recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אירית לנדאו (אירנה יאנקייביץ)** (בפולנית: **Irena Landau Jankiewicz**;‏ 1922 –5 במרץ 2010) הייתה קתולית ילידת פולין, שהוכרה כחסידת אומות העולם, על הצלת יהודים בתקופת השואה וקשרה את גורלה עם מדינת ישראל.

פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
--------------------------------

יאנקייביץ גדלה בעיר ורשה. אמה הייתה עקרת בית ואביה עבד בעיירה פריסוב באחוזה חקלאית שהייתה בבעלות משפחת גולדמן. לפני המלחמה אירנה עבדה אצל משפחת לנדאו היהודית. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ופלישת הצבא הגרמני לפולין עזבה אירנה את משפחתה ומצאה עבודה במפעל לייצור בירה בפאריסוב.

ב-17 בספטמבר 1939 כבשו הגרמנים את פאריסוב. הגרמנים החרימו את אחוזת משפחת גולדמן וריכזו את היהודים בגטו פאריסוב. יאנקייביץ זיהתה את הסכנה שנשקפה להם. בעזרת השכר שהרוויחה הגניבה אוכל ליצחק גולדמן, המעסיק היהודי של אביה לפני המלחמה, ולמשפחתו, וכן לאהרון לנדאו, יהודי שהיה המנהל העסקי של יצחק גולדמן ומשפחתו.

כאשר הגרמנים חיסלו את הגטו בסוף ספטמבר 1942 ברחו מגטו פאריסוב שלושה ניצולים וביניהם אהרון לנדאו. אהרון פנה ליאנקייביץ לעזרה והיא החביאה אותם במקום מסתור בבית, ולאחר זמן מה חששה שהשכנים ילשינו ולכן הבריחה את שלושתם ליער ושם החביאה אותם. ביער החביאה עוד מספר יהודים, ופעמיים בשבוע הייתה מביאה להם אוכל וסיפקה את כל צורכיהם.

יאנקייביץ עזרה גם ליוסף צ'רני יהודי שברח מטרבלינקה כאשר פרץ המרד ב-2 באוגוסט 1943 והגיע לפאריסוב. הוא נשלח ליאנקייביץ שצירפה אותו לקבוצת היהודים שעזרה להם. יאנקייביץ הצליחה להציל 15 יהודים מגטאות, מחנות עבודה ומחנות השמדה.

לאחר המלחמה
-----------

אחרי המלחמה יאנקייביץ נישאה לאהרון לנדאו שאותו הצילה. נולדו להם שלושה ילדים. בשנת 1957 אירנה ומשפחתה עלו לישראל. ב-5 במרץ 2010 בגיל 88 הלכה לעולמה ונקברה בקריית שאול בחלקה המיוחדת לחסידי אומות העולם.

הכרה והנצחה
-----------

ב-6 בנובמבר 1986 אירית לנדאו הוכרה על ידי יד ושם כחסידת אומות העולם. בטקס שהתקיים ביד ושם ניטע לכבודה עץ בגן חסידי אומות העולם. במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב) אותר קברה של אירית לנדאו בקרית שאול והוספה לוחית זיכרון של חסד אחרון.

לקריאה נוספת
------------

* פינצ'בסקי גרשון, **חסד אחרון: סיפורם של חסידי אומות העולם בישראל**, ירושלים: יד ושם, 2023, עמ' 108.

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  The Funerals of Heroic Rescuers, עצו"מ, ‏14 באפריל 2010
2. 1 2 3  Landau Irena (Jankiewicz), יד ושם
3. ↑  אור הלר, "חסד אחרון": המבצע של שב"כ ויד ושם להנצחת חסידי אומות העולם, באתר חדשות 13, 7 באפריל 2021
"**אני גיטרה**" הוא שיר שנכתב והולחן על ידי נעמי שמר, ובוצע לראשונה על ידי בני אמדורסקי. השיר יצא לאור בשנת 1993.

רקע
---

ב־15 באוקטובר 1993 נערך ערב מחווה לבני אמדורסקי, שנקרא "מסיבת גג עם בני אמדורסקי" ושודר בערוץ הראשון. מפיקת התוכנית ביקשה מנעמי שמר שתכתוב לאירוע שיר בשביל אמדורסקי. בסוף הערב ביצע אמדורסקי לראשונה את השיר.

אמדורסקי ניצל את כושר האלתור שניחן בו, והמציא מילים משל עצמו, מסדר את המילים מחדש: "גם אם זה טריו או קוורטט" במקום "ואם זה טריו או קוורטט"; "אני סימן אני עדות לבדידות ולידידות" במקום "אני סימן אני עדות לידידות ולבדידות"; את הספק הפך אמדורסקי לוודאות – "יקרה בעזרת השם ודאי" במקום "יקרה בעזרת השם אולי"; והאלתור הצבעוני ביותר – "ומדבקות צבעוניות על פני השטח" (מזוודות הזמרים שהרבו להופיע בחו"ל), שהפכו ל"הסתבכויות רציניות על פני השטח", וזכו לחיוך של הבנה מצד שמר עצמה.

כשלושה חודשים לאחר האירוע נפטר בני אמדורסקי ממחלת הסרטן.

בשנת 1997 יצא אלבום של ההרכב "החברים של בני", שכלל את ישראל גוריון (חברו לצמד הדודאים), חנן יובל, ואת יוסי חורי ואורי הרפז (מצמד הפרברים). באלבום נכלל השיר בשתי גרסאות: גרסתו המקורית של אמדורסקי שאליה נוספו קולות הרקע של חברי ההרכב, וגרסה מחודשת נפרדת של חברי ההרכב.

דודו טסה הקליט גרסת כיסוי לשיר שנכללה באלבומו "בדיוק בזמן" שיצא ב-2004. השיר גם נכלל באלבום "שרים הדודאים" שיצא לאור בשנת 2013 בביצוע ישראל גוריון ואסף אמדורסקי, בנו של בני אמדורסקי.

בשנת 2020 בוצע השיר בתוכנית זהו זה!. באותה שנה יצאה גם גרסת כיסוי של הזמר משה פרץ בעיבוד שמוליק נויפלד, במסגרת פרויקט צו השעה.

בטלוויזיה החינוכית שודרה בשנים 2014–2018 תוכנית מוזיקה בהגשתו של אבי סינגולדה, אשר נקראה "אני גיטרה", ומקור שמה בשירו של אמדורסקי.

לאחר מספר שנים החליט הזמר עמיר בניון לחדש את השיר. הוא הוציא אלבום אינטרנטי בשם 'ארץ | שיר' הכולל עיבודים חדשים לשירי "ארץ ישראל" ישנים.

קישורים חיצוניים
----------------

* מילות השיר, באתר שירונט
* יוסי חרסונסקי, בני אמדורסקי – אני גיטרה, באתר חרסונסקי מ**יוס**יק

הערות שוליים
------------

1. ↑  דודי פטימר, ‏"השלושרים" פעלה במשך שנה אך יצרה להיטים שעד היום כולם מכירים, באתר מעריב אונליין, 20 באפריל 2018
2. ↑  אבישי מתיה‏, 20 שנה למותו של בני אמדורסקי: הסנדק של הפופ העברי, באתר וואלה!‏, 23 בינואר 2014
3. 1 2  תמר זיגמן, אֲנִי גִּיטָרָה הָרוּחַ מְנַגֵּן עָלַי – השיר לבני אמדורסקי, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 16.01.2019
4. ↑  יוסי חרסונסקי, בני אמדורסקי הדודאים דודו טסה משה פרץ – אני גיטרה, באתר חרסונסקי מיוסיק, ‏23/04/2022
5. ↑  חוברת האלבום "החברים של בני" באתר Discogs.
6. ↑   זהו זה! | אני גיטרה (שיר), סרטון בערוץ "כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 03:47)
7. ↑   משה פרץ - אני גיטרה (Prod. by Shmulik Noifeld), סרטון באתר יוטיוב (אורך: 3:59)
**אחים לחיים** היא עמותה ללא כוונת רווח, אשר מסייעת ללוחמי צה"ל שנפצעו במהלך פעילות מבצעית. העמותה מספקת מסגרת חברתית תומכת עבור לוחמים פצועים בהליך השיקום, כדי לעזור להם לחזור לשגרת חייהם כפי שהייתה לפני אירוע הפציעה.

