recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**התכבדו מכובדים**, הוא שמה של תפילה, שחיברו חז"ל, כדי לאומרה, טרם כניסתו של אדם לבית הכסא. כיום לא נהוג לאומרה.

רקע
---

על פי המסורת היהודית, אדם הנוהג בקדושה, ישנם מלאכים המלווים אותו בכל דרכיו. הדבר נלמד מהפסוק: "כִּי מַלְאָכָיו יְצַוֶּה לָּךְ לִשְׁמָרְךָ בְּכָל דְּרָכֶיךָ" (ספר תהילים, פרק צ"א, פסוק י"א). מכיוון שבזמן שהאדם נכנס לבית הכיסא, אין המלאכים יכולים ללוותו, שכן אין הם נכנסים למקום שאינו נקי, מן הראוי שהוא יתנצל בפניהם, ולשם כך תקנו חכמים את התפילה.

נוסחים שונים
------------

נוסח התפילה הידוע, הוא הנוסח המופיע אצל הרמב"ם, (משנה תורה לרמב"ם, ספר אהבה,  הלכות תפילה וברכת כהנים, פרק ז', הלכה ה').

התלמוד מביא עוד שני נוסחים

* נוסח הברייתא - "הִתְכַּבְּדוּ מְכֻבָּדִים קְדוֹשִׁים, מְשָׁרְתֵי עֶלְיוֹן, תְּנוּ כָּבוֹד לֵאלֹהֵי יִשְׂרָאֵל, הַרְפּוּ מִמֶּנִּי, עַד שֶׁאֶכָּנֵס וְאֶעֱשֶׂה רְצוֹנִי, וְאָבֹא אֲלֵיכֶם"
* נוסחו של אביי - (אביי חושש שמא לאחר התבטאות שכזאת, ינטשו המלאכים את האדם המתפנה, בעודו בבית הכיסא, ועל כן הציע את הנוסח הבא: "הִתְכַּבְּדוּ מְכֻבָּדִים קְדוֹשִׁים, מְשָׁרְתֵי עֶלְיוֹן, תְּנוּ כָּבוֹד לֵאלֹהֵי יִשְׂרָאֵל, שְׁמָרוּנִי שְׁמָרוּנִי, עִזְרוּנִי עִזְרוּנִי, סְמָכוּנִי סְמָכוּנִי, הַמְתִּינוּ לִי הַמְתִּינוּ לִי, עַד שֶׁאֶכָּנֵס וְאֵצֵא, שֶׁכֵּן דַּרְכָּן שֶׁל בְּנֵי אָדָם"

התפילה בימינו
-------------

רבי יוסף קארו בספרו "שולחן ערוך", בחלק אורח חיים אומר: "כשיכנס לבית הכיסא יאמר: "התכבדו מכובדים" וכו', ועכשיו לא נהגו לאומרו". הנימוק לכך הוא שבימינו, האנשים אינם מוחזקים לצדיקים כאלו שמלאכים מלווים אותם, וכן אינם בקדושה כל הזמן. 

רבי יעקב חיים סופר בספרו "כף החיים", מביא בשם אחד האחרונים, כי המגיד הורה לרבי יוסף קארו, לומר "התכבדו מכובדים", אך מיישב את הסתירה בכך שהייתה זאת הוראה פרטית, ולא הוראה לרבים. 

האר"י ממליץ על אמירת התפילה כסגולה, לבל יהרהר בדברי תורה בהיותו בבית הכיסא. 

המקובל רבי נתן שפירא הירושלמי, בספרו "מצת שמורים", קושר את נושא תפילת "התכבדו מכובדים" למצוות ציצית, ולמלאכים הנוצרים מהארתה של מצווה זו. 

"מלאכים אלו מלווים את האדם ובעת שנכנס האדם לבית הכיסא הם נפרדים ממנו וממתינים בחוץ. לכן צריך להיזהר שבכל פעם שיכנס לבית הכיסא שיאמר התכבדו וכו'. כי הוא טוב לאומרם כדי להעביר ממנו רוח הטומאה ומחשבות רעות, ויהיה לבו פתוח תמיד לדברי תורה ללמוד אותה בקדושה ובטהרה".
רבי נתן שפירא מדגיש כי יש לנהוג כדבריו, שהם ההפך ממה שכתב האבודרהם בשם הריב"ש.

בעל "ערוך השולחן" סבור כי אף בימינו "האיש הקדוש היושב על התורה, בקדושה ובטהרה צריך לומר את נוסח התכבדו מכובדים...".

אמנם, יש מי שיאמר שאמירת "התכבדו", אפילו על ידי אנשים שכל עיסוקם בתורה, יש בכך משום יוהרה, אך כבר פסק רבי אברהם צבי הירש אייזנשטט בספרו פתחי תשובה, כי מאחר שאין התפילה נאמרת בפני רבים, אלא בפרטיות ובשקט, אין בכך משום יוהרה.

ב"ילקוט יוסף" מעיד הרב יצחק יוסף כי אביו הרב עובדיה יוסף, לא נהג לומר תפילה זאת.

ראו גם
------

* ברכת אשר יצר

קישורים חיצוניים
----------------

* יעקב צ. מאיר, האם בית הכיסא הוא מקום ראוי לכניסת מלאכים, באתר הארץ, 12 בפברואר 2016

הערות שוליים
------------

1. ↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ס', עמוד ב'
2. ↑  רש"י, שם.
3. ↑  על פי הקבלה, כל מצווה שאדם מקיים בקדושה על כל פרטיה ודקדוקיה, נגרם בכך הארה גדולה, ולאחר שמסתלקת ההארה, נבראים ממנה מלאכים
4. ↑  הריב"ש כידוע היה מתנגד גדול לקבלה
**נדב בן סימון** (נולד ב-23 באוגוסט 1977) הוא תסריטאי קולנוע וטלוויזיה ישראלי.

ביוגרפיה
--------

נדב בן סימון נולד בקיבוץ חוקוק שליד הכנרת, ובנעוריו עבר להתגורר בקיבוץ ניר אליהו שבשרון. בתקופת זו ניגן בטריו "ח.נ.ן" על הבס, ביחד עם הגיטריסט נרי לנצ'נר והמתופף חגי לנגשטטר. הלהקה התגלתה על ידי חוני המעגל בהופעה בחג השבועות בקיבוץ, עת ביצעו גרסאות דיסטורשן לשירי ארץ-ישראל ומאז ליוו אותו כנגנים במופע המיצג שלו "חילול" בפסטיבל עכו. לאחר שירותו הצבאי כקצין במערך הנ"מ, החל את לימודיו בחוג לקולנוע ולטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, אותם סיים בהצטיינות. מאז שנת 2015 הוא חבר בהנהלת איגוד התסריטאים, ובתחילת 2021 נבחר ליו"ר האיגוד.

### קריירה בטלוויזיה

בשנת 2005 בן סימון כתב וביים את פרויקט הגמר שלו באוניברסיטה "לחנוק את העיזה" ששודר בערוץ 10.
לאחר סיום לימודיו כתב בן סימון תוכניות טלוויזיה רבות ביניהן "לא לפני הילדים" בערוץ 10, בכיכובם של עידן אלתרמן, שי גולדשטיין ויעל לבנטל; "אלישע" בערוץ הילדים, בכיכובו של יובל סמו; "מיסטר צ'יפס" (בכיכובם של אורטל בן שושן ודר זוזובסקי), "בצפר", "בית הכלבים" (בכיכובם של אבי גרייניק וגאלה קוגן), סדרת האנימציה "השתולים", "חבורת הספסל האחורי" ו"יפניק" בערוץ ניקלאודיאון; "המובילים" (בכיכובם של ליאת הר לב, בן פרי וגיא לואל) "שווה לנסות", "אין דברים כאלה" וסדרת האנימציה "לוגיקון" בערוץ לוגי; "אחותי קפצה כיתה" בערוץ יס קידס; סדרת האנימציה "מלמולים" בערוץ 1; "המדור לחפצים מיוחדים" בכיכובם של אודי ואביעד בחינוכית, ועוד.

בשנת 2016 זכה בתחרות "הקפיצה המשולשת" של קרן ירושלים, וזכה במענק לפיתוח סדרת אנימציה בין לאומית.

בין השנים 16–2013 פיתח בן סימון עבור שידורי קשת שלוש סדרות דרמה. על חוויותיו כאבא יצר וכתב את הסדרה "אבויה" ששודרה בערוץ טדי, בכיכובו של מולי שולמן וריקי בליך; בשנת 2019–2021 כתב יחד עם מיכל קופר קרן את ספיידרז, דרמה קומית יומית ששודרה בהוט ובמדינות רבות בעולם; באותה השנה כתב גם את "זורמים", סדרה מוקומנטרית על אקולוגיה, בכיכובם של עמית הכטר וקים אור אזולאי. בשנת 2021 שימש כעורך התסריט של הקומדיה "שישו ושמחו" ששודרה בכאן 11.

### קריירה בקולנוע

בשנת 2006 כתב וביים את הסרט התיעודי הקצר "עצם קובייה" שהשתתף בפסטיבל ירושלים.
בשנת 2015 זכה בתחרות "דראפט/סקיצה" של קרן ירושלים, ובעקבותיה כתב תסריט לסרט אנימציה באורך מלא למבוגרים, "הבמה", הנמצא בשלבי טרום-הפקה.

