recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**וריד הרשתית המרכזי** הוא הוריד המקביל לעורק הרשתית המרכזי, וכמו בכלי הדם, הוא עלול לסבול מחסימה (חסימת וריד רשתית מרכזי נקרא גם CRV). המחלה דומה לזו שנראתה בתסמונת עינית איסכמית, בה אין מספיק אספקת דם וחמצן לעין. מאחר שעורק הרשתית המרכזי והווריד הוא המקור הבלעדי של אספקת דם וניקוז לרשתית, חסימה כזו יכולה להוביל לנזק חמור לרשתית ולעיוורון, בשל איסכמיה (הגבלה באספקת דם) ובצקת (נפיחות). מצב זה יכול גם לגרום לגלאוקומה.

CRVO לא- איסכמי הוא הצורה המתונה יותר של המחלה, אולם מצב זה עשוי להתקדם לסוג איסכמי החמור יותר.

טיפול
-----

הטיפול כולל תרופות נוגדות VEGF כמו אווסטין (ללא קשר להתוויתו גם כנגד סרטן), Lucentis (לוסנטיס, רניביזומאב) ואפליברספט או שתל סטרואידי לזגוגית (Ozurdex, אוזורדקס) וטיפול פוטוקואגולציה בלייזר.
יש CRVO ללא מצב איסכמי שהפרוגנוזה שלו טובה יותר מאשר מצב איסכמי.

מחקרים
------

מטרת מחקר GALILEO היה להעריך את היעילות ובטיחות של זריקות אפליברספט (אייליה) לטיפול בבצקת משנית לחסימת וריד רשתית מרכזית (CRVO). זהו מחקר אקראי בשלב 3 שכלל 177 חולים שטופלו ב-2 מ"ג זריקות אפליברספט לזגוגית או זריקות דמה כל 4 שבועות ל-20 שבועות. משבוע 24 הטיפול ניתן לפי הצורך וקבוצת הביקורת המשיכה לקבל זריקות דמה.

תוצאות: לאחר 52 שבועות נמצא שיפור בראייה של 15 אותיות ב-60.2% מהמטופלים שקיבלו אפליברספט בהשוואה ל-32.4% בקבוצת הביקורת. באופן משמעותי נמצא שיפור גבוה יותר במדד ראייה BCVA (שיפור ב-16.9 אותיות בקב' אפליברספט לעומת 3.8 אותיות בקב' ביקורת) וכן נמצאה ירידה בעובי הרשתית המרכזי (423.5 מ"מ לעומת 219.3 מ"מ בהתאמה ) תופעות הלוואי העיניות שנצפו בקבוצת אפליברספט היו קשורות להליך ההזרקה או למחלה עצמה בצקת מקולרית ( 33.7%), הגדלת לחץ תוך עיני (17.3%) וכאבי עיניים (14.4%).

מטרת מחקר COPERNICUS הייתה להעריך את זריקות אפליברספט (אייליה)

לחולים עם בצקת מקולרית משנית במחלת חסימת וריד הרשתית המרכזי. זהו מחקר רב מרכזי בו טופלו באופן אקראי 189 חולים ב-6 זריקות חודשיות של 2 מ"ג אפליברספט או בטיפול דמה. משבוע 24 ועד שבוע 52, כל החולים קיבלו 2 מ"ג אפליברספט לתוך הזגוגית לפי הצורך ועל פי קריטריונים לטיפול חוזר.
תוצאות: בשבוע 24, 56.1% מהחולים שטופלו באפליברספט שיפרו את הראייה ב-15 אותיות מנקודת ההתחלה, לעומת 12.3% בקבוצת הביקורת.

בשבוע 52, 55.3% מהמטופלים שיפרו את הראייה ב-15 אותיות לעומת 30.1% בקבוצה השנייה שטופלה מאוחר יותר באפליברספט. בשבוע 52, החולים שיפרו ראייה בממוצע של 16.2 אותיות, לעומת שיפור רק ב-3.8 אותיות, בקבוצה שטופלה מאוחר יותר. תופעות לוואי הנפוצות ביותר עבור שתי הקבוצות היו דימום של הלחמית, כאבי עיניים, צמצם בחדות ראייה, והגברת הלחץ התוך עיני.

קישורים חיצוניים
----------------

* Central Retinal Vein Occlusion
* Information for Patients With Macular Edema Following CRVO
* For the treatment of Macular Edema following CRVO

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
קברם של גרשון ארליך וגדעון רוזנטל - שניים מנספי האונייה רחף - בבית הקברות היהודי חוף הכרמל
**"רחף"** הייתה מפרשית־משא ממונעת, מהספינות הראשונות בצי המסחרי של היישוב היהודי בארץ ישראל. היא הייתה בבעלות חברת הספנות "נחשון", ופעלה בשנים 1937–1938. "רחף" טבעה בדצמבר 1938 מול חופי קפריסין ושלושה ממלחיה טבעו.

היסטוריה
--------

"רחף" נרכשה על ידי חברת "נחשון" בסיוע הלוואה של הסוכנות היהודית. היא נכנסה לשרות ביוני 1937 והפליגה תחת הדגל הימי הארצישראלי בעיקר עם מטענים כלליים. ביוני 1937 היא הביאה בהפלגת בכורה מלט מבית החרושת "נשר" לנמל תל אביב. בהמשך 1937 היא פעלה בעיקר לאורך חופי ארץ ישראל וסוריה. בנובמבר 1937 כתב דוד רמז ש"רחף" ביצעה 19 הפלגות בין ארץ ישראל, סוריה, מצרים וקפריסין. במרץ 1938 הפליגה "רחף" באופן חד פעמי לכרתים ואבד עמה הקשר לזמן מה, בעת שהיא מצאה מחסה בין איים נדחים, עד ששבה בשלום בתחילת אפריל 1938. באמצע 1938 נחכרה "רחף" על ידי חברת "שירות חופי המזרח" להובלת מטענים מקפריסין למצרים וסוריה.

ב-28 בדצמבר 1938 טבעה "רחף" כשנקלעה לסערה חזקה שהטביעה מספר ספינות באזור האי קפריסין. שלושה מאנשי צוותה: גדעון רוזנטל, גיאורג (גרשון) ארליך ושריף ריזה (מכונאי מטורקיה) טבעו וגופותיהם נמשו למחרת על ידי דייגים. רוזנטל וארליך הובאו על ידי האונייה "עתיד" לחיפה ב-2 בינואר 1939 ולמחרת נקברו בבית הקברות חוף הכרמל בחיפה. על שמה של הספינה קרוי רחוב בחיפה.

מבנה וצוות
----------

"רחף" הייתה מפרשית־משא שנרשמה בנמל חיפה, סימנה מ.ח. 19 (מפרשית חיפה). היא נבנתה בסוריה כספינה במבנה אופייני לספינות במזרח הים התיכון. ה"רחף" נבנתה מעץ אלון, והייתה ספינת מפרש דו־תרנית עם מנוע עזר דיזל של 120 כוחות סוס ומערך מפרשים אורכי. מהירות השיט שלה עם מנוע העזר הייתה עד 7 קשר, ונשאה מטען כללי במעמס מרבי של כ-160 טון. אורכה היה 19 מטר ורוחבה 8 מטר. לאחר רכישתה הוספו לה שני תאים לרב החובל ולמלחים.

צוות "רחף" כלל 8–12 איש, שלושה מהם מתלמדים. רוב אנשי צוותה היו יהודים, שחלקם היו, לימים, לרבי חובלים בצי הסוחר הארצישראלי. הקברניט הראשון של הספינה היה רב־חובל הנס רוזנטל. לאחר מכן נמסרה לפיקודו של ישראל לסקוב.

לקריאה נוספת
------------

* רב חובל זאב הים. **ספינות מספרות**. תל אביב, הוצאת אחיאסף, 1968. עמ' 139-137.

קישורים חיצוניים
----------------

* אסון רחף (תמונה), דבר, 1 בינואר 1939
* בשלושים לחללי רחף, דבר, 2 בפברואר 1939

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  בנתיבות נחשונים, דבר, 29 באפריל 1938
2. ↑  רחף הביאה מלט נשר לנמל תל אביב, דבר, 24 ביוני 1937
3. 1 2 3 4  איך קרה האסון עם רחף, הצופה, 1 בינואר 1939
4. 1 2  דוד רמז, פרקי נחשון, דבר, 30 בנובמבר 1937
5. ↑  רחף חזרה בשלום, דבר, 3 באפריל 1938
6. ↑  רחף בשירות חופי המזרח, דבר, 30 ביוני 1938
7. ↑  ימאות עברית, ידיעות עיריית תל אביב, 15 בינואר 1939
8. 1 2  איך נטרפה רחף, דבר, 4 בינואר 1939
9. ↑  רחף נשברה, הַבֹּקֶר, 30 בדצמבר 1938
10. ↑  חללי הספינה "רחף" הובאו לחיפה, דבר, 3 בינואר 1939
11. ↑  לוית קרבנות רחף, דבר, 4 בינואר 1939
12. ↑  רחף - האניה הראשונה של נחשון, דבר, 25 ביוני 1937
13. ↑  רחף - ספינה ראשונה לנחשון, דבר, 4 ביוני 1937  
רחף בנמל תל אביב, דבר, 12 באפריל 1938
14. ↑  חברת נחשון, בחינוך הימי, דבר, 10 באוגוסט 1938
**יוהנה בורמן** (בגרמנית: **Juana Bormann**;‏ 10 בספטמבר 1893 – 13 בדצמבר 1945) הייתה פושעת מלחמה נאצית ילידת פרוסיה המזרחית, ששירתה כסוהרת במספר מחנות ריכוז החל מ-1938. ב-1945 הוצאה להורג במשפט בהמלין, סקסוניה התחתונה, בגין ביצוע פשעי מלחמה.

ביוגרפיה
--------

### שירותה באס אס

ב-1938 הצטרפה בורמן לאס אס. מאוחר יותר, במהלך משפטה, היא נימקה את הצטרפותה בכך שרצתה "להרוויח יותר כסף". מקום השירות הראשון שלה היה במחנה הריכוז ליכטנבורג בסקסוניה תחת מפקדת האס אס גיין ברניגאו, יחד עם עוד 49 נשות אס אס.

ב-1939 התמנתה לפקח על צוות עבודה במחנה הריכוז לנשים ראוונסבריק ליד ברלין. בחודש מרץ 1942, נמנתה על קבוצה מצומצמת של נשים שנבחרו לשמור באושוויץ שבפולין. בורמן, שהייתה נמוכת קומה, נודעה באכזריותה בקרב אסירות המחנה, והייתה משחררת על האסירות את כלב הרועה הגרמני הגדול שלה ומשסה אותו בהן. היא כונתה בפיהן "ויזל" ו"האישה עם הכלבים". באוקטובר 1942 עברה בורמן לפקח באושוויץ-בירקנאו, יחד עם מריה מנדל, מרגו דרקסלר (אנ') ואירמה גרזה. בהמשך עברה יוהנה לבודי, מחנה משנה סמוך, שם המשיכה בנוהגה להתעלל באסירים.

ב-1944, כשהכוחות הגרמניים החלו לנחול מפלות, הועברה בורמן למחנה הינדנבורג בשלזיה (כיום זאבז'ה, פולין). בינואר 1945 חזרה אל מחנה הריכוז ראוונסבריק. במרץ של אותה שנה הועברה למחנה הריכוז ברגן-בלזן, ליד צלה (אנ'), שם שירתה תחת יוזף קרמר, אירמה גרזה ואליזבת וולקנרת' (אנ') (כל אלו שירתו עמה בבירקנאו). ב-15 באפריל 1945 נכנס הצבא הבריטי לברגן בלזן ומצא בו 60,000 ניצולים ולמעלה מ-10,000 גופות. המשחררים אילצו את אנשי האס אס לפנות את הגופות.

### המשפט וההוצאה להורג

מאוחר יותר נכלאה בורמן, נחקרה על ידי הצבא, והועמדה לדין במשפט בלזן שנמשך מ-17 בספטמבר 1945 ועד ל-17 בנובמבר 1945. בית המשפט קיבל עדויות על מעשי רצח שביצעה באושוויץ ובברגן בלזן, ושלפעמים הייתה משסה באסירים באכזריות את כלבה הרועה הגרמני הגדול. בורמן הכחישה באופן סדרתי את העדויות נגדה, אך לבסוף נמצאה אשמה ונתלתה ב-13 בדצמבר 1945 (יחד עם עוד 12 פושעי מלחמה, בהם גרזה ווולקנרת'). התליין אלברט פיירפוינט, ששקל אותה לשם התאמת עמוד התלייה, תיאר מאוחר יותר:

> 
> היא צלעה לאורך המסדרון ונראתה זקנה וכחושה. היא הייתה בת 42 שנים, גובהה מעט מעל מטר וחצי. כשהועלתה על המשקל היא רעדה. היא אמרה לי בגרמנית: 'יש לי רגשות'.
> 
> 
> 
> — 
>

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוהנה בורמן** בוויקישיתוף
* Juanna Borman "The woman with dogs", באתר capitalpunishmentuk
* יוהנה בורמן, באתר auschwitz.dk
* יוהנה בורמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* NAZI SHE-DEVILS, באתר Mirror,‏ 21 בנובמבר 2005

הערות שוליים
------------

1. ↑  כך במקור. למעשה היא הייתה בת 52 בעת תלייתה.
2. ↑  Albert Pierrepoint, ‏**Executioner**,‏ הוצאת Harrap, ‏1974, מסת"ב 0-245-52070-8.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1016052723
* VIAF: 187473719
* WorldCat (עם VIAF): 187473719

 |
במתמטיקה, קבוצה של פונקציות היא **חסומה במידה אחידה** אם כל הפונקציות מהקבוצה חסומות על יד אותו קבוע. בשקילות, משפחת הפונקציה חסומה כאשר איחוד התמונות של כל הפונקציות השייכות לקבוצה הוא קבוצה חסומה. סדרת פונקציות {\displaystyle \{f\_{n}\}\_{n\in \mathbb {N} }} היא **חסומה במידה אחידה** אם קבוצת כל הפונקציות שבסדרה חסומה במידה אחידה. 

באנליזה פונקציונלית, משפט בנך-שטיינהאוס מספק תנאים מספיקים לחסימות במידה אחידה של  קבוצה של אופרטורים.

הגדרה פורמלית
-------------

### הציר הממשי והמישור המרוכב

תהי {\displaystyle {\mathcal {F}}=\{f\_{i}:X\to K,i\in I\}} משפחה של פונקציות עם X קבוצה כלשהי, I קבוצת אינדקסים ו-K שדה המספרים הממשיים או המרוכבים. {\mathcal F} **חסומה במידה אחידה** אם קיים מספר ממשי M כך שמתקיים:

{\displaystyle \forall i\in I\,\forall x\in X:\,\,\,|f\_{i}(x)|\leq M}.

### מרחב מטרי

ביתר כלליות, אם Y מרחב מטרי עם מטריקה d, אז הקבוצה {\displaystyle {\mathcal {F}}=\{f\_{i}:X\to Y,i\in I\}} נקראת **חסומה במידה אחידה**, אם קיים איבר {\displaystyle a\in Y} ומספר ממשי M כך שמתקיים {\displaystyle \forall i\in I\,\forall x\in X:\,\,\,d(f\_{i}(x),a)\leq M}.

דוגמאות
-------

* כל סדרת פונקציות אשר מתכנסת במידה שווה בתחום נתון היא חסומה במידה אחידה על התחום.
* סדרת הפונקציות {\displaystyle f\_{n}(x)=\sin nx\,} כך ש-x ממשי ו-n שלם חסומה במידה אחידה על כל הישר הממשי; החסם הוא 1.
* סדרת הנגזרות של הפונקציות מהדוגמה שלעיל,**{\displaystyle f'\_{n}(x)=ncosnx}**, **אינה** חסומה במידה אחידה על כל הישר: סדרת הערכים {\displaystyle \{f\_{n}'(2\pi )\}} איננה חסומה.

ראו גם
------

* פונקציה חסומה
* קבוצה חסומה
* משפט בנך-שטיינהאוס
בן אלול (ראשון מימין) ולצדו זרובבל גלעד ודוד כהן, 1934
**משה בן אלול** (**רייכרודל**) (18 באוגוסט 1901 – 24 ביולי 1981) היה עיתונאי ישראלי. עורכו הראשון של השבועון "דבר השבוע".

קורות חיים
----------

משה בן אלול נולד במרינסק שברוסיה בשנת 1901. קיבל חינוך יהודי מסורתי ב"חדר" בריגה, ולמד בבית ספר עממי, בגימנסיה, בקורסים למורים ובאוניברסיטת ריגה. עסק בהוראה. בשנת 1920 עלה לארץ ישראל. עבד כחלוץ בבניין, בסלילת כבישים ובחקלאות, ולאחר מכן כספרן וכמורה בבית הספר לילדי עובדים בתל אביב. משנת 1928 היה מורה לספרות והיסטוריה בבית הספר החקלאי מקוה ישראל. כתב מאמרים בעיתון "דבר" מאז היווסדו ב-1925 והיה חבר מערכת העיתון.

בשנים 1929–1930 היה בן אלול שליח ההסתדרות הכללית אל תנועת החלוץ בלטביה. בשנת 1930 השתתף כציר בקונגרס ארץ ישראל העובדת בברלין, קונגרס שיזם דוד בן-גוריון של נציגי תנועות יהודיות מכל העולם בקריאה לצאת לעזרת היישוב ותנועת העבודה בתקופה שלאחר מאורעות תרפ"ט.

משנת 1931 היה עורכו של "במעלה", ביטאון תנועת הנוער העובד. במלחמת העולם השנייה, בשנים 1942–1945, התנדב ליחידה ארץ ישראלית בצבא הבריטי.

בשנת 1946, כאשר נוסד השבועון "דבר השבוע", נתמנה בן אלול להיות עורכו הראשון, ומילא תפקיד זה עד לשנת 1956. כתב בשם העט "מ. אחי-יוסף".
היה חבר אגודת העיתונאים.

משה בן אלול נפטר בשנת 1981 והוא בן 80 שנה.

משנת 1926 היה נשוי לרבקה לבית הכט, והיה אב לבן, דוד בן אלול, עיתונאי אף הוא, ששימש עורך מדור הקולנוע של "דבר השבוע".

ספריו
-----

* **מה שלום ידידי?: מבחר רשימות**; ציורים: אריה נבון, תל אביב: דבר, תש"ך 1959.
* **איך למדתי עברית מפי חיות ועופות: מפלאי השורש העברי**, תל אביב: דבר, תשכ"ה 1965.
* **אדם הולך בעקבות עצמו: מבחר רשימות ומאמרים**, תל אביב: עם עובד / תרבות וחנוך, תש"ם 1980.

לקריאה נוספת
------------

* 'בן־אלול (רייכרודל), משה', בתוך: דוד קלעי, **ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי**, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 85. (הספר בקטלוג ULI)
* גצל קרסל, **לכסיקון הספרות העברית בדורות האחרונים**, ספרית פועלים, 1965, כרך א, עמ' 262.
* מיכאל אסף, 'העיתונאי-החלוץ – משה בן-אלול', **ספר השנה של העיתונאים**, 1982, 339.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "משה בן-אלול (רייכרודל)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יח (1969), עמ' 5368

ממאמריו:

* תודה לאמא, דבר, 1 בדצמבר 1944
* ראיתי את קו-המשוה, דבר, 17 בפברואר 1950
* אדם הולך בעקבות עצמו, דבר, 23 ביוני 1965, המשך

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו ביקורת: אביתם, רשימותיו של בן־אלול, דבר, 12 בפברואר 1960.
2. ↑  מ. אסף, בשולי דברים | יישר כוח לבן-אלול, מעריב, טור 3, 22 בנובמבר 1965.
3. ↑  ראו ביקורת: י' פלדי, **מאזנים** נא (1980), 296–297.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007500791105171
* VIAF: 308275747
* WorldCat (עם VIAF): 308275747

 |
**חסימת כתובות IP** היא יישום של שירות אינטרנט החוסם בקשות ממחשבים עם כתובות IP מסוימות. בדרך כלל משתמשים בחסימת כתובות IP כדי להגן מפני מתקפות כוח גס (אנ'), ולמנוע גישה באמצעות כתובת זדונית.
ניתן להשתמש בחסימת כתובות IP להגבלת הגישה לאזור גאוגרפי מסוים או ממנו, למשל לצורך הפצת תוכן לאזור ספציפי, או חסימה גאוגרפית.

שיטת החסימה
-----------

לכל מכשיר המחובר לאינטרנט מוקצית כתובת IP ייחודית, הנחוצה כדי לאפשר למכשירים לתקשר זה עם זה. בעזרת תוכנה מתאימה באתר המארח, ניתן לנטר את כתובות ה-IP של המבקרים כדי לקבוע את מיקומם הגאוגרפי של המבקרים.

רישום כתובת ה-IP יכול, למשל, לקבוע האם אדם מסוים ביקר באתר בעבר, למשל כדי להצביע יותר מפעם אחת, כמו גם לפקח על דפוסי הצפייה שלו, כמה זמן עבר מאז שהוא ביצע פעילות כלשהי באתר (בהנחה והאתר הגדיר מגבלת זמן), ועוד.

ידיעת המיקום הגאוגרפי של המבקר מלמדת, מלבד פרטים נוספים, על מדינת המבקר. במקרים מסוימים בקשות ממדינה מסוימת או תגובות עליהן ייחסמו לחלוטין.

משתמשים עשויים לעקוף חסימה גאוגרפית וצנזורה באמצעות חיבור VPN ובכך להגן על המיקום והזהות האישית שלהם ולהישאר אנונימיים.

באתר אינטרנט, חסימת כתובות IP יכולה למנוע גישה מכתובת זדונית, אם כי ניתן להשתמש תחילה באזהרה או בחסימת החשבון.

הקצאה דינמית של כתובות IP על ידי ספקי שירותי אינטרנט יכולה לסבך את חסימת כתובות ה-IP, מה שמקשה על חסימת משתמש ספציפי מבלי לחסום כתובות IP רבות (חסימת טווחי כתובות IP), ובכך ליצור נזק רחב.

יישומים
-------

מערכות הפעלה דמויות יוניקס מיישמות בדרך כלל חסימת כתובות IP באמצעות עטיפת TCP והיא מוגדרת במערכת על ידי קובצי בקרת הגישה *etc/hosts.deny/ ו-etc/hosts.allow/*.

חברות ובתי ספר המציעים גישה למשתמשים מרחוק משתמשים בתוכנות לינוקס כגון DenyHosts או Fail2ban להגנה מפני גישה בלתי מורשית תוך מתן גישה מרחוק למורשים. התוכנה משמשת גם לצורך מתן גישה מרחוק למחשבים וכן לצנזורה באינטרנט.

הימנעות מחסימת כתובות
---------------------

ניתן להשתמש בשרתי פרוקסי ובשיטות אחרות כדי לעקוף את חסימת התעבורה מכתובות IP. עם זאת, קיימות שיטות נגד פרוקסי.

בפסק דין של בית המשפט בארצות הברית משנת 2013 בתיק *Craigslist v. 3Taps*, קבע השופט הפדרלי האמריקני צ'ארלס ברייר כי עקיפה של חסימת כתובות גישה מהווה הפרה של חוק שימוש לרעה והונאת מחשבים (CFAA) בגין "גישה בלתי מורשית", שעונשה פיצויים.

ראו גם
------

* גישה לאינטרנט
* כתובת IP
* IPv6

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חסימת כתובות IP** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  *The John Marshall Journal of Computer & Information Law*, Center for Computer/Law, 2003
2. ↑  "What is an IP address?". *HowStuffWorks* (באנגלית). 2001-01-12. נבדק ב-2019-12-13.
3. ↑  "How cookies track you around the web & how to stop them". *Privacy.net* (באנגלית). 2018-02-24. נבדק ב-2019-12-13.
4. ↑  "How to: Circumvent Online Censorship". *ssd.eff.org*. אורכב מ-המקור ב-2018-12-23.
**אלסבת (אליזבת) כהן גולדשטיין** (גם כהן-זילברשמיט) הייתה מעצבת ואמנית קרמיקה ישראלית, ילידת גרמניה.

ביוגרפיה
--------

אלסבת כהן נולדה בווסטפליה, גרמניה ועלתה לארץ ישראל בשנת 1937. במחצית הראשונה של שנות הארבעים למדה קדרות אצל הדוויג גרוסמן בירושלים. בשנת 1952 התמנתה למעצבת הראשית של חברת "לפיד". העבודות שיצרה בחברה זו נשאו אופי מודרני והושפעו מסגנון העיצוב הבינלאומי. בראיון משנת 1966 טענה כהן כי אין דבר הנקרא "קרמיקה בעלת סגנון ישראלי", לבד מהשפעות פולקלוריסטיות.

עבודותיה במסגרת "לפיד" נושאות חותמת ובה דימוי של שמש וגלים. בשנת 1963 התקבלה באיגוד האמנים "meisterbrief" בגרמניה. בשנות השבעים התגוררה בנהריה.

השכלה
-----

* 1942-194 קרמיקה אצל הדוויג גרוסמן להמן, ירושלים
* בית הספר הגבוה לקרמיקה, הור-גרנצהאוזן (Höhr-Grenzhausen), גרמניה

פרסים
-----

* 1962 פרס בתערוכת אמנות שימושית, תל אביב-יפו
* בית הנכות בצלאל, ירושלים

תערוכות יחיד
------------

* 1955 מוזיאון חיפה לאמנות
* 1960 מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה
* 1962 כלים מתוצרת חברת לפיד, מוזיאון הארץ, תל אביב-יפו

לקריאה נוספת
------------

* כהן, אלסבט, "רשמים מקונגרס מלאכת מחשבת בינלאומי", **קדרות**, מס' 6, ספטמבר 1979, עמ' 23-21
* Ceramic Artist of Israel, August 1975, p. 7

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: הצלחת משולשת הקצוות, דבר, 24 במרץ 1966
**הצעיף הכחול** (באנגלית: **The Blue Veil**) הוא סרט מלודרמה אמריקאי משנת 1951 עם ג'יין ויימן בתפקיד הראשי.

התסריט מבוסס על סיפור של פרנסואה שמפו שעובד לסרט בשם La Voile Bleu בשנת 1942.

ג'יין ויימן הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר אך הפסידה אותו לויויאן ליי עבור חשמלית ושמה תשוקה. היא זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה.

העלילה היא על אומנת המקדישה את חייה לטיפול בילדים במשפחות שונות. שם הסרט הוא מהצעיף הכחול אותו נהגו אז האומנות ללבוש.

תקציר העלילה
------------

לואיז (לולו) מייסון (ג'יין ויימן) היא אלמנה שבעלה נהרג במלחמת העולם הראשונה. היא יולדת בת שמתה לאחר הלידה. לואיז אוהבת לטפל בילדים והיא מקבלת לטפל בבנו של פרדריק ביגלי, (צ'ארלס לוטון), אלמן עשיר, יצרן מחוכים. ביגלי מבקש את ידה אבל היא מסרבת והוא מתחתן עם מזכירתו שמפטרת אותה.

היא מוצאת עבודה כאומנת לרובי והריסון והנרי, בניהם של הנרי פאלפרי ואשתו פלייר (אגנס מורהד). הריסון הוא ילד פרוע ומוצמד אליו מורה מלווה בשם ג'ארי קין (ריצ'רד קרלסון). ג'ארי מתאהב בלואיז ומציע לה נישואים כדי שתסע איתו לביירות שם קיבל משרה טובה. היא מסכימה אך פלייר משוחחת איתו ומורידה את התלהבותו מלואיז שזה עתה הכיר. הוא מבקש מלואיז לדחות את נישואיהם ונוסע בעצמו. לואיז המדוכאת נשארת עם משפחת פאלפרי עד שהילדים גדלים.

מקום עבודתה הבא הוא אומנת לנערה סטפני רולינס (נטלי ווד) בתה של אם יחידנית, אני רולינס (ג'ואן בלונדל), זמרת מתוסכלת בשולי הקריירה שלה.

אני עסוקה בהופעותיה בעוד שלואיז מטפלת בסטפני המתבגרת ונוצר ביניהן קשר של אם ובת. בטקס הקונפירמציה מופיעה רק לואיז וסטפני מציגה אותה כאמה. לואיז מרגישה שהקשר הזה אינו בריא ומתפטרת.

היא עוברת להיות אומנת לטום, ילדם של הזוג יו (דן או'הרליהי) והלן ויליאמס. יו עובר במלחמת העולם השנייה לאנגליה, נפצע קשה בקרב ואשתו נוסעת לטפל בו. לואיז נשארת ומטפלת בטום שנים רבות. כאשר מודיעה לה הלן כי התאלמנה, נישאה מחדש ועומדת להגיע בחזרה לארצות הברית, היא עוזבת את הבית ונוסעת לפלורידה. לאחר חיפוש נרחב על ידי המשטרה היא נמצאת ומואשמת בחטיפה. התובע המחוזי אוהד אותה אבל נאלץ לכבד את החוק ולהעביר את טום לאימו הביולוגית.

כל אותן השנים היא ביחסים אפלטונים עם פרנק האצ'ינס (סיריל קיוזק), בעל חנות צעצועים. הוא מציע לה נישואים אך היא דוחה זאת.

המשטרה מחפשת את טום ובלש חוקר את פרנק על יחסיו עם לואיז ובסוף החקירה פרנק מתמוטט ומת.
לואיז מגיעה לחנותו של פרנק ולאכזבתה רואה שהיא סגורה עקב מותו.

כעת לואיז היא אישה קשישה ובודדה ואינה יכולה למצוא עבודה כאומנת. בלשכת תעסוקה מציעים לה להיות מנקה בבית ספר והיא מסכימה כדי להיות שוב קרובה לילדים. ראייתה נחלשת וכאשר היא כמעט נדרסת, היא נבדקת על ידי רופא עיניים שמתברר שהוא רוברט פאלפרי. היא מספרת לו על קורותיה ומראה לו תמונות של כל הילדים שבהם טיפלה. הוא מזמין אותה לביתו ושם היא נפגשת להפתעתה עם כולם ומשוחחת בטלפון עם טום. בסוף השיחה מציע לה רוברט להיות אומנת לילדיו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הצעיף הכחול** בוויקישיתוף

* "הצעיף הכחול", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "הצעיף הכחול", באתר AllMovie (באנגלית)
* "הצעיף הכחול", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "הצעיף הכחול", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* שתי סצנות מסוף הצעיף הכחול, באתר יוטיוב
**יוהנה אק** (בגרמנית: **Johanna Eck**;‏4 בינואר 1888 – 27 בספטמבר 1979), הייתה מתנגדת הנאצים וחסידת אומות העולם מגרמניה.

ביוגרפיה
--------

יוהנה אק נולדה בברלין לבית אופיץ (Opitz) הייתה אחות בהכשרתה. בעלה נהרג בשרתו בשורות צבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה.

משנת 1942 ועד סוף מלחמת העולם השנייה הסתירה אק ארבעה נרדפי הנאצים זה אחר זה. שניים מהמסתתרים היו יהודים, ובהם היינץ גוטמן (Guttmann), בנו של יעקב גוטמן, חברו של אביה של אק מתקופת שירותם המשותף בצבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה. יעקב גוטמן וכל משפחתו גורשו למחנות ההשמדה במזרח אירופה ונרצחו. רק היינץ שרד והסתובב ברחובות ללא מקלט וללא כרטיסי קיצוב מזון. כל האנשים אליהם פנה סירבו להסתירו מחשש לחייהם, עקב עונש המוות שאיים על כל מי שסייע ליהודים. אק קלטה אותו בביתה וחלקה את קצבת המזון שלה עמו. היא ניסתה להשיג מנות מזון נוספות עבורו מידידים. בנובמבר 1943 נהרס ביתה בהפצצות בעלות הברית. אק מצאה עבור גוטמן מקום מסתור חלופי, השיגה עבורו כרטיסי קיצוב מזון, ונשארה עמו בקשר גם בעודו במחבוא.

בינתיים השיגה אק דירת חדר. בדצמבר 1943 הסתירה בדירה זו יהודייה נוספת, אלפרידה גוטמן (Guttmann – אין קשר משפחתי להיינץ גוטמן). אלפרידה גוטמן נמלטה מבית המסתור הקודם שלה מיד לאחר סריקה של הגסטפו, בה לא התגלתה. מאוחר יותר נפגשה אלפרידה עם חברתה מהלימודים, וזו נתנה לה תעודת עובד עם פרטי זהות מזויפים שלפיהם השתייכה אלפרידה לגזע הארי.

בינואר 1944, לאחר שהפצצות בעלות הברית זרעו בלבול במרכז רישום האוכלוסין בברלין וברישומי האוכלוסין, מסרה אק לרשויות כי ביתה ומסמכיה של אלפרידה נשרפו בהפצצה. כך הצליחה לרשום את אלפרידה בשם אלפרידה הרטמן, בזהות של נוצרייה. כך יכלה לרשום את אלפרידה כדיירת חוקית בדירתה וכן לקבל עבורה תלושי מזון.

גוטמן שרדה את השואה, אך נפטרה ממחלה ביוני 1946, ערב הגירתה המתוכננת לארצות הברית. אק ישבה ליד מיטתה בבית החולים עד שנפטרה. לאחר מכן חקרה אק אודות קרוביה של גוטמן ומצאה שכולם נספו בשואה. היא הנציחה את שמותיהם על אבן מצבה שהקימה על חשבונה בבית הקברות היהודי בווייסנזה שבברלין.

בשנת 1973 הכיר יד ושם באק כחסידת אומות העולם. משנת 2014 נקרא על שמה בית ספר ברובע טמפלהוף-שנברג בברלין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוהנה אק** בוויקישיתוף
* על יוהנה אק באתר יד ושם
**יועץ לנשיא הפדרציה הרוסית** (ברוסית: **Сове́тник президе́нта Росси́йской Федера́ции**) הוא תפקיד בסגל הנשיאותי של רוסיה, שנוצר על ידי הנשיא בוריס נ. ילצין ב-19 ביולי 1991. התקנות על משרת יועץ נשיא הפדרציה הרוסית, אושרו בצו נשיאותי מספר 542-rp מיום 25 בספטמבר 1992, נקבע כי יועץ נשיא הפדרציה הרוסית הוא אדם המוסמך על ידי נשיא הפדרציה הרוסית להעניק לו סיוע מתמיד בגיבוש וביישום אסטרטגיה של פיתוח לאומי ומדיניות המדינה בתחום פעילות רלוונטי. התואר משמש את עוזריו הבכירים של הנשיא. יועציו הם חברי האדמיניסטרציה הנשיאותית.

בשנת 1991 "יועץ המדינה של הפדרציה הרוסית" היה שם המשמש למטרות שונות אחרות, בשנת 1992 הגדיר ילצין את המשרה כ"יועץ לנשיא הפדרציה הרוסית" ומספר היועצים היה נתון לשינוי מתמיד לאורך השנים.

סמכות התפקיד
------------

עם הזמן, תפקיד היועץ היה אחראי על הקבוצות הבאות:

* עניינים בין-ממשלתיים
* עניינים פוליטיים
* קשר ציבורי
* תקשורת

יועצים בולטים
-------------

* איגור לוויטין
* אלכסנדר בדריצקי
* אלכסנדרה לביצקאיה
* ואלרי פאדייב
* ולדימיר טולסטוי
* שאמיל טרפישצ'ב
* טטיאנה יומשבה
* מיכאיל לסין
* ויקטור צ'רנומירדין

ראו גם
------

* יועץ בכיר לנשיא ארצות הברית
* האדמיניסטרציה הנשיאותית של נשיא רוסיה
* נשיא רוסיה
* סגן נשיא רוסיה
* הקרמלין

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של יועץ לנשיא רוסיה (ברוסית)
סר **מיכאל (מייקל) דוד כדורי**, (באנגלית: **Michael David Kadoorie**, נולד ב-1941, הונג קונג) הוא מנהל עסקים ונדבן יהודי.
נכון למרץ 2011, כדורי הוא האדם השישי בעושרו בהונג קונג, עם עושר המוערך ב-9.5 מיליארד דולר לפי פורבס.

משפחתו וחייו האישיים
--------------------

מיכאל הוא בנם של לורנס כדורי, איל הון יהודי ואשתו מוריאל גבאי. התחנך בבית הספר קאולון שבהונג קונג ובבית הספר לה רוזי שבשווייץ. מיכאל הוא קרוב משפחתו של אליס כדורי.

כדורי הוא בן למשפחה יהודית שהיגרה בסוף המאה ה-19 מבגדד למזרח הרחוק, ושם הקימה את רשת המלונות שכיום פועלת בהונג קונג, ניו יורק, שיקגו, טוקיו, שנחאי, בייג'ינג, מנילה, בנגקוק ופריז.

כדורי הוא חובב צילום, טייס מסוקים ומעריץ של מכוניות קלאסיות. הוא בעלים של מספר מכוניות נדירות כולל בוגאטי Type 57, רולס רויס פנטום II משנת 1937 על ידי Thrupp & Maberly, היספנו-סויזה J12 קבריולה משנת 1934 על ידי VanVooren, למבורגיני מיורה P400S משנת 1969, ווקסהול 30–98 טורר משנת 1924, טלבוט T150 CSS קופה על ידי Pourtout ורולס רויס סילבר גוסט.

בשנת 1998 הוא בילה חודשים בהתאוששות מפציעות קשות בבית החולים ג'ון רדקליף באוקספורד, אנגליה, לאחר שהיה מעורב בתאונה בפרארי וינטג' שלו כאשר החישורים בשניים מהגלגלים אשר נבנו מחדש קרעו את הצמיגים.

הוא חי בהונג קונג, יחד עם אשתו, ממוצא קובני, בטי טמיו, הידועה כ"ליידי בטי". יש להם שלושה ילדים: נטלי (נולדה ב-1985), בטינה ופיליפ (נולד ב-1992). אחותו ריטה לאורה כדורי נשואה למיליארדר מהונג קונג, רונלד מקאולי.

פעילות עסקית
------------

כדורי הוא יו"ר חברת CLP אחזקות בע"מ אשר הוקמה על ידי משפחתו בשנת 1890 ועדיין מחזיקה ב-35% ממניותיה. זו חברת שירות ציבורי המספקת חשמל ל-75% מהונג קונג כמפעיל בלעדי (מורשת על ידי מערכת בקרה) בקאולון והטריטוריות החדשות, ויש לו זכויות הון בתחנות כוח בסין, דרום-מזרח אסיה, אוסטרליה והודו. בנוסף הוא גם היו"ר של הקבוצה השנייה בגודלה של המשפחה ברשימה, מלונות בהונג קונג ושאנגחאי, הוא גם הבעלים והמפעיל של קבוצת מלונות פנינסולה. כדורי הוא דירקטור ובעל השליטה בחברת מטרוג'ט וכן יזם של מכון מחקר לפיתוח אנרגיה מתחדשת. הוא מחזיק במספר הדירקטורים בחברות אחרות שאינן בבעלות משפחת כדורי.

הוא היה חבר מועצה באוניברסיטת הונג קונג, ובשנת 2000, נפתח בניין כדורי למדעי הביולוגיה באוניברסיטה.

לקריאה נוספת
------------

* Jonathan Kaufman, **The Last Kings of Shanghai: The Rival Jewish Dynasties That Helped Create Modern China**, Viking, 2020

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מיכאל כדורי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  חיים הנדוורקר, בר רפאלי ולברון ג'יימס כבר שילמו: מלון הכל כלול ב-10,000 דולר ללילה, באתר TheMarker‏, 17 ביולי 2015
תאודוליט
**תאודוליט** הוא מכשיר מדידה המשמש למדידת זוויות, הזווית בין קו ראייה לבין מישור אופקי והזווית בין שני קווי ראייה מאותה נקודה. התאודוליט מורכב ממשקפת המורכבת על ציר אנכי וציר אופקי המאפשרות למשקפת לנוע ושנתות המציינות את הזווית של המשקפת יחסית לנקודת מוצא. 

התאודוליט משמש בעיקר מודדים המשתמשים בו בשלבי התכנון והבקרה של פרויקטים הנדסיים וכמו כן, למדידת רשתות טריאנגולציה, מיפוי ומדידות קדסטרליות.

לתאודוליט רמת דיוק של מספר שניות קשת (1/3600 המעלה) ועל כן בחישוב הפרשי גובה הוא מגיע לדיוק של סנטימטרים בודדים, בעוד מאזנת מדויקת יכולה להגיע לדיוק של מילימטרים ואף עשיריות המילימטר. יתרונותיו של התאודוליט על פני המאזנת הוא שניתן למדוד בעזרתו זוויות אופקיות. וכן שאין צורך למקם בנקודה הנמדדת (כלומר בנקודה שיש למדוד את הנתונים שלה) שום כלי עזר. בניגוד למדידה במאזנת, בה יש למקם אמה (לטה) בנקודה הנמדדת.

מבנה התאודוליט
--------------

התאודוליט מורכב ממשקפת המורכבת על ציר אנכי וציר אופקי המאפשרות למשקפת לנוע ושנתות המציינות את הזווית של המשקפת יחסית לנקודת מוצא. הצירים מאפשרים למשקפת לבצע סיבוב שלם, אופקי או אנכי. השנתות מציינות את הזוויות במעלות או בגראד. לרוב התאודוליטים יש שני מצבים הנקראים פנים. שני המצבים מציינים את מיקום ציר הראייה ביחס לציר האנכי של המכשיר. כאשר הכיוונים האנכיים אותם קוראים במכשיר נעים בין 0° ל-180° מצב זה נקרא פנים שמאל וכאשר הכיוונים נעים בין 180° ל-360° מצב זה נקרא פנים ימין.

התאודוליט מורכב משלדה קשיחה העשויה ממתכת או מפלסטיק קשיח.

אופן השימוש בתאודוליט
---------------------

התאודוליט מורכב בדרך כלל על גבי חצובה על ידי מרכוז כפוי באמצעות הטריברך. המכשיר ממורכז כך שימוקם במדויק מעל נקודת המדידה ולאחר מכן, המכשיר מאוזן בעזרת הפלס המורכב על התאודוליט כך שצירו האנכי יתלכד עם כיוון כח הכבידה. תהליך המירכוז והאיזון של התאודוליט מבוצע בהתקרבויות עד שהמכשיר ממורכז ומאוזן מעל נקודת המדידה. לאחר מרכוז ואיזון המשקפת, מכוונות שנתות הזוויות לאפס. 

מדידת זווית אנכית נעשית על ידי כיוון המשקפת אל מטרה וקריאה על השנתות את הזווית בין קו הראייה למטרה לבין המישור האנכי אליו אופסו השנתות. לקבלת זווית הגובה, כלומר הזווית יחסית למישור האופקי, מחסירים או מוסיפים 90° או 270°.

מדידת זווית אופקיות בין קווי הראייה לשתי מטרות נעשית על ידי כיוון המשקפת לעבר המטרה הראשונה כך שצלבי המכשיר הנראים במשקפת יתלכדו עם המטרה וקריאת הזווית האופקית על השנתות. לאחר מכן, מכוון המשקפת אל המטרה השנייה ושוב קוראים את הזווית האופקית על השנתות. ההפרש בין שתי הקריאות של הזווית האופקית היא הזווית בין קווי הראייה לשתי המטרות מנקודת המדידה. יש לשים לב שבעת החסרת הכיוונים ניתן לקבל את הזווית הרצויה או את הזווית המשלימה לה.

ראו גם
------

* רשת טריאנגולציה
* תחנה כוללת
* מאזנת

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **תאודוליט** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **תאודוליט** |

קישורים חיצוניים
----------------

* תאודוליט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007534168905171
* BnF: cb126539419 (data)
* GND: 4185070-1
* LCCN: sh85134645

 |
**אלסאילה** (בערבית: **السايلة**) פירושו: "המסילה", היא שכונה שבנו יהודי צנעא בתוך חומות העיר העתיקה של צנעא, ובה התגוררו החל מהמאה ה-12 עד לגירושם בגלות מוזע בשנת ה'תל"ט (1679).

היסטוריה
--------

לאחר תקופת מגורים במבצר בראש וב"אלקצר" (המבצר), שכונה גם "קַצְר סַאם אִבְּן נֻח" (ארמון/מבצר שם בן נח) עברו היהודים לעיר צנעא התחתונה היושבת בעמק. תחילה נאלצו היהודים לעבור למזרח העיר, אל שכונה שנודעה בשם "אל-פלייחי". לאחר מכן נטשו את "אל-פלייחי" והתיישבו משני עבריו של הוואדי שחוצה את צנעא מצפון לדרום – אלסאילה. לדברי המהרי"ץ אילצו המוסלמים את היהודים לעבור לגור על יד הנהר, לאחר שהוא סיכן את בריאותם והציף את הבתים הסמוכים; יוסף טובי מציע לזהות את השיטפון המדובר עם אירוע שהתרחש בשנים 1204–1205 ובמסגרתו נחרבו בתים רבים. עם זאת, טובי משער שהמעבר לשכונת אלסאילה ארך שנים רבות, החל מימי האיובים ועד למחצית הראשונה של המאה ה-17. ידיעות ברורות על מגורי היהודים בסאילה יש החל מהמאה ה-17.

בשנת ה'תל"ט (1679) גורשו היהודים מהשכונה יחד עם שאר יהודי תימן, אל דרום תימן לאזור שפלה מדברית שנקרא "מוזע", למשך שנה שלמה. לאחר שובם, לא הורשו היהודים לחזור לבתיהם בשכונת אלסאילה שבתוך חומות העיר העתיקה של צנעא, ונאלצו לבנות את שכונתם מחדש מחוץ לחומות העיר, בבקעה ממערב לשכונת ביר אל-עזב, שהייתה מחוץ לחומות ממערב. שכונה זו נקראה קאע אל-יהוד ("בקעת היהודים").

מבנה השכונה
-----------

בתי השכונה נבנו סביב רחוב "אלקזאלי" שבמרכז העיר צנעא של ימינו. הבתים היו בתי עוני פשוטים, בעלי דלתות נמוכות וחלונות קטנים. כיום נשארו מעטים מבתים אלה, אך רוב הבתים נהרסו ובמקומם נבנו בתים גבוהים ומפוארים.

### המסילה

תחילה אזור השכונה היה אזור לא מיושב, מפני שהוא היה מוצף עקב שיטפונות דרך קבע. לאחר מכן נבנתה תעלה, דרכה הזרימו את מי השיטפונות, ובכך הם לא פגעו בבתי השכונה. תעלה זו נקראה אלסאילה (בערבית: السايلة), שפירושו המסילה, כלומר מסילה שדרכה זרמו המים. בשאר ימות השנה התעלה שימשה כרחוב, ובתקופת השיטפונות אי אפשר היה לעבור בה.

### בית הכנסת

בשכונה היה בית כנסת גדול שהיה נקרא "כניסת אלעלמא" (תרגומו: מדרש החכמים), על שם הישיבה הכללית שהתקיימה בו. עם גירוש היהודים לגלות מוזע, הפכו ערביי העיר את בית הכנסת למסגד, וקראו לו "מסגד הגולים" (בערבית: מסג'ד אלג'לא, مسجد الجلاء). מסגד זה קיים עד היום בעיר העתיקה של צנעא. על קיר המסגד נכתב (בתרגום לעברית): "בבית כנסת מושב היהודים שהגלם מצנעא, והוציאם אל המקום המיוחד להם הידוע עתה בשם קאע אליהוד במערב צנעא". לאחרונה נערכו שיפוצים במסגד זה, ובאחד הקירות נתגלו ספרים שהוטמנו על ידי יהודי צנעא לפני יציאתם לגלות.

ראו גם
------

* יהדות צנעא
* קאע אל-יהוד
* ג'בל נוקם

קישורים חיצוניים
----------------

* **תעלת אלסאילה בשכונה מוצפת במים** - הסרטה מתאריך 18 באפריל 2020, מאתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  יוסף טובי, "ראשית התיישבות היהודים בתימן וקהילת צנעא", בספרו **עיונים במגילת תימן**, ירושלים: מאגנס, תשמ"ו, עמ' 65–69
2. 1 2  הרב יוסף קאפח, קהילת צנעא שבתימן, **כתבים** ב, פרופ' יוסף טובי, ה'תשמ"ט (1989), עמ' 861-871
3. ↑  יוסף חבארה, **בתלאות תימן וירושלים**, ה'תש"ל (1970), עמ' 253-255
4. ↑  מסגד אלג'לא (مسجد الجلاء), באתר גוגל מפות
5. ↑  הרב עמרם קורח, **סערת תימן**, תשי"ד (1954), עמ' י-יא
6. ↑  פרופ' יוסף טובי, ידיעות על יהודי תימן בחיבורים ערביים (א), **פעמים** 64, תשנ"ה (1995), עמ' 68-102
**יופיו של החטא** (בסרבית: Лепота порока) הוא סרט דרמה יוגוסלבי משנת 1986, הממחיז מפגש קיצוני של אנשי החברה הישנה עם הערכים המערביים, המודרניים. הסרט צולם במונטנגרו, בבימוי זיווקו ניקוליץ´, שגם כתב את התסריט ובכיכובם שם מירה פורלן ומילוטין קרדג´יץ´. הסרט דובר סרבית ואורכו 105 דקות, והוא זכה להצלחה מסחרית עולמית.

עלילה
-----

הקדמת הסרט מפגישה עם זוג נשוי, הגר בבקתה מסורתית בכפר נידח. כיכרות הלחם הנאפים בבקתה הם עגולים ועבים. על קיר הבקתה תלויים כלי עבודה רבים ובהם פטיש עץ ענק. כאשר האישה פונה לבעל ומספרת לו שנאפה, הוא מסיר את הפטיש הענק מהקיר, לוקח כיכר לחם ועולה עם האישה לפסגת הר גבוה.

האישה מניחה באופן טקסי את כיכר הלחם על ראשה, יורדת על ברכיה ומבקשת את סליחתו של הבעל. היא מבקשת שיאכל מהלחם ויחוס על חייה. אולם הוא מניף את הפטיש הגדול ומכה בראשה של אשתו, המכוסה בכיכר הלחם.

עיקר הסרט הוא סיפורם של זוג צעיר, שמוצאו מכפר זה. זוג, שגדל בחברה מרובת טקסים ובעלת איפוק מיני רב. הזוג לומד, למשל, שיחסי מין בזוג נשוי חייבים להיעשות כשהאישה מכוסה בסדין ומוסתרת מהבעל. הזוג שוקל לעבור לגור בעיר הגדולה, אך זקני הכפר מפצירים בו שלא לעשות זאת.

באחד הימים חוזר לחופשה בכפר תושב ותיק בשם זורז (פטר בוז´ביץ´), שהוא מפוקפק ועשיר יחסית לשאר התושבים שם. כיוון שאין כביש גישה אל הכפר, מכוניתו מפורקת ונישאת אל הכפר על כתפי סבלים וחמורים. זורז בא לבקר את ילדיו ואשתו (מירה מריאנה בנייק), שגרים דרך קבע בכפר. הוא ואשתו מקיימים יחסי מין בתנוחה אחורית ובלי סדין, בניגוד לכול מוסכמות אותו כפר.

בדרכו חזרה לעיר הגדולה, זורז לוקח אתו את הזוג הצעיר, והוא מסדר עבודה לשניים. לאישה, יגליקה (מירה פורלן), הוא מסדר עבודה כחדרנית במלון קטן, בחוף נודיסטים עם נוף מרהיב.

יגליקה מתוודעת במקום עבודתה לאהבת גוף האדם ולחוסר הבושה בו. האישה מכירה שם זוג תיירים צעיר (אלן נורי ואינס קוטמן), שמשתף אותה בחיי המין שלו ומקיים אתה אורגיה. אלא שכשהתיירים מתחלפים, יגליקה מרגישה עצב רב על עזיבת ידידיה.

הבעל, לוקה (מימה מילוטין קרדג´יץ´) לא מוצא כלל את מקומו בעיר. הוא גם מרגיש ריחוק גדל והולך מאשתו. הוא מנסה להתייעץ עם זורז, אך זה פוטר אותו בלעג. לוקה נשאר בלי שום ידיד בעיר. בלי איש שמבין אותו.

הסרט נגמר בסצנה דומה לזו שבהקדמה. אלא שהפעם, את טקס בקשת הסליחה על הניאוף מקיימים לוקה ויגליקה. בניגוד לזוג שבהקדמה, לוקה כן מרחם על חיי אשתו. אלא שהוא מחליט להתאבד. הוא נכנס לבקתה ומשם נשמע קול ירייה רם.

קישורים חיצוניים
----------------

* "יופיו של החטא", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "יופיו של החטא", באתר AllMovie (באנגלית)
* "יופיו של החטא", באתר אידיבי
* "יופיו של החטא", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
**הנוער בג'ינס** (באנגלית: **Blue Denim**) הוא סרט דרמה אמריקאי בשחור-לבן משנת 1959, בבימויו של פיליפ דאן, עם ברנדון דה ווילד וקרול לינלי בתפקידים הראשיים.

המחזה והסרט דנים בבעיית יחסי מין, היריון והפלה אצל בני נעורים. נערה נכנסת להיריון והנער אינו יודע מה לעשות כי הוריו לא מוכנים להאזין לו. במחזה הם מחליטים לבצע הפלה מלאכותית ואילו בסרט ההחלטה "עודנה" והם מחליטים להמשיך בהריון למרות גילם הצעיר.

התסריט מבוסס על מחזה בשם זה מאת ג'יימס לאו הרליהי (אנ') שהועלה בברודוויי ב-1958. על משחקה במחזה זה היא זכתה ב-Theatre World Award כשחקנית מבטיחה ביותר.

המועצה לביקורת סרטים ומחזות קבעה שהסרט מותר לבני 16 ומעלה בלבד אף על פי שאין בסרט סצנות מין אלא נשיקות חטופות ודיבורים מרומזים. מבקרי הקולנוע התנגדו להגבלה זו אבל התנגדותם נדחתה.

תקציר העלילה
------------

ארתור ברטלי (ברנדון דה ווילד) הוא תלמיד תיכון. אביו מלקולם (מקדונלד קארי) הוא קצין משוחרר שאינו רוצה להעציב אותו ולוקח את כלבו הקשיש להמתת חסד בלי להודיע לו. זה מעלה את המתח ביניהם והאם ג'סי (מרשה האנט) מנסה לפשר.

חברו הטוב של ארתור הוא ארני (וורן ברלינגר) ושניהם מבלים במקלט במשחקי קלפים, עישון ושתיית בירה בלי שההורים יודעים.

אליהם מצטרפת בת כיתתם ג'אנט וילארד (קרול לינלי) שגרה בסמוך עם אביה האלמן (ווהן טיילור). לארתור יש גם אחות גדולה, ליליאן, שעומדת להתחתן.

ג'אנט מאוהבת בארתור שניהם משקרים אחד לשני באומרם שיש להם ניסיון קודם ביחסים. הם מקיימים יחסים במקלט וכעבור זמן מגלה ג'אנט לארתור שהיא בהיריון. הם מנסים להירשם לנישואים אך נדחים כי אינם יכולים להוכיח את גילם.

ארתור אובד עצות. הוא מנסה להיוועץ בהוריו אך הם דוחים אותו בגלל עיסוקיהם. ארני מגלה לארתור שהוא יודע על מתווך שאמור לקשר אותם עם רופא שיעשה לג'אנט הפלה תמורת 150 דולר. ארתור מוכר מספר חפצים שלו אך משיג רק 60 דולר. הוא מזייף צ'ק של אביו ומושך מהבנק 90 דולר.

בבית נערכת חתונת ליליאן וג'אנט מוסעת למקום בו תבוצע ההפלה.

מנהל הבנק מודיע לאב על זיוף הצ'ק וארתור נשבר ומגלה כי זייף למען ההפלה. מלקולם ברטלי נפגש עם המתווך שמגלה לו את מקום ההפלה. הם מגיעים לשם כשג'אנט מטושטשת מתרופות לפני ההפלה ומוציאים אותה משם.

ג'אנט שומעת את הוויכוח בין שני ההורים ומחליטה שאינה רוצה להתחתן עם ארתור. היא נוסעת לדודתה כדי לשהות שם עד הלידה.

ארני מוכיח את ארתור על גישתו וארתור מודיע להוריו כי הוא יוצא להחזיר את ג'אנט ומצליח לפגוש אותה על הרכבת והם מתחבקים.

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ברנדון דה ווילד | ארתור ברטלי |  |
| קרול לינלי | ג'אנט וילארד |  |
| מקדונלד קארי | מלקולם ברטלי | אבא של ארתור |
| מרשה האנט | ג'סי ברטלי | אמא של ארתור |
| נינה שיפמן | ליליאן ברטלי | אחותו של ארתור |
| וורן ברלינגר | ארני | חבר של ארתור |
| ווהן טיילור | ג'ים וילארד | אבא של ג'אנט |

קישורים חיצוניים
----------------

* "הנוער בג'ינס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "הנוער בג'ינס", באתר AllMovie (באנגלית)
* "הנוער בג'ינס", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "הנוער בג'ינס", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* ג'ואן קרופורד משוחחת על הנוער בג'ינס, באתר יוטיוב
* הנוער בג'ינס, באתר TCM
* הנוער בג'ינס, באתר ארכיון המדינה
**תאודור דה באנוויל** (בצרפתית: **Théodore de Banville**;‏ 14 במרץ 1823 – 13 במרץ 1891) היה משורר וסופר צרפתי.

קורות חייו
----------

דה באנוויל נולד בעיר מולן במחוז אלייה שבחבל אוברן בצרפת לאב שהיה קצין בצי המסחרי הצרפתי. ימי נעוריו עברו עליו בחוסר עניין כאשר למד בבית הספר התיכון קונדרסה בפריז. הוא התבדל מחבריו לכיתה ולא השתתף אתם באירועים כלשהם. אחרי שסיים את למודיו בבית הספר התיכון הקדיש את עצמו לספרות.

ב-1842 פרסם את קובץ החרוזים "הפסלים" וב-1846 את הקובץ "הנטיפים התלויים". שני קובצי שירה אלה נתקבלו בביקורת עוינת, אך גרמו לידידותו עם המשורר אלפרד דה ויניי, והוא הקדיש את כל זמנו ליצירה ספרותית ולבקורת הספרות. החל ב-1853 פרסם ספרים ובהם "מחקר על המנהגים של פריז" שבו תיאר את חייהם של אנשי החברה הגבוהה שבעיר. הוא פרסם מאמרים בכתבי עת לספרות ושימש גם כמבקר תיאטרון של מספר עיתונים.

דה באנוויל התגורר בעיקר בפריז והיה אהוד על החוגים הספרותיים של העיר. הוא פרסם קובצי שירה נוספים ובהם הקובץ "מזמורי לוליינות" (1857) שאותו הקדיש לויקטור הוגו וזכה בעידודו. ב-1858 הוא זכה באות לגיון הכבוד הצרפתי. ב-1866 נשא לאישה את מארי אליזבט רושגרוס וב-1867 הקדיש לה את קובץ שיריו "הגולים". ב-1868 השתתף בעריכת המהדורה השלישית של קובץ שיריו הנודע של שארל בודלר "פרחי הרע".

דה באנוויל היה אחד האנשים בעלי ההשפעה הגדולה ביותר בספרות הצרפתית של תקופתו. בהשפעתו החל להופיע ב-1866 כתב העת לספרות "הפארנאסוס בן זמננו" שביטא את רעיונותיה של קבוצת משוררים שבה היה חבר שדגלה באידיאל של תאופיל גוטייה "אמנות לשם אמנות" ושהקימה את אסכולת הפארנאס בשירה הצרפתית. הוא טיפל באופן מיוחד בבעיות הסגנון בשירה, עשה ניסיונות להעשירה והחיה צורות שירה עתיקות כמו הבלדה והרונדו.

היו כאלה שדחו את שירתו כחסרת רגש וחסרת דמיון, אך השפעתו הגדולה אפשרה למספר רב של משוררים צעירים להתנתק מן הסגנון הרגשני המעושה שהשתרש בשירה ובספרות של תקופתו. בין משוררים אלה ניתן למנות את המשורר הצעיר ארתור רמבו שבמאי 1870 שלח לו את שירו "אופליה" וקיבל את תמיכתו בצורת המלצה למוציא לאור אלפונס למר.

דה באנוויל מת בפריז ב-1891 ונקבר בבית הקברות מונפרנאס שבעיר. אחד הרחובות של הרובע השבעה עשר של פריז נושא את שמו.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **תאודור דה באנוויל** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **תאודור דה באנוויל** |

* עבודתו הפואטית בכללותה - באנגלית
* תאודור דה באנוויל, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* תאודור דה באנוויל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* כתבי תאודור דה באנוויל בפרויקט גוטנברג (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007258106705171
* BIBSYS: 90785227
* BNE: XX1216664
* BnF: cb118900832 (data)
* CANTIC: a11194546
* CiNii: DA01706864
* GND: 119080389
* ICCU: RAVV047063
* ISNI: 0000 0000 8339 6506
* LCCN: n50036068
* The Léonore id LH//102/24 is not valid.
* MusicBrainz: 4e2a9f6f-7dcd-4f36-8d95-e2784c3b4535
* NKC: jn20010601046
* NLA: 35013302
* NLG: 130441
* NLP: A22306158
* NSK: 000492244
* NTA: 068342624
* RERO: 02-A002966657
* SELIBR: 176733
* SNAC: w6736s9v
* SUDOC: 031060978
* Trove: 141241
* VcBA: 495/72022
* VIAF: 19673643
* WorldCat: lccn-n50036068

 |
**יוזף מאטי נבראטיל** (בצ'כית: **Josef Matěj Navrátil**;‏ 17 בפברואר 1798 – 21 באפריל 1865) היה צייר צ'כי.

ביוגרפיה
--------

נברטיל נולד בסלני, והוכשר על ידי אביו כדקורטור, ולאחר לימודים נוספים באקדמיה לאמנויות יפות, בפראג הפך לצייר. הוא גם ביצע מסעות רבים לאירופה, במיוחד לשווייץ.

ציורי הקיר שלו בתקופה מוקדמת בקריירה שלו, הייתה לקשט חפצים שונים בפראג, את מוזיאון הדואר בליבצ'וב, פלוסקוביץ', ג'ירני ומקומות אחרים. הוא קישט וצייר בטירה הקיסרית בזקופי בעת הכנת המקום כמושבו העתידי של הקיסר בשנים 1850 - 1853. בעזרת עוזרים הם עיטרו כ־20 חדרים בציורים היסטוריים וז'אנרים, קישוטים ויצירות אלגוריות.

נבראטיל הוכשר כצייר נוף, אך רוב עבודתו התמקדה בטבע דומם ובציורים ורישומים פיגורטיביים. בציוריו יש ערבוב של סגנונות סקיצות שונים, המגיעות עד אימפרסיוניזם.

התערוכה המקיפה הראשונה של עבודתו התקיימה לאחר מותו ב-1909. בשנת 1952, נקרא רחוב על שמו ליד כיכר קארל בפראג.

הוא נתן השראה לצלם יוזף סודק, שהשפעתו מופיעה בשנות החמישים בצילומי טבע דומם שלו.

בשנת 1850 הוא הפך לנשיא איגוד האמנים. 11 שנים לאחר מכן, הוא נאלץ לעזוב את הציור, כי הפך למשותק חלקית כתוצאה משבץ מוחי.

אמנותו של הצייר הונצחה על בול דואר אחד לפחות של צ'כוסלובקיה. ב-19 באוגוסט 1988 הנפיקה צ'כוסלובקיה חותמת חמש קורונה המתארת את הציור "טורינו, מונטה סופרגה", המצוי במוזיאון הדואר של פראג. בול חמשת הקורונה הונפק עם שני בולי דואר זהים בגיליון מזכרת מיניאטורי שהופק לזכר תערוכת הבולים הבינלאומית של פראג 1988.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוזף מאטי נבראטיל** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Jaromír Pečírka: Josef Navrátil. Manes - Melantrich, Prague, 1940.
2. ↑  Josef Navratil and Czech romanticism. Exhibition catalog of paintings J. Navratil and 19 artists from the years 1800 to 1870. Litoměřice June to August 1987.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 118785788
* ISNI: 0000 0000 6676 4952
* LCCN: no94006522
* NKC: jn19990209573
* RKD: 58975
* ULAN: 500010630
* VIAF: 35252567
* WorldCat: lccn-no94006522

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"יוזף מאטי נבראטיל"**.
**משמרת יהויריב** היא המשמרת הראשונה מבין 24 משמרות כהונה מתקופת בית ראשון הנזכרות בתנ"ך בספר דברי הימים א', פרק כ"ד, פסוק ז'.

בעת עליית עזרא
--------------

על פי הגמרא במסכת תענית, דף כ"ז, עמוד ב', בתחילת ימי שיבת ציון לא נכללה משמרת זו בין ארבע משמרות הכהונה שעלו מן הגולה בתחילת תקופת בית שני, ושמהן ייסדו עשרים וארבע משמרות חדשות, במקום המשמרות המקוריות. נקבע אז שאפילו אם מאוחר יותר תעלה משמרת יהויריב, היא תהיה טפלה למשמרות שעלו בראשונה.

אמנם בספר נחמיה, פרק י"א, פסוק י', נזכר השם יהויריב "מן הכהנים ידעיה בן יויריב יכין", אך כנראה זהו שמו הפרטי של כהן ואינו קשור למשמרת.

בתקופת בית שני
--------------

בלוח השנה במגילות קומראן משמרת יהויריב משרתת ביום הכיפורים בשנה הראשונה במחזור ששת השנים.

על פי התוספתא, מסכת תענית, פרק ד', הלכה ט', חרבו בית המקדש הראשון ובית המקדש השני בזמן שמשמרת יהויריב שירתה במקדש, ורבי יוסי אומר שהדבר מלמד על מעשיהם הרעים של בני משמרת זו.

בתלמוד ירושלמי, מסכת תענית, פרק ד', הלכה ה', מובאים דברי רבי לוי, האומר שמשמרת יהויריב כונתה "מירון מסרביי", ורבי ברכיה אומר ששם המשמרת מרמז על מרי של בני המשמרת כלפי ה'. לא ברור לאיזו תקופה מכוונים דברי ביקורת אלה כלפי המשמרת.

בקינה איכה ישבה חבצלת השרון של רבי אלעזר הקליר מכונים בני משמרת זו בשם "מסרבי מירון": "איכה ישבה חבצלת השרון, ודמם רון מפי נושאי ארון, ונעו ממשמרותם כוהנים בני אהרון, כנמסר הבית במסרבי מירון".

מירון הייתה מקום מושבם של בני המשמרת לאחר חורבן בית שני. בעקבות מקום המגורים החדש של המשמרת, מכונה רמה שלמרגלות מרום הגליל בשם "רמת יהויריב".

בני המשמרת
----------

בספר מקבים נכתב שמתתיהו הכהן היה ממשמרת זו. הירונימוס כותב כי בכתב היד היווני ממנו תרגם את ספר מקבים היה הספר מכונה "סרבת סרבניאל". הירונימוס לא הבין את משמעותו של הביטוי, ולכן כינה את הספר "ספר המקבים", אך כפי הנראה הוא טעה בפיענוחו והשם המקורי היה "ספר בית סרבני אל", כפי שהוא בכתב יד מהמאה ה-11 "ספר הסרבנות של המקבים", והדבר כרוך כפי הנראה בכינוי "מסרבי מירון" שניתן למשמרת יהויריב.

יוסף בן מתתיהו מעיד על עצמו שמשתייך למשמרת זו: "משפחתי איננה ממוצא כהנים פשוטים, אלא מהמשמר הראשון של עשרים וארבעת משמרות הכהנים – החשוב אצלנו מאד, ומן המשפחה המיוחסת ביותר אשר במשמר הזה. מצד אמי הנני מגזע מלכים; כי היא ממשפחת החשמונאים".

מסורת בידי יהודי תימן כי בני משפחת מגארי-הכהן הם צאצאי יהויריב. משמעות השם מג'ארי היא 'בעל ריב'.

הערות שוליים
------------

1. ↑  יוסף בן מתתיהו, **חיי יוסף**, א, 2 (תרגום מנחם שטיין).
2. ↑  יעקב ספיר, אבן ספיר, חדרי תימן, דף פ"ז.
3. ↑

| כ"ד משמרות כהונה שהיו בבית המקדש |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| משמרת יהויריב • משמרת ידעיה • משמרת חרם • משמרת שערים • משמרת מלכיה • משמרת מימן • משמרת הקוץ • משמרת אביה • משמרת ישוע • משמרת שכניהו • משמרת אלישיב • משמרת יקים • משמרת חפה • משמרת ישבאב • משמרת בילגה • משמרת אמר • משמרת חזיר • משמרת הפצץ • משמרת פתחיה • משמרת יחזקאל • משמרת יכין • משמרת גמול • משמרת דליהו • משמרת מעזיהו |

 |
ספינת משמר החופים של שוודיה
מסוק של משמר החופים האיטלקי
**משמר חופים** הוא כוח ימי, מצויד בכלי שיט ולעיתים גם כלי טיס (כגון מסוקים, מטוסים קלים ומזל"טים) שנועד לשמירה, שיטור, חיפוש והצלה והצלה ימית (אנ') במים הטריטוריאליים של מדינה מסוימת ובמקווי מים פנימיים (נהרות ואגמים). אופיו וכפיפותו של הכוח משתנים בהתאם למדינות ולזמנים. יש מקומות בהם זהו כוח צבאי חמוש לכל דבר, מקומות בהם זהו כוח משטרה או ז'נדרמריה (משמר גבול) בעל סמכויות אכיפה בתחום המכס וההגירה ומקומות בהם מדובר בכוח מתנדבים אזרחי שעיקרו חילוץ והצלה של דייגים וכלי שיט בעת סערה. פעמים רבות משמש משמר החופים כמשטרת נמלים ומרינות. בעבר היה משמר החופים אחראי על תחזוקה ואיוש של מגדלורים.

במדינת ישראל, החל מ-1977, קיימת הפרדה בין ההגנה הביטחונית על המים הטריטוריאליים, החופים והנמלים, שהיא באחריות יחידת סנפיר של חיל הים לבין האחריות לשמירה על הסדר הציבורי וטיפול בעבירות פליליות וכלכליות המוטלת על יחידות השיטור הימי של משטרת ישראל.

ראו גם
------

* משמר החופים האמריקני - (United States Coast Guard-USCG) זרוע ימית של הכוחות המזוינים של ארצות הברית
* משמר החופים הרוסי - זרוע ימית של שירות משמר הגבול הפדרלי של שירות הביטחון הפדרלי
* משמר החופים האוקראיני - זרוע ימית של משמר הגבול האוקראיני

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **משמר חופים** בוויקישיתוף
* אתר משמר החופים של איסלנד (באנגלית)
* אתר משמר החופים של טורקיה (באנגלית)
* משמר החופים האוסטרלי, גוף מתנדבים
* כרמל לוצאטי, ‏הכירו את משמר החופים הישראלי, באתר ‏מאקו‏‏, ‏13 באפריל 2009‏
* משמר חופים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4470609-1
* NKC: ph369416

 |
**תאודור יוזף האגן** (בגרמנית: **Theodor Joseph Hagen**‏; 24 במאי 1842 – 12 בפברואר 1919) היה צייר נוף גרמני.

קורות חייו
----------

האגן הגיע ממשפחת סוחרים ותיקה. בין השנים 1858–1868 למד באקדמיה לאמנות בדיסלדורף. מלבד אוסוולד אכנבאך (אנ'), שבשיעורי הנוף שלו למד בין השנים 1862–1868, המורים שלו היו יוזף וינטגרסט, אנדראס (אנ') וקרל מילר (גר'), לודוויג הייטלנד (גר'), היינריך מיקה (אנ'), רודולף ויגמן וקרל אירמר (אנ'). בשנת 1871 מונה לבית הספר לאמנות סכסונית הגדולה בוויימאר, שם הוא ירש את מקס שמידט (אנ') בשיעור ציור הנוף.

בשנת 1874 היה האגן המורה הראשון בבית הספר לאמנות בוויימאר שקיבל חוזה קבוע. בין השנים 1876–1881 הוא היה מנהל בית הספר לאמנות, אך ויתר על פעילות מנהלית זו כדי להיות מסוגל להתמסר כולו לציור ולהוראת אמנות. התלמיד החשוב ביותר שלו היה כריסטיאן רולפס. תלמידי המאסטר שלו קרל בוכהולץ, פרנץ בונקה, רודולף הקנר (אנ'), פרנץ הופמן-פאלרסלבן נודעו גם הם, סטודנטים אחרים היו פאול באום, קרל ארפ, פאול אדוארד קרודל (אנ'), יוזף רומפלשפאכר (גר'), קרל מלכין, פטר פאול דרווינג (גר'), אוגוסט האקה ואלפרד היינזון (גר').

האגן נחשב לנציג שהגדיר את סגנון של בתי הספר לציור של דיסלדורף ושל וויימאר, ומייסד האימפרסיוניזם הגרמני. לאחר שפנה לסגנונות שונים בימיו הראשונים, הוא גילה ריאליזם צרפתי וציור צרפתי באוויר הפתוח מבית הספר ברביזון. האגן ליצא עיתים קרובות לטיולים בחיק הטבע וצייר נופים.

מעל הכל השתתף הצייר בתערוכות קבוצתיות רבות, כולל באקדמיה בברלין, באיגוד האמנים הגרמני בוויימאר ובארמון הזכוכית של מינכן. משנת 1893 היה חבר בזצסיון במינכן, משנת 1902 בזצסיון הברלינאי ואחרי 1903 גם חבר באיגוד האמנים הגרמני.

את עבודותיו של תיאודור האגן ניתן למצוא באוספי אמנות פרטיים וציבוריים בברלין, בהמבורג, בדרזדן, במגדבורג, בדיסלדורף, במינכן, בשטוטגרט ובוויימאר, בין היתר.

הוא קבור בבית העלמין ההיסטורי בוויימאר.

תערוכה מיוחדת לשנת 100 למותו של תיאודור האגן בשנת 2019 במוזיאון האמנות בטחנת המים שוואן הציגה עבודות נבחרות של תלמידים, מורים בבית הספר לציור של ויימאר תחת הכותרת "כרוניקה של הנוף".

גלריה
-----

* חבילות קשחבילות קש
* סתיוסתיו
* דיוקן של ילדהדיוקן של ילדה
* על הריין על הריין
* ביער ביער
* נוף הריין התחתון נוף הריין התחתון
* משפחת האמן בגןמשפחת האמן בגן

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תאודור האגן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Findbuch 212.01.04 Schülerlisten der Kunstakademie Düsseldorf (ארכיון)
2. ↑  Deutscher Künstlerbund e.V. - Mitglieder seit 1903, web.archive.org, ‏2016-03-04
3. ↑  CHRONISTEN DER LANDSCHAFT bis 10.06.2019 – Kunstmuseum Schwaan (ב־)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 116379901
* ISNI: 0000 0000 6676 1364
* NTA: 072860723
* RKD: 35252
* ULAN: 500025781
* VIAF: 30286528
* WorldCat: viaf-30286528

 |