על העמותה
---------

אחים לחיים הוקמה בשנת 2008. נכון לשנת 2023 מועסקים בארגון כ-30 עובדים וכ-50 מתנדבים. לעמותה בשנת 2023 כ-1,300 עמיתים, 775 מתוכם נשואים. הגיל הממוצע של העמיתים הוא 33. כ-250 מהעמיתים הם סטודנטים, רבים מתוכם מקבלים מלגת לימודים שנתית. כ-40% מחזיקים בתואר ראשון וכ-13% אחוז גם בתואר שני. כ-15% נוספים מחזיקים בתעודה מקצועית. המחזור השנתי של הארגון נכון לשנת 2021 הוא 20 מיליון שקל. התקציב של העמותה מקורו בעיקר בתרומות מחוץ לישראל, ובחלקו הקטן תרומות מתוך ישראל.

כ-70% מהעמיתים הם שכירים או עצמאים, היתר הם ללא מסוגלות תעסוקתית או ללא תעסוקה. 40% מהעמיתים מוכרים כנכי צה"ל באגף השיקום של משהב"ט בגין פציעה פיזית, ו-30% מוכרים גם בגין הפרעת דחק פוסט טראומתית (PTSD). 30% מוכרים בגין PTSD בלבד. חטיבות הצנחנים, גולני וגבעתי הן היחידות המובילות במספר הפצועים.

הלוחמים מאותרים על ידי העמותה לאחר פציעתם בבית החולים. העובדים והמתנדבים מסייעים לפצועים בזמן האשפוז, בין היתר על ידי קבלת חוות דעת רפואית שנייה, אספקת ציוד רפואי וטיפולים רפואיים משלימים. "בית האחים" הממוקם בכפר טרומן משמש פעילות והמפגש של העמיתים, ובו משרדי העמותה. בנוסף קיים "בית אחים" בקיבוץ אלונים בצפון.

העמותה מחולקת לשלושה מחוזות; צפון, דרום וירושלים. בכל אחד מהמחוזות מתקיימת פעילות חברתית, שיעורים, קורסים, סדנאות, הרצאות ופעילויות ספורט. בנוסף תומכת העמותה בתא המשפחתי של העמיתים, בפרויקט שפונה לבנות הזוג, להוריהם ולילדי הלוחמים הפצועים. בפעילות החברתיות נפגשים העמיתים, חולקים חוויות אישיות ומסייעים אחד לשני. בעמותה יש כ-30 פרויקטים המופעלים על ידי הלוחמים, ומסייעים לעמיתים בהתמודדות עם אתגרים יום-יומיים, כולל עם השלכותיה של הפרעת הדחק הפוסט־טראומתית.

העמותה מעניקה סיוע כלכלי לעמיתיה, במלגות לימודים, בייעוץ פיננסי ובעזרת קרן הלוואות ללא ריבית. לעמותה יש תוכניות פיתוח קריירה, מלגות סטודנטים, הכשרות מקצועיות, קורסי העשרה, וסיוע במציאת עבודה.[דרוש מקור]

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של אחים לחיים
* אחים לחיים, ברשת החברתית פייסבוק

* אחים לחיים, ברשת החברתית אינסטגרם
* אחים לחיים, באתר "גיידסטאר ישראל"
* יעל ולצר, אנשי עסקים תורמים מיליוני דולרים לחיילי צה"ל, באתר ynet, 14 בספטמבר 2020
* אחים לחיים, ברשת החברתית פייסבוק
* אחים לחיים, ברשת החברתית אינסטגרם
* סרטונים בערוץ של אחים לחיים, באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  אחים לחיים, באתר כל זכות
2. ↑  אחים לחיים (ע"ר) - עמותה, באתר גיידסטאר, ‏נלקח בפברואר 2023
3. ↑  שי ארצי, חברי עמותת "אחים לחיים" הגיעו לאימון משותף עם שחקני בית"ר ירושלים, באתר ישראל היום, 21 בנובמבר 2021
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**ז'נט אורדמן** (8 בנובמבר 1933 - 7 בפברואר 2007) הייתה רקדנית, כוריאוגרפית וממייסדות המחול בישראל. הקימה את להקת "בת דור" ואת בית הספר למחול "בת דור".

חייה
----

אורדמן נולדה בדרום אפריקה במשפחה יהודית שומרת מסורת וגדלה ביוהנסבורג. החלה לרקוד מגיל צעיר, וכבר בהיותה בת ארבע-עשרה קיבלה את התפקיד הראשי ביצירה "ג'יזל" של הכוריאוגרף אנתוני דולין. בשנת 1954 החלה ללמוד בלט ברויאל בלט בלונדון. עם סיום הלימודים עסקה בהפקות מחול לטלוויזיה, מופעי בלט ומחזות זמר. הגיעה לביקור בארץ עם להקת מחול בריטית, זכתה לשבחי הביקורת ולאחר זמן, כשהלהקה התפרקה, החליטה להשתקע בארץ ולפתוח כאן סטודיו למחול. בשנת 1965 ביקרו בסטודיו שלה בת שבע דה רוטשילד והכוריאוגרפית האמריקאית מרתה גרהאם, שייסדו זמן קצר לפני כן את להקת "בת שבע". בעקבות הביקור אורדמן הוזמנה לשמש כמנהלת החזרות בלהקת "בת שבע". במהלך הזמן נוצר קשר מיוחד בין אורדמן לבין הברונית דה רוטשילד שנמשך עד לפטירתה של דה רוטשילד. בשנת 1967 הקימו השתיים את האולפנה למחול "בת דור" ושנה אחר כך את להקת "בת דור".

אורדמן שאפה לשלמות, הייתה תובענית מאוד, הקפידה על משמעת ברזל והאמינה שצריך להיות נוקשים עם הרקדנים כדי להשיג תוצאות. יחד עם זאת דאגה להביא ארצה את מיטב הכוריאוגרפים בעולם כדי ליצור ולעבוד עם להקת "בת דור", והלהקה ובית הספר שהקימה וניהלה שגשגו.

אורדמן העמידה דורות רבים של רקדנים ובהם אוהד נהרין, עידו תדמור, יאיר ורדי, דוד דביר נעמי פרלוב ורבים אחרים.

להקת "בת דור" בניהולה סבלה בשנות ה-90 מקשיים כלכליים ואמנותיים, שנבעו בין היתר מסגנון ניהולה הריכוזי, ומרצונה להתבלט על הבמה גם כשהגיעה לגיל מבוגר. המשבר הכלכלי החריף עם מותה (ב-1999) של הברונית דה רוטשילד, שכל השנים תמכה כספית בלהקה. בסופו של דבר, בקיץ 2006, נסגרו הלהקה ובית הספר שייסדה, דבר שפגע בבריאותה. בתחילת 2007 אושפזה עקב התקף לב, אך התאוששה. שבועות אחדים אחר כך אושפזה שוב כשהיא סובלת מדלקת הסימפונות, ונפטרה בתל השומר.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרטים על ז'נט אורדמן בארכיון **ולנטינה ארכיפובה-גרוסמן**, בספרייה הלאומית
* מידע על ז'נט אורדמן בקטלוג הספרייה הלאומית
* הסרט "ז'נט" לצפייה ישירה באתר וואלה VOD- לא עובד!
* רוני דורי, ז'נט אורדמן: הבלרינה מלונדון מיניסטור, באתר הארץ, 7 בינואר 2009
* אלעד סמורזיק, הסרט התיעודי "ג'נט", ריקוד לשתי נשים, באתר הארץ, 33 באפריל 2011
* מרב יודילוביץ', "היא מתה משברון לב", באתר ynet, 7 בפברואר 2007
* מרב יודילוביץ', הוקמה קרן מלגות למחול ע"ש ז'נט אורדמן, באתר ynet, 14 בפברואר 2008

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007302437605171
* ISNI: 0000 0001 1272 4266
* LCCN: no92013440
* VIAF: 164364768
* WorldCat: lccn-no92013440

 |
**נסיגה** (באנגלית: **Regression**) הוא מותחן אימה משנת 2015, שבוים והופק על ידי אלחנדרו אמנבר. בסרט משתתפים בין היתר אמה ווטסון, אית'ן הוק ודייוויד ת'יוליס. הסרט יצא לאקרנים ב-18 בספטמבר 2015.

תקציר העלילה
------------

שנת 1990, מינסוטה. הבלש ברוס קנר חוקר את המקרה של אנג'לה גריי, נערה אשר מאשימה את אביה, ג'ון גריי, בביצוע פשע מחריד. כאשר ג'ון, באופן בלתי צפוי וללא זיכרון, מודה באשמה, הוא נכנס לטיפול אצל הפסיכולוג הנודע ד"ר ריינס, שעוזר לו לשחזר מחדש את הזיכרון שלו; ומה שהשניים חושפים, מביא לגילוייה של תעלומה ארצית מחרידה.

צוות השחקנים
------------

* אמה ווטסון - אנג'לה גריי
* אית'ן הוק - הבלש ברוס קנר
* דייוויד דנקיק - ג'ון גריי
* דייוויד ת'יוליס - פרופסור קנת ריינס
* דבון בוסטיק - רוי גריי
* דייל דיקי - רוז גריי
* ארון אשמור - ג'ורג' נסביט
* אדם בוטשר - ברודי
* קריסטיאן ברון - אנדרו
* לותייר בלוטיו - כומר מוריי
* פיטר מקניל - קליבלנד

הפקה
----

ב-31 באוקטובר 2013, הוכרז כי אית'ן הוק ישחק בתפקיד ראשי במותחן הקרוב "נסיגה", ואלחנדרו אמנאבר יביים את הסרט על פי התסריט שלו, בזמן ש-"FilmNatio Entertainment" יהיו המחזיקים בזכויות הבינלאומיות. ב-6 בנובמבר 2013, "Weinstein Company" רכשה את זכויות ההפצה בארצות הברית למותחן. ב-22 בנובמבר 2013, "Weinstein Company" הודיעו שהסרט ייצר לאקרנים ב-28 באוגוסט 2015, בארצות הברית. ב-5 בפברואר 2014.

הצילומים העיקריים של הסרט החלו ב-15 באפריל 2014 במיסיסוגה. צילומים נוספים התבצעו בטוטנהאם (אנ') ובטורונטו בהמשך אותה שנה.

שיווק
-----

ב-10 ביוני 2014, "TWC-Dimension" חשפו תמונת מבט ראשונה מתוך הסרט. ב-12 בפברואר 2015, הטריילר הראשון פורסם. ב-18 בספטמבר הוקרן הסרט לראשונה בפסטיבל סן סבסטיאן. בתחילת אוקטובר הוא יצא למסכים בבריטניה ובקנדה. הסרט זכה לביקורות רעות מאוד (6% באתר Rotten Tomatoes).

קישורים חיצוניים
----------------

* "נסיגה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "נסיגה", באתר נטפליקס
* "נסיגה", באתר AllMovie (באנגלית)
* "נסיגה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "נסיגה", באתר Box Office Mojo (באנגלית)
* "נסיגה", באתר Metacritic (באנגלית)
* "נסיגה", באתר אידיבי
* "נסיגה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* הטריילר הרשמי
**יעקב שוורץ** (נולד ב-12 באוגוסט 1964) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר ומזוהה בעיקר עם קבוצת בית"ר ירושלים.

קריירה
------

שוורץ התגורר בילדותו בשכונת שמואל הנביא בירושלים. הוא גדל במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים, אך שירותו הצבאי עיכב את עלייתו לקבוצת הבוגרים של המועדון, לאחר שהפסיק להתאמן במשך מספר חודשים ולא היה בכושר משחק. שוורץ הרשים במשחקי אימון את מנהל הקבוצה, אברהם לוי, שמצידו חידש מיד את כרטיס השחקן של שוורץ, אשר לא היה בתוקף. לאחר מספר שבועות נכנס בעונת 1982/1983 ישירות להרכב הפותח של הקבוצה.

שוורץ היה שותף לגביעי המדינה של בית"ר בעונות 1984/1985, 1985/1986 ולאליפות ההיסטורית של המועדון בעונת 1986/1987. לאחר מכן הפך לאחד משחקני המפתח של הקבוצה והיה הבורג המרכזי בזכייה בגביע המדינה של 1988/1989, כאשר במשחק הגמר כבש פנדל במהלך בעיטות ההכרעה לאחר 120 דקות.

בשתי העונות שלאחר מכן סבל שוורץ מפציעות מרובות, ולכן לא הרבה לשחק. במקביל לכך הקבוצה ירדה לליגת המשנה בסיום עונת 1990/1991. שוורץ היה גורם משמעותי בעלייתה של בית"ר ירושלים בחזרה לליגה הראשונה בסוף עונת 1991/1992, ובעונה שלאחר מכן זכתה הקבוצה באליפות, כאשר שוורץ תרם רבות לקבוצה במשחק ההתקפה, לצידם של אלי אוחנה ורונן חרזי, בסך הכל שיחק שוורץ 12 עונות בבית"ר ירושלים, ורשם לזכותו 279 הופעות ו-35 שערים. 
נבחר ברשימת 11 האגדות של ביתר ירושלים.

לקראת סוף עונת האליפות זומן שוורץ לראשונה לנבחרת ישראל, וב-27 באפריל 1993 ערך את הופעת הבכורה שלו, במשחק ידידות נגד אוקראינה. בסך הכל ערך שמונה הופעות במדי הנבחרת, מתוכן חמש במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994, כולל בניצחון על צרפת, וב-20 באפריל 1994 ערך את הופעתו האחרונה בנבחרת, במשחק ידידות נגד ליטא.

בעונת 1994/1995 הוחתם שוורץ בהפועל תל אביב על ידי המנג'ר משה סיני, כמחליפו של חיים רביבו שעבר למכבי חיפה, ובמדי הקבוצה ערך 30 הופעות בליגה וכבש שני שערים. בעונה שלאחר מכן, לאחר שני מחזורים בלבד עבר להפועל באר שבע, ולאחר מכן עבר לשחק במכבי יפו מליגת המשנה. בעונת 1996/1997 הצטרף שוורץ להפועל לוד וסייע לה להעפיל בחזרה לליגה הלאומית. הקשר שיחק בלוד עונה נוספת, לפני שעבר בעונת 1998/1999 למכבי נתניה לה סייע להעפיל בחזרה לליגה הבכירה, ובתום העונה פרש ממשחק פעיל בגיל 35.

שוורץ כיהן בתפקיד עוזר מאמן בבית"ר ירושלים בשתי קדנציות שונות, לצידם של המאמנים אלי גוטמן וניסים בכר. בנוסף שימש מאמן ראשי בקבוצת הפועל לוד.

חיים אישיים
-----------

לאחר הפרישה ממשחק ובעקבות נישואיו, עבר שוורץ לגור בבני ברק והתקרב לדת. לשוורץ ארבעה ילדים. עובד כנהג אוטובוס בחברת "דן".

תארים
-----

בית"ר ירושלים
* אליפות (2): 1986/1987, 1992/1993
* גביע מדינה (3): 1984/1985, 1985/1986, 1988/1989
* אלוף האלופים (1): 1985/1986
* גביע ליליאן (1): 1984/1985

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר National Football Teams
* עמוד השחקן של יעקב שוורץ באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  אשר גולדברג‏, "נהיה לי שחור בעיניים. הגול עדיין רודף אותי", באתר וואלה!‏, 24 בפברואר 2023
2. ↑  רון עמיקם, 17 המופלאים, באתר nrg‏, 24 באוקטובר 2008
3. ↑  ספיר לוי‏, האב ירד בתחנה: תינוקת בת שמונה חודשים נשכחה באוטובוס ברמת גן, באתר וואלה!‏, 2 בפברואר 2021
**לוח וגיר** הוא שיר שנכתב על ידי יענקל'ה רוטבליט, הולחן והושר על ידי שמוליק קראוס. השיר מופיע באלבום האוסף שבעים שמונים, אלבום האוסף הראשון של קראוס, שיצא בשנת 1981 בהד ארצי.

תוכן השיר
---------

השיר "לוח וגיר" מתאר את מאווייו של נער המתאהב במורה שלו. השיר, בביצועו של שמוליק קראוס, יצא בשנת 1971.  בשיר התלמיד מביע רגשות אהבה ומשיכה כלפי מורתו המבוגרת ממנו. היחסים המציאותיים ביניהם מתרחשים במסגרת הכיתה, בשעת השיעור, ורק כך מתקיים קשר בין השניים.

ביצועים נוספים
--------------

השיר מופיע בפסקול הסרט מכת שמש וביצע אותו יובל בנאי.

בשנת 1997 חידש את השיר גידי גוב בתוכניתו לילה גוב וליוותה אותו להקת התנינים. השיר הופיע באותה שנה באלבומו של דני ליטני הנושא את שמו. ביצוע ידוע נוסף הוא של עירית ענבי, חני נחמיאס ואהרון פררה. את השיר ביצע דוד לביא בעונה התשיעית של תוכנית המציאות כוכב נולד. צעירי תל אביב ביצעו את השיר בסדרת הטלוויזיה, החופש האחרון. בקליפ הופיעו בין היתר ניר פרידמן, אורן שבו וניר גומז.

הערות שוליים
------------

1. ↑  דודי פטימר, ‏במלאת עשור לפטירתו: חבריו ושותפיו של שמוליק קראוס מספרים על חייו, באתר מעריב אונליין, 4 בפברואר 2023
2. ↑  nuritkkatan, "לוח וגיר": עיצוב חוויית בית הספר ברוק הישראלי של שנות ה-70, באתר kkatan, ‏2020-07-30
3. ↑  ארנה גולן, לוח וגיר: שירי זמר על בית הספר, באתר "יקום תרבות", 2 בספטמבר 2021
4. ↑   החופש האחרון, צעירי ת"א - לוח וגיר, סרטון בערוץ "Maor Gofer", באתר יוטיוב (אורך: 02:54)
| **מפת אזור אוניברסיטת תל אביב**(ניתן ללחוץ על הקישורים לשמות המקומות) |
| --- |
| 

לחצו כדי להקטין חזרה

לחצו להגדלה

לדף הקובץתמונה אינטראקטיבית (לחצו להסבר)‏

---

 |

בניין בית הספר לכלכלה ע"ש איתן ברגלס
**החוג לכלכלה** נוסד בשנת 1966 בפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1992 החליט סנאט האוניברסיטה להרחיב את החוג לבית הספר שייקרא על שם פרופסור איתן ברגלס, שהיה ממקימי החוג ואחד הכלכלנים המובילים בארץ. הוא כיהן כדקאן הפקולטה למדעי החברה וכסגן הרקטור.

לימודי תואר ראשון בבית-הספר לכלכלה
----------------------------------

מטרת תוכנית הלימודים לתואר ראשון ב**בית הספר לכלכלה** היא להכשיר את הסטודנט לזהות, לנתח ולפתור בעיות בתחום הכלכלה, הן בעבודתו והן בהמשך לימודיו לקראת תארים גבוהים יותר. במסגרת התוכנית נדונות בעיות כלכליות במישורים של משק הבית, העסק, הממשלה והמשק בכללותו. התוכנית מדגישה היבטים תאורטיים הנלמדים באמצעות מודלים מתמטיים והיבטים אמפיריים הנלמדים באמצעות מודלים כמותיים וכלים סטטיסטיים.

### בלימודי התואר הראשון שני מסלולים

* מסלול הלימוד המורחב - מסלול זה משלב לימודים בבית-הספר לכלכלה עם לימודי חטיבות שהן קבוצות של קורסים בתחומים שונים הנלמדים מחוץ לבית-הספר.
* מסלול הלימוד הדו חוגי-במסלול זה שתי תוכניות:

1. דו חוגי רגיל: תוכנית זו משלבת לימודים **בבית-הספר לכלכלה** עם לימודים בחוג נוסף, בפקולטה למדעי החברה או מחוצה לה.
2. דו חוגי מתואם: תוכנית זו משלבת לימודים **בבית-הספר לכלכלה** עם לימודים בחוג נוסף. במסגרת זו כלולים הצירופים האלה: כלכלה-ניהול, כלכלה-חשבונאות, כלכלה-מדעי המחשב, כלכלה-מתמטיקה, כלכלה-סטטיסטיקה.

לימודי תואר שני בבית-הספר לכלכלה
--------------------------------

ל**בית הספר לכלכלה** תוכנית משותפת לתואר שני מחקרי עם המחלקה לכלכלה באוניברסיטה העברית.
מטרת התוכנית להקנות לתלמידים ידע מעמיק בתחומי הכלכלה ולהכשירם לעבודת מחקר כלכלי במסגרות האקדמיה, בשירות הציבורי ובסקטור הפרטי.
כמו כן, מתקיימים בבית הספר לימודים לקראת התואר השלישי.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר בית-הספר לכלכלה (באנגלית)
* דוד פינס, ‏סיפור ההקמה של החוג לכלכלה באוניברסיטת תל אביב, **רבעון לכלכלה** שנה 60, חוברת 1/2/3/4, מרץ/יוני/ספטמבר/דצמבר 2013

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007269102005171

 |
להקת הסיקסטיז בשנת 2008. מימין לשמאל: איציק בדר, אלי חדד, יואל לרנר ומוטי דיכנה
**להקת הסיקסטיז** היא להקה ישראלית שמבצעת גרסאות כיסוי ללהיטים משנות ה-60 של המאה ה-20. הרפרטואר שלה כולל שירים של הביטלס, אלביס פרסלי, פול אנקה, ניל סדקה, המחפשים, החיות, לד זפלין, דיפ פרפל ועוד. הלהקה פועלת מאז 1984.

הלהקה מופיעה במגוון סגנונות: מופע הרקדה של ריקודי שנות השישים, מופע פרונטלי במתכונת קונצרט, מופע אקוסטי לקהל אינטימי, ועוד. ללהקת הסיקסטיז היו מספר הופעות מיוחדות בעבר כולל מופע הצדעה לביטלס עם סימפונט רעננה, והופעה כלהקת חימום ללהקת "סגול כהה" בהופעותיה בארץ.

היסטוריה
--------

הלהקה הוקמה בסוף 1984 לאחר שהרכב שנקרא "שפה משותפת", שכלל את מוטי דיכנה, אילן וירצברג, שפי ישי ושלמה חממי התפרק. "שפה משותפת" שרו בעיקר חומר מקורי וגם קצת עיבודים ללהיטים מוכרים משנות ה-60. אחר כך דיכנה, וחממי יחד עם לרנר החליטו להקים הרכב שיתרכז רק בחומר מוכר ולא בשיריהם המקוריים. "הסיקסטיז" הופיע לראשונה כחלק משירות המילואים שלהם יחד עם גרי אקשטיין ויאיר שרגאי. לרנר, דיכנה וחממי היוו את הבסיס של הלהקה, שמדי פעם הצטרפו אליהם גיטריסטים שונים, ביניהם אקשטיין, אלי נחום, גיורא קנת ואחרים.

"הסיקסטיז" הופיעו במחצית השנייה של שנות ה-80 בקביעות בפאב במלון "המלך שלמה" באילת. בהמשך הצטרף להרכב הגיטריסט שלמה מזרחי, איתו הופיעו בהצלחה רבה בכל רחבי הארץ עד 1990. באפריל 1990 הופיע בפסטיבל בלוז שנערך בים המלח עם גרי אקשטיין, יצחק קלפטר ומרגלית צנעני.

בשנות ה-90 הצטרף ללהקה הגיטריסט חיים רומנו, וניגן איתה כשנתיים וחצי. כשפרש החליף אותו איציק בדר. אחר כך פרש שלמה חממי ובמקומו הצטרף בתופים אלי חדד, שהיה חבר בלהקת בנזין.

הלהקה הקליטה אלבום אחד בשנת 1990, שכלל גרסאות כיסוי ללהיטי שנות ה-60. בהקלטת התקליט השתתפו: יואל לרנר, מוטי דