recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
שגיאות פרמטריות בתבנית:מבנה   
פרמטרים ריקים [ מיקום ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**גשר ווקסהול** (באנגלית: **Vauxhall Bridge**) הוא גשר פלדה מעל הנהר תמזה במרכז לונדון המקשר בין רובע וסטמינסטר בצפון מערב לבין שכונת ווקסהול בדרום מזרח. הגשר נמצא בין גשר למבת' לבין גשר גרובנור.

מצידו הצפוני של הגשר, בגדה הצפונית של הנהר מצוי אזור וסטמינסטר ובו מוזיאון טייט בריטניה ומגדל מילבנק וכן שכונת פימליקו. מצידו הדרומי של הגשר, בגדה הדרומית של הנהר מצויים תחנת ווקסהול, בניין SIS והשכונות קנינגטון וווקסהול.

נהר האפרה, אחד מהנהרות התת-קרקעיים של לונדון נשפך אל נהר התמזה מזרחית לגשר, בגדתו הדרומית של הנהר.

היסטוריה
--------

הגשר הראשון שעמד במקום זה היה גשר קשתות שתוכנן על ידי ג'יימס ווקר ונפתח לציבור בשנת 1816 כגשר אגרה. גשר זה היה הרביעי מבין הגשרים שהוצעו במקום. שלוש תוכניות קודמות להקמת הגשר באתר זה כללו שתי תוכניות של ג'ון רני: גשר אבן ובו שבע קשתות, וגשר ברזל יצוק ובו 11 קשתות, ותוכנית של סר סמיואל בנת'ם. תוכניות אלה נזנחו עוד בשלב התכנון. 

לגשר שנבנה על ידי ווקר היו תשע קשתות עשויות ברזל, והוא היה מבנה הברזל הראשון שנבנה בלונדון. בשל סחף הגאות נחשפו יסודות המבנה ויציבותו התערערה. הוחלט שלא לתקן את היסודות משיקולי עלות, וגשר זמני מעץ נבנה בשנת 1898 על מנת לאפשר את הריסת הגשר. הגשר נהרס באותה שנה, אולם בניית הגשר החדש לא החלה עד שנת 1904.

הגשר הנוכחי תוכנן על ידי סר אלכסנדר ביני. התוכנית עברה מספר שינויים על ידי מוריס פיצמוריס. הגשר הושלם בשנת 1906 ונפתח לציבור ב-26 במאי בנוכחות המלך ג'ורג' החמישי. גשר זה היה הגשר הראשון שאפשר לחשמלית לחצות את התמזה.

רוחבו של הגשר 24 מטרים, ואורכו 246.5 מטרים. הגשר בנוי מחמש קשתות פלדה המוצבות על יסודות מגרניט. סדרה של פסלי נשים המסמלות את המדעים והאמנויות, מעטרת את הגשר משני צידיו.

גלריה
-----

* גשר ווקסהול. מבט במורד הזרם מכיוון הגדה הצפונית (ינואר 2006)גשר ווקסהול. מבט במורד הזרם מכיוון הגדה הצפונית (ינואר 2006)
* אחד משמונה פסלי הגשר (2005)אחד משמונה פסלי הגשר (2005)
* גשר ווקסהול בשנת 1829גשר ווקסהול בשנת 1829

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטלים: |
| --- |
|  | **פורטל לונדון** |
|  | **האדריכלות** |

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גשר ווקסהול** בוויקישיתוף

| גשרי מרכז לונדון, ממערב למזרח |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| צ'לסי • גרובנור • ווקסהול • למבת' • וסטמינסטר • הנגרפורד • ווטרלו • בלקפריירס • בלקפריירס (רכבת) • מילניום • סאת'ק • רחוב קנון • לונדון • מצודה |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **מעלה הזרם**:**מנהרת קו ויקטוריה  גשר גרובנור (גשר רכבת)  גשר צ'לסי (דרך)** | **גשרים ומנהרות  החוצים את התמזה** | **מורד הזרם**:**גשר למבת'** |
**רוני שוורץ** (נולדה ב-26 ביוני 1984) היא ג'ודוקא ישראלית. אלופת ישראל (2009, 2010, 2011) וסגנית אלופת ישראל (2012 ו-2013) במשקל עד 52 ק"ג.

ביוגרפיה
--------

שוורץ החלה להתאמן בג'ודו באופן מקצועי, בגיל 23 בשנת 2007. היא מתאמנת בהדרכת בתיה אדיב.

שוורץ זכתה במדליית ארד בהופעת הבכורה שלה בסבב הבוגרים העולמי כשהתחרתה בתחרות גביע העולם בסופיה, בולגריה בקטגוריית המשקל עד 48 ק"ג.

במהלך השנים 2007–2012 זכתה שוורץ ב-8 מדליות במסגרת הסבב העולמי בקטגוריית המשקל עד 48 ק"ג. לאחר מכן עברה להתחרות בקטגוריית המשקל עד 52 ק"ג.

מאז 2013 מתחרה שוורץ בקטגוריית המשקל עד 52 ק"ג ובמהלך 2013–2014 זכתה ב-10 מדליות במסגרת הסבב העולמי.

בת זוגה של שוורץ, אמלי רוסנו, ג'ודוקא מבלגיה היגרה לישראל על מנת להתגורר עמה וקיבלה ביולי 2014 אזרחות, שמאפשרת לה להתחרות במדי נבחרת ישראל בג'ודו.

שוורץ בוגרת מדעי המחשב וביולוגיה באוניברסיטת ת"א ועובדת בתחום המחשבים.

קישורים חיצוניים
----------------

* רוני שוורץ, באתר איגוד הג'ודו העולמי
* רוני שוורץ, באתר JudoInside.com
* אורן אהרוני, נוסעת בעקבות האהבה, באתר ynet, 16 בינואר 2014
* אתר למנויים בלבד אורי טלשיר, רוני שוורץ, ההייטקיסטית שמקווה לייצג את ישראל באולימפיאדה, באתר הארץ, 24 באוגוסט 2015

הערות שוליים
------------

1. ↑  יניב יוסיף אור, אין הפתעות: זאבי ושלזינגר אלופי הארץ בג'ודו, באתר *one*,‏ 24 בדצמבר 2009
2. ↑  הפתעה אחת וקאמבק מרגש באליפות ישראל בג'ודו, באתר ‏מאקו‏, 31 במרץ 2011
3. ↑  אורן אהרוני, אמלי רוסנו תקבל אזרחות ישראלית, באתר ynet, 22 ביולי 2014
שגיאות פרמטריות בתבנית:מבנה   
פרמטרים ריקים [ מיקום ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

שחזור של גשר טראיאנוס
גשר טראיאנוס בתבליט על עמוד טראיאנוס
**גשר טראיאנוס** היה הגשר שנבנה מעל הדנובה, מזרחית לשערי הברזל, על ידי אפולודור מדמשק עבור צבאו של טראיאנוס שעבר מעליו במלחמה הדאקיו-רומאית השנייה.

בניית הגשר
----------

הגשר נבנה בתקופה של שנתיים, בין אביב 103 ואביב 105. בניית הגשר תוארה בספרו של אפולודור מדמשק, ספר שלא שרד, אך תיאורים מיד שנייה מופיעים בספרים של דיו קסיוס, פרוקופיוס מקיסריה ומחברים קדומים נוספים. על עמוד טראיאנוס, ברומא, יש תבליט המתאר אותו.

אורך הגשר היה 1135 מטרים ונוצר ממבנה עילי עשוי עץ המונח על עשרים עמודי אבן. גובה הגשר היה 50 מטר ורוחבו 12 מטרים. הגשר חיבר בין המצודה פונטס (Pontes), שבחוף הדרומי של הדנובה ובין היישוב דרובטה (Drobeta) בחוף השמאלי. על פי המסופר על ידי פרוקופיוס מקיסריה בספרו De aedificis (IV, 6), הבונים הסיטו חלק ממי הדנובה לאפיק דרומי יותר וכך הצליחו לבנות 10 עד 12 עמודים על קרקע יבשה. לבניית העמודים האחרים היה שימוש בתבניות עשויות מקורות עץ אלון ומלט ומערכת משאבות.

הצבא הרומי עבר מעל הגשר לתוך דאקיה וכבש אותה בנקל. מעל הגשר הועברה גם התספוקת הדרושה לצבא.

טבולה טראיאנוס
--------------

טבולה טראיאנוס (Tabula Traiana)
על הגדה הדרומית של הדנובה הציבו הרומאים לוח זיכרון הקרוי Tabula Traiana, המציין בפקודת מי נבנה הגשר. רוחב הלוח 6 מטרים וגובהו 1.75 מטרים וחרות עליו הטקסט הבא:


> 
> IMP. CAESAR. DIVI. NERVAE. F  
> NERVA TRAIANVS. AVG. GERM  
> PONTIF MAXIMUS TRIB POT IIII   
> PATER PATRIAE COS III  
> MONTIBVUS EXCISI(s) ANCO(ni)BVS  
> SVBLAT(i)S VIA(m) F(ecit)
> 
> 
> 
> 

משמעות הטקסט היא:

> 
> הקיסר נרווה, בנו של האלוהי נרווה, נרווה טראיאנוס, אוגוסטוס, גרמניקוס, פונטיפקס מקסימוס, שהתמנה ארבע פעמים לטריבון, אבי המולדת, קונסול בפעם השלישית, חצב סלעים מההרים והשתמש בקורות עץ לבניית גשר זה
> 
> 
> 
> 

לפני בניית הסכר של שערי הברזל I, פורק הלוח והוצב מחדש במיקום גבוה בכ-30 מטר, כדי למנוע את הצפתו לאחר עליית מי הנהר לאחר הקמת הסכר.

