומין, באתר ערוץ 7
**קוּטַאבּ** (באזרית: **Qutab** גם **Gutap**; בשפת הטאטים: **Gitob**) הוא מאכל אזרביג'ני וטאטי העשוי מבצק מגולגל דק שמתבשל לזמן קצר על מחבת פסים קמורה המכונה סאג'.

הרכב
----

כשמזג האוויר מתחמם, גדל מספר המנות העשויות מצמחי בר. קוטאב שייך למטבח הטאטי והאזרבייג'ני ולעוד מטבחים. הוא היה פופולרי כאמור גם במטבחים אחרים של דרום קווקז. קוטאב נוצר על ידי יצירת בצק נוקשה מקמח, מים, ביצים ומלח. את הבצק מרדדים לשכבה דקה בצורה עגולה ואת האמצע של כל עיגול ממלאים במלית לפני שמקפלים לבסוף לצורת חצי סהר. את הקציצות המתקבלות קולים משני הצדדים ומגישים בליווי יציקת חמאה מעל. קוטאב מוגש בדרך כלל גם עם יוגורט, כוסברה ירוקה, שומר ואוג.

וריאציות
--------

ישנן וריאציות רבות של קוטאב: בדרך כלל, דלעת וירקות משמשים כמילויים. יש גם:

* Shamakhy qutab
* Yashyl qutab
* Qarın qutabi
* Quzu qutabi (כבש),
* Deve qutabi ספציפיים לעיר דז'וראט.

הם וריאציות אזוריות של קוטאב באזרבייג'ן .

לקריאה נוספת
------------

* צ'יבורקי
* גזלמה
* חלוז'
* כוטאב

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קוטאב** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Karizaki, Vahid Mohammadpour (2019), "The Natural Beverages of the Tat Iranian Cuisine", *Natural Beverages*, Elsevier: 107–123, נבדק ב-2023-10-13
2. ↑  "Qutab (Fotosessiya) » BAKU-ART.az". *az.baku-art.com*. נבדק ב-2018-12-09.
3. ↑  Azerbaijani Cuisine - Flour-based Dishes
חברי המשלחת
תג המשלחת
**משלחת מס' 7** (באנגלית: **Expedition 7**) הייתה משלחת לתחנת החלל הבין-לאומית שפעלה מ-28 באפריל 2003 ועד ל-27 באוקטובר 2003. מפקד המשלחת היה יורי מלנצ'נקו מרוסיה. פעילות המשלחת נמשכה 182 ימים.

בעקבות אסון מעבורת החלל קולומביה בוצעו מספר שינויים:

* הצוות הגיע בחללית רוסית ולא במעבורת החלל כפי שתוכנן.
* הרכב הצוות צומצם ל-2 אנשים בלבד.
* כל הפעילות בהרחבת תחנת החלל הוקפאה עד לחידוש טיסות של מעבורות חלל אמריקאיות.

הרכב המשלחת
-----------

| שם | תפקיד | חללית הגעה | 28.04.2003–27.10.2003 | חללית חזרה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| רוסיהרוסיה יורי מלנצ'נקו | מפקד | סויוז TMA-2 |  | סויוז TMA-2 | מפקד משלחת מס' 7 |
| ארצות הבריתארצות הברית אדוארד לו | מהנדסת טיסה | סויוז TMA-2 |  | סויוז TMA-2 | חבר משלחת מס' 7 |

פעילות המשלחת
-------------

ב-26 באפריל לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-2 בפיקוד יורי מלנצ'נקו. החללית התחברה למודול "זריא". עם החללית הגיעו חברי משלחת מס' 7 לתחנת החלל הבין-לאומית. החל תהליך העברת אחריות על תחנת החלל לצוות החדש. 

ב-7 במאי חללית סויוז TMA-1 עם משלחת מס' 6 עזבv את תחנת החלל. אחריות על תחנת החלל הועברה למשלחת מס' 7.

ב-11 ביוני לתחנת החלל הגיע חללית מטען פרוגרס M1-10. החללית התחברה למודול "זבזדה". על החללית היו כ-2,500 ק"ג מטען. החללית הייתה מחוברת לתחנת החלל עד ספטמבר.

ב-28 באוגוסט חללית מטען פרוגרס M-47 נותקה מתחנת החלל ונשפרה בכניסה לאטמוספירה.

ב-31 באוגוסט לתחנת החלל הגיע חללית מטען פרוגרס M-48. החללית התחברה למודול "זבזדה". על החללית היו כ-2,500 ק"ג מטען. החללית הייתה מחוברת לתחנת החלל עד ינואר 2004.

ב-4 בספטמבר חללית מטען פרוגרס M1-10 נותקה מתחנת החלל ונשפרה בכניסה לאטמוספירה.

ב-18 באוקטובר לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-3 בפיקוד אלכסנדר קאלרי. החללית התחברה למודול "פירס". עם החללית הגיעו חברי משלחת מס' 8 לתחנת החלל הבין-לאומית ופדרו דוקה מספרד לביקור קצר. החל תהליך העברת אחריות על תחנת החלל לצוות החדש. 

חברי המשלחת ביצעו עשרות ניסויים מדעים בתחומים שונים.

ב-27 באוקטובר חללית סויוז TMA-2 עם משלחת מס' 7 ופדרו דוקה עזבו את תחנת החלל.

אחריות על תחנת החלל הועברה למשלחת מס' 8.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של משלחת מס' 7 לתחנת החלל הבין-לאומית

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **משלחת מס' 7 לתחנת החלל הבין-לאומית** בוויקישיתוף
* תיאור פעילות באתר רוסקוסמוס
* דיווח של נאס"א
* פעילות משלחת מס' 6 בתחנת החלל הבין-לאומית
* תיאור פעילות חללית אספקה פרוגרס M-47
* תיאור פעילות חללית אספקה פרוגרס M-48
* תיאור פעילות חללית אספקה פרוגרס M1-10

| תחנת החלל הבין-לאומית - משלחות |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • 12 • 13 • 14 • 15 • 16 • 17 • 18 • 19 • 20 • 21 • 22 • 23 • 24 • 25 • 26 • 27 • 28 • 29 • 30 • 31 • 32 • 33 • 34 • 35 • 36 • 37 • 38 • 39 • 40 • 41 • 42 • 43 • 44 • 45 • 46 • 47 • 48 • 49 • 50 • 51 • 52 • 53 • 54 • 55 • 56 • 57 • 58 • 59 • 60 • 61 • 62 • 63 • 64 • 65 • 66 • 67 • 68 • 69 • 70 |

 |
טטיאנה דורונינה בשנת 2008
**טטיאנה דורונינה** (ברוסית: **Татьяна Васильевна Доронина**; ‏12 בספטמבר 1933) היא שחקנית תיאטרון וקולנוע סובייטית ורוסיה. היא זכתה במספר פרסים ובשנת 1981 הוענק לה תואר האמן העממי של ברית המועצות. החל משנת 1987 היא מכהנת כמנהלת האומנותית של התיאטרון האמנותי על שם גורקי במוסקבה. בעלת כל ארבע דרגות של עיטור ההצטיינות למען המולדת.

חייה
----

טטיאנה דורונינה נולדה בלנינגרד. לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה אביה גויס לצבא ומשפחתה נמלטה לעיירה באזור ירוסלבל. עוד לפני סיום בית הספר דורונינה ניסתה להתקבל ללימודי משחק, אך בהיעדר תעודת בגרות לא התקבלה. בשנת 1956 היא סיימה את קורס לימודי משחק בבית הספר ליד התיאטרון האמנותי של מוסקבה. ביחד עם בעלה אולג בסילשווילי הם התקבלו להרכב של תיאטרון בעיר וולגוגרד. כבר לאחר שנה הם הצליחו לעבור ללנינגרד והחלו לשחק באחד מתיאטראות של העיר. 

בשנת 1959 גאורגי טובסטונוגוב הזמין את דורונינה ובעלה לתיאטרון הדרמה הגדול ודורוניה הייתה בין השחקניות הבולטות של התיאטרון. בשנת 1966 בעקבות בעלה החדש דורונינה עברה למוסקבה והתקבלה להתיאטרון האמנותי של מוסקבה. על במת תיאטרון זה דורונינה שיחקה עד לשנת 1971. בשנת 1971 השחקנית עברה לתיאטרון מאיאקובסקי. 

בשנת 1983, לפי הזמנת אולג יפרמוב דורונינה חזרה לתיאטרון האמנותי. בעקבות משבר חריף בתיאטרון זה בשנת 1987 התיאטרון התפצל ודורונינה מונתה למנהל אמנותי של התיאטרון החדש - התיאטרון האמנותי על שם גורקי. בתפקיד זה היא מכהנת עד היום.

במקביל להשתתפות בהצגות תיאטרון דורונינה הצטלמה בסרטים רבים. סרטו הראשון בהשתתפותה צולם עוד בשנת 1955. מספר פעמים (1967, 1968, 1973) דורונינה נבחרה לשחקנית השנה בברית המועצות. בסרטים המפורסמים שלה "שלוש צפצפות על פליושצ'יכה" ו"עוד פעם על אהבה" היא גילמה את התפקיד הראשי לצד אולג יפרמוב.

בשנת 1998 דורונינה פרסמה ספר אוטוביוגרפי, מהדורה שנייה יצאה לאור בשנת 2005.

דורונינה הייתה נשואה חמש פעמים והתגרשה מבעלה האחרון בשנת 1993.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טטיאנה דורונינה** בוויקישיתוף

* טטיאנה דורונינה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* טטיאנה דורונינה, באתר Discogs (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 121236811
* ISNI: 0000 0001 1587 0701
* LCCN: n88277820
* NKC: xx0156186
* VIAF: 3322446
* WorldCat: lccn-n88277820

 |
**דוגאלד סאתרלנד מקקול** (באנגלית: **Dugald Sutherland MacColl**; ‏10 במרץ 1859 – 21 בדצמבר 1948) היה צייר, מבקר אמנות, מרצה וסופר סקוטי. הוא היה מנהל גלריית טייט במשך חמש שנים.

ביוגרפיה
--------

מקקול נולד בגלאזגו והתחנך באוניברסיטת לונדון ובאוניברסיטת אוקספורד בין 1876 ל-1884. הוא גם למד בבית הספר לאמנות וסטמינסטר ובבית הספר סלייד אצל אלפונס לגרוס בין השנים 1884 ל-1892. אף שהוא היה צייר צבעי מים מוכשר, הוא זכור לטובה כסופר ומרצה לאמנות. מ-1890 עד 1895 הוא היה מבקר אמנות עבור The Spectator, ועבור ה-Sathery Review מ-1896 עד 1906. מקקול הפך לחבר ב-New English Art Club ב-1896, וערך את ה- Architectural Review מ-1901 עד 1905.

הוא פרסם את הספר בר הסמכה, "אמנות המאה התשע-עשרה", ב-1902. בעיתונאות ובספריו הוא היה חסיד מרכזי של האימפרסיוניסטים הצרפתים, והיה בעל השפעה בהפצת רעיונותיהם ועיצוב עמדות הציבור בבריטניה כלפי העדפת האימפרסיוניזם. מ-1906 עד 1911 הוא היה מנהל של גלריית טייט ולאחר פרישתו של סר קלוד פיליפס, ומנהל אוסף וולאס מ-1911 עד 1924.

במהלך הקריירה שלו, מקקול פעל למען מספר מטרות בתחום האמנותי, שהביאו להעשרת האוספים הציבוריים בבריטניה, כולל הקצבה ממשלתית ועיזבונות שכוונו למטרות אלה.

בשנות ה-20 הוא פעל, ללא הצלחה, לשימור גשר ווטרלו של ג'ון רני. אבל הרברט מוריסון ומועצת מחוז לונדון הצליחו בסופו של דבר להביא להחלטה להריסתו והחלפתו.

כחבר בוועדה המלכותית לאמנות יפה, הוא התנגד להצעה משנת 1925 לבנות מחסן מתחת לקיר הצפוני של מנזר וסטמינסטר. הוא גם היה דמות מרכזית בדיונים על תוספות "גותיות" לקולג'ים באוקספורד, ובמאמצים לשמר את בית החולים פאונדלינג.

דוגאלד סאתרלנד מקקול מת ב-1948 בלונדון.

תערוכת זיכרון לעבודותיו נערכה בגלריה טייט בשנת 1950. בנו היה רנה מקקול, קריקטוריסט ועיתונאי.

גלריה
-----

* במרפסתבמרפסת
* בחירה במועדון האמנות החדשבחירה במועדון האמנות החדש
* אכילס, ציור מעתיקות יווניותאכילס, ציור מעתיקות יווניות
* דיוניסוס וסאטיר, העתקה מעתיקות יווניותדיוניסוס וסאטיר, העתקה מעתיקות יווניות

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דוגאלד מקקול** בוויקישיתוף
* דוגאלד מקקול, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  No. 33067". The London Gazette. 17 July 1925. p. 4778.
2. ↑  "No. 33618". *The London Gazette*. 24 June 1930. p. 3957.
3. ↑  Obituary Mr. D. S. Maccoll, Art Critic, author, And Painter, The Times, 22 December 1948

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007273229005171
* AGSA: 2847
* BNE: XX1350479
* BnF: cb13550783x (data)
* CiNii: DA14428345
* GND: 1038626552
* ISNI: 0000 0000 8381 1845
* LCCN: n82257006
* NGV: 4299
* NLA: 35275968
* NLP: a0000002676736
* NTA: 070288674
* RKD: 51672
* SNAC: w6n63591
* SUDOC: 124015654
* Trove: 893438
* ULAN: 500022898
* VIAF: 49591342
* WorldCat: lccn-n82257006

 |
**יום ג'קי רובינסון** הוא אירוע מסורתי המתרחש מדי שנה ב-15 באפריל בליגת הבייסבול המקצועית, ה-MLB, המנציח ומכבד את היום שבו ערך ג'קי רובינסון את הופעת הבכורה שלו בליגה הבכירה. היום נחגג בכל אצטדיוני ה-MLB, ובאותו יום, כל השחקנים, המאמנים והמנהלים בשתי הקבוצות, והשופטים, לובשים את המספר שאותו לבש רובינסון, 42. 15 באפריל היה היום הראשון של העונה ב-1947, העונה הראשונה של רובינסון בליגה.

שחקני הסיאטל מרינרס לובשים את המספר 42 ביום ג'קי רובינסון
יום ג'קי רובינסון, שצוין לראשונה ב-15 באפריל 2004, היא הוקרה לקריירה יוצאת הדופן של רובינסון, הידועה בעיקר בזכות היותו שחקן הבייסבול השחור הראשון של הליגה הגדולה בעידן המודרני. הופעת הבכורה שלו עם הברוקלין דודג'רס ( לוס אנג'לס דודג'רס של היום) סיימה כ-80 שנים של הפרדה בענף הבייסבול, הידועה גם בשם קו הצבע בבייסבול, או מחסום הצבע. רובינסון נכנס להיכל התהילה של הבייסבול ב-1962, וב-1997, הוחלט ב-MLB שהמספר 42 יוצא לגמלאות על ידי כלל קבוצות הליגה, כלומר שאף שחקן, מאמן או שופט לא ילבש את המספר 42 על מדיו, הוא השחקן הראשון בענפי הספורט בארצות הברית שזכה לכבוד הזה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יום ג'קי רובינסון** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Rothe, Anna, ed. (1948). *Current Biography, Who's News and Why 1947*. New York: H.W. Wilson Co. p. 544. ISBN 9997376730.
2. 1 2 3  "Jackie Robinson, Los Angeles Dodgers Hall of Fame Baseball Player, Civil Rights Leader and Humanitarian". africanamericans.com. אורכב מ-המקור ב-11 באוקטובר 2008. נבדק ב-8 באוקטובר 2008. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  Smith, Claire (16 באפריל 1997). "A Grand Tribute to Robinson and His Moment". *The New York Times*. אורכב מ-המקור ב-1 בדצמבר 2007. נבדק ב-11 באוקטובר 2008. `{{cite news}}`:  (עזרה)
טקס הפתיחה לפני משחק האול סטאר 2016, בסן דייגו, קליפורניה.
**משחק האולסטאר של ליגת הבייסבול**, הידוע גם בשם "**Midsummer Classic**" ("קלסיקת אמצע הקיץ"), הוא משחק בייסבול שמתקיים כחלק מליגת ה-MLB שבו מתחרים השחקנים הטובים ביותר מהליגה האמריקאית (AL) והליגה הלאומית (NL). שחקני שדה פותחים נבחרים על ידי אוהדים, מגישים נבחרים על ידי מנהלים, ושחקני מחליפים נבחרים על ידי שחקנים ומנג'רים.

המשחק משוחק בדרך כלל ביום שלישי השני או השלישי ביולי, ונועד לסמן את נקודת המחצית הסמלית של עונת ה-MLB (אם כי לא נקודת המחצית המתמטית, שברוב העונות, חלה בשבוע הקלנדרי הקודם). כמה אירועים וחגיגות נוספים הקשורים למשחק מתקיימים מדי שנה סמוך ובמהלך הפסקה זו בעונה הרגילה, וביניהם נמנים, ההום ראן דרבי (תחרות הום ראנים), משחק סופטבול בין ידוענים ומשחק בין נציגי דור העתיד של ענף הבייסבול.

לא נערכו משחקי אולסטאר רשמיים של MLB בשנים 1945 ו-2020, ולא התקיימה בחירה רשמית של שחקנים, עקב מלחמת העולם השנייה ומגפת הקורונה, בהתאמה. שני משחקי אולסטאר נערכו בכל עונה מ-1959 עד 1962. משחק האולסטאר האחרון נערך ב-11 ביולי 2023, באצטדיון טי מובייל פארק בסיאטל, ביתם של סיאטל מארינרס.

בסוף משחק האול סטאר, מוענק פרס השחקן המצטיין של משחק האולסטאר, לשחקן שביצועיו בלטו במיוחד במהלך המשחק. במשחק האול סאטר האחרון זכה בפרס אליאס דיאז, מהקולרדו רוקיס של הליגה הלאומית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **משחק האולסטאר של ה-MLB** בוויקישיתוף
**רוברט מוריס ליפסון וינסטון, הברון וינסטון** (באנגלית: **Robert Maurice Lipson Winston, Baron Winston**, נולד ב-15 ביולי 1940) הוא רופא, מדען, מנחה טלוויזיה ופוליטיקאי, יהודי-בריטי יליד-אנגליה, חבר מפלגת הלייבור הבריטית, פרופסור לרפואה. בשנת 1995 הוענק לו תואר לורד גשמי לימי חייו.

ביוגריה
-------

נולד בלונדון, אנגליה, למשפחה יהודית-אורתודוקסית. אמו הייתה ראש העיר לשעבר של סאות'גייט (כיום שכונה בצפון לונדון). אביו נפטר כאשר וינסטון היה בן תשע, כתוצאה מטיפול רפואי שגוי וזיהוי מאוחר של שפעת. יש לו אח ואחות. בשנת 1973 התחתן וינסטון עם לירה הלן פייגנבאום (כיום הליידי וינסטון). יש להם שלושה ילדים, ג'ואל, טניה ובן שהוא מפיק ובמאי קולנוע וטלוויזיה. הוא אוהד מועדון הכדורגל של ארסנל ועמית של החברה המלכותית לאמנויות וחבר במועדון גאריק, ב- MCC ובמועדון אתנאיום בלונדון.

וינסטון נכח לראשונה בבית הספר המכינה של סלקומב עד גיל שבע, ואחריו בית הספר של קולט ובית הספר סנט פול.
בשנת 1964 סיים את לימודיו בבית הספר להוראת רפואה של אוניברסיטת לונדון. לאחר סיום לימודיו עבר להתמחות בבעיות פוריות. וינסטון היה חבר מועצה בקרן המחקר לסרטן בסרטן ובמחקר סרטן בבריטניה, ועד שנת 2013 היה חבר במועצה לחקר הנדסה ומדעי הגוף, שם גם שימש כיו"ר פאנל סוגיות החברה. הוא נותן הרצאות ציבוריות רבות בשנה בנושאים מדעיים.

תוך זמן קצר ויתר על הרפואה הקלינית ועבד כמפיק תיאטרון, וזכה בפרס המפיק הלאומי בפסטיבל אדינבורו לשנת 1969. בשובו לרפואה האקדמית, פיתח מיקרוסקופיה של הצינור וטכניקות שונות בניתוחי הרבייה, כולל היפוך עיקור. הוא ביצע את השתלת החצוצרות הראשונה בעולם בשנת 1979, אך טכנולוגיה זו הוחלפה לאחר מכן בהפריה חוץ גופית.

לורד וינסטון מתנגד להפרדת הדת והמדינה, והצהיר שמעמד הכנסייה האנגליקנית בממלכה המאוחדת הוא "אחת הסיבות שאני גאה להיות בריטי."

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רוברט וינסטון** בוויקישיתוף
* רוברט וינסטון, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* גלי וינרב, ‏"המחקר והטיפול בתחום הפוריות פשוט לא טובים מספיק", באתר גלובס, 17 בדצמבר 2017

הערות שוליים
------------

1. 1 2  אתר למנויים בלבד Robert Winston, ‏Robert Winston:'I do have a very dark side', The Telegraph, 15 August 2008
2. ↑  PEOPLE PILL, Robert Winston
3. ↑  Antidisestablishmentarianism ‘in a word’ is government policy. בלפסט טלגרף, 28 בנובמבר 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007309311005171
* BIBSYS: 98062336
* BnF: cb14642751w (data)
* CiNii: DA02266122
* GND: 142962945
* ICCU: PUVV476651
* ISNI: 0000 0001 0823 4002
* LCCN: n85828917
* LNB: 000076923
* MusicBrainz: 7f6c5492-f8af-496c-8bd9-95afe8feedea
* NDL: 00981967
* NKC: mzk2005300769
* NLA: 45799556
* NLK: KAC200504400
* NLP: a0000001169107
* NTA: 068682786
* SELIBR: 249274
* SUDOC: 085618608
* Trove: 1472188
* UKPARL: AMoP48bB
* VIAF: 79196798
* WorldCat: lccn-n85828917

 |
**טימותי "טים" סימנסקי** (באנגלית: **Timothy "Tim" Szymanski**) הוא קצין בדימוס בדרגת תת-אדמירל בצי ארצות הברית שירת כסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של ארצות הברית וכמפקד פיקוד הלוחמה המיוחדת של הצי.

ביוגרפיה
--------

סימנסקי גדל בוילמינגטון שבדלאוור. סבו ואביו שירתו בצי ארצות הברית. ב-1980 סיים לימודיו בתיכון קתולי, במהלך לימודיו הצטיין בהיאבקות ואף ייצג את ארצות הברית בתחרות בינלאומית ביפן. הוא למד במשך שנה במכינה של הצי וב-1985 סיים לימודיו באקדמיה הימית של ארצות הברית והתגייס לצי. הוכשר כחובל ושירת ביפן. ולאחר מכן התנדב ליחידת אריות הים ונהיה ללוחם ביחידה.

שירת כמפקד מחלקה בצוות ההובלה בכלי השיט התת-ימיים 2. שירת כמפקד חוליה, מפקד פלגה, קצין מבצעים וסגן מפקד צוות 6 של אריות הים. פיקד על יחידת הסירות 26, על צוות 2 של אריות הים ועל כוח משימה משותף למבצעים מיוחדים באפגניסטן במהלך מבצע אנקונדה. פיקד על כוח 2 של פיקוד הלוחמה המיוחדת של הצי. שירת כסגן מפקד לענייני מבצעים מיוחדים של מפקדת המבצעים המיוחדים המשותפת לארצות הברית ונאט"ו באפגניסטן. שירת באגף המבצעים של המטות המשולבים כראש ענף הלוחמה הגלובלית בטרור וכראש תא התיאום לפעולות באפגניסטן ופקיסטן. 
שימש עוזר מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים.

ביוני 2016 מונה למפקד פיקוד הלוחמה המיוחדת של הצי. הוא שירת בתפקיד עד ספטמבר 2018. ב-2020 מונה לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של ארצות הברית. בשנת 2021 הוחלף על ידי קולין גרין.

סימנסקי בעל תואר שני בתכנון ואסטרטגיה מהאוניברסיטה לביטחון לאומי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טים סימנסקי** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה באתר צי ארצות הברית

הערות שוליים
------------

1. ↑  VIDEO: Rear Admiral returns to Salesianum to share lessons from sports, ‏wdel.com, ‏5 במרץ 2016

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"טים סימנסקי"**.
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**אשר מדינה** (נולד בשנת תשל"ה, 1975) הוא עיתונאי ופובלציסט ישראלי חרדי.

ביוגרפיה
--------

נולד ברמת גן, בוגר ישיבת "עטרת ישראל" בירושלים. את כתיבתו העיתונאית החל בעיתון "חדשות שלנו" בבני ברק, בהמשך ניהל את מחלקת האקטואליה ברדיו "קול חי". לאחר מכן מונה כעורך ברשת "קו עיתונות דתית", ולאחר מכן עבד גם בעיתון "בקהילה", בתחילה ככתב פוליטי ולאחר כמה שנים החל לכתוב טור סיכום השבוע בעיתון. לצד זה כתב מדי שבוע טור סאטירי שבו שילב קטעי הומור לתוך אירועים אקטואליים. לאחר כמה שנים קיבץ את טוריו לספר **לך תבנה מדינה**. במקביל שימש כיועץ לראש עיריית בני ברק.

בשנת 2008 עזב את העיתון "בקהילה" ועבר לצוות הכותבים המייסד של העיתון "המבשר". היה כתב פוליטי וסיקר את הכנסת. בשנת 2010 מונה לתפקיד עורך המוסף השבועי של "המבשר", שם הוא כותב מדי שבוע טור פובליציסטי. בדצמבר 2014 פרש מעבודתו בעיתון לטובת דוברות מפלגת ש"ס לקראת הבחירות לכנסת ה-20. לאחר הבחירות החל לשמש כמזכיר סיעת ש"ס בכנסת.

בשנת 2012 נטש דיון באמצע צילומי תוכנית בהנחיית אלון גל עבור ערוץ 2 שעסקה בנושא הגזענות כלפי המזרחים מאחר שלטענתו הושמעו בה ססמאות גזעניות. במאמר שפרסם אחרי האירוע האשים מדינה את עורכי התוכנית הטלוויזיונית עצמם בגזענות.

מאוגוסט 2017 הוא משמש כעורך משנה בעיתון של תנועת ש"ס הדרך.

קישורים חיצוניים
----------------

* מאמרים של אשר מדינה, באתר בחדרי חרדים
* יאיר טוקר, ‏חגיגת בר המצווה לבנו של אשר מדינה מזכיר סיעת ש"ס • גלריה, באתר כיכר השבת, 14 באוגוסט 2015

הערות שוליים
------------

1. ↑  ישי כהן, ‏אשר מדינה החל לכהן כמזכיר סיעת ש"ס בכנסת, באתר כיכר השבת, 11 במאי 2015
2. ↑  העיתונאי החרדי עזב את האולפן וכתב טור 'גזעני', באתר בחדרי חרדים, 23 באפריל 2012
**התפלגות בולצמן** היא מושג מרכזי במכניקה סטטיסטית.

ההתפלגות מתארת את ההסתברות של מערכת הנמצאת בשיווי משקל תרמודינמי עם מאגר חום בטמפרטורה *T*, להיות במצב מסוים המתואר על ידי האינדקס *i*, כאשר אנרגיית המערכת היא *Ei*.

הסתברות זו נתונה על ידי:

{\displaystyle p\_{i}={\frac {\exp(-E\_{i}/k\_{B}T)}{Z}}}
כאשר:

* {\displaystyle Z=\sum \_{i}\exp \left({\frac {-E\_{i}}{k\_{B}T}}\right)} היא פונקציית החלוקה
* ו-*kB* הוא קבוע בולצמן

במכניקה סטטיסטית מתייחסים לאוסף המערכות המוגדרות על ידי אותה הבעיה הפיזיקלית, ואותם גדלים מקרוסקופיים (טמפרטורה, לחץ, פוטנציאל כימי, וכדומה), אך נבדלים על ידי המצב המיקרוסקופי של כל החלקיקים. אוסף זה נקרא צבר (ensemble), ועל ידי התייחסות למשקלים סטטיסטיים בהתאם להתפלגות ההסתברות, מתאר צבר זה נכונה מערכות בשיווי משקל תרמודינמי. התפלגות בולצמן מתאימה לצבר קנוני, המוגדר על ידי מספר קבוע של חלקיקים בכל המערכות, ועל ידי הטמפרטורה של הצבר בכללותו.

בגבול שבו מתקרבת הטמפרטורה לאפס המוחלט, מתבדרת פונקציית החלוקה (או מתקרבת ל-0 אם כל האנרגיות חיוביות), וההסתברויות עבור מערכת ללא  ניוון נוטות כולן ל-1 ול-0, עבור מצב היסוד ומצבים מעוררים בהתאמה. במקרה שיש יותר ממצב אחד עם אנרגיה מינימלית, נאמר שמצב היסוד מנוון, והאנטרופיה תהיה שונה מ-0 גם בטמפרטורה 0 קלווין.

בכל טמפרטורה סופית יהיה סיכוי לאכלוס של מצבים בעלי אנרגיות גבוהות יותר. ככל שהאנרגיה של מצב גבוהה יותר, ההסתברות להימצא בו נמוכה יותר. סיכוי סביר לאכלוס יהיה במצבים שהפרש האנרגיה שלהם ממצב היסוד הוא בסדר גודל של *kBT*.

עבור מערכות קלאסיות, התפלגות בולצמן נותנת את התפלגות מקסוול-בולצמן למהירויות. בנוסף, ההתפלגות חסרת זיכרון.

לפי התאוריה הארגודית כל מערכת דינמית תגיע לבסוף לשיווי משקל, שבו הסיכויים לאכלוס מצב מתוארים על ידי התפלגות בולצמן. למרות זאת, העולם שסביבנו רווי במערכות שאינן בשווי משקל. אנרגיית השמש מחזיקה את אטמוספירת כדור הארץ מחוץ לשיווי משקל ובכך מאפשרת את תופעות מזג האוויר, הנובעות משאיפת המערכת לחזור לשיווי משקל תרמודינמי. עקרון הפעולה של הלייזר מבוסס על דחיפת מערכת קוונטית אל מחוץ לשיווי משקל ליצירת היפוך אוכלוסייה.

| התפלגויות |
| --- |
| התפלגויות בדידות כלליות | אחידה בדידה • בינומית • מולטינומית • בינומית שלילית • ברנולי • גאומטרית • היפרגאומטרית • היפרגאומטרית שלילית • מנוונת • פואסון |  |
| התפלגויות רציפות כלליות | אחידה רציפה • בטא • גמא • לוג-נורמלית • מעריכית (אקספוננציאלית) • נורמלית (גאוסית) • לפלס • משולשת • פארטו • ריילי • קושי • כי בריבוע |
| התפלגויות בפיזיקה סטטיסטית | בולצמן • בוז-איינשטיין • מקסוול-בולצמן • פרמי-דיראק • זטא |
| התפלגויות נוספות | התפלגות t • התפלגות F • ארלנג • וייבול • לוגיסטית |
| סוגי התפלגויות | בדידה • רציפה • מותנית • נורמלית מוכללת • זנב עבה • לא פריקה • משותפת |
**צבי קמיל** (23 במאי 1935 – 27 ביולי 2010) היה מדען וממציא ישראלי, מראשי רפא"ל, ממקימי הכור הגרעיני בדימונה, חתן פרס ביטחון ישראל, וראש הוועדה המייעצת לבטיחות גרעינית.

ביוגרפיה
--------

קמיל נולד בפולין למשפחה דתית, וערב מלחמת העולם השנייה עלתה משפחתו לארץ ישראל והתיישבה בתל אביב. אביו, סוחר שטיחים, הקים בפתח תקווה את מפעל "מרינו" לטוויית צמר ועמד בראשו עד פטירתו ב-1963. קמיל למד בבית הספר הדתי "מוריה" ובתיכון העירוני הדתי. בסיום לימודיו, בשנת 1953, למד בטכניון לימודי אלקטרוניקה ובקרה אוטומטית, ובשנת 1958 השתלם בבית הספר למדעי הגרעין בשיקגו. כעבור שנה, השתלם בצרפת כחבר הצוות שעתיד היה להקים את הקריה למחקר גרעיני - נגב בשנת 1960.
בשנה הראשונה לאחר הקמת הקריה למחקר גרעיני היה קמיל אחראי לבטיחות מבנה הכור. לאחר מכן הצטרף לרפא"ל ועבד בה במשך שבע שנים, שבמהלכן זכה בפרס ביטחון ישראל לשנת 1965 על פועלו.

בשנת 1969 פרש להקמת מפעל האלקטרוניקה "בטא" בבאר שבע, שבו פותחו מערכות לאיתור מוקשים, בקרי חום ומכשירים העוסקים בשדות מגנטיים. בשנת 1976 שב לשירות הציבורי, לאחר שמונה על ידי שר התקשורת, אהרן אוזן, למדען הראשי במשרד התקשורת. בתקופת כהונתו, הוקמה מעבדת הפיתוח הראשונה במשרד, ובה פותח תחום הסיבים האופטיים ומחשוב מרכזיות הטלפון. לאחר שנתיים בתפקיד, עבר לחברת "אלסינט" בה שימש במספר תפקידים, בהם פיתוח וייצור מכשיר ה-MRI הראשון בישראל, עבורו זכה בפרס קפלן. לאחר שבע שנות עבודה ב"אלסינט", ייסד קמיל את חברת "אירוטל", שבה פותח לראשונה כרטיס החיוג הממיר פולסים לטונים ובכך נמכר בעיקר למדינות העולם השלישי, כמו כן פותחה מערכת מענה קולי וכן פותח מכשור רפואי.
במקביל לפעילותו זו מונה בשנת 1974 לחבר בוועדה המייעצת לבטיחות גרעינית. בשנת 1985 נבחר לעמוד בראשה, ושימש בתפקידו עד לפטירתו בשנת 2010.

משפחתו
------

קמיל נישא לצפירה, בתו של ד"ר ישראל האיתן (הייטנר), שהיה רבו של חיל הים. אמה, שרה תמר האיתן, הייתה בתו של הרב משולם ראטה. בתו הבכורה, רחל חגית, הייתה נשואה לאבי רט עד פטירתה בשנת 2023. בשנת 1982 שכל קמיל את בתו עטרת, שהייתה בת 20 במותה. 
כמו כן קמיל היה דודנו של הרב חיים קמיל, ראש ישיבת אופקים.

במקביל לתפקידיו הרבים והחשובים לביטחונה של מדינת ישראל, ניהל קמיל אורח חיים דתי אדוק, שכלל יקיצה מדי יום בשעה 3:30 לפנות בוקר, טבילה במקווה, ומסירת שיעור בדף היומי בבית הכנסת ברחוב בר כוכבא בתל אביב. פעם אמר "אנשים היודעים מהם תפקידיי הביטחוניים הסודיים, חושבים שביטחון מדינת ישראל נובע ממה שאני עושה בין שמונה בבוקר לשמונה בערב. ואני אומר לך שביטחון ישראל נובע ממה שאני עושה בין שלוש בבוקר לשמונה בבוקר".

קישורים חיצוניים
----------------

* יוסי מלמן, השריף של הכור הגרעיני, באתר הארץ, 2 באוגוסט 2005
* עוזי ברוך, המדען צבי קמיל הלך לעולמו, באתר ערוץ 7, 27 ביולי 2010
* אבי רט, חתן תורה ומר ביטחון, באתר ynet, 29 ביולי 2010
* יואל יעקובי, צדיק נסתר, באתר ערוץ 7, 26 באוגוסט 2010

הערות שוליים
------------

1. ↑  אבי רט, מקור ראשון, גיליון 735, 9 בספטמבר 2011 עמוד 9
**קרב אורונטס** נערך ב-15 בספטמבר 994 בין האימפריה הביזנטית ובעלת בריתה האמירות החמדאנית, בפיקודו של מיכאל בורטזס, לבין כוחות השושלת הפאטמית, בפיקודו של וזיר דמשק, הגנרל הטורקי מנגוטכין. הקרב הסתיים בניצחון פאטמי.

רקע
---

במהלך המאה ה-10 גבר שוב כוחה של האימפריה הביזנטית בסוריה. הערים טרסוס ואנטיוכיה, שהיו בסיסים עיקריים עבור המוסלמים למסחר והמפתח לשליטה על אגן האורונטס, נכבשו מחדש בתקופת שלטונו של קיסר ביזנטיון ניקפורוס השני. ב-969 כבש ניקפורוס השני את חלב והפך את אמירות השושלת החמדאנית, אשר הייתה הכוח הדומיננטי באזור, למדינת חסות. בימיו של יורשו, יוחנן הראשון צימיסקס, נכבשו דמשק, טבריה וקיסריה והביזנטים עמדו בפני כיבוש ירושלים, אך לאחר מותו של יוחנן הראשון בשנת 976 נסוגו בחזרה לצפון סוריה. המאבק בין הביזנטים לבין השושלת הפאטמית, אשר כבשה את מצרים ב-973 והפכה ליריבתם העיקרית, נמשכה במהלך המחצית הראשונה של שנות שלטונו של בסיליוס השני, סביב שני אזורי מפתח - אזור נמלי החוף של סוריה ולבנון ושטח מדינת החסות החמדאנית בצפון סוריה.

במסגרת מאבק זה הטיל מנגוטכין, המושל הפאטמי של דמשק, מצור על העיר אפאמיאה בין השנים 993 ל-994. הצבא הביזנטי, יחד עם בעלי בריתו החמדאנים, בפיקודו של בורטזס דוכס אנטיוכיה, קרב אל העיר במטרה להסיר את המצור.

הקרב
----

הצבאות נפגשו במקום בו חוצות שתי מעברות את נהר האורונטס סמוך לאפאמיאה ב-15 בספטמבר 994. מנגוטכין שלח חלק מכוחותיו לתקוף את בעלי הברית החמדאנים דרך מעברה אחת, ובמקביל רותק כוחו העיקרי של הצבא הביזנטי למקומו מול המעברה השנייה באמצעות יחידות של לוחמים טורקים ושכירי חרב. אנשיו של מנגוטכין חצו את המעברה, פרצו דרך הצבא החמדאני ואז הסתובבו ותקפו את הביזנטים מעורפם. הצבא הביזנטי נבהל והתפזר, תוך איבוד כ-5,000 מאנשיו.

תוצאות הקרב
-----------

זמן קצר לאחר הקרב השתלטו הפאטמים על מרביתה של סוריה. מנגוטכין כבש את אעזאז (أعزاز) והחל לצור על חלב.

התבוסה הובילה להתערבותו הישירה של הקיסר הביזנטי בסיליוס השני, אשר הגיב במערכה מהירה בשנה שלאחר מכן, ובהדחתו של בורטזס והחלפתו בדמיאן דאלאסנוס. בסיליוס וצבאו חצו את אסיה הקטנה בתוך שישה-עשר יום והגיעו לחלב באפריל 995, בעוד הפאטמים נסוגים ממנה ללא קרב. נוספת

* Binkley, Peter. **Pre-modern Encyclopaedic Texts: Proceedings of the Second Comers Congress, Groningen, 1 - 4 July 1996**. BRILL, 1997. ISBN 9004108300
* Holmes, Catherine. **Basil II and the Governance of Empire (976-1025)**. Oxford University Press, 2005. ISBN 0199279683

הערות שוליים
------------

1. ↑  מרדכי גיחון. **אטלס כרטא לתולדות ארץ ישראל, מבית"ר ועד תל חי: היסטוריה צבאית**. כרטא, 1974. עמוד 45
2. ↑  Binkley, עמודים 267-268
3. ↑  Holmes, עמוד 475
4. ↑  Gregory, Timothy E. **A History of Byzantium**. John Wiley & Sons, 2010. ISBN 140518471X. עמודים 269-270
5. ↑  Binkley, עמוד 269
6. 1 2  Binkley, עמודים 269-270
לוחית וינדולנדה מס' 291
החל משנת 1973 התגלו בבריטניה, בחפירות במבצר הרומי וינדולנדה (Vindolanda) סמוך לחומת אדריאנוס כ-35 ק"מ מזרחית לעיר קרלייל, יותר מ-1300 לוחיות עץ ששימשו לכתיבה. הלוחיות, בגודל טיפוסי של 20 על 8 ס"מ לערך ובעובי עד 3 מ"מ, עשויות מעץ ליבנה, אלמון ואלון מקומיים. הכתיבה נעשתה בדיו עשוי תערובת של פחם, גומי ערבי ומים. חלק מהלוחיות נכתבו עוד לפני הקמת חומת אדריאנוס, ומתוארכות לשנים 97–102 לספירה.
הטקסטים על הלוחיות כוללים מסמכים רשמיים בנושאי ניהול המבצר, למשל מכתב המבקש הוראות לפעולה ביום המחרת (כולל בקשה מנומסת לשלוח עוד בירה), דוחות, הזמנות של ציוד ואספקה, חשבונות ועוד. מכתבים אחרים הם מכתבים אישיים של קצינים, חיילים, סוחרים ואחרים. אחד המכתבים (לוחית 291) נכתב בידי קלאודיה סוורה (Claudia Severa), אשתו של מפקד מבצר סמוך, ובו הזמנה למסיבת יום ההולדת שלה המיועדת לסולפיסיה לפידיניה (Sulpicia Lepidina). זהו אחד הטקסטים הקדומים ביותר בלטינית שנכתבו בידי אשה. במכתב אחר (לוחית 346) חייל מדווח כי שלח גרביים, סנדלים ותחתונים (גטקס).

מכתבים דומים התגלו בכ-20 אתרים בבריטניה, חלקם לוחות עץ עליהם נכתב בדיו, וחלקם לוחות מצופי דונג (שעוות דבורים, בתוספת מעט צבע שחור), עליהם נכתב באמצעות חרט מתכת. מכתבי וינדולנדה היו הממצא הכתוב העתיק ביותר שנמצא בבריטניה עד למציאתן בלונדון של טבליות בלומברג (Bloomberg tablets) ב-2010 - כ-405 לוחיות עץ שהיו מצופות שעווה, ומתוארכות למחצית השנייה של המאה הראשונה לספירה (שנים 50 עד 80 לערך).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מכתבי וינדולנדה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מכתבי וינדולנדה (באנגלית)
* אתר מכתבי וינדולנדה (אנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007588665505171
* VIAF: 182678103
* WorldCat (עם VIAF): 182678103

 |
**גלעד גולוב** (נולד ב-26 ביולי 1965) הוא כימאי ומנהל ישראלי, מנכ"ל מכון התקנים הישראלי.

ביוגרפיה
--------

את שירותו הצבאי הסדיר עשה כלוחם וכמפקד בנח"ל המוצנח, ובמילואים שירת במשך כ-21 שנה בחטיבת הצנחנים הדרומית.

בשנת 1996 קיבל תואר שני בהנדסת תעשייה וניהול, תוך התמחות במינהל עסקים, ותואר דוקטור בכימיה, שניהם מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. במהלך לימודי הדוקטורט זכה בפרס הפקולטה לטבע להצטיינות בלימודים (1993), בפרס הצטיינות ע"ש שרייב של חברת מכתשים (1995) ובפרס הצטיינות ע"ש פרופ' אורצ'ין (1996).

עסק בהוראה, כמרצה וכמתרגל במחלקה לכימיה של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב וכמורה לכימיה בבית הספר האזורי "אשל הנשיא". בהמשך היה סגן מנהל היחידה לנוער שוחר מדע ומחוננים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ורכז פרויקט הלימודים היומי למחוננים בבית אריאל (1996-1991). 

מנובמבר 1995 עד מרץ 2001 היה מנהל מחלקת מחקר ופיתוח בחברת מגנזיום ים המלח. ממרץ 2001 עד ספטמבר 2013 שימש כסמנכ"ל הטכנולוגיה של החברה לשירותי איכות הסביבה וככימאי ראשי בה, ובהמשך, עד ספטמבר 2019 היה מנכ"ל החברה.

שימש מרצה מן החוץ לתארים מתקדמים בתחומים מחקר ופיתוח ואיכות הסביבה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בשנת תשס"ג זכה בפרס "מרצה מצטיין" מטעם אוניברסיטת בן-גוריון.

הוא אחראי לשלוש המצאות, אשר נרשמו כפטנטים בארצות הברית, אירופה, אוסטרליה, קנדה, ישראל ומדינות נוספות: אחת עוסקת בהחלפת חומר מזהם בחומר ידידותי לסביבה במהלך תהליך הפקת מגנזיום, השנייה בתהליך מיחזור גופרית מפסולת גופרית והאחרונה בשימוש בפסולת מתהליכי הפקת אנרגיה כתחליף למלט.

בספטמבר 2019 מונה למנכ"ל מכון התקנים הישראלי.

גלעד גולוב נשוי לאביבית גלזר ואב לשניים. הם מתגוררים בלהבים.

קישורים חיצוניים
----------------

* גלעד גולוב, ברשת החברתית LinkedIn
* גלעד גולוב, באתר ResearchGate
* שיחה פתוחה עם ד"ר גלעד גולוב מנכ"ל מכון התקנים על תקנים, תחרות ומחירים, סרטון בערוץ "המסלול האקדמי המכללה למינהל", באתר יוטיוב (אורך: 30:40)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ד"ר גלעד גולוב, מנכ"ל החברה לשירותי איכות הסביבה, התפטר, באתר info spot,‏ 27 בפברואר 2019
2. ↑  ד״ר גלעד גולוב נכנס לתפקיד מנכ״ל מכון התקנים, באתר port2port,‏ 18 בספטמבר 2019
**חנא נקארה** (בערבית: **حنّا نقاره**; 18 בינואר 1912 – 1984), היה עורך דין ופעיל ציבור ערבי, מראשי המפלגה הקומוניסטית בישראל.

ביוגרפיה
--------

נולד בכפר ראמה שליד עכו למשפחה נוצרית, שעברה לחיפה ב-1919. הוא למד בבית הספר הנוצרי בעיר; ב-1928 החל ללמוד הנדסה כתלמיד האוניברסיטה האמריקנית בביירות. ב-1930 החל לימודי משפטים באוניברסיטת דמשק, אותם סיים ב-1933. מ-1936 עסק בעריכת דין בחיפה, והתמחה בדיני מקרקעין. בשנות הארבעים הזדהה פוליטית עם המרקסיזם ופעל כחבר המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה. הוא היה ממייסדי הליגה לשחרור לאומי בשנות הארבעים, וכן ממייסדי העיתון "אל-מיחאז". ב-1946 שימש כעורך המדור הפוליטי בעיתון זה. בתקופת מלחמת העצמאות שהה בעכו ולא הורשה לחזור לחיפה. הוא עבר ללבנון, משם ניסה לחזור לחיפה אך נעצר בידי כוחות הביטחון והוחזק במאסר כשלושה חודשים.

לאחר שחרורו החל לעסוק בזכויות אדם, ופעילותו בתיקים הקשורים להפקעת קרקעות זיכתה אותו בכינוי: "עורך דין האדמה והעם". בין השאר ייצג את אנשי כפר עין מאהל כנגד הפקעת אדמותיהם, לצורך הקמת נצרת עלית. הוא היה ממייסדי "הוועד הארצי להגנה על האדמות" ביחד עם שחאדה שחאדה. היה פעיל למען דו-קיום ערבי-יהודי ויזם את הכנס היהודי-ערבי שהתקיים בשנים 1954–1956.

חיים אישיים
-----------

אחייניתו היא השחקנית סלווה נקארה.

הנצחתו
------

על שמו נקרא רחוב בחיפה. ב-1985 יצאו לאור זיכרונותיו בספר "חנא נקארה, פרקליט האדמה והעם".

קישורים חיצוניים
----------------

* גל אמיר ונעמה בן זאב, איך עורך דין לאומי-פלסטיני וקומוניסט תרם לעיצוב חופש הביטוי בישראל, באתר הארץ, 3 בינואר 2019
* עו"ד חנא נקארה חושף את התוכנית החדשה להפקעת אדמות הערבים בישראל, יוסף אלגזי
* אמציה פלד, רחוב נקארה, בתוך "**מדריך רחובות חיפה**", באתר האינטרנט של עיריית חיפה
* עופר אדרת, "הגנתי על עמי ועל בניו בתחום שבו יכולתי לעשות זאת", באתר הארץ, 9 באפריל 2019

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007281224605171
* ISNI: 0000 0000 3163 9326
* LCCN: n94017555
* SUDOC: 236629646
* VIAF: 58303419
* WorldCat: lccn-n94017555

 |
**הווארד אנתוני רוזנברג** (באנגלית: **Howard Anthony Rosenberg**; נולד ב-10 ביוני 1942) הוא מבקר טלוויזיה אמריקאי.

ביוגרפיה
--------

רוזנברג נולד בקנזס סיטי שבמיזורי. הוא סיים תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת אוקלהומה (אנ') בשנת 1964 ותואר שני במדעי המדינה באוניברסיטת מינסוטה (1966). בשנים 1965–1966, במהלך לימודיו במינסוטה, ערך את השבועון "White Bear Weekly", ולאחר מכן היה כתב ב-"Moline Dispatch" בשנים 1966–1968. הוא עבד ב"לואיוויל טיימס" (אנ') משנת 1968 ועד 1978, תחילה ככתב כללי, אחר כך ככתב פוליטי, ולבסוף כמבקר טלוויזיה. בשנת 1978 החל לעבוד ב"לוס אנג'לס טיימס", ושימש מבקר הטלוויזיה של העיתון במשך 25 שנה. בשנת 1985 זכה בפרס פוליצר לביקורת (אנ'). רוזנברג טבע את המונח "אמנויות לחימה משולבות", (MMA), בסקירה שלו לאירוע הראשון של האליפות הלחימה האולטימטיבית (UFC) ב"לוס אנג'לס טיימס" ב-15 בנובמבר 1993. בטור שפרסם זמן קצר לאחר פיגועי 11 בספטמבר 2001, אמר רוזנברג כי נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש נראה "נוקשה ונערי". זה הוביל לבקשות לפיטוריו והוא הצהיר שקיבל מכתבים שקראו לו "אוסמה בן רוזנברג" בגלל המחלוקת. באוגוסט 2003 פרש רוזנברג.

רוזנברג היה שופט בחבר השופטים של פרס פיבודי משנת 1996 עד 2003. הוא חיבר אנתולוגיה של מאמריו, "Not So Prime Time: Chasing the Trivial on American Television" (2005), וכתב את הספר "No Time to Think: The Menace of Media Speed and the 24-Hour News Cycle" עם צ'ארלס פלדמן (2008). הוא מלמד מספר קורסים בביקורת טלוויזיה כמרצה מן החוץ (adjunct professor) בבית הספר לאומנויות הקולנוע של אוניברסיטת דרום קליפורניה.

חיים אישיים
-----------

בתו של רוזנברג, קירסטן רוזנברג (אנ'), ניהלה מאפייה טבעונית בוושינגטון הבירה, והיא הזמרת הראשית של להקת המחווה הנשית "The Iron Maidens".

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של הווארד רוזנברג

הערות שוליים
------------

1. ↑  Fischer, Heinz-Dietrich; Fischer, Erika J. (2002). *The Pulitzer Prize Archive*. Vol. 16. K. G. Saur Verlag. p. 203. ISBN 3-598-30186-3.
2. ↑  "Howard Rosenberg". pulitzer.org.
3. ↑  Mark Gillespie, What's in a Name: Who Coined the Term 'MMA' First?, Fightland, ‏September 17, 2014 (באנגלית)
4. ↑  "Rosenberg to retire Aug. 8," July 28, 2003, *Los Angeles Times*
5. ↑  "George Foster Peabody Awards Board Members".
6. ↑  "Howard Rosenberg - Biography". Official Website, Howard Rosenberg. אורכב מ-המקור ב-11 באוקטובר 2010. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007461956305171
* BnF: cb16241765x (data)
* GND: 139756906
* ISNI: 0000 0001 1438 674X
* LCCN: n2004037679
* MusicBrainz: b2ab598d-aa92-4405-a19e-f093b4fa7248
* NKC: jo2012696225
* NTA: 315470429
* SNAC: w6wm3md2
* SUDOC: 099025345
* VIAF: 39145971398532330899
* WorldCat: lccn-n2004037679

 |
פרפור עקוד על גב היפופוטם.
**פרפור עקוד** (שם מדעי: *Ceryle Rudis*) הוא מין יחיד בסוג **פרפור**, השייך למשפחת השלדגיים. שמו ניתן לו משום שהוא מרבה לרפרף-לפרפר מעל פני המים. הפרפור העקוד נפוץ בכל אזור אפריקה שמדרום לסהרה, ובדרום אסיה מטורקיה ועד סין. בישראל הוא עוף יציב. הפרפור העקוד הוא העוף המצטיין ביותר ביכולת הצלילה שלו מגובה רב.

תכונות
------

צבעיו של הפרפור הם שחור ולבן ונוצותיו בולטות מקדקודו. הראש שחור ובולט בו לובנם של פס הגב, הלחיים והסנטר. צבע קשתית העין שחום. המקור והרגליים שחורים. הנוצות של חלקי הגוף העליונים שחורות אך עטורות בפס לבן דק. פרטי המבנה דומים לפרטיו של לבן חזה אך כנף הפרפור ארוכה יותר. הכנפיים שחורות ומוכתמות בלבן. הזנב שחור וקצהו עטור בלבן. במבט מלמטה הגחון, סוככות הכנפיים התחתונות ורוב אורכן של אברות הכנף הם לבנים, וכך נוצרת צללית כמעט לבנה.

הזכר והנקבה דומים זה לזה, אלא שלזכר שני פסים שחורים לרוחב החזה, העליון רחב והתחתון צר ואילו לנקבה שני כתמים שחורים בשולי החזה, מעין פס אחד לא סגור.

אין הבדל בניצוי בין עונות השנה. הצעיר דומה לבוגר אך בחזהו ענק אפור ולא שחור, ושולי נוצות סנטרו וקדמת צווארו עטורים בפס אפור דק.

אורך גופו של הפרפור עקוד כ-27 סנטימטרים, ומשקלו כ-80 גרמים.

הוא מצוי ליד מקווי מים אך מזדמן גם בחוף הים. עוף זה חברותי יותר מבני משפחתו ולעיתים אפשר לראות במשך היום פרפורים אחדים השוהים יחד. באזורים מסוימים, כגון, נחל תנינים, נוהגים להיאסף עשרות פרפורים ללינה מקובצת.

הפרפור ניזון בעיקר מדגים. לרוב מאתר הפרפור את הדגים "ממבט על" – רפרוף גבוה מעל פני המים, צונח לעבר טרפו וסועד את ארוחתו.

הפרפור מקנן לעיתים במושבות. הקן הוא מחילה חפורה בקיר עפר. אורכה עשוי להגיע לשני מטרים. בתטולה על פי רוב ארבע ביצים. צבע הביצה לבן. ההורים דוגרים במשך כעשרים יום. הם מאכילים את הגוזלים במשך כ-25 ימים לפני פריחתם מהקן ועוד שבועות אחדים לאחר מכן. פרפור עקוד משלים, ככל הנראה, 2 מחזורי קינון בשנה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרפור עקוד** בוויקישיתוף
* פרפור עקוד, באתר ITIS (באנגלית)
* פרפור עקוד, באתר NCBI (באנגלית)
* פרפור עקוד, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* פרפור עקוד, באתר GBIF (באנגלית)

פרפור חוטף טרף מהמים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרפור עקוד באתר הרשימה האדומה של IUCN
**טוד מקארת'י** (באנגלית: **Todd McCarthy**) (נולד ב-16 בפברואר 1950) הוא מבקר קולנוע אמריקאי שכתב במשך 31 שנה במגזין Variety וכיום כותב עבור המגזין The Hollywood Reporter.

חייו
----

מקארת'י הוא דמות מוכרת בהוליווד ובתקופתו ב-Variety היה מבקר הקולנוע הבכיר (Chief Film Critic) של המגזין. הוא נשלח מטעם המגזין לפסטיבלי קולנוע רבים, והיווה דמות המזוהה עם המגזין. בביקורות שפרסם על סרט חדש, אותן השתדל לפרסם בסמוך ליציאתו לאקרנים, הוא נהג לכלול התייחסות לפוטנציאל הרווחי של הסרט בקופות הקולנוע, והשתדל לנמק את ביקורתו, באופן שיהווה ביקורת בונה ליוצרי הסרט.

ב-2010 פוטר מהמגזין Variety, יחד עם מבקר התיאטרון הבכיר של המגזין דייוויד רוני, בשל קשיים כלכליים, אף שדובר המגזין הביע תקווה שמקארת'י ורוני ימשיכו לכתוב עבור המגזין כפרילאנסרים. מקארת'י, עם זאת, החליט לעבור למגזין The Hollywood Reporter.

רוג'ר איברט ציין כי פגש את מקארת'י כשעוד היה חדש בעבודתו כמבקר קולנוע בשיקגו סאן טיימס וכשמקארת'י עוד היה נער בתיכון, לאחר ששלח לו מכתב בו ציין כי הוא חובב סרטים והוא היה רוצה לשוחח עמו. הוא פגש את מקארת'י ואת חברו צ'ארלס פלין (Charles Flynn) והתרשם מידיעותיהם המקיפות על סרטי קולנוע; הוא כותב כי "הם ראו את כולם (=כל הסרטים), ערכו ביניהם דיונים על כולם, וכתבו על מחצית מהם".

בשנת 1975 ערכו מקארת'י ופלין את הספר *Kings of the Bs*, אוסף של כתבים וזיכרונות על יוצרי בי מוביז מהעבר וכאלה פעילים. בשנת 2000 חיבר מקארת'י את הספר *Howard Hawks: The Grey Fox of Hollywood*, ביוגרפיה של במאי הקולנוע הווארד הוקס.

בנוסף לפעילותו כמחבר וכמבקר קולנוע, ביים מקארת'י ארבעה סרטים תיעודיים בנושא קולנוע. הראשון בהם הוא "*Visions of Light*" ‏(1992) העוסק בצילום, לאחר מכן ביים את הסרט "*Claudia Jennings*" ‏(1995), על אודות קלאודיה ג'נינגס, דוגמנית מגזין פלייבוי וכוכבת בי מוביז, שנהרגה בתאונת דרכים. בשנת 1999 יצא הסרט "*Forever Hollywood*" על העיר הוליווד וסרטיה, שתוכנן להיות מוקרן על בסיס יומיומי כקבלת פנים למבקרי "הסינמטק האמריקאי" (American Cinematheque) בלוס אנג'לס. בשנת 2007 הוא יצר את "*Man of Cinema: Pierre Rissient*" על דמותו הייחודית של איש הקולנוע פייר ריזיין.

קישורים חיצוניים
----------------

* טוד מקארתי, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* טוד מקארתי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* טוד מקארתי, באתר AllMovie (באנגלית)
* טוד מקארתי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* טוד מקארתי, באתר Metacritic (באנגלית)
* טוד מקארתי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

* Roger Ebert, Variety: This thumb's for you, Roger Ebert's Journal, Chicago Sun Times, March 9, 2010
* ביקורות מאת מקארת'י, באתר מגזין Variety
* ספרים מאת מקארת'י, באתר גוגל ספרים

הערות שוליים
------------

1. ↑  Roger Ebert, Variety: This thumb's for you, Roger Ebert's Journal, Chicago Sun Times, March 9, 2010
2. ↑  רוג'ר איברט מציין כי הוא סבור שג'נינגס למדה יחד עם מקארת'י בבית הספר התיכון
3. ↑  Bruce Bennet, Pierre Rissient Is the Man To Know, The New York Sun, September 16, 2008

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007457858005171
* BnF: cb13175123b (data)
* GND: 135707056
* ISNI: 0000 0001 1609 2075
* LCCN: n96108509
* NTA: 127852840
* SUDOC: 035222166
* VIAF: 24740933
* WorldCat: lccn-n96108509

 |