  
נדב בן סימון מתגורר בתל אביב, נשוי ואב לשלושה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נדב בן סימון** בוויקישיתוף
* נדב בן סימון, ברשת החברתית פייסבוק
* נדב בן סימון, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* נדב בן סימון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* נדב בן סימון, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* רזומה באתר של אילן צלר ורינת איתן.
* יונתן אסתרקין, ‏איזו תוכנית טלויזיה תהיה "חטופים" הבאה, באתר גלובס, 13 בספטמבר 2012 כתבה על יוצרים צעירים ומבטיחים.
* ביקורת טלוויזיה על הסדרה זורמים מאתר "הארץ"

הערות שוליים
------------

1. ↑  נדב בן סימון - סרטים וסדרות, באתר אידיבי (ארכיון)
2. ↑  נירית אנדרמן, יוצרים שזכו במענקים מהמיזם הירושלמי לקולנוע מתלוננים: לא קיבלנו את הכסף, באתר הארץ, 8 באפריל 2017
3. ↑  עצם קובייה (ראו: נבחרי תחרות וולג'ין לסרטים קצרים 2006), באתר האוזן השלישית
4. ↑  "אין ספרי ילדים טובים וגרועים. יש קצרים וארוכים", באתר ‏מאקו‏‏, ‏25 ביוני 2017‏
***I Need You*** (בעברית: **אני צריכה אותך**) הוא אלבום האוסף השני של זמרת הקאנטרי האמריקאית ליאן ריימס אשר יצא לאור ב-30 בינואר 2001 על ידי חברת התקליטים קורב רקורדס. הוא יצא במטרה לסייע לריימס לעמוד בחוזה שלה מול חברת התקליטים קורב רקורדס. ריימס הכחישה את יציאת האלבום מספר ימים לאחר יציאתו וגרמה בסופו של דבר להפסקת הפצתו. אך ב-26 במרץ 2002 הוא הופץ מחדש ביוזמתה של ריימס עם ארבע רצועות נוספות ושיר מקורי חדש. ב-2008 הוא הופץ שוב מחדש במארז מיוחד ביחד עם אלבום הבכורה שלה.

האלבום קיבל ביקורות מעורבות ממבקרי המוזיקה שמצד אחד שיבחו את הבחירה במוזיקת הפופ ולאו דווקא במוזיקת הקאנטרי, אך מצד שני מתחו ביקורת על בחירת השירים כאשר טענו כי אף אחד מהם לא ישאיר חותם על המעריצים. בארצות הברית האלבום הגיע למקום הראשון במצעד אלבומי הקאנטרי ולמקום העשירי במצעד האלבומים הכללי. באירופה האלבום זכה להצלחה כאשר דורג במקום השביעי במצעד האלבומים האירופאי, והגיע למעמד זהב בדנמרק ושווייץ ולמעמד פלטינה בפינלנד. בקנדה האלבום הגיע למקום העשירי ולמעמד פלטינה במדינה. בארצות הברית האלבום הגיע למעמד זהב.

רשימת רצועות
------------


| I Need You |
| --- |
| מס' | שם | משך |
| 1. | Light the Fire Within | 4:46 |
| 2. | I Need You | 3:48 |
| 3. | But I Do Love You (מתוך הסרט "חופשיות על הבר")  | 3:21 |
| 4. | You Are | 4:58 |
| 5. | Soon | 3:53 |
| 6. | Can't Fight the Moonlight (מתוך הסרט "חופשי על הבר")  | 3:35 |
| 7. | Love Must Be Telling Me Something | 3:43 |
| 8. | Written in the Stars (דואט עם אלטון ג'ון)  | 4:19 |
| 9. | One of These Days | 4:40 |
| 10. | I Believe in You | 4:25 |
| 11. | Together, Forever, Always | 3:38 |
| **משך כולל:** | **59:59** |

קישורים חיצוניים
----------------

* MusicBrainz I Need You באתר MusicBrainz
* Discogs I Need You באתר Discogs
* AllMusic I Need You באתר AllMusic

הערות שוליים
------------

1. ↑  גרג ווקר, ג'וני מולהייר, וילבור סי. ריימס

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: 2e093129-eaec-309d-9513-7309d6c3118e

 |
**הגשר** (באנגלית: **The Bridge**) הוא הדפס אבן מעשה ידי האמן ההולנדי מאוריץ קורנליס אשר שהודפס לראשונה במרץ 1930.

תיאור היצירה
------------

היצירה היא אחת מיצירותיו המוקדמות של האמן, ומתארת, בדומה ליצירות אחרות מאותה תקופה, תיאורי נוף מציאותיים לכאורה מאזור איטליה בה התגורר האמן. יצירה זו דומה במאפיינים רבים להדפס קסטרוולווה. גם ביצירה זו ניתן לראות עיר איטלקית הנראית כעיר האופיינית לאזור אברוצי והניצבת בראש מצוק. גשר מקשר בין העיר למצוק שמולה. במרכז התמונה עיר נוספת. הצמחים והמסלע בתיאור אופייניים לציורים אחרים של אשר מאותה תקופה. הציור מהווה למעשה הדגמה של שימוש בפרספקטיבות שונות - האחת אל תוך המצוק משמשת להציג את עומקו של הבקע בין שני המצוקים, והשנייה - במעלה התמונה - מציגה מרחק. במהלך עבודותיו פתח אשר שיטות של ציור בפרספקטיבות שונות על מנת ליצור אשליות של עומק, ויצירה מוקדמת זו מהווה את אחד הניסויים הראשונים שלו בעניין זה. אלמנט סוריאליסטי המופיע ביצירה הוא העובדה שעיר אחת אפלה בעוד שהשנייה מוארת - אלמנט זה מופיע בציורים מאוחרים אחרים של אשר בהם חלק מהתמונה מצוי בלילה בעוד חלק אחר נמצא ביום, והשניים מוצגים זה לצד זה בו זמנית.

לקריאה נוספת
------------

* מ.ק. אשר, **עבודות גרפיות** (בתרגום עדנה קלגסברון ובעריכת שלומית אריאל), סטימצקי, טאשן, 1994

| יצירותיו של מאוריץ קורנליס אשר |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| בית מדרגות • בלוודיר • דומם וכדור שיקוף • הגשר • זחלגלגל • יד וכדור שיקוף • ידיים רושמות • יחסות • מגדל בבל • מפל מים • מראת קסמים • עולם אחר 2 • עולים ויורדים • קיעור וקימור • קסטרוולווה • שלושה כדורים 2 • שמיים ומים |

 |
סמליל העמותהסמליל העמותה
"**מִדַעַת – למען בריאות מושכלת**" היא עמותה ללא כוונת רווח שהוקמה בשנת 2014, ושמה לעצמה למטרה לקדם את בריאות הציבור בתחומי הטיפול הרפואי והרפואה המונעת.

היסטוריה
--------

בשנת 2013 התגלו בישראל נשאים של נגיף הפוליו וכן שרידים של הנגיף בשפכים של יישובים שונים. משרד הבריאות התחיל במבצע חיסונים לנגיף, שעורר תגובה מצידם של מתנגדי חיסונים. בעקבות הדיסאינפורמציה שהופצה סביב המקרה, הוקמה בשנת 2014 עמותת מדעת.

החל מהקמתה, פועלת העמותה להנגשת מידע מדעי מהימן בנושאים רפואיים, מבצעת הסברה באמצעות רשתות חברתיות והודעות לעיתונות, מונעת הפצה של חדשות כזב בנושאים רפואיים, מקיימת פעילויות פדגוגיות והרצאות ומקדמת חקיקה ואכיפה של חוקים הנוגעים לבריאות הציבור.

ב-2018, בעקבות התפרצות מחלת החצבת בישראל, נקטה העמותה בפעולות הסברה למניעת התפשטות המחלה בישראל.

באוקטובר 2019 הגדיר ארגון הבריאות העולמי את אתר העמותה כמקור אמין למידע אודות חיסונים. זהו האתר היחיד בשפה העברית שהוגדר ככזה.

בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל נקטה העמותה בצעדי הסברה שונים. העמותה הוגדרה כאחד ממקורות המידע האמינים בנוגע לנגיף על ידי מספר עיתונאים, ומנכ"לית העמותה, אדוה לוטן, הצטרפה לצוות הטיפול במגיפות של משרד הבריאות. בחודש דצמבר 2021 זכתה פעילותה להוקרה מאת ראש הממשלה נפתלי בנט.

פעילי העמותה
------------

מנכ"לית העמותה החל מנובמבר 2021 היא שירה כהן, שהחליפה את אדוה לוטן שכיהנה כמנכ"לית הארגון מיום הקמתה. לעמותה פעילים רבים, בהם האפידמיולוגית קרן לנדסמן שהייתה המנהלת המקצועית הראשונה של העמותה. היא הוחלפה על ידי ד"ר בן הורוביץ (PhD), ומאז פברואר 2019 מכהן בתפקיד ד"ר אורי לרנר (PhD). פעילים נוספים הם חוקרים מתחומים שונים, רופאים רבים בעלי התמחויות שונות וכן הסופרת יעל פורמן.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של מדעת
* 

* עמותת מדעת, ברשת החברתית פייסבוק

* עמותת מדעת, ברשת החברתית טוויטר

* עמותת מדעת, ברשת החברתית LinkedIn
* התכנים באתר מדעת – כיצד הם נכתבים?, באתר העמותה
* מדעת, באתר ארגון הבריאות העולמי (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  קרן מלמד-מרגלית, ‏רבותיי,החצבת חוזרת, בעיתון מקור ראשון, 2 באוקטובר 2019
2. ↑  אדם לוין‏, חיסוני צהבת לתינוקות: שאלות ותשובות, באתר וואלה!‏, 14 באוגוסט 2015
3. ↑  רן רזניק, ‏משרד הבריאות נגד כתבה ב־ynet על ריטלין: "פייק ניוז", באתר ישראל היום, 7 בספטמבר 2017
4. ↑  שירי דובר, ‏115 ח"כים בעד: הצעת החוק לעידוד חיסונים אושרה בקריאה טרומית, באתר גלובס, 21 בנובמבר 2018
5. ↑  רן רזניק, ‏משרד הבריאות אוסר על "חיסונים הומאופתיים", באתר ישראל היום, 6 ביוני 2019
6. ↑  אתר למנויים בלבד רוני לינדר, בעקבות לחץ כבד: רשת הסירה סרטון בכיכובה של אמא ל-4 המתנגדת לחיסונים, באתר TheMarker‏, 28 ביוני 2018
7. ↑  עמותת מדעת, למידע אמין על חיסונים לחצו כאן, באתר הארץ, 18 בנובמבר 2019
8. ↑  אתר למנויים בלבד הדר קנה ורוני לינדר, חד-פעמית? רב-שימושית? בד? מה צריך לדעת לפני שמצטיידים במסכות, באתר TheMarker‏, 4 באפריל 2020
9. ↑  רפאל קאהאן, 10 מקורות המידע האמינים באינטרנט בנוגע לקורונה, באתר כלכליסט, 11 במרץ 2020
10. ↑  מיטל יסעור בית-אור, משרד הבריאות קבע: הדיון המכריע בנושא חיסוני הילדים יהיה סגור לציבור, באתר www.israelhayom.co.il, ‏08/11/2021
11. ↑  מכתב ראש הממשלה לחברי עמותת מדעת. פורסם בפייסבוק, באתר www.facebook.com
12. ↑  התכנים באתר מדעת - כיצד הם נכתבים?, באתר מדעת
13. ↑  אתר למנויים בלבד רוני לינדר, אלפים קוראים כל מלה שלהם: האנשים שנהפכו למומחי קורונה - בלי ללמוד רפואה, באתר TheMarker‏, 4 באפריל 2020
**קרב קורונאה**, (ביוונית: **Μάχη της Κορώνειας**) היה קרב יבשתי שנערך בשנת 394 לפנה"ס במהלך המלחמה הקורינתית. הקרב התרחש במישור קורונאה על אדמת תבאי, והשתתפו בו 15,000 לוחמים הנאמנים לספרטה מחד ו-20,000 לוחמים של ערי הליגה האנטי ספרטנית מאידך. אולם למרות נחיתותם המספרית ניצחו הספרטנים.

הרקע לקרב
---------

לאחר המלחמה הפלופונסית הפכה ספרטה לעיר החזקה ביותר ביוון. מלך ספרטה אגסילאוס השני יצא למסע מלחמה נגד פרס, אולם ביוזמתו של טימוקרטס מרודוס אוחדו ביוון אתונה, תבאי, קורינתוס, ארגוס, וערים נוספות, לליגה אנטי-ספרטנית גדולה. בעלי הברית ניסו לתקוף את הפלופונס, אולם הובסו בקרב נמאה. השלטונות בספרטה הזעיקו את אגסילאוס חזרה מאסיה הוא חזר בדרך היבשה חצה את תסאליה וחדר לבויואטיה. כוחות תבאי ובעלות בריתה המתינו לו במישור קורונאה.

הקרב
----

צבא בעלי הברית התחלק לשניים: הצבא התבאני, והכוחות של בעלי הברית. הצבא הספרטני הורכב בעיקר מהלוטים משוחררים ומשכירי חרב וותיקי מסע הרבבה. שני הצדדים התקדמו כמה מאות מטרים בדממה עד שהתבאנים הסתערו על האגף השמאלי החלש של הספרטנים. בעוד האגף הימני הספרטני תקף את האגף השמאלי התבאני שהיה מורכב בעיקר מבעלי הברית של תבאי. האגף הימני הספרטני נחל ניצחון, אולם במקביל האגף הימני התבאני הביס את האגף השמאלי הספרטני והצליח לבזוז את המחנה הספרטני. אגסילאוס שפיקד על האגף הימני, מיהר וחסם את דרך הבריחה של התבאנים. כאשר נודע לתבאנים שבעלי בריתם הובסו ונמלטו הם ניסו להימלט, אולם הספרטנים חסמו את דרכם אך בקושי הם הצליחו להימלט ולברוח משדה הקרב.

תוצאות
------

אגסילאוס שנפצע בעצמו בקרב, טען לניצחון כיוון שהמישור נותר בידיו. אולם למעשה כעבור כעבור כמה ימים נאלץ לעזוב את האזור ולהגיע לפלופונס דרך מפרץ קורינתוס. על פי טענת דיודורוס, 600 תבאנים נהרגו בקרב ו-350 ספרטנים.

לקריאה נוספת
------------

* משה עמית, **תולדות יוון הקלאסית**, הוצאת מאגנס, תשס"ב (הספר בקטלוג ULI)

* Diodorus Siculus. *Library of History*. Translated by C.H. Oldfather, R.M. Geer, C.L. Sherman, F.R. Walton and C.B. Welles. Loeb Classical Library. Cambridge, MA, Harvard University Press; London, William Heinemann, 1933-1967.
* Xenophon. *Hellenica*. Translated by Carleton L. Brownson. Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann. vol. 1:1918, vol. 2: 1921. Digitized copy in: Perseus

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרב קורונאה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  משה עמית, "תולדות יוון הקלאסית", עמ' 431.
**נאסר-1** (פרסית: **نصر-۱**) הוא טיל נגד ספינות לטווח קצר המיוצר תחת רישיון סין באיראן. למעשה זה הוא שמו האיראני של הטיל הסיני **C-704**.

תיאור
-----

לגוף הטיל צורת סיגר עם 4 כנפונים מתקפלים באמצעו, ו-4 כנפונים קטנים יותר בקצהו, בסמוך למנוע. אורכו 3.5 מטר ומשקלו 350 ק"ג, הראש הקרבי של הטיל שוקל 150 ק"ג. טווח יעיל של הטיל עד 35 ק"מ והוא מונחה מכ"ם וביות תת-אדום.

מאפיינים
--------

איראן טענה כי הטיל בעל יכולת לחמוק מגלי המכ"ם ומסוגל להשמיד מטרות של עד 100 טון כגון ספינות קטנות כמו הפריגטה
. הנאסר-1 ניתן לשיגור מהיבשה, ומהים ולאחרונה איראן הודיעה כי התאימה את הטיל לשיגור ממסוקים ומצוללות. הנאסר-1 הוא למעשה שמו האיראני של הטיל הסיני C-704. כמה טילי C-704 נמצאו על אוניית המשא "ויקטוריה" שניסתה להבריח אמצעי לחימה מאיראן לרצועת עזה ונתפסה בשנת 2011 על ידי שייטת 13 במסגרת מבצע חוק ברזל. איראן מייצרת את הטיל בתחומה תחת רישיון סיני. יחד עם זאת, איראן טוענת כי הצליחה לשדרג את הטיל וכי הטווח המבצעי של הטיל כיום הוא 3,000 ק"מ, אולם מומחים במערב טענו כי איראן נוהגת להתפאר בהישגים טכנולוגים ללא בסיס.

ניסיון מבצעי
------------

ירי נאסר-1 ממשאית במהלך אימון אירני בדצמבר 2008, כוח ימי איראני ביצע ניסוי מוצלח בירי קרקע-קרקע של הטיל. לאחר הצלחת הניסוי איראן הודיעה במרץ 2010 על ייצור המוני של טיל הנאסר-1. בתחילת 2010, במהלך תרגיל צבאי איראני הטיל נורה מבסיס יבשתי. בשנת 2013 פרסמה איראן ניסוי נוסף המשוגר מהאוויר, לצד טיל איראני נוסף בשם קאדר המיוצר אף הוא ברישיון סיני, ושמו בסין הוא C-802.

במהלך מבצע צוק איתן, ובתגובה להפצצת צה"ל את ביתו של מוחמד דף על יושביו, ארגון החמאס טען כי ירה טיל נאסר-1 לעבר אסדת קידוח ישראלית השייכת לשותפות ים תטיס ונמצאת מול חופי אשקלון. הדיווח הוריד את מדד הנפט והגז באותו היום.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נאסר-1** בוויקישיתוף
* חדשות 2, ‏צפו: טיל השיוט האירני החדש, באתר ‏מאקו‏‏, ‏7 במרץ 2010‏

הערות שוליים
------------

1. ↑  נאצר-1 / C-704 - מפרט טכני
2. 1 2  חדשות 2, ‏צפו: טיל השיוט האירני החדש, באתר ‏מאקו‏‏, ‏7 במרץ 2010‏
3. 1 2  Air Weapons: Iran Hides Behind China 12 במרץ 2014
4. ↑  תומר קורנפלד, דיווח: החמאס טוען ששיגר טיל מתוצרת איראן למתקני הגז בישראל שמול עזה 20 באוגוסט 2014, באתר ביזפורטל
5. ↑  שלי אפלברג, מדד הנפט והגז ירד ב-1.3% לאחר דיווחי חמאס על שיגור רקטה לעבר ים תטיס, באתר הארץ, 20 באוגוסט 2014
**אברהרד יקל** (גרמנית: **Eberhard Jäckel**;‏ 29 ביוני 1929 - 15 באוגוסט 2017) היה היסטוריון גרמני סוציאל-דמוקרטי, שנודע בזכות מחקריו על מקומו של אדולף היטלר בהיסטוריה של גרמניה. מאז 1967 לימד באוניברסיטת שטוטגרט כפרופסור להיסטוריה מודרנית.

ביוגרפיה
--------

יקל נולד ב-1929 בעיר וזרמינדה (כיום ברמרהאפן). למד היסטוריה באוניברסיטאות של גטינגן, טיבינגן, פרייבורג, פלורידה ופריז. עבודת הדוקטורט שלו יצאה לאור בשנת 1966 כספרו הראשון, Frankreich in Hitlers Europa ("צרפת באירופה של היטלר"). מאז 1967 לימד באוניברסיטת שטוטגרט כפרופסור להיסטוריה מודרנית.

התפרסם לראשונה בעקבות ספרו משנת 1969 "Hitlers Weltanschauung" ("היטלר השקפת עולמו וחותמו בהיסטוריה"), שבו בחן את השקפת עולמו ואת אמונותיו של הפיהרר הנאצי. במחקריו ראה יקל את היטלר כמקבילה ההיסטורית לאסון צ'רנוביל. הוא טען כי להיטלר, בניגוד לעמדתו של ההיסטוריון האנגלי אלן בולוק שגרס כי היטלר היה אופורטוניסט ללא אמונות מוצקות, היה מטען מגובש של אמונות והוא פעל במהלך חייו בעקביות מתוך פילוסופיית "הגזע והמרחב". לטענת יקל, במוקד תפיסת עולמו של היטלר ניצב מאבק ההישרדות חסר הרחמים בין "הגזע הארי" ל"גזע היהודי" והאמונה הנגזרת מתוך מאבק זה כי גזעים חזקים חייבים להחזיק במרחבי מחיה גדולים.

יקל היה אחד הבולטים בקרב ההיסטוריונים ה"תכליתיים" שניהלו ויכוח עם ההיסטוריונים "הפונקציונליסטים", כדוגמת הנס מומזן ומרטין ברושאט. ההיסטוריונים "התכליתיים" טענו כבר מאז שנות השישים כי להיטלר הייתה תוכנית ארוכת טווח להשמיד את היהודים כבר משנת 1924.

לאחרונה הגדיר יקל מחדש את עמדותיו, וכעת הוא מאמין שרוב היוזמות לביצוע השואה באו ישירות בפקודתו של היטלר, והיו יותר תולדה של סדרת החלטות אד הוק מאשר תוכנית פעולה כוללת. בוויכוח שפרץ בין ההיסטוריונים הגרמנים בין השנים 1986–1988 היה יקל מבקר חריף של ההיסטוריון ארנסט נולטה, והוא טען כי התאוריה של נולטה לפיה פשעי המלחמה הנאציים היו תגובה לפשעים הסובייטים שביצע סטלין, היא "א-היסטורית". בהסברו זה נשען יקל על הבוז והזלזול שהיטלר הפגין כלפי ברית המועצות, דבר המצביע לדעתו על כך שהיטלר לא יכול היה לחוש מאוים על ידי הסובייטים, כפי שטען נולטה.

בסוף שנות ה-70 של המאה העשרים הוביל יקל את הביקורת נגד ההיסטוריון הבריטי דייוויד אירווינג, שטען בספרו "מלחמתו של היטלר" כי הרודן הנאצי לא היה מודע לשואה. יקל כתב עשרות מאמרי תגובה בעיתונות בהם טען כי ספרו של אירווינג אינו אלא ניתוח היסטורי שגוי, שכן לדבריו היטלר היה מעורה היטב בכל מהלכי השואה ואף אישר אותם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אברהרד יקל** בוויקישיתוף
* אברהרד יקל, ברשת החברתית Goodreads
* אבנר שפירא, מת ההיסטוריון הגרמני אברהרד יקל, מחשובי חוקרי הנאציזם, באתר הארץ, 19 באוגוסט 2017
* הוויכוח בין ההיסטוריונים הגרמנים
* Prof. Dr. em. Eberhard Jäckel
* אברהרד יקל (1929-), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007263489605171
* BIBSYS: 90182321
* BNE: XX1713778
* BnF: cb12036992g (data)
* CiNii: DA01680454
* GND: 120992736
* ISNI: 0000 0001 0932 6726
* LCCN: n81022151
* NDL: 00468823
* NKC: xx0028398
* NLA: 35238937
* NLP: A11069545
* NSK: 000173847
* NTA: 068561814
* RERO: 02-A003436171
* SELIBR: 276408
* SUDOC: 028558006
* Trove: 877409
* VIAF: 109176460
* WorldCat (עם VIAF): 109176460

 |
**להרוג את הסבתא** היא סדרת טלוויזיה ששודרה ב-Yes החל מ-20 בדצמבר 2015. יוצריה הם יוסי מדמוני, דוד אופק וליאור שפר.

הסדרה, קומדיה שחורה ומקברית, מספרת על אישה מבוגרת המתגוררת בביתה הישן ושמסביבה מוקמים פרויקטים ובניינים רבי קומות, אבל היא ממאנת לפנות את ביתה לטובת הקבלנים שמציעים לה סכומי עתק. ילדיה מנסים לשכנעה אך יודעים שזה לא יהיה אפשרי עד שתמות והם יוכלו לרשת את ביתה. בשלב מסוים פוקעת סבלנותם והם מנסים לקרב את קיצה של אמם, תוך כדי שהם נאבקים בינם לבין עצמם על הירושה שבדרך.

הסדרה זכתה לביקורות נלהבות, כשהפרשנות העיקרית ראתה בה מטפורה למצב קיומי בישראל של 2015, בה המסגרות החברתיות הולכות ומתפרקות, והערך היחיד שנותר הוא הרווח החומרי.

הסדרה זכתה בארבעה פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשנת 2015 בקטגוריות "הסדרה הקומית הטובה ביותר", "התסריט הטוב ביותר בסדרה קומית" (יוסי מדמוני), "הבימוי הטוב ביותר בסדרה קומית" (ליאור שפר ודוד אופק) ו"השחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית" (מירי אלוני).

בשנת 2017 שודרה גם בערוץ הראשון.

עלילה
-----

### עונה ראשונה

סבתא עליזה (מירי אלוני) מסרבת להצעה מפתה מהקבלן רגב שרעבי (אלי פיניש) להצעת מכירה בשווי 20 מיליון דולר, ובניה אינם מבינים את עקשנותה. לאחר מכן לבנה דוד (גל תורן) נולד בן זכר לאחר כמה בנות וזה נותן לו הזדמנות להוציא כסף מאמו לברית, לאחר שנתקל בעקשנות, מביים דוד פציעה כאשר עבד בעבודתו באוטו זבל, כשלטענתו זהו הקילה אך בבית החולים התברר שדוד עקר כבר תקופה ארוכה וילדיו אינם שלו. דוד מסיק מסקנה מהירה שאחיו שאול (רמי הויברגר) הוא זה שהכניס את אשתו אתי (סופיה אוסטריצקי) להיריון. דוד מגיע נסער לאמו וכאן נוצר סדק ראשוני בעקשנותה של אמו והיא מבטיחה לו פיצוי על עוגמת הנפש.

במשך העונה עקשנות האם עומדת למבחן כמה פעמים כאשר תמיד היא נוטה לאי כניעה לילדים. במשך הזמן דוד ושאול מסכמים על שיתוף פעולה להרוג את אמם ולהביא קץ להמתנה המורטת לכסף. דמות נוספת שמצטרפת לעלילה היא בת המשפחה רקפת שרעבי (ליהי קורנובסקי).

קישורים חיצוניים
----------------

* "להרוג את הסבתא", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "להרוג את הסבתא", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* "להרוג את הסבתא", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* יואב מלמד, עכבר העיר | צילומים: ורד אדיר, "להרוג את הסבתא": משפחת הטראש שהפכה לבדיחה עצובה, באתר הארץ, 20 בדצמבר 2015
* סמדר שילוני, "להרוג את הסבתא": הפילוסופיה של העולב, באתר ynet, 21 בדצמבר 2015
* מיכל ישראלי, ‏"להרוג את הסבתא": לא מספיק מהודקת, אך מלאת ביקורת חברתית, באתר "Time Out ישראל", 24 בדצמבר 2015

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**2013, 2014 – הפרלמנט** | **פרס האקדמיה לטלוויזיה – סדרה קומית הטובה ביותר2015 – להרוג את הסבתא** | **הבא**:**2016 – האחיות המוצלחות שלי** |
**משבר בני הערובה בעין אמנאס** היה אירוע חטיפה שהחל בשעות הבוקר המוקדמות של 16 בינואר 2013, כאשר כארבעים פעילי טרור איסלמיסטים השתלטו על אתר הגז הטבעי "עין אמנאס" הנמצא במזרח אלג'יריה, תוך כדי הריגת שני עובדים ולקיחת מאות עובדים במתחם כבני ערובה. בין בני הערובה נכללו כ-130 עובדים זרים מערביים, בהם נורווגים, אמריקנים, אירים, יפנים, צרפתים ובריטים.

לטענת החוטפים, אשר ציינו כי הם משתייכים לקבוצה בשם "בריגדת רעולי הפנים", המתקפה בוצעה כנקמה על תמיכתה של אלג'יריה במתקפה הצבאית הצרפתית נגד המורדים האיסלמיסטים במבצע סרוואל. החוטפים הגיעו מארצות שונות, בהן מצרים, מאלי, ניג'ר, מאוריטניה, תוניסיה ואלג'יריה עצמה. 2 חוטפים היו אזרחים קנדים.

התהוות המשבר
------------

המשבר החל בשעה 4:30 לפנות בוקר, 16 בינואר 2013. כעשרים חמושים מוסלמים בשלושה כלי רכב השתלטו על אוטובוס שהסיע עובדים לאתר הגז "עין אמנאס" תוך כדי הריגת שני עובדים ולקיחתם של ארבעים ואחד עובדים זרים כבני ערובה, בהם נורווגים, אמריקנים, אירים, יפנים, צרפתים ובריטים. אתר הגז מופעל על ידי חברת הנפט והגז האלג'יראית "Sonatrach", תאגיד הנפט והגז הבריטי BP וחברת הנפט והגז הנורווגית "Statoil". לאחר ההשתלטות על האוטובוס עברו החוטפים ובני הערובה למתקן עצמו.

לאחר מכן הודיעו החמושים לרשויות כי הם מלכדו את המתקן בחומרי נפץ, ואיימו לרצוח את בני הערובה במקרה שכוחות הביטחון האלג'יריים ינסו לשחרר את החטופים. אף על פי כן כוחות הביטחון האלג'יראיים הקיפו את המתקן.

בהמשך, החמושים דרשו שצרפת תשים קץ באופן מיידי לכל פעולותיה הצבאיות נגד המורדים המוסלמים בצפון מאלי בתמורה להבטחת שלומם של בני הערובה. החוטפים דרשו גם שהרשויות באלג'יריה ישחררו מאה אסירים מוסלמים מבתי הכלא באלג'יר. למרות זאת, הרשויות באלג'יריה סירבו לנהל משא ומתן עם החוטפים. 

בשעות אחר הצהריים של 17 בינואר, במהלך היום השני לחטיפה, תקפו את המתקן שני מסוקים של הצבא האלג'יראי. על פי הדיווחים בתקשורת, במהלך המתקפה נהרגו 15 חוטפים ובסביבות 34 בני ערובה. כמו כן, לפי הדיווחים בתקשורת, לפחות 7 בני ערובה נותרו בחיים, בהם שני אמריקנים, שני בלגים, יפני אחד ובריטי אחד.

ב-18 בינואר, במהלך היום השלישי לחטיפה, החוטפים דרשו כי ממשלת ארצות הברית תשחרר שני מחבלים בכירים הכלואים בארצות הברית בתמורה לשחרור בני הערובה האמריקנים – את המנהיג המצרי המוסלמי עומאר עבדל רחמן (הנושא מאסר עולם בבית כלא בארצות הברית על כך שתכנן את הפיגוע הראשון במגדלי התאומים ב-1993) ואת המדענית והמחבלת הפקיסטנית עאפיה סידיקווי (הנושאת 86 שנות מאסר בארצות הברית).

ב-19 בינואר, במהלך היום הרביעי לחטיפה, פשטו על אתר הגז עין אמנאס כוחות מיוחדים של הצבא האלג'ירי. לאחר הפשיטה, נספרו 37 בני ערובה שנהרגו מ-8 מדינות שונות (רבים מהם נהרגו במהלך הפשיטה עצמה), 3 שגורלם טרם נודע, וכן 29 פעילי טרור. 3 פעילים נתפסו בחיים. 685 עובדים אלג'יראים ו-107 זרים שוחררו בתום הפשיטה.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  BBC News - Foreigners held hostage by militants in Algeria
2. ↑  Al Qaeda-linked group holding at least 3 Americans hostage after taking control of Algerian gas field | Fox News
3. ↑  Thirteen Norwegians held in Algeria attack - PM | Reuters
4. ↑  Sahara Islamists take hostages, spreading Mali war | Reuters
5. ↑
6. ↑  Dozens of hostages 'killed' in Algeria - Africa - Al Jazeera English
7. ↑  One American confimed dead in Algerian hostage takeover
8. ↑  25 גופות נוספות נמצאו בשדה הגז באלג'יריה, באתר הארץ, 21 בינואר 2013
**סטלה קורקוס-דוראן** (1858–1948) הייתה אשת חינוך, מורה, פעילת ציבור ופילנתרופית, ומייסדת ומנהלת בית הספר לבנות יהודיות במוגדור שבמרוקו, שהיה הראשון מסוגו במדינה.

קורות חיים
----------

קורקוס-דוראן נולדה בברוקלין, ניו יורק שבארצות הברית ב-11 בדצמבר 1858 לרבקה ולאברהם דוראן, בת למשפחה אמידה ומיוחסת. אביה היה סוחר טבק שנולד באוראן שבאלג'יריה, ואמה, שנולדה באנגליה הייתה אחייניתו של משה מונטיפיורי. בשלב מסוים, חזרה סטלה עם משפחתה לאנגליה, ובסיום לימודיה התיכוניים החלה ללמוד הוראה. כשסיימה את לימודי ההוראה החלה לנהל בית ספר פרטי בלונדון, ותקופה לאחר מכן נישאה באנגליה למשה (מוזס) קורקוס, שהיה סוחר אמיד ממוגדור שבמרוקו. לאחר שנישאה, עברה בשנת 1884 להתגורר עם בן זוגה במוגדור.

### בית הספר היהודי הראשון לבנות במרוקו

לאור חששן של הקהילות היהודיות במרוקו מהשפעת המיסיון הנוצרי, שפתח בתי ספר ברחבי מרוקו עבור ילדי היהודים, החלו ראשי הקהילות לנקוט בצעדי הגנה מפני המיסיון. בשנת 1885 הקימה קורקוס-דוראן בית ספר יהודי ראשון לבנות במוגדור, ועמדה בראשו כמנהלת. בית הספר, שנקרא "כבוד ואומץ", קיבל סיוע מארגון כל ישראל חברים ומהקהילה היהודית בעיר, ופנה בעיקר לבנות שבאו ממשפחות עניות, ושימשו כמטרה קלה עבור המיסיון. הורי התלמידות שבאו ממשפחות עניות לא שילמו שכר לימוד לבית הספר, וקורקוס-דוראן סייעה להם ולבנותיהם בקניית ביגוד ותרופות.

כפועל יוצא מתפיסת השליחות של קורקוס-דוראן, לצד הלימודים העיוניים, נלמדו בבית הספר מקצועות שימושיים כדוגמת תפירה, רקמה וסריגה, והתלמידות נדרשו גם להתנדב לטובת הקהילה. בעזרת מכירת עבודותיהן של התלמידות, יכלו בבית הספר ובקהילה לקיים פעילויות שונות.

קורקוס-דוראן, שהתעקשה לדבר רק בשפה האנגלית, הנהיגה רמת לימודים גבוהה בבית הספר, עם דגש על חינוך אנגלי והעברת רוב השיעורים בו בשפה האנגלית. הודות לכך זכה בית הספר להצלחה גדולה. בשנת 1900 למדו בבית הספר 170 תלמידות, ובשיאו מנה 225 תלמידות. גם קונסולים ממדינות אירופה שהיו מוצבים במרוקו, שלחו לבית הספר את בנותיהם. מלבד השפה האנגלית, התמודדו התלמידות בבית הספר עם שלוש שפות נוספות: צרפתית, ערבית יהודית וערבית.

בבית הספר הקימה קורקוס-דוראן גם תיאטרון יהודי, ולפי פרופסור יוסף שטרית, הייתה הראשונה להפעיל תיאטרון יהודי במרוקו.

### פעילות ציבורית

מלבד פעילותה בתחום החינוך, הייתה קורקוס-דוראן גם פעילת ציבור במוגדור בפרט, ובמרוקו בכלל, ונודעה ככתובת לפניות בנושאי ציבור. בין היתר טיפלה בבעיית הדיור הצפוף במלאח היהודי במוגדור, ולשם כך גייסה גורמים רבים, ואף נפגשה עם מלך מרוקו, וקיבלה ממנו הבטחה לשיפור תנאי המלאח והרחבתו בכ-150 דירות נוספות, והפחתת שכר הדירות שבו למשפחות מעוטות יכולת. דבר ההסכמה לפגישה היה נדיר, לאור העובדה כי במרוקו לא היו זכויות לנשים בחיים הציבוריים בתקופה זו.

בשנת 1904 התאלמנה מבן זוגה, לאחר שנפטר בטרם עת, והמשיכה לגדל את ששת ילדיה בגפה, עד שהלכה לעולמה בקזבלנקה ב-6 במרץ 1948.

קישורים חיצוניים
----------------

* סטלה קורקוס (1858-1948), באתר רחוב משלה
* Stella Corcos, באתר Jewishvirtuallibrary
* Corcos, Stella, באתר Brillonline
* סידני ש. קורקוס, בית הספר האנגלי לבנות במוגדור – סטלה קורקוס, באתר מורשת מרוקו
* מיכאל אביטבול, משפחת קורקוס וההיסטוריה של מרוקו בזמננו, באתר מורשת מרוקו
* Stella Duran, באתר Geni
* La famille Corcos, באתר AGADIR
* בית התפוצות, האשה שייסדה את בית הספר הראשון לבנות בצפון אפריקה - מוזיאון העם היהודי, באתר הארץ, 8 במרץ 2020
***Black Butterfly*** (בעברית: **פַּרְפַּר שָׁחוֹר**) הוא המיני-אלבום השמיני של להקת המטאל הסימפוני הגרמנייה-נורווגית Leaves' Eyes. המיני-אלבום יצא לאור ב-22 בנובמבר 2019 בהוצאת חברת התקליטים AFM רקורדס (אנ'). הוא כולל שלושה שירים מקוריים וגרסת כיסוי ל-"Silent Night".

המיני-אלבום הופק על ידי אלכסנדר קרול, בדומה לאלבום הבא שהוציאה הלהקה, *The Last Viking*.

רקע והפקה
---------

בשנת 2018 הוציאה הלהקה את אלבום האולפן השביעי שלה, *Sign of the Dragonhead*. לאחר מכן, הודיעה שבכוונתה להוציא מיני-אלבום שיכלול ארבע רצועות, ביניהן גרסת כיסוי לשיר חג מולד ידוע. בהמשך להודעה, נחשפה רשימת הרצועות ונודע שאלכסנדר קרול, הפיק את כל שירי המיני-אלבום.

בשנת 2020, יצא אלבום האולפן השמיני של הלהקה, *The Last Viking*, בו נכללו שלושה הרצועות הראשונות מ-*Black Butterfly*.

רשימת רצועות
------------


| *Black Butterfly* |
| --- |
| מס' | שם | משך |
| 1. | Black Butterfly | 4:26 |
| 2. | Serkland | 4:19 |
| 3. | Night of the Ravens | 4:35 |
| 4. | Stille Nacht | 2:20 |
| **משך כולל:** | **15:42** |

קישורים חיצוניים
----------------

* ספוטיפיי Black Butterfly באתר ספוטיפיי
* MusicBrainz Black Butterfly באתר MusicBrainz
* Discogs Black Butterfly באתר Discogs

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6 7  *Black Butterfly*, 2019-12-06, נבדק ב-2022-02-08
2. ↑  *The Last Viking*, 2020-10-23, נבדק ב-2022-02-08
3. 1 2  *Sign of the Dragonhead*, 2018-01-12, נבדק ב-2022-02-08

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: bdcefe69-c6b2-45f4-9287-795b5eb45646

 |
**רחב-מקור אפריקני** (שם מדעי: *Smithornis capensis*) הוא מין של עוף מהמשפחה רחבי-מקור, החי באפריקה שמדרום לסהרה.

תיאור
-----

רחב-המקור מגיע לאורך של 12 עד 14 ס"מ והזכרים מגיעים למשקל 21 עד 26.9 גרם בעוד הנקבות קטנות יותר ומגיעות למשקל 17.4 עד 27.5 גרם. ישנם הבדלי גודל וגוונים בין התת-מינים השונים.

לרוב צבע הציפור הוא אפור עד חום-זית בחלקו העליון והחלק התחתון בהיר יותר עד לבן, עם כנפיים מסורטטות בשחור והוא בעל ראש עם מצח שחור אצל הזכרים ואפור אצל הנקבות כשהמקור רחב וכהה והסנטר צהבהב. הבטן והחזה בעלי גוון לבן-שמנת עם פסים כתמים שחורים בחלק העליון, דומים לסרטוטי ינשוף.

רחב המקור מצוי ביערות בחבורות קטנות והוא חי ביערות גשם, יערות סבוכים סמוכים לנהרות או ביצות וכן ביערות נשירים מסוימים. ישנם 2 אוכלוסיות שלו: אוכלוסייה המצויה במערב אפריקה מסיירה לאון במערב עד הרפובליקה המרכז-אפריקאית ודרומה עד לגבון וצפון הרפובליקה של קונגו. אוכלוסייה שנייה ונפרדת מצויה באזור אפריקה הדרומית ומזרח אפריקה מקניה בצפון ודרומה עד לקוואזולו נטאל שבדרום אפריקה.

מין זה חי ביערות ולרוב הוא שקט ואיננו פעיל, אם כי קולו רם. לרוב הוא מחפש מזון על הקרקע אך גם יתפוס טרף מעופף. הוא ניזון מחסרי חוליות כמו חיפושיות, חגבים, פשפשים, זחלים ועכבישים.

בעת הרבייה הזכרים מבצעים טיסת תצוגה ומנפחים את נוצות הגב שלהם כדי להבליט את חזם הלבן וכן מנפחים את נוצות ה"זקן". שני הזוויגים עוזרים בבניית הקן הבנוי על ענף עץ נמוך ובו הנקבה מטילה 1 עד 3 ביצים. הנקבה דוגרת במשך 16 עד 17 ימים בעוד הזכר שומר על הקן מסכנות. לאחר שהגוזלים בוקעים שני ההורים, בעיקר הזכר מביאים להם מזון.

תפוצתו רחבה והוא איננו בסכנה בטבע, אף שכמה אוכלוסיות נפגעו מבירוא יערות.

תת-מינים
--------

ישנם 9 תת-מינים במין זה:

* Smithornis capensis delacouri
* Smithornis capensis camarunensis
* Smithornis capensis albigularis
* Smithornis capensis meinertzhageni
* Smithornis capensis medianus
* Smithornis capensis suahelicus
* Smithornis capensis conjunctus
* Smithornis capensis cryptoleucus
* Smithornis capensis capensis

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רחב-מקור אפריקני** בוויקישיתוף
* רחב-מקור אפריקני, באתר ITIS (באנגלית)
* רחב-מקור אפריקני, באתר NCBI (באנגלית)
* רחב-מקור אפריקני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* רחב-מקור אפריקני, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  רחב-מקור אפריקני באתר הרשימה האדומה של IUCN
**ימק"א פניאל** (השם הרשמי באנגלית **YMCA - Peniel by Galilee**, בתרגום חופשי: ימק"א פניאל בגליל) הוא בית הארחה של אגודת ימק"א כ-3 ק"מ מצפון למרכז טבריה בכביש 90 (דרך גדוד ברק), על גדות הכנרת.

היסטוריה
--------

המבנה המרכזי באתר נבנה ב-1930 מאבני בזלת, והיה וילה פרטית של יו"ר ימק"א ירושלים, ד"ר ארצ'יבלד ס. הארט (Harte). על פי הסיפורים הרט, היה אדריכל חובב והשתתף בתכנון ימק"א ירושלים, אך היו לו חילוקי דעות עם שותפיו שלא קיבלו את כל רעיונותיו לפרויקט. הוא כעס ופרש, עבר לטבריה קנה את חלקת האדמה ובנה בה את ביתו.

בשנת 1946 נפטר הארט והוא הוריש את הבית ושטח הקרקע שסביבו לארגון ימק"א, מתוך כוונה שאנשי הארגון יסבו אותו לבית הארחה. לאחר שהוסב לשימוש כבית ההארחה, הוקמה בו מסעדה וחדרי אירוח הנשקפים לנוף הימה, לטבחה, להר האושר ולגן עצי דקל. החלל הפנימי של מבואת הקבלה היה מחופה בעבודת פסיפס-עץ וצדף דמשקאית, וניצבו בו רהיטים עתיקים. בנוסף, הוקמה במקום גם כנסייה קטנה, הבנויה מכיפה פרבולית לבנה ובה ספסל הפונה אל הכנרת ומבנה חדרי אירוח מודרני שהוקם עבור צליינים לקראת ביקור האפיפיור יוחנן פאולוס השני בישראל בשנת 2000.

ארגון ימק"א השכיר את המקום ליזמים שונים שהפעילו את בית ההארחה.

ב-15 במאי 2016, נשרף בית ההארחה, ומאז הוא עומד פרוץ ליד הכנסייה.

בשנת 2019 עם עליית מפלס המים בכנרת, כך שהמים שוב מגיעים עד למרגלות המבנה, החלו פעילים חברתיים במאבק לפתוח את הגישה לחוף ולמעיינות הסמוכים הנמצאים בשטח שבבעלות הכנסייה הרוסית (עינות רקת). הפעילים הצליחו במאבקם להסיר גדרות שהיו מוצבות על חוף הכנרת, אך מאז סבל המבנה ההיסטורי מונדליזם, ונותר ממנו רק השלט החיצוני. במקביל הגיש ארגון ימק"א לאישור הרשויות, תוכנית בינוי לשיקום ופיתוח המתחם. באוקטובר 2021 הגישה הכנסייה הרוסית בקשה לממשלת ישראל לסגור שוב את קו החוף באזור.

ראו גם
------

* ימק"א ירושלים
* המלון הסקוטי

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של ימק"א פניאל

הערות שוליים
------------

1. ↑  שרית ישי לוי, נזירה עירומה בכנרת - קסם על ים כנרת ירח שט שם ומה לא, והמקום הקסום ביותר הוא בית הארחה של י.מ.ק.א, חדשות, 5 באוגוסט 1985
2. ↑  ראה את הכתבה של שרית ישי לוי מ-1985, מנהלי האתר היו זוג ישראלים - המחיר ללילה היה 34,000 שקל ישן. בשנות ה-2000 נוהל על ידי ערבים נוצרים מהגליל
3. ↑  אכסניית ימקא טבריה כנרת וחוף הדקלים לאחר שריפה, באתר בבלוג של גיא שחר, ‏6 ביוני 2016
4. ↑  3 נפגעו בשריפה ליד טבריה, מבנה כנסייה ניזוק, באתר ynet, 15 במאי 2016
5. ↑  אסף קמר, הסתננו אל פינת הקסם בכינרת שסגורה לציבור, באתר ynet, 30 באוקטובר 2020
6. 1 2  איתן לשם, המעיין הנסתר בבריכת ימק"א בטבריה הוא כל מה שחלמנו עליו (וכל מה שהתרגזנו ממנו), באתר הארץ, 1 בספטמבר 2021
7. ↑  גיא ורון, ‏פרסום ראשון: המעיין הנסתר בכנרת שבלב התקרית הדיפלומטית עם רוסיה, באתר ‏מאקו‏‏, ‏25 באוקטובר 2021‏

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007373350105171
* VIAF: 85151963679400311093
* WorldCat (עם VIAF): 85151963679400311093

 |
**האי אַדֶלֵיְיד** (באנגלית: **Adelaide Island**), הידוע גם בתור **איסלה אדלאידה** (בספרדית: **Isla Adelaida**) או **איסלה בלגראנו** (בספרדית: **Isla Belgrano**), הוא אי גדול, מכוסה ברובו קרח, 139 ק"מ אורכו ו-37 ק"מ רוחבו, בצדו הצפוני של מפרץ מרגריט סמוך לחוף המערבי של חצי האי האנטארקטי. מדרום לו שוכנים איי ג'ינג'ר. ארגנטינה, בריטניה וצ'ילה תובעות בעלות עליו.

היסטוריה
--------

### גילוי האי

האי אדלייד התגלה בשנת 1832 על ידי המשלחת הבריטית בהנהגת ג'ון ביסקו, והמשלחת הצרפתית לאנטארקטיקה (1910-1908) בהנהגת ז'אן-באטיסט שארקו ערכה בו את המדידות הראשונות.

על האי שוכנים שני בסיסים. את הבסיס הישן של האי אדלייד (הידוע גם בשם "בסיס T") הקים סקר החסות של איי פוקלנד (FIDS), שהיה בהמשך לסקר אנטארקטיקה הבריטית. הבסיס נסגר עקב אי-יציבות בדרך הגישה אליו והפעלתו עברה אל תחנת המחקר רותרה החדשה בשנים 1977-1976; בסיס זה נשאר פתוח. הבסיס הישן הועבר לשליטת צ'ילה בשנת 1984, ושמו שונה לבסיס טֶנְיֵנְטֶה לואיס קָרוַוחַל וִיָארוֹאֶל. התחנה שימשה מאז את הצ'יליאנים בתקופת הקיץ בלבד. עם זאת, מדרון הסקי וה"שיפוע" היורד אל התחנה מן הרמה התערערו כל כך עם הזמן, שחיל האוויר הצ'יליאני (FACH) הפסיק את פעולותיו במקום. הצי הצ'יליאני מבקר בתחנה כמעט בכל קיץ כדי לוודא את איכות התחזוקה שם. גם עובדי תחנת רותרה מבקרים בתחנה במהלך החורף כשהגישה מן הרמה נוחה יותר.

### מקור השם

שמו של האי ניתן לו על ידי ביסקו לכבוד אדלייד, מלכת הממלכה המאוחדת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אדלייד** בוויקישיתוף

* BAS Mapping Catalogue(הקישור אינו פעיל)
* Images at BAS

תחנת המחקר רותרה, מבט לעבר חצי האי האנטארקטי

הערות שוליים
------------

1. ↑  Introducing Adelaide Island

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007572610305171
* GND: 4398578-6
* LCCN: sh2011004681
* NARA: 10037144
* VIAF: 244268177
* WorldCat (עם VIAF): 244268177

 |
***Home: Original Motion Picture Soundtrack*** הוא אלבום הפסקול של הסרט האנימציה "בית" משנת 2015 שמבוסס על ספר הילדים "The True Meaning of Smekday"משנת 2007 מאת אדם רקס. האלבום יצא ב-23 במרץ 2015 דרך חברות התקליטים Westbury Road ו-Roc Nation. בפסקול שיתפו פעולה זמרים ביניהם: ריהאנה, צ'ארלי XCX, ג'ניפר לופז, ג'ייקוב פלנט, קייזה וקלרנס קופי ג'וניור.

רקע
---

ביוני 2012, נודע כי ריהאנה תככב בתפקיד ראשי בסרט האנימציה "בית" לצד השחקן האמריקאי ג'ים פרסונס. בספטמבר 2012, פוקס המאה ה-20 ואולפני ההנפשה של דרימוורקס הודיעו כי הסרט ייצא לאקרנים ב-26 בנובמבר 2014. ב-2014, דיווח מגזין וראייטי כי בנוסף לדיבוב, יצרה ריהאנה אלבום קונספט לסרט שייצא ב-17 במרץ 2015. מאוחר יותר התברר כי הפסקול של הסרט יכלול גם שירים של הזמרות צ'רלי XCX, ג'ניפר לופז וקייזה. בהצהרה לחדשות MTV ריהאנה אמרה:

"אני חושבת שמוזיקה חשובה לכל סרט. אני חושבת שזה נותן את הטון, באותו הרגע. זה יוצר את הרגישות, את המתח, לא משנה איזה סרט זה, במיוחד סרט אנימציה. נהניתי מאוד ליצור שירים לסרט הזה. עבדתי בשיתוף פעולה הדוק עם טים ג'ונסון, הבמאי, רק כדי לוודא כי מבחינת הלחן, ומבחינה מוזיקלית השירים תואמו בדיוק למה שהוא היה צריך שהקהל ירגיש באותו רגע."

רשימת רצועות
------------


| Home |
| --- |
| מס' | שם | משך |
| 1. | Towards the Sun (בוצע על ידי ריהאנה)  | 4:33 |
| 2. | Run to Me (בוצע על ידי קלרנס קופי ג'וניור)  | 4:14 |
| 3. | Cannonball (בוצע על ידי קייזה)  | 3:57 |
| 4. | As Real as You and Me (בוצע על ידי ריהאנה)  | 3:40 |
| 5. | Red Balloon (בוצע על ידי צ'ארלי XCX)  | 3:46 |
| 6. | Dancing in the Dark (בוצע על ידי ריהאנה)  | 3:43 |
| 7. | Drop That (בוצע על ידי ג'ייקוב פלנט)  | 4:17 |
| 8. | Feel the Light (בוצע על ידי ג'ניפר לופז)  | 4:51 |
| **משך כולל:** | **31:21** |

קישורים חיצוניים
----------------

* YouTube Home באתר YouTube
* MusicBrainz Home באתר MusicBrainz
* Discogs Home באתר Discogs
* AllMusic Home באתר AllMusic

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Here's Your Exclusive First Listen Of Rihanna's New Song 'Dancing In The Dark'". *MTV News* (באנגלית). נבדק ב-2017-08-23.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: 4a31ecde-a20c-4423-b010-c915f7cc190f

 |
**גרטרוד ספור קאטס** (באנגלית: **Gertrude Spurr Cutts**; ‏ 1858–1941) הייתה אמנית קנדית.

קריירה
------

גרטרוד ספור, נולדה בסקרבורו, יורקשייר, אנגליה, החלה את הקריירה שלה כאמנית באנגליה, כשהיא מציגה את עבודותיה עם החברה המלכותית של אמנים בריטים (אנ') (RBA) ובאגודה לנשים אמנויות (אנ') (SWA).

ב-1890 היגרה קאטס לקנדה, עברה לטורונטו ופתחה סטודיו לאמנות. קאטס הציגה את עבודותיה בארמון האמנויות היפות בתערוכה הקולומביאנית העולמית ב-1893 בשיקגו, אילינוי. בשנת 1900, היא למדה בליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק (אנ') אצל ג'ורג' ברידג'מן (אנ'), לוול בירג' הריסון וג'ון פביאן קרלסון. היא נישאה לוויליאם קאטס ב-1909, והזוג בילה שלוש שנים בציור באנגליה.

לקאטס היה אוסף מגוון של עבודות, הכולל ציורי שמן וצבעי מים ורישומי עט ודיו; היא ידועה בעיקר בזכות ציורי הנוף הכפריים שלה. היא גם עבדה בשחזור של ציורים ישנים או פגומים.

עבודותיה של קאטס נכללות באוספים של הגלריה הלאומית של קנדה, גלריית האמנות של אונטריו, הגלריה לאמנות של המילטון (אנ') וגלריית רוברט מקלוהן (אנ').

היא מתה בפורט פרי (אנ'), אונטריו ב-1941.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גרטרוד ספור קאטס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "CUTTS, Gertrude E Spurr". Canadian Women Artists History Initiative. Concordia. 2012.
2. ↑  Nichols, K. L. "Women's Art at the World's Columbian Fair & Exposition, Chicago 1893"
3. ↑  Furness, Amy; Fitzgibbon, Gary (2014). "Gertrude Spurr Cutts Conservation Notebook" (PDF). Art Gallery of Ontario.
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**שרה ברגמן** (נולדה בג' בתמוז תש"ד, 24 ביוני 1944) היא סופרת ישראלית הכותבת לילדים ולבני נוער.

ביוגרפיה
--------

נולדה בנס ציונה לרב ישראל בארי, רבה של נס ציונה, ולחוה דינה, בתו של הרב יעקב משה חרל"פ. למדה בבית ספר תיכון חרדי ברמת גן. בהמשך למדה ספרות עברית וחינוך באוניברסיטת בר-אילן. אחרי נישואיה בשנת 1965 עברה לגור בירושלים ולימדה שנים רבות בבית ספר התיכון "חורב".

שרה ברגמן התחילה את עבודתה הספרותית ככתבת צעירה בהצופה לילדים ובמעריב לנוער. כתבה מדור קבוע בהצופה בשם "מיומנה של מורה" והשתתפה בעיתון הילדים הדתי זרקור.

מתגוררת בשכונת קריית משה בירושלים. נשואה לחנוך ולהם שבעה ילדים. בנה, יעקב משה ברגמן, חיבר את הספר '**המדינה היהודית'**. מחתניה: הרב יוסף בן ארזה, מחבר סדרת ספרי '**יוסף דעת'** על התלמוד, הרב אחימאיר קלה, לשעבר רב היישוב שפיר, וכן הרב אריה רוזנברג, ראש ביהמ"ד בישיבת ישיבת דרך חיים. אחיה הוא הדיין הרב בנימין בארי.

ספריה
-----

* "יש לך מצווה", הוצאת נתיב, ירושלים תשל"ח
* "כל ישראל חברים", הוצאת נתיב, ירושלים תשל"ט
* "גשם של חלום", הוצאת נתיב, ירושלים תשל"ט
* "בלב שמח", הוצאת זרקור, ירושלים תשמ"ד
* "ימים טובים", הוצאת זרקור, ירושלים תשמ"ה
* "כתובת על הקיר", הוצאת זרקור, ירושלים תש"ן
* "יהלום אבוד", הוצאת זרקור, ירושלים תשנ"ג
* "בית רב קומות", הוצאת זרקור, ירושלים תשנ"ט
* "אש ברחוב השקמה", הוצאת זרקור, ירושלים תשס"א
* "הפתרון מונח בכיס", הוצאת יפה נוף, ירושלים תשס"ד
* "לכל חבילה יש כתובת", הפצת הספר, בני ברק תשס"ז
* "הדרך לתל אורנים", דני ספרים, תשע"א.
* "מסתור בלב הרים", מייזליק ספרים, תשע"ג.
* "החבר של בודינא", הוצאת יפה נוף, תשע"ח.

קישורים חיצוניים
----------------

* שרה ברגמן (1944-), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  ברכות לרגל כלולותיה, הצופה, 28 ביוני 1965

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007302604205171
* LCCN: n80118078
* VIAF: 30845136
* WorldCat (עם VIAF): 30845136

 |
רחוב עבד אלחמיד שומאן וסביבותיו בבית חנינא - חלק מכביש 4197רחוב עבד אלחמיד שומאן (ער') וסביבותיו בבית חנינא - חלק מכביש 4197
**כביש 4197**, המסומן בסימון התכנון המחוזי הירושלמי כ**כביש 20**, הוא כביש רוחב המקשר בין הכניסה הצפונית-מזרחית לירושלים (כביש 437 ומחסום חיזמא), דרך השכונות פסגת זאב ובית חנינא לבין כביש 50 (שדרות בגין). קטע הכביש שבין בית חנינא ועד כביש בגין נפתח לתנועה ב-5 במאי 2013.

על הכביש
--------

הכביש יוצר חיבור ישיר מפסגת זאב וישובי בנימין לכביש בגין, ללא מעבר בדרך עוזי נרקיס (כביש 60) ומחלף שער המזרח. הדרך מאפשרת תנועה משכונות אלו לכיוון מרכז ודרום ירושלים דרך כביש 50 או לכיוון תל אביב דרך כביש 443 וגישה קלה ליישובי דרום השומרון (דרך מחסום חיזמא בכניסה לכביש 437) מכביש 50 ו-443 ללא מעבר בצומת הגבעה הצרפתית. המחלף המחבר את כביש 4197 וכביש 50 נקרא מחלף בנציון, על שמו של פרופסור בנציון נתניהו..

הכביש תוכנן להיפתח כבר בראשית 2011, אך בשל התנגדויות התעכבה בנייתו והוא נפתח רק בחודש מאי 2013. הקמתו כללה בניית גשרים הנושאים את מרבית התוואי באוויר ועלויות ההקמה הגיעו לכדי מאה ושמונים מיליון ש"ח, מרביתם במימון משרד התחבורה. הכביש נסלל כדו-מסלולי ודו-נתיבי.

מחלף בנציון נתניהו והגשר  בקצה כביש 4197 אשר עמודיו ניצבים על קרקע ישראלית מעל נחל עטרותמחלף בנציון נתניהו והגשר בקצה כביש 4197 אשר עמודיו ניצבים על קרקע ישראלית מעל נחל עטרות
להקמת הכביש נלוו התנגדויות של ארגוני שמאל בטענה שהוא עובר בשטחים בבעלות פלסטינית. כדי להימנע מהפקעת אדמות אלו, נסלל חלקו המערבי של הכביש על גבי גשר באורך 200 מטרים, אשר עמודיו ניצבים על קרקע ישראלית מעל נחל עטרות.

בחודש אוגוסט 2014 לאחר אירוע חטיפתם ורציחתם של שלושת הנערים הישראלים והנער הפלסטיני מוחמד אבו חדיר, היה הכביש לחלק ממוקד עימות ונתקבלו דיווחים רבים של ישראלים על ידויי אבנים אל עבר מכוניות ישראליות בידי תושבי המקום.

קישורים חיצוניים
----------------

* אודות הכביש באתר חברת מוריה
* פרסום על פתיחת הכביש באתר עיריית ירושלים

הערות שוליים
------------

1. ↑  ניר חסון, בהליך מקוצר: נחנך מחלף בירושלים על שם אביו של נתניהו, באתר הארץ, 5 במאי 2013
2. ↑  נחנך כביש "עוקף צומת הגבעה הצרפתית", באתר ערוץ 7, 5 במאי 2013
3. ↑  יקותיאל צפרי, פטנט עולמי עוקף הפקעה - mynet ירושלים, באתר web.archive.org, ‏16 בנובמבר, 2008
"**מן היסוד**" היה חוג רעיוני שקם בשנת 1962 במפלגת השלטון בישראל של אותה עת, מפא"י, על רקע המחלוקת העזה שבין ראש ממשלת ישראל, דוד בן-גוריון, ובין שר הביטחון לשעבר פנחס לבון בעניין "הפרשה". חברי "מן היסוד" תמכו בלבון.

היסטוריה
--------

בשנות ה-60 סערה מפא"י במיני פרשיות אשר במרכזן עמדו מאבקים דוריים ורעיוניים שונים. את שיאם של מאבקים אלו היוותה פרשת הדחת פנחס לבון ממשרד הביטחון בשנת 1954 ומראשות ההסתדרות בשנת 1961. סערות אלה הובילו בשנת 1962 להקמת חוג "מן היסוד", שמייסדיו היו לבון עצמו והפרופסורים נתן רוטנשטרייך ויהושע אריאלי, ועם חבריו נמנו גם שלמה אבינרי, שמואל אלמוג, הסופר עמוס עוז, חבר הכנסת יונה כסה והסוציולוגים דן הורוביץ ועובדיה שפירא. להצגת רעיונותיו פרסם החוג, החל מ-24 במאי 1962, דו-שבועון שאף שמו היה "מן היסוד", בעריכת העיתונאי לוי יצחק הירושלמי.

חברי "מן היסוד" קראו להתחדשות רעיונית ולחזרה אל ערכי היסוד של תנועת העבודה, בין היתר באמצעות הגדלת עצמאותה של ההסתדרות תוך שמירת קשר מאוזן עם מוסדות המפלגה, חיזוק חברת העובדים, הגברת הדמוקרטיזציה במפא"י ואיחוד מפלגות הפועלים השונות. במפא"י הגבילו את פעילות "מן היסוד" בסניפי המפלגה, ואף ניסו להוציא את חבריה מהמפלגה.

בשנת 1964 עמדו אנשי "מן היסוד" לפרוש ממפא"י. לעצירת צעד זה שלח ראש הממשלה, לוי אשכול, מכתב לראשי "מן היסוד" שבו קבע שאין תוקף להדחת לבון וקרא לחברי "מן היסוד" לשוב לפעילות סדירה במפא"י. בתגובה לכך הוביל בן-גוריון החלטה של מזכירות מפא"י שביטלה למעשה את המכתב.

ב-7 בנובמבר 1964 החליטה קבוצת "מן היסוד" על פרישה ממפא"י וחבר הכנסת כסה הודיע על פרישה מסיעת מפא"י וביקש מוועדת הכנסת להכיר בסיעת יחיד שלו, שתיקרא בשם "מן היסוד". ב-22 בדצמבר 1964 החליטה ועדת הכנסת בהחלטת פשרה שלא להכיר בסיעה של כסה אולם לתת לו את כל הזכויות המוקנות על ידי תקנון הכנסת לסיעות.

בשנת 1965 פרשו חברי "מן היסוד", ולבון בראשם, ממפא"י. באוקטובר 1966 ביטלו מוסדות מפא"י את תוקפה של הדחת לבון, ובעקבות זאת הצטמצה פעילות "מן היסוד", ובפברואר 1966 ביטאון התנועה חדל להופיע. בשנת 1967 החלה חזרת חברי "מן היסוד" למפא"י, ובאוגוסט 1968 צורף כסה ללשכת מפלגת העבודה.

קישורים חיצוניים
----------------

* מן היסוד, באתר תנועת העבודה הישראלית
* "מן היסוד" (1962-1965), באתר פנחס לבון
* עמיר בר-אור, 'מן היסוד': נפתוליה של תנועה פוליטית-רעיונית, **עיונים בתקומת ישראל** 4, 1994
* מיכאל קרן, 60 שנה ל"מן היסוד" - על התפישה האנכרוניסטית, באתר הארץ, 10 במאי 2022

הערות שוליים
------------

1. ↑  מן היסוד [תשכ"ב-תשכ"ו], באתר תנועת העבודה הישראלית
2. ↑  מן היסוד, באתר תנועת העבודה הישראלית
3. ↑  מ. מייזלס, מכתב אשכול המבטל את הדחת לבון מנע פרישת "מן היסוד", מעריב, 3 במאי 1964
4. ↑  קבוצת "מן היסוד" יוצאת ממפא"י, דבר, 8 בנובמבר 1964.
5. ↑  ערעור של י. פישר על הכרה בי. כסה כסיעת "מן היסוד", דבר, 18 בנובמבר 1964.
6. ↑  כסה ייהנה מזכויות סיעה באופן חלקי, דבר, 23 בדצמבר 1964.
7. ↑  משה הורביץ, מדוע חזרנו למפא"י, דבר, 7 באפריל 1967
8. ↑  צורפו 5 חברים חדשים ללשכת העבודה, דבר, 9 באוגוסט 1968.
**מוריס בליץ** (בצרפתית: **Maurice Blitz**;‏ 28 ביולי 1891 - 2 בפברואר 1975) היה שחקן כדורמים ושופט בינלאומי יהודי בלגי. בעל 2 מדליות כסף מ-2 אולימפיאדות (אנטוורפן 1920 ופריז 1924), בכדורמים.

קורות חיים
----------

בליץ נולד בפריז, צרפת. הוא האח הבוגר של ז'ראר, גם כן שחיין ושחקן כדורמים ומדליסט אולימפי. הוא אביו של ז'ראר בליץ מייסד קלאב מד ואחד התומכים של המועדון.

באולימפיאדת אנטוורפן (1920) זכה בליץ במדליית כסף במשחק כדורמים. במשחק הגמר הפסידה נבחרתו, בלגיה לנבחרת בריטניה שזכתה במדליית זהב (3-2). במשחק על מדליית הכסף ניצחה נבחרתו את נבחרת ארצות הברית (2-7) ובמשחק על מדליית הארד ניצחה נבחרת שוודיה את נבחרת ארצות הברית (0-5). 

באולימפיאדת פריז (1924) זכה בליץ במדליית כסף בכדורמים, לאחר שנבחרתו בלגיה הפסידה במשחק הגמר לנבחרת צרפת (3-0). במשחק על מדליית הכסף ניצחה נבחרתו את נבחרת ארצות הברית (1-2) ובמשחק על מדליית הארד ניצחה נבחרת ארצות הברית את נבחרת שוודיה (2-3). 

באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) שפט בליץ במשחק הגמר בכדורמים.

קישורים חיצוניים
----------------

* מוריס בליץ, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* מוריס בליץ, באתר olympedia.org

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb16943832x (data)
* ISNI: 0000 0004 5100 3981
* VIAF: 316738312
* WorldCat: viaf-316738312

 |