הריסת הגשר
----------

מרבית ההיסטוריונים מקבלים את דברי דיו קסיוס, הטוען שאדריאנוס היה זה שהורה על פירוק המבנה העילי של הגשר, כדי לא לסכן את מואסיה במקרה של פלישה מכיוון צפון, אך יש גם מקורות הטוענים שנותן ההוראה היה אורליאנוס.

בשנת 1856 אפשר היה עדיין לראות את 20 העמודים של הגשר, כשגובה פני הנהר היה נמוך במיוחד. ב-1906 החליטה הוועדה הבינלאומית לדנובה להרוס שני עמודים שהפריעו לתנועת כלי השיט. ב-1932 ניתן היה לראות 16 עמודים תחת המים וב-1982 היו עדיין 12 עמודים והאחרים נסחפו כנראה על ידי מי הנהר. כעת ניתן עדיין לראות את העמוד הראשון ואת העמוד האחרון.

גשר טראיאנוס הוא אתר היסטורי המהווה חלק מהמורשת הלאומית ברומניה, נמצא ברשימת האתרים ההיסטוריים (מספר 16) תחת הקוד MH-I-m-A-10047.04 ונמצא תחת ניהול משרד התרבות והדתות הרומני.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גשר טראיאנוס** בוויקישיתוף
* גשר טראיאנוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* Secretele podului lui Apolodor din Damasc peste Dunăre. Cum au reuşit romanii să devieze cursul fluviului acum 2000 de ani (ברומנית)

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 7673454-7
* VIAF: 242782067
* WorldCat (עם VIAF): 242782067

 |
**טסאבונג** (**Tsabong** או **Tshabong**) היא עיירה במחוז קלגדי שבדרום בוטסואנה המשמשת כבירת המחוז. העיירה ממוקמת במדבר קלהארי. נכון לשנת 2012, מונה אוכלוסיית העיירה 8,049 איש.

בית החולים הראשי בטסאבונג משרת שטח נרחב מסביב לעיירה ומטפל בין השאר בחולי שחפת. החולים ובני משפחתם יכולים להישאר ולהתגורר במקום עד לסיום הטיפול.[דרושה הבהרה]

ליד העיירה משתרע שדה קימברליט והוא אחד ממרבצי היהלומים הגדולים בעולם שמקורם בקימברליט.

בעיירה פועל שדה תעופה.

במקום קיים בית סוהר המופעל על ידי שירות בתי הסוהר של העיירה.

ממשלת בוצואנה אמורה להתחיל בבניית אצטדיון מיני ספורט קהילתי בטסאבונג. הפרויקט הוא חלק מעשרה האצטדיונים המיועדים לכפרים שונים בפריסה ארצית.

האצטדיון יוקם על מגרש בן 6 דונם באצטדיון Tsabong הנוכחי, בעלות של 466,000 דולר ארצות הברית שהוקצו בתקציב שנת הכספים 2019.

האצטדיון יכלול 200 דוכני פיגומים למגרשים, מגרש כדורגל עם דשא מלאכותי, מסלולי אתלטיקה, מגרש כדורעף, מגרש כדורסל, מלתחות וקיוסקים. הפרויקט נועד לשפר את הגישה למתקני הספורט ביישובים, להגדיל את ההשתתפות בספורט ובילוי בקרב בני הנוער וכן לשפר את הבריאות הכללית והבריאות של תושבי טסאבונג והסביבה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טסאבונג** בוויקישיתוף
פייסבוק, דברים לעשות בטסאבונג

הערות שוליים
------------

1. ↑  מפקד 2012
2. ↑  Robert Barnes, Constraction Review Online, Botswana to commence construction of Tsabong Stadium, ‏13-3-2019
שגיאות פרמטריות בתבנית:מבנה   
פרמטרים ריקים [ מיקום ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

הגשר כיום. ניתן לראות את שלבי ההגבהה השונים של הגשר על עמודי התמיכה של הגשר.
**גשר נובוספאסקי** (ברוסית: **Новоспасский Мост**) הוא גשר פלדה החוצה את נהר מוסקבה, ומחבר בין מנזר נובוספאסקי לבין תחנת הרכבת פאבלצקי, במוסקבה, בירת רוסיה. הגשר ממוקם כשלושה ק"מ דרומית מזרחית לקרמלין.

הגשר הנוכחי נבנה בשנת 1911 משלוש קשתות פלדה. בשנת 2000 שופץ הגשר והקשתות הוחלפו בלוחות פלדה.

היסטוריה
--------

הגשר הראשון באתר זה נבנה במהלך המאה ה-16 על מנת לקשר את מנזר נובוספאסקי עם צידו השני של הנהר. גשר העץ שופץ והוחלף במהלך השנים, עד שבשנת 1910 נהרס. בשנת 1911 נבנה גשר פלדה בן שלוש קשתות (בדומה לגשרים אחרים שנבנו במוסקבה קודם למהפכה הרוסית.

הגשר היה בנוי פלדה ומרוצף עץ כשאורך מקטעיו היה: 40.54, 46.99 ו-40.54 מטרים, ורוחבו היה 21.2 מטרים (רוחב הכולל ארבעה מסלולים כאשר שנים מהם היו מסלולי חשמלית).

בין השנים 1937–1938 הגשר נבנה מחדש על פי תכנונם של המהנדסים ורנר, סוקולוב והאחים יאקובלב. במסגרת השיפוץ הוגבה הגשר ב-2.7 מטרים, על מנת לאפשר תנועת אוניות בנהר - וכעת גובה הגשר 8.6 מטרים מעל פני הנהר ורוחב הקשת האמצעית 30 מטרים. במסגרת השיפוץ נבנו כבישי עליה לגשר באורך כולל של 502 מטרים, והגשר רוצף בבטון.

בשנת 2000 נבנה הגשר מחדש, קשתותיו הוחלפו בלוחות פלדה שעליהם סיפונים קלים שרוחבם 24.4 מטרים. קשתות דמה נבנו בצדדי הגשר על מנת לדמות את הקשתות שהיו לגשר בעבר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גשר נובוספאסקי** בוויקישיתוף
שגיאות פרמטריות בתבנית:מבנה   
פרמטרים ריקים [ מיקום ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

מנהרת נורדויטונילין מכיוון ליירוויק.
בול משנת 2006.
ה**נוֹרוֹיָטוּנִּילִין** (בפרואזית: **Norðoyatunnilin**, "מנהרת האיים הצפוניים") היא הארוכה במנהרות איי פארו.

היסטוריה
--------

התוכניות להקמת מנהרה שתחבר את האיים הוצעו מספר פעמים החל משנות ה-80. בשנת 1987 הוכנו מספר תוכניות לבניית המנהרה תוך בדיקת הכדאיות הכלכלית של קישור בין נקודות שונות בשני האיים, ובשנת 1988 נערך סקר מקיף סייסמולוגי על ידי המהנדס הלאומי של איי פארו (ה-*Landsverkfrøðingurin*) לבדיקת אפשרות הקמתה. עבודות הכרייה החלו בשנת 2003, בהתאם לניסיון בכריית מנהרות לתנועה מועטה מנורווגיה. המנהרה נפתחה באפריל 2006 ולכבוד הפתיחה השימוש בה היה ללא תשלום בשבוע הראשון של מאי 2006.

אורכה של המנהרה 6,300 מטרים. היא עוברת בעומק של 150 מטרים מתחת לפני הים, בשיפוע מקסימלי של 6%. עומק הים שמעל התעלה הוא מקסימום 105 מטר, ומינימום שכבת האבן מעל התעלה היא 35 מטר. עלות כריית המנהרה היה כ-80 מיליון דולר.

המנהרה מקשרת בין ליירוויק שבאי איסטורוי לקלאקסוויק באי בורד'וי, בעוברה מתחת לפיורד לׇיירְבוּיקְסְפְיֶרוּר (Leirvíksfjørður). ההערכה היא שהיא תשמש תוך 10 שנים אלף מכוניות ביום ובהמשך 2000 מכוניות ליום.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נורד'ויטונילין** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של נורד'ויטונילין (בפרואזית)
* בולים המתארים את המנהרה(הקישור אינו פעיל).
* אתר המתאר את אירוע הפתיחה (בדנית)
* גלריית תמונות של פתיחת המנהרה (בפרואזית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  כתבה מ-3 במאי 2006 המתארת את פתיחת המנהרה
2. ↑  מצגת על מנהרות בסקנדינביה, שקף 27
3. ↑  דיווח על מנהרה אחרת בדנית המציין גם את עלות הנורד'ויטונילין, על פי שער חליפין של 6 דולר לקרונה דנית, השער ב 2006
4. ↑  הערכה ממוצעת למנהרות באיי פארו, מצגת על מנהרות בסקנדינביה, שקף 23
שגיאות פרמטריות בתבנית:מבנה   
פרמטרים ריקים [ מיקום ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

הכניסה לגשר; איור בספר מסעותיו של ז'אן שארדן, סביבות 1675
**סי-או-סה פול** (בפרסית: **سی و سه پل**; מילולית: **גשר ה-33**; מכונה גם **גשר אללה ורדי ח'אן**) הוא גשר בעל 33 קשתות, העובר מעל הנהר זאינדה-רוד באספהאן שבאיראן. הגשר הוא אחד מ-11 הגשרים שבאספהאן, נחשב לאחד הגשרים היפים ביותר באיראן, וכנראה הגשר המפורסם באספהאן.

הגשר נבנה בשנת 1602 תחת עבאס שאה הראשון שליט האימפריה הספווית, שמינה את הגנרל אללה ורדי ח'אן כאחראי על בנייתו. תחילה נקרא הגשר על שמו - גשר אללה ורדי ח'אן.

זהו גשר צף הבנוי על שדרה של פונטונים. ביניהם - מתחת לגשר - נמצא בית תה מפורסם, הנגיש רק מהגדה הדרומית.

הגשר כולל שתי שורות של 33 קשתות. משני צדי הכביש שעל גבי הגשר בנויים שני קירות גבוהים, ולצדו שביל להולכי רגל. בעבר היו קירות הגשר מעוטרים בציורי פרסקו. המזרחן סיר ויליאם אוסלי, שראה פרסקאות אלו בשנת 1823, הביע את חששו שהם עלולים להשפיע לרעה על מוסריותם של העוברים והשבים.

אורכו של הגשר הוא 297.6 מטרים ורוחבו 13.75 מטרים. 34 המזחים עליהם בנוי הגשר הם בעובי של 3.49 מטרים והקשתות ברוחב של 5.57 מטרים.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סי-או-סה פול** בוויקישיתוף
* על אודות הגשר (באנגלית)
* תמונות של הגשר (בגרמנית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Si-o-seh Pol, באתר Isfahan.org.uk
**אל-עקרבניה** (בערבית: **العقربانية**) הוא כפר בנפת שכם, בשיפולים המזרחיים של רכס טמון, כחמישה ק"מ מדרום-מזרח לצומת תרצה, בכביש המוליך לצומת בקעות.

מקור השם והכפר
--------------

השם הישן של המקום הוא "ח'ירבת אל-עקרבניה" (خربة العقربانية), משום שהיה מושבן של כמה משפחות בלבד.

על פי זאב וילנאי, פירוש השם הוא יוצאי (כפר) עקרבה, השוכן כ-13 ק"מ דרומה.

האתר PalQura (אנציקלופדיה לכפרים הפלסטיניים) מצטט את א-דבאח (1991), ששם הכפר מתייחס לעקרבים הרבים שישנם באזור, וכי מוצאם של התושבים הוא מכפר קליל, סאלם וכן פליטים משנת 1948.

היסטוריה
--------

הכפר חדש יחסית. ככל הנראה הוקם בראשית המאה העשרים.

כשני ק"מ מדרום לכפר נמצאת חורבה בשם תל אל-פוח'אר (בערבית: تل الفخار. פירוש השם: תל הקדרות, או: תל הקדרים).

אוכלוסייה
---------

|  |
| --- |
| מפקדי אוכלוסין – **אל-עקרבניה** |
| **שנה** | **תושבים** | **מקור** | **הערות** |
| 1931 | 38 |  | גרו ב-8 בתים |
| 1945 | 90 |  |  |
| 1967 | 120 |  | נערך על ידי מדינת ישראל |
| 1982 | 915 |  | נערך על ידי מדינת ישראל |
| 1987 | 766 |  | נערך על ידי מדינת ישראל |
| 2007 | 986 |  | נערך על ידי הרשות הפלסטינית. 157 משפחות שגרו ב-196 בתים. |

אדמות ותשתיות
-------------

שטח הכפר אל-עקרבניה הוא כ-13,574 דונם, לפי גבולות הרשויות המקומיות החדשות שהוגדרו על ידי משרד הפנים של הרשות הפלסטינית.

לאחר הסכמי אוסלו בשנת 1995 כ-13,299 דונם, שהם כ־98% משטח הכפר סווגו כשטח B (הרש"פ אחראית על העניינים אזרחיים וישראל אחראית לביטחון) ו-275 דונם, כ-2% מהשטח סווגו כשטח C (שבו לישראל יש אחריות מלאה על הביטחון והמנהל האזרחי). רוב אוכלוסיית אל-עקרבניה מתגוררת בשטח B.

**מים**: תושבי אל-עקרבניה מקבלים מים ממקורות פרטיים, הבעלים של הבארות בכפר, באמצעות רשת המים הציבורית שהוקמה בשנת 2009.

**חשמל**: בשנת 1994, אל עקרבניה חוברה לחברת החשמל הקטרית הישראלית.

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  זאב וילנאי, **אריאל - אנציקלופדיה לידיעת א"י**, 1976, עמ' 5978
2. 1 2 3 4 5 6  العقربانية - قضاء نابلس - אל-עקרבניה נפת שכם, באתר PalQura - אנציקלופדיה לכפרים הפלסטיניים
3. 1 2  **Al ‘Aqrabaniya - Village Profile**, The Applied Research Institute – Jerusalem, 2014
4. 1 2 3 4  Kh. al-'Aqrabaniyya - خربة العقربانية - ח'ירבת אל עקרבניה, באתר Palestine Remembered, ‏2007
**יהודה רוֹת** (23 ביולי 1908 – 10 במאי 1990) נחשב לאחד מאבות המחקר הארכאולוגי הפרהיסטורי במדינת ישראל. הקים את  המוזיאון לתרבות הירמוכית בקיבוץ שער הגולן, שלאחר פטירתו נקרא על שמו.

קורות חיים
----------

נולד בעיירה נוֹבֶה זַמקי (בעת הולדתו בתחומי ממלכת הונגריה של האימפריה האוסטרו-הונגרית, בעקבות מלחמת העולם הראשונה בצ'כוסלובקיה; כיום בסלובקיה) במשפחה יהודית בת חמישה ילדים, בנם של הלה ויעקב רות. אביו שימש מנהל בית הספר היהודי בעיירה ואמו הייתה פעילה בקהילה היהודית.
למד ארכיטקטורה, אבל לא סיים את לימודיו. בשנת 1931 עלה לארץ ישראל, מספר חודשים לאחר אחותו הצעירה, מרים רות. בשנת 1937 נמנו השניים עם מייסדי קיבוץ שער הגולן.

בשנת 1941, בעת שחפר באזור בריכות הדגים של הקיבוץ, גילה באקראי אתר ארכאולוגי מהתקופה הנאוליתית. הוא אסף בשדות הקיבוץ כלי צור, צלמיות וחרסים. בשנת 1943 ביקרה במקום משלחת בראשות משה שטקליס שקבעה שמדובר באתר ארכאולוגי חשוב ביותר.

במלחמת העצמאות נפצע בקרב על הגנת צמח, לאחר שהחלים סייע בשיקום הקיבוץ.

בין השנים 1949–1952 היה עוזרו של הארכאולוג משה שטקליס אשר חפר את האתר אותו גילה. בחפירות אלה הוגדרה התרבות שנמצאה כתרבות ארכאולוגית חדשה שנקראה התרבות הירמוכית.

רות הקים בשנת 1947 וניהל את המדור לידיעת הארץ בהסתדרות, ואחר מכן בקיבוץ הארצי. היה ממיסדי מכון אבשלום ונמנה עם מנהליו. ערך במשך 25 שנים את המדור "במולדת" בעיתון על המשמר, שהיה המדור הראשון לידיעת הארץ בעיתונות הישראלית. וכן כתב את מדור "מגנזי קדומים" במשמר לילדים. לאחר מלחמת ששת הימים הקדיש את כל זמנו לחקר שרידי התרבויות הארכאולוגיות בדרום רמת הגולן. את ממצאיו העביר למוזיאון ארץ ישראל שבתל אביב. ממצאיו מוצגים במסגרת "מרכז אדם ועמלו".

בשנת 1986 הוענק לו על ידי המועצה האזורית עמק הירדן פרס הוקרה "על הקמת המוזיאון הפרהיסטורי".

במסגרת פעילותו לחקר התרבויות, הקים בשנת 1950 את המוזיאון וניהל אותו במשך 40 שנים.

יהודה רות נפטר בשנת 1990 ונקבר בקיבוצו.

מפרסומיו
--------

* **אסמי תבואה פריהיסטוריים בארץ**, תל אביב : המכון לידיעת הארץ והעם ע"ש ח’ אבשלום, תשכ"ו [צ"ל תשכ"ט] 1969
* **חרשי הברזל בגולן הדרומי**, תל אביב: הוצאת מוזיאון הארץ, תשמ"ד 1984
* **מגילות ים המלח**, מרחביה: הוצאת הקבוץ הארצי השומר הצעיר, 1957
* **מצרים**, תל אביב 1981
* **סקר הגולן הדרומי**, תל אביב: הוצאת מוזיאון הארץ, 1984
* **תולדות המגל בארץ ישראל**, תל אביב : המכון לידיעת הארץ והעם על שם ח’ אבשלום, תשכ"ז 1967
* **מוצא האדם ועליתו : מאמרים בפלאונטולוגיה של האדם**, תל אביב : המדור לידיעת הארץ בתנועה הקיבוצית, תשל"ט

### ספרים שערך

* עם שמואל אביצור, ופנחס פורת, **מיתקני אפיה וכליהם**, תל אביב : המכון לידיעת הארץ והעם ע"ש ח. אבשלום, תשל"א 1971
* **מתמול והיום : פרקים בידיעת הארץ**, מרחביה : הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1958
* עם שמעון דר, **שומרון : לקט מאמרים ומקורות**, תל אביב: המדור לידיעת הארץ בתנועה הקבוצית, תשל"א 1971

לקריאה נוספת
------------

* יוסף גרפינקל ועופר בר יוסף, **הפרהיסטוריה של ארץ ישראל: תרבות האדם לפני המצאת הכתב**, ירושלים: הוצאת אריאל, 2008, עמ' 328.

קישורים חיצוניים
----------------

* יהודה רוֹת - מייסד המוזיאון באתר המוזיאון לתרבות ירמוכית ע"ש יהודה רות
* יהודה רוֹת באתר "יזכור" של קיבוץ שער הגולן
* הספרים של יהודה רות, באתר "סימניה"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007289992705171
* ISNI: 0000 0000 2560 8785
* LCCN: n85230159
* VIAF: 317286790
* WorldCat (עם VIAF): 317286790

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:מבנה   
פרמטרים ריקים [ מיקום ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

גשר פולטני והסכר השקוע של באת' בקדמתו
גשר פולטני - מבט מצפון
**גשר פולטני** (באנגלית: **Pulteney Bridge**) הוא גשר החוצה את נהר אייבון ונמצא בבאת' שבאנגליה. הגשר, שתוכנן על ידי רוברט אדם הושלם בשנת 1773, והוא אחד מארבעה גשרים בעולם שמצויות עליו חנויות לכל אורכו ומשני צידי הגשר.

הקמת הגשר
---------

הגשר, הקרוי על שמה של פרנסס פולטני, יורשת אחוזת באת'וויק בשנת 1767, נבנה ביוזמתו של בעלה ויליאם ג'ונסטון פולטני. אחוזתם של בני הזוג פולטני שכנה בכפר הקטן באת'וויק, מעבר לנהר מבאת'. מעבורת איפשרה את המעבר מהכפר אל העיר. פולטני החליט שיש טעמים כלכליים לקשר את הכפר אל העיר ולהפוך אותו לחלק ממנה באמצעות בניית גשר שיאפשר מעבר כל של הנהר.

פולטני פנה לאחים רוברט וויליאם אדם אשר תכננו את הגשר, בהשפעת גשר פונטה וקיו שראה בפירנצה ובהשפעת גשר ריאלטו שראה בוונציה וכן בהשפעת תוכניתו של אנדרה פאלדיו לגשר הריאלטו (תוכנית שלא יצאה אל הפועל) - כאשר לכל אורכו של הגשר מצויות חנויות. השפעתו של פלדיו על תוכניתו של אדם הייתה המרכזית ביותר.

שינויים לגשר
------------

בשנת 1792 בוצעו מספר תיקונים לגשר על מנת להרחיב את החנויות. תיקונים אלה פגעו ביופי חזיתות הגשר. שיטפונות שאירעו בשנים 1799 ו־1800 פגעו בגשר, וכן בעלי החנויות במאה ה־19 הרחיבו את החלונות ושינו את מראה הגשר. בתי השער מצידו הדרומי של הגשר נהרס על מנת לאפשר הרחבת כביש, ובית השער החדש שנבנה ב־1903 לא תאם את סגנונו של הגשר.

בשנים 1951 ו־1975 עבר הגשר שיפוץ ושיחזור. הגשר לא הוחזר למצבו המקורי אולם השיפוץ הפך אותו לאחד הבניינים היפים בבאת'.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גשר פולטני** בוויקישיתוף
* גשר פולטני
* מבנים: גשר פולטני
**אגם פליגר** (בצרפתית: **Lac de Péligre**) הוא האגם השני בגודלו בהאיטי, והוא ממוקם במחוז המרכז.

הוא נוצר כתוצאה מבניית הסכר ההידרואלקטרי פליגר על נהר הארטיבוניט בשנים 1956–1957. הפרויקט תוכנן על ידי חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית ומומן על ידי בנק הייצוא-ייבוא של ארצות הברית. הפרויקט נבנה כדי להסדיר את הנהר, בין היתר להגנה מפני שיטפונות. הסכר נבנה בנפח של 620 מיליון מ"ק אשר הושלם בשנת 1956 עם אורך חיים צפוי של כ-180 שנה. תחנת כוח הידרואלקטרית בהספק של 45 מגה וואט הושלמה רק ב-1971. זוהי תחנת הכוח ההידרואלקטרית החשובה ביותר בהאיטי.

לא כל שלוש הטורבינות של תחנת הכוח פעלו תמיד לאחר השלמתם. רק ביוני 2018 כל השלוש פעלו שוב בפעם הראשונה. בערך 30 אחוזים מנפח האחסון אבדו עד 1999 לבד עקב סחופת עקב כריתת יערות. בסביבות 1999, שטח המים של המאגר היה עדיין בסביבות 30 קמ"ר.

צבע המים ירוק עקב התפתחות משמעותית של פלנקטון באגם. צבע זה מעיד גם על כך שהאגם פורה מאוד מכיוון שהוא תוצאה של חומר אורגני שנכנס עם שקיעת האדמה בפתחי הנהרות לאגם. תופעה זו מאפשרת התפתחות של בעלי חיים מימיים אשר מוצאים בו מזון בשפע ובמקביל תורמת להתפתחות הדיג.

מפלס המים באגם משתנה מאוד עם תנודה של 22 מטר. השינויים הפתאומיים והחוזרים במפלס המים של המאגר שנעשו על ידי ארגון האיטי "Electrcité d'Haïti (E.D.H.) לטובת שירותים הידרואלקטרים. במהלך החודשים פברואר, מרץ ואפריל (עונה יבשה), מפלס האגם נמוך מאוד עם עומק מינימלי הנמדד בגובה הסכר, של 150 מטרים. במהלך החודשים אוקטובר, נובמבר ודצמבר העומק המרבי הוא 172 מטר שנמדד באותו מקום. תנודות אלו במפלס האגם גורמות לשינוי בשטח הפנים בין 3,200 ל-6,400 דונם בהתאם לעונה, עם ממוצע של 4,800 דונם.

לפי ד"ר פול פארמר(אנ'), בעל מרפאה באזור, ההצפה של העמקים הפוריים הללו בשנות החמישים של המאה העשרים הוביל תושבי האיטי רבים לעוני והוא נושא באחריות כבדה להתפשטות מגפת האיידס בהאיטי.

לקריאה נוספת
------------

* Kidder, Tracy (2003). *Mountains Beyond Mountains*. New York: Random House Publishing Group. pp. 1–300. ISBN 0-8129-7301-1. נבדק ב-2011-03-17.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אגם פליגר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Haiti Electricity - Peligre Hydroelectric power plant is now operating at full capacity, first time since 1971, President Jovenel Moise
2. ↑  Jennifer Wells Star Business Columnist, A dam for the people, and a people damned, Toronto Star, ‏2010-11-21 (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007536979105171
* LCCN: sh89000352
* VIAF: 315527184
* WorldCat (עם VIAF): 315527184

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:מבנה   
פרמטרים ריקים [ מיקום ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

הגשר המשולש
כתובת ההקדשה על הגשר האמצעי
**הגשר המשולש** (סלובנית **Tromostovje** ובעבר גם **Tromostje**) הוא מכלול של שלושה גשרים בליובליאנה, החוצים את נחל לובליאניצה. הגשר הוא העתיק ביותר בלובליאנה ונחשב לאחד מסימני ההיכר של העיר. הגשרים ממוקמים במקום בו הנחל פונה מזרחה, סמוך מתחת לגבעת המצודה, והם מקשרים בין המרכז ההיסטורי של ליובליאנה מדרום וכיכר פרשרן והעיר החדשה מצפון. הגשר המרכזי עשוי משתי קשתות ורוחבו הכולל הוא 9.90 מטרים. שני גשרי הצד נבנו בזווית בשל עיקול הנהר. כל אחד מהם כולל קשת אחת באורך של 23.15 מטרים בגשר האחד ו-23.80 מטרים בגשר השני, ורוחב כל אחד מהם הוא 3.90 מטרים. הגשרים בנויים מאבן ומבטון, ומאז 2010 הם מרוצפים בלוחות גרניט.

היסטוריה
--------

קיומו של גשר עץ באתר נזכר כבר ב-1280. תחילה כונה הגשר בשם "הגשר הישן" (Stari Most) כדי להבחינו מגשר מאוחר יותר שנבנה בעיר. לאחר מכן כונה בשמות הגשר התחתון (Spodnji Most) או גשר שפיטל (Špitalski most) בשל בית תמחוי סמוך שנוסד במאה ה-14. גשר זה עלה באש ותחתיו נבנה גשר חדש בשנת 1657. ב-25 בספטמבר 1842 נחנך באתר גשר חדש שנבנה בידי האדריכל ג'ובני פיקו וזכה בשם גשר פרנץ (Frančev most) לכבודו של פרנץ קרל, ארכידוכס אוסטריה. גשר זה הוא בעיקרו הגשר המרכזי הניצב באתר גם כיום. על הגשר נרשמה כתובת הקדשה: 

> 
> "ARCHIDVCI. FRANCISCO. CAROLO. MDCCCXLII. CIVITAS"
> 
> 
> 
> 

דהיינו "לארכידוכס פרנץ קרל 1842 מהעיר". בשנת 1929 תכנן האדריכל יוז'ה פלצ'ניק שני גשרים נוספים משני צדדיו של הגשר הקיים. גשרים אלה נועדו להולכי רגל בעוד שהגשר המרכזי נועד לכלי רכב ולקרונית שפעלה בעיר באותה עת. עבודות ההקמה החלו ב-1931 והסתיימו באפריל 1932 עת נחנכו שני הגשרים החדשים. הגשר חודש בשנת 1992, ומאז שנת 2007 כל שלושת הגשרים מיועדים להולכי רגל בלבד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הגשר המשולש** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Tromostovje
**בלבב פנימה** הוא ספר שנכתב על ידי הרב זאב קרוב, המספר את סיפור הפציעה של בנו אהרן קרוב, הפצוע הקשה ביותר במבצע עופרת יצוקה (2009). הספר יצא לאור בהוצאת משכל בשנת 2010.

רקע
---

בדצמבר 2008 פרץ מבצע עופרת יצוקה, סג"ם אהרון קרוב, תלמיד ישיבת ההסדר קרני שומרון, מפקד מחלקה בחטיבת הצנחנים, היה בחופשה לרגל חתונתו. אהרן התחתן, ולמחרת בבוקר חזר ליחידתו בלחימה ברצועת עזה. לאחר שבוע וחצי של לחימה אהרן נפגע אנושות ממטען חבלה והוגדר כפצוע הקשה ביותר במבצע, סיכוייו להחלים הוגדרו כקלושים ביותר[דרוש מקור].

קרוב מתעד בספר את התהליך הארוך שעברה משפחת קרוב והתהליך שהוא עבר בעצמו כאב לאהרון, בעיקר מבחינה אמונית.

על סוגיית הצטרפות בנו לכוחות הלוחמים מיד לאחר חתונתו מתייחס הכותב בהקשר לציווי במשנה "אפילו חתן מחדרו וכלה מחופתה", הכוונה למלחמת מצווה.

קישורים חיצוניים
----------------

* הספר "בלבב פנימה", באתר "סימניה"
* סרטונים דפנה ליאל, ברהנו טגניה ועמיחי אתאלי, ‏התחתן, חזר לעזה - ונפצע, באתר ‏מאקו‏, 13 בינואר 2009
* הרב זאב קרוב, הקצינים נקשו: "אהרון נפצע אנוש", באתר ynet, 9 בדצמבר 2010
* אהרון קרוב: הפציעה והשיקום - גבורה, באתר ערוץ 7, 13 בנובמבר 2012

הערות שוליים
------------

1. ↑  משנה, מסכת סוטה פרק ח משנה ז

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 316386499
* WorldCat (עם VIAF): 316386499

 |
כוחות צבאיים בקומפלקסו דו אלמאו
**טבח קומפלקסו דו אלמאו** היה תוצאה של סכסוך מתמשך בין סוחרי סמים למשטרה ברובע בשם זה בריו דה ז'ניירו, שהורכב מקבוצה של *פאבלות* גדולות בצפון העיר. הטבח התרחש ב־27 ביוני 2007, כאשר במבצע גדול של המשטרה הצבאית והאזרחית נהרגו 19 אנשים ונפצעו כמה אחרים. מסדר עורכי הדין של ברזיל פרסם דו"ח לפיו לפחות אחד-עשר מההרוגים לא היו קשורים לסחר בסמים. עד תום המשחקים הפאן-אמריקאיים ה-XV, הוטל מצור גדול על ידי המשטרה באזור על מנת להבטיח את שלומו של האירוע הבינלאומי. דו"ח שפרסמה הממשלה הפדרלית העלה כי היו הוצאות להורג במבצע.

קורבנות
-------

### הרוגים

על פי רישומים רשמיים החל מסוף יוני 2007, לפחות 44 בני אדם נהרגו על ידי המשטרה במתחם קומפלקסו דו אלמאו מאז 2 במאי 2007. תשעה עשר אנשים נהרגו על ידי המשטרה במבצע 27 ביוני 2007.

תגובות
------

### הממשלה הפדרלית

המזכירות המיוחדת לזכויות אדם, משרד המסונף ללשכת נשיא הרפובליקה, הוציאה דו"ח בטענה כי היו פעולות הוצאה להורג במבצע, לצד העובדה כי לא ניתן מספר מדויק של נפגעים. בהתאם, 19 הרוגים ספגו בממוצע 3.84 יריות כל אחד. 14 נהרגו מירי בחלק העליון של הגוף, שישה מהם בפנים.

### ממשלת ריו דה ז'ניירו

ז'וסה בלטראמה היה האחראי על המחלקה לביטחון פנים במדינת ריו דה ז'ניירו, הגיב לדו"ח הממשל הפדרלי באומרו כי "הדבר נעשה בחיפזון על ידי מי שמייצג באופן שגוי את הסיבה ההוגנת לזכויות האדם. הדו"ח מגלה מעט על העובדות, ויוצר בלבול פשוט ". גם לדבריו, הדו"ח של הממשלה הפדרלית "נפסל" מכיוון שהרופאים לזיהוי פלילי לא נסעו לריו דה ז'ניירו לבצע ניתוח שלאחר המוות.

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Complexo do Alemão, a faixa de Gaza carioca". *O Globo* (בפורטוגזית). 1 באוקטובר 2007. נבדק ב-6 באפריל 2022. `{{cite news}}`:  (עזרה)
2. 1 2 3  Relatório da União acusa operação policial no Rio de "execução sumária ("Federal government report accuses the operation in Rio of being an execution"). *Folha de S.Paulo*. November 1, 2007. Retrieved November 2, 2007.
יוסף דורפמן
**יוסף דוֹרפמן** (באנגלית: Dorfman;‏ 3 באוגוסט 1940 – 8 ביוני 2006) היה מלחין ופרופסור להלחנה ומוזיקולוגיה באקדמיה למוזיקה בתל אביב.

חייו
----

דורפמן נולד באודסה למשפחה יהודית מסורתית, שכללה מוזיקאים וחזנים. מוזיקה חסידית ופולקלור יהודי היו ברקע גידולו של דורפמן והם באים לביטוי במוזיקה שלו. דורפמן החל לגלות עניין במוזיקה בגיל תשע, ובגיל שלוש עשרה כבר החל להלחין. הוא למד בקונסרבטוריון של אודסה, שם קיבל תואר מוסמך למוזיקה בהצטיינות והמשיך את לימודיו במכון גנסין במוסקבה, שם קיבל תואר דוקטור בהלחנה ומוזיקולוגיה.

יוסף דורפמן עלה לישראל בשנת 1973 עם אשתו ובתו. בשנת 1983 היה לפרופסור באקדמיה למוזיקה בתל אביב, ובשנים 1985 – 1989 כיהן כמנהל האקדמיה. בנוסף, היה גם המנהל האמנותי של פסטיבל האמנות היהודית הבינלאומי, שהחל ב-1992.

כמלחין, יצירותיו של דורפמן לרוב בסגנון מוזיקה של המאה העשרים, כולל סוגות רבות כדוגמת תיווי גרפי, אלתור אלקטרוני-אקוסטי וכדומה. יוסף כתב למעלה מאלף יצירות, וביניהן יצירות לכלי סולו, הרכב קאמרי, מוסיקה קולית, מוזיקה קוראלית, בלט, יצירות לתזמורת, קנטטות ואורטוריות.

דורפמן חקר את המסורת המוזיקלית היהודית של מזרח אירופה, והתמקד ביצירות של החברה למוזיקה היהודית העממית. כחלק ממחקרו מצא יצירות אבודות של מלחינים מחברה זו. התעניינותו במוזיקה יהודית השפיעה על גדולתו כמלחין. לפי עופר בן עמוס, ''האלמנט החשוב ביותר בעבודותיו של יוסף דורפמן הוא עובדת היותן מוזיקה יהודית''.

יוסף נפטר בשנת 2006, בגיל 65, ונקבר בבית העלמין ירקון.

ארכיונו שמור בספרייה הלאומית.

יצירותיו
--------

המוזיקה של דורפמן הייתה טונאלית והתבססה על סולמות ומודוסים, על פי הטכניקה של טאנייב. הפרק הראשון של הסונאטה מס' 1 לפסנתר כתוב כווריאציות על שורה של 12 צלילים, אך איננו דודקאפוני. הפרטיטה לכלי קשת כתובה בסגנון האסכולה הקונטרפונקטית הרוסית. ביצירתו ניכרת השפעת הפולקלור היהודי-אירופי, חזנות ומוזיקה חסידית.

"התעלות", לפסנתר וכלי הקשה, (1974) הייתה היצירה הראשונה, שדורפמן כתב בישראל, והיא כתובה בתיווי גרפי. "אבני ירושלים" (1974 - 1977), כתובה כמוזיקה אלקטרונית לקריין, הקורא ושר בהגייה תימנית, ולסרט מגנטי, וכוללת הקשה על אבנים וצלילים סינתטיים. "י"ב שבטי ישראל "כוללת תזמורת כלי הקשה ומלווה הקרנת תמונות של מארק שאגאל ופעלולי אורות. בשלוש היצירות הללו פתח דורפמן תקופה חדשה של כתיבה גרפית-אליאטורית ויצירה באולפן מוזיקה אלקטרונית.

פרסים, מלגות
------------

* פרס אקו"ם (1978)
* מלגת קרן פולברייט (1979)
* מלגת מכון הינדמית (1980)

קישורים חיצוניים
----------------

* אזכרה למלחין יוסף דורפמן, באתר הארץ, 5 ביולי 2006
* מידע על יוסף דורפמן בקטלוג הספרייה הלאומית
* יוסף דורפמן, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007282708805171
* GND: 134873556
* ISNI: 0000 0000 6688 6300
* LCCN: n79096159
* MusicBrainz: ccba316f-8658-4851-9bbe-10564c95ce30
* NKC: jo20221144914
* NTA: 104170395
* SUDOC: 130179965
* VIAF: 67744557
* WorldCat: lccn-n79096159

 |
**יורגן אקלנקאמפ** (בהולנדית: **Jurgen Ekkelenkamp**; נולד ב-5 באפריל 2000 בצייסט שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת רויאל אנטוורפן מליגת העל הבלגית.

קריירת מועדונים
---------------

אקלנקאמפ גדל במחלקות הנוער של אלמרה סיטי ואייאקס. ב-19 באפריל 2018 ערך אקלנקאמפ את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של אייאקס, בניצחון 4-1 על פנלו במסגרת המחזור ה-32 בליגת העל ההולנדית לעונת 2017/2018. הוא ערך 25 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע ארבעה שערים.

ב-27 באוגוסט 2021 חתם אקלנקאמפ בהרטה ברלין מהבונדסליגה. ב-17 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על גרויטר פירט במסגרת המחזור החמישי בליגה לעונת 2021/2022. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון. הוא שיחק במועדון במשך עונה אחת, בה ערך 21 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים.

ב-7 באוגוסט 2022 חתם אקלנקאמפ ברויאל אנטוורפן מליגת העל הבלגית. ב-14 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על אויפן במסגרת המחזור השלישי בליגה לעונת 2022/2023. ב-20 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-0 על אוסטנדה במסגרת המחזור ה-13 בליגה.

קריירה בינלאומית
----------------

אקלנקאמפ הוא חלק מסגל נבחרת הולנד עד גיל 21.

תארים
-----

אייאקס
* אליפות הולנד (2): 2019/2020, 2020/2021
* הגביע ההולנדי (2): 2019/2020, 2020/2021
* מגן יוהאן קרויף: 2019

רויאל אנטוורפן
* הגביע הבלגי: 2022/2023
* אליפות בלגיה: 2022/2023
* הסופר קאפ הבלגי: 2023

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  Jurgen Ekkelenkamp joins Hertha BSC באתר הרשמי של הרטה ברלין, 27 באוגוסט 2021 (באנגלית)
2. ↑  Jurgen Ekkelenkamp is a RED! באתר הרשמי של רויאל אנטוורפן, 7 באוגוסט 2022 (באנגלית)
שגיאות פרמטריות בתבנית:מבנה   
פרמטרים ריקים [ מיקום ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

מנהרות גילון - הכניסה המערבית, ספטמבר 2015
מנהרות גילון - מנהרה צפונית, ספטמבר 2015
מנהרות גילון - מנהרה דרומית, ספטמבר 2015
העבודות בסמוך לכניסה המערבית של המנהרה, אוגוסט 2012
**מנהרות גילון** (נקראות גם **מנהרות הכרם**) הן זוג מנהרות - באורך כ-4.8 ק"מ כל אחת - שנחפרו תחת הר גילון שבגליל המערבי המתנשא לגובה של 380 מטר. המנהרות משמשות את מסילת הרכבת בין עכו לכרמיאל, והן ממוקמות בין פארק תעשיות בר-לב לבקעת מגד, מדרום למג'ד אל כרום.

היסטוריה
--------

מנהרות גילון נכרו כחלק מקו הרכבת לכרמיאל, בקטע המעבר התלול בין אזור אחיהוד לבקעת בית הכרם. המנהרות נכרו בסמיכות אחת לשנייה, כשביניהן מקשרות 18 מנהרות חילוץ, משיקולי בטיחות של הימלטות בשעת שרפה או אירוע מסוכן אחר באמצעות המנהרה המקבילה.

המנהרות נחפרו על ידי חברת דניה סיבוס בשיתוף CCECC (אנ') - חברה ממשלתית סינית בייצוגו של איש העסקים שאול ביטרמן (שחפרה גם את מנהרות הכרמל), והכרייה הסתיימה ב-23 באפריל 2014. 

בתוך המנהרות נסללה המסילה במצע בטון, כתחליף למצע חצץ הרגיל, משיקולי בטיחות לצורך אפשור מעבר רכבי הצלה (שאינם יכולים לנוע על חצץ) במקרה הצורך, ומשיקולי תחזוקה, הקלה בהרבה במצע בטון בהשוואה למצע חצץ. עם זאת, עלות הסלילה הראשונית על בטון גבוהה יותר מסלילה על חצץ. סלילת מסילת רכבת כבדה על מצע בטון בישראל נעשית לראשונה במנהרה זו (קודם לכן נסללה מסילה על מצע בטון לצורך הרכבת הקלה בירושלים).

תחילה היה קו הרכבת לכרמיאל מיועד לפעול כקו חשמלי עם הקמתו, אך עקב איחור בביצוע תוכנית החשמול הוחלט כי הקו יופעל תחילה באמצעות דיזל. לצורך פיזור פליטות הסולר מופעלות במנהרה מפוחים שמסייעים לפיזור העשן לאחר מעבר רכבת במנהרה.

עלות הקמת המנהרה על פי אומדן של משרד האוצר היא כ-2.8 מיליארד שקל, והיא הייתה החלק הקשה ביותר לביצוע במסלול קו הרכבת שבין עכו לכרמיאל, שנחנך בספטמבר 2017.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מנהרות גילון** בוויקישיתוף
* ארז וולברג, ‏דניה סיבוס ו-CCECC הסינית זכו במכרז רכבת עכו-כרמיאל, באתר גלובס, 24 באוגוסט 2011

הערות שוליים
------------

1. ↑  יאיר קראוס, מחכים לרכבת: הושלמה כריית 2 מנהרות לכרמיאל, באתר nrg‏, 23 באפריל 2014
2. ↑  שחר הזלקורן, ב-2015: רכבת חשמלית בין כרמיאל ותל אביב, באתר ynet, 30 באוגוסט 2010
3. ↑  אחיה ראב"ד, "רגע היסטורי": הרכבת לכרמיאל יצאה לדרך, באתר ynet, 20 בספטמבר 2017
הונגריההונגריה זהו שם הונגרי; שם המשפחה הוא Márkus. 

**דז'ה מרקוש** (בהונגרית: **Márkus Dezső**; פשט, 15 בדצמבר 1869 – בודפשט, 20 בספטמבר 1948) היה מנצח, מנהל תיאטרון ומורה יהודי-הונגרי. אחיהם של האדריכל גזה מרקוש והעיתונאי מיקשה מרקוש.

קורות חיים
----------

דז'ה מרקוש נולד במשפחה יהודית כבנם של איגנץ מרקוש, סוחר זכוכית, ושל אנה (נינה) קוֹהְן (הגרסה ההונגרית-אוסטרית לכהן). הוא למד מוזיקה באקדמיה הלאומית למוזיקה לימים קיבל את השם האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט ולאחר מכן בווינה, שם היה תלמידו של הנס שמידט ורוברט פוקס. הוא התכונן להיות פסנתרן והופיע כתלמידו של אימרה סקיי בשנת 1879, ואחר כך היה תלמידו של פרנץ ליסט. בהמשך עבד כמנצח, תחילה בבאד אישל ומשנת 1893 ב"תיאטרון העם" בבודפשט. בין השנים 1895 עד 1898 היה הקורפטיטור (פסנתרן חזרות) של בית האופרה של בודפשט, ואז ב-1898 עבר לפראג, ומשנת 1901 לאמסטרדם, משם חזר ב-1903.

בין 1903 לבין 1911 הוא שוב היה מנצח בבית האופרה. עד 1911 ניצח בכמה הופעות בכורה, בהן שמשון ודלילה של קאמי סן-סנס, ולה בוהם של פוצ'יני. בשנת 1911 ייסד את להקת "אופרת העם" של בודפשט (לימים תיאטרון ארקל), בה היה גם המנהל עד 1914. משנת 1918 היה המנהל המוזיקלי הראשי של "תיאטרון העיר" (Városi Szinház), משנת 1921 היה מנצח האופראי של התיאטרון ולבסוף משנת 1926 הוא שוב היה המנהל המוזיקלי הראשי. לאחר פרישתו לימד פיתוח קול. תלמידיו כללו בין היתר את אנה באתי, מריה נמט ואת בתו שלו. הוא נפטר בבודפשט ב-20 בספטמבר 1948.

אשתו, אילונה סויר, הייתה זמרת אופרה ואופרטה, לה נישא ב-19 ביוני 1905 בבודפשט.

לקריאה נוספת
------------

* לקסיקון ביוגרפי הונגרי I-II. עורך ראשי. אגנש קניירש. בודפשט, 1967-1969.
* לקסיקון אמנות הבמה הונגרי. עורך ראשי. ג'רג' סקיי. בודפשט, 1994.
* לקסיקון המשחק ההונגרי.אלאדר שופפלין. בודפשט, איגוד השחקנים הלאומי והמכון לפנסיה, 1929.
* לקסיקון יהודי הונגרי. אד. פטר אויווארי. בודפשט, 1929. עמ '576. גישה מקוונת

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דז'ה מרקוש** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Születési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség születési akv. 1406/1869. folyószáma alatt".
2. ↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári házassági akv. 700/1905. folyószáma alatt".
**אליסיה קיללי** (באנגלית: **Alicia Killaly**;‏ 1836–1908) הייתה ציירת צבעי מים קנדית.

ביוגרפיה
--------

קיללי נולדה בלונדון, אונטריו בשנת 1836. התגוררה בקוויבק סיטי, מונטריאול וטורונטו בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-19. בשנת 1871 נישאה לכריסטופר טרנר, חייל בריטי לשעבר, ועברה לגור באנגליה. לא ידוע שהפיקה יצירות אמנות כלשהן לאחר נישואיה.

נפטרה ב-1908 בגרנתם (אנ'), לינקולנשייר.

ציוריה
------

עבודתה מתארת סצנות בנופים בקנדה, כמו שייט בקאנו, נהרות קפואים ומפלי הניאגרה. ייתכן שהיא הייתה תלמידתו של קורנליוס קריגהוף.

יצירתה בצבעי מים משנת 1867 לערך, "קוויבק מעבר לנהר הסנט לורנס", נמצאת באוסף המוזיאון המלכותי של אונטריו. סדרת כרומוליטוגרפיות (אנ') משנת 1868, בנושא "פיקניק חורפי" היה המיזם המסחרי הידוע היחיד שלה.

  

עותקים של ליטוגרפיות אלה מוחזקים בגלריה הלאומית של קנדה, מוזיאון מקורד להיסטוריה קנדית (אנ') ובמוזיאון המלכותי של אונטריו, שם הם היו חלק מהתערוכה ב־2013, Brushing It in the Rough: Women, Art - קנדה של המאה התשע-עשרה.

גלריה
-----

* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אליסיה קיללי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Killaly, Alicia". Canadian Women Artists History Initiative. Archived from the original on 8 November 2017. Retrieved 18 March 2018.
2. ↑  Quebec From Across the St. Lawrence, Google Arts and Culture
3. ↑  A Picnic to Montmorenci: Coming Down is Easier but More Dangerous, 1868 Archived 2015-07-23 at the Wayback Machine, National Gallery of Canada
4. ↑  Brushing It in the Rough: Women, Art and Nineteenth Century Canada Archived 2018-01-03 at the Wayback Machine, Royal Ontario Museum, August 13, 2013

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"אליסיה קיללי"**.
**יְעֵלָה אביטל** (נולדה ב-1978) היא זמרת סופרן ישראלית.

חייה
----

### לימודים

אביטל נולדה בירושלים החלה את עיסוקה בשירה בגיל שמונה, במקהלת הילדים אנקור, כחברה הצעירה ביותר במקהלה. על אף גילה הצעיר השתתפה במסעות המקהלה לחו"ל ואף הופיעה לעיתים בשירת סולו. לימודי סולפג' ופיתוח קול במסגרת המקהלה יצרו לאביטל תשתית איתנה לקראת קריירה של זמרת בעתיד. במקביל לשירה במקהלה, למדה נגינה בפסנתר. לאחר סיום לימודיה באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים, המשיכה לאקדמיה הגבוהה למוזיקה במיינץ שבגרמניה. מורותיה בירושלים היו מרינה לויט ומרים מלצר.

יעלה אביטל עם אנסמבל בארוקדה בקונצרט בקתדרלת אליהו הנביא בחיפה, 13 בנובמבר 2021
### קריירה

מאז 1998 היא מופיעה ברסיטלים ובקונצרטים, בישראל ובאירופה, ברפרטואר המקיף קשת רחבה של יצירות מתקופת הבארוק עד ימינו. במשך השנים הופיעה עם תזמורות שונות, תזמורת הבארוק ירושלים, סימפונט רעננה, התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים ועוד. כן הקליטה לרדיו ולטלוויזיה. היא חברה באנסמבל ספיריטו בארוקו, באנסמבל נובילה ובקולקטיב הבארוק הישראלי - בארוקדה. מופיעה בפסטיבלי מוזיקה בישראל ובאירופה, בהם פסטיבל אבו גוש, פסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון, הפסטיבל הבינלאומי למוזיקה קאמרית בירושלים, פסטיבל יורק באנגליה ואחרים.

בשנת 2003 החלה אביטל בשיתוף פעולה עם שלישיית עתר בפרויקטים מוזיקליים המציגים שירי עם ומוזיקת פולקלור בעיבודים קאמריים אומנותיים. בין הפרויקטים: "כשאור דולק בחלונך","פנטזיה סקוטית" ו"הקברט היהודי". הפרויקט "כשאור דולק בחלונך", הכולל עיבודים קאמריים לשירי זמר ישראליים מאת עפר שלי, הוקלט לאלבום בשם זה וזכה להשמעות רבות ברדיו ובטלוויזיה.

אביטל זכתה במלגות מטעם קרן התרבות אמריקה ישראל בשנים 1998 עד 2004. היא זכתה בפרס ראשון בתחרות בארוק באקדמיה למוזיקה בירושלים, ובפרס בתחרות בארוק בינלאומית בבלגיה. אביטל השתתפה, כחלק מאנסמבל נובילה במסגרת פסטיבל לילות בארוק בוואראז'דין שבקרואטיה, הופעה שזכתה בפרס הקונצרט הטוב ביותר בפסטיבל, וכן הופיעה, בין היתר, כסולנית בוויגמור הול בלונדון תחת ניצוחו של מתיו הולס, הופעה עליה זכתה בביקורות נלהבות.

הרפרטואר של יעלה אביטל כולל קנטטות, מתאוס פסיון ומיסת חג המולד של באך, אורטוריות של הנדל, בהן משיח ושמשון, וכן יצירות מאת פרסל, יצירות משל מוצרט ועוד.

בספטמבר 2008, הופיעה בפסטיבל למוזיקה עתיקה בקרואטיה עם אנסמבל "נובילה" קונצרט שזכה בשבחי המבקרים ובפרס הקונצרט הטוב ביותר.

הקלטות
------

יעלה אביטל הוציאה תקליטור עם אנסמבל ברוקאדה ותקליטור בשם "כשאור דולק בחלונך" עם שלישיית עתר.

דיסקוגרפיה
----------

### אלבומי אולפן

* 2023: May There Be Peace (Sephardic Piyutim & Ladino Songs)
* 2023: Make Me a River (Poete's Poems)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יעלה אביטל** בוויקישיתוף
* יעלה אביטל, ברשת החברתית פייסבוק
* יעלה אביטל, באתר ספוטיפיי
* יקיר בן-משה, הברבור הלבן גווע בעודו שר - ריאיון עם זמרת הסופרן יעלה אביטל, "בננות", 4 בנובמבר 2008
* יוסי שיפמן, השילוש הקדוש של יעלה אביטל, אתר הבמה, 27 במאי 2009
* יעלה אביטל, באתר "הבמה"
* יוטיוב:אינטרמצו עם אריה ורדי מארח את תזמורת בארוקדה ויעלה אביטל 17 ביוני 2012

הערות שוליים
------------

1. ↑  Retrospect Ensemble @ Wigmore Hall, London,‏ 15 באפריל 2010
**אלישבע גולדשמידט** (22 בספטמבר 1912 – 6 במאי 1970) הייתה פרופ' במכון למדעי החיים ע"ש אלכסנדר סילברמן באוניברסיטה העברית, ומחלוצות המחקר הגנטי בישראל.

ביוגרפיה
--------

אלישבע גולדשמידט נולדה בפרנקפורט שבגרמניה כאליזבת וקסלר, למשפחה יהודית אורתודוקסית. ב-1932 החלה ללמוד רפואה בגרמניה, אך נאלצה להפסיק את לימודיה עם עליית הנאצים לשלטון. היא עברה לאנגליה, שם החלה ללמוד זואולוגיה (בדגש על גנטיקה וציטולוגיה) וסיימה תואר ראשון בהצטיינות בשנת 1935.

בשנת 1936 עלתה לארץ ישראל בעקבות בעלה, יוסף גולדשמידט, שהיה פעיל ציוני, השתלב בתחום החינוך ולימים היה לחבר הכנסת מטעם המפד"ל. לאחר שסיימה בשנת 1942 דוקטורט בזואולוגיה בהנחיית פרופ' גאורג האז באוניברסיטה העברית בירושלים, החלה לעסוק במחקר בתחומי הגנטיקה והציטולוגיה, וב-1949 מונתה למדריכה הראשונה בתחום באוניברסיטה העברית (ובישראל בכלל). מחקריה עסקו תחילה בבדיקות כרומוזומליות של פרוקי-רגליים, בעיקר זבובי דרוזופילה, אך לאחר מכן התמקדה בגנטיקה של האדם וערכה מחקרים על הגנטיקה של יהודים בני עדות שונות ועל השפעתם של נישואי קרובים.

בשנים הבאות עסקה בפיתוח המחקר וההוראה בגנטיקה באוניברסיטה, תוך שהיא מועלית לדרגת מרצה (1954), פרופ' חבר (1957) ופרופ' (1967). כמו כן, ייצגה את ישראל במספר ארגונים בינלאומיים בתחום הגנטיקה.

בשנות ה-60 גולדשמיט הייתה אחת מארבע הנשים היחידות שקיבלו את התואר פרופסור חבר, יחד עם נעמי פיינברון-דותן, טשרנה רייס ואנה רוזין.

בשנת 1958 הייתה שותפה למחאה נגד קיום כנס מדעי בגנטיקה בגרמניה, מחאה שהביאה להעברת הכנס להאג.

בתחילת בשנות הששים הציעה לרקטור האוניברסיטה, פרופ' יואל רקח, להקים מחלקה עצמאית לגנטיקה. למרות שהיתה פרופסור חבר ועל אף הישגיה במחקר ובהוראה גולדשמיט לא נחשבה לראויה לעמוד בראשוּת המחלקה. גם לאחר שקיבלה את הדרגה של פרופסור מן המנין בשנת 1967, לא נפתחה המחלקה לגנטיקה, בנימוק שלא נמצא מועמד מתאים שיעמוד בראשה.

גולדשמידט התאבדה בשנת 1970, והמחלקה לגנטיקה נפתחה רק בשנות השבעים.

גולדשמידט הייתה אם לשניים: פרופסור למדעי הצמח, אליעזר גולדשמידט; ופרופסור לפילוסופיה, ימימה בן-מנחם, לימים כלת פרס ישראל.

לקריאה נוספת
------------

* Nurit Kirsh (2004), "Geneticist Elisabeth Goldschmidt: A Two-Fold Pioneering Story", **Israel Studies** 9 (2): 71–105
* Nurit Kirsh (2013) "Tragedy or Success? Elisabeth Goldschmidt (1912-1970) and Genetics in Israel", **Endeavour** 37: 112–120

* תרצה כהן ורפאל פלק (1970), "פרופ' אלישבע גולדשמידט", **מדע** ט"ו: 183–184
* נורית קירש (2008), "מבחנות ומבחנים - מסלול המכשולים של חלוצות האקדמיה העברית", **גליליאו** 120: 68–72
* שרון גבע, לא פרופסור גולדשמידט, אלישבע, בבלוג אל מדף ספרי ההיסטוריה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלישבע גולדשמידט** בוויקישיתוף
* אלישבע גולדשמידט, דף שער בספרייה הלאומית

* אלישבע גולדשמידט, המכון למדעי החיים ע"ש אלכסנדר סילברמן

* Raphael Falk, "Elisabet Goldschmidt 1912-1970", in: **JWA** - Jewish Women's Archive

הערות שוליים
------------

1. ↑  שמות המוכתרים בתואר ד"ר לפילוסופיה, הַבֹּקֶר, 18 בדצמבר 1944
2. ↑  Jane Maienschein, Michael Ruse, **Biology and the Foundation of Ethics**, Cambridge University Press, 1999, page 260

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007308063205171
* GND: 133966038
* ISNI: 0000 0000 6702 6767
* LCCN: n85803332
* NTA: 072495073
* SUDOC: 194375528
* VIAF: 67933155
* WorldCat: lccn-n85803332

 |
סר **ארתור גילברט** (באנגלית: **Arthur Gilbert**;‏ 1913 – 2001) היה מיליונר ונדבן יהודי בריטי-אמריקאי. תרומת אוסף האמנות שלו נחשבת לתרומת האמנות הבודדת הגדולה ביותר בעולם.

קורות חיים
----------

גילברט נולד בלונדון בשנת 1913 בשם ארתור ברנשטיין, להוריו בלה ואליעזר ברנשטיין. גדל בשכונת גולדרס גרין בצפון לונדון, שבה הייתה אוכלוסייה יהודית גדולה. 

בשנת 1934 נישא לרוזלינד גילברט, מעצבת אופנה, ואימץ לעצמו את שם משפחתה. השניים הקימו עסק משגשג של שמלות ערב, ובתוך חמש-עשרה שנים צברו הון רב. בשנת 1949 עברה משפחת גילברט להתגורר בלוס אנג'לס, קליפורניה, בה נכנס גילברט לעסקי הנדל"ן והגדיל את ממונו. 

נפטר בשנת 2001 בקליפורניה, ארצות הברית.

פעילות פילנתרופית
-----------------

לאחר שעבר לארצות הברית פנה גילברט לעסוק באספנות ונדבנות, והחל להעניק כספים לגופים ציבוריים שונים בארצות-הברית ובישראל. בין השאר, הקים את מרכז המוזיקה בלוס אנג'לס; כיהן כיו"ר הקרן של הטכניון האמריקאי; ובנה יחד עם רעייתו מעונות לסטודנטים לזכר הספורטאים הישראלים שנרצחו באולימפיאדת מינכן בשנת 1972. בשנותיו המאוחרות היה גילברט מעורב בהקמת הבניין לתלמידי חו"ל באוניברסיטה העברית בירושלים.

גולת הכותרת של פעילותו הפילונטרופית הייתה הענקת אוסף חפצי הזהב והכסף שלו, שהוערך ביותר ממאתיים מיליון דולר, כמתנת המילניום לבריטניה. אוסף זה של אמנות דקורטיבית נקרא אוסף גילברט, הוא נחשב לגדול ביותר בעולם ומוצג בבית סומרסט בלונדון. על מעשהו זה קיבל גילברט מידי מלכת בריטניה את התואר "סר".

ראו גם
------

* אוסף גילברט

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר למנויים בלבד  Sir Arthur Gilbert (Obituary), The Telegraph, 4 September 2001
* History of the Gilbert Collection (באנגלית)(הקישור אינו פעיל)
הרב **דב צבי הלר** (שיללה, ה'תרכ"ב, 1862 – ירושלים, ו' באלול ה'תרצ"ה, 4 בספטמבר 1935), נקרא בדרך כלל בשמו האידישאי, **בער הירש הלר**, היה רב ומשגיח רוחני בישיבת סלבודקה באירופה, וחותנם של הרב יעקב קמנצקי והרב אברהם גרודזינסקי.

תולדות חייו
-----------

נולד בשנת ה'תרכ"ב בשילל, ליטא, שהייתה אז חלק מהאימפריה הרוסית, לאליעזר יצחק ולחסיה גיסה הלר. מאוחר יותר הוא הפך למשגיח רוחני בישיבת כנסת ישראל סלבודקה תחת ראש הישיבה הרב נתן צבי פינקל, שם נודע באישיותו המתוקה, עדינותו ואהבתו לתלמידיו, שהייתה כה חזקה, עד שלעיתים קרובות הוא צם להצלחתם. במהלך מלחמת העולם הראשונה ברחו תלמידי הישיבה למינסק, ובהמשך רבים מהם לקרמנצ'וג, והרב הלר היה עם תלמידי הישיבה במסעות אלה. עלה לארץ ישראל בשנת ה'תרצ"ד, ונפטר בירושלים בו' באלול ה'תרצ"ה.

משפחתו
------

נשא את פייגה אסתר הלר לבית בלנקפילד (1862–1942 לערך). נולדו להם חמישה ילדים, (ארבעה בנים ובת) ארבעה מהם חיו עד בגרותם. בנם היה אברהם מאיר הלר (1887–1979). בתם, חסיה (1891–1944), נישאה לרב אברהם גרודזינסקי, ששימש מאוחר יותר גם הוא כמשגיח בישיבת סלבודקה. בתם השנייה איטה אטל (1895–1954) נישאה לרב יעקב קמנצקי, לימים ראש ישיבת תורה ודעת. בתם השלישית, שרה (1899–1941), נישאה לשבי ורנוקובסקי, ושניהם נספו בשואה. ילד נוסף שלהם נולד בשנת 1897 ומת כעבור שנתיים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Faige Esther Heller (Blankfield)". *Geni.com*. Geni.com. נבדק ב-17 באוגוסט 2020. `{{cite web}}`:  (עזרה)
**אלמה כהן** היא כלכלנית ישראלית, פרופסור חבר בבית הספר לכלכלה באוניברסיטת תל אביב וחברת סגל בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד.

ביוגרפיה
--------

אלמה כהן סיימה תואר ראשון במתמטיקה (1988) ותואר שני בניהול (1996). שניהם באוניברסיטת תל אביב. היא המשיכה את לימודיה באוניברסיטת הרווארד, שם היא השלימה בשנת 2001 תואר שני נוסף, הפעם בכלכלה, ובשנת 2002 סיימת את הדוקטורט.

בשנת 2005 החקבלה כחברת סגל בדרגת מרצה בכירה בבית הספר לכלכלה באונבירסיטת תל אביב ובשנת 2011 הועלתה לדרגת פרופסור חבר. בספטמבר 2021 מונתה לעמוד בראש בית הספר. בנוסף לכך, היא הצטרפה בשנת 2009 לסגל בית הספר למשפטים באוניברסיטת הרוואר והיא חולקת את זמנה בין שני המוסדות.
כמו כן היא ומכהנת גם כעמיתת מחקר במכון הלאומי למחקר כלכלי בארצטת הברית, במרכז האירופאי למדיניות כלכלית, והמכון האירופאי למשטר תאגידי.

פרפסור כהן היא חוקרת מובילה בעלת מוניטין בינלאומי בכלכלה אמפירית ופרסמה מחקרים רבים בתחומים של רגולציה, משטר תאגידי, ביטוח וסיכון, וניתוח כלכלי של המשפט. עבודותיה התפרסמו בכתבי עת בין-לאומיים רבים והיא גם חברת מערכת במספר כתבי עת.

פרופסור כהן נשואה לפרופסור לוסיאן בבצ'וק שגם הוא חבר סגל בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד ובפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.

קישורים חיצוניים
----------------

* אלמה כהן, באתר בית הספר לכלכלה באוניברסיטת תל אביב.
* אלמה כהן, באתר בית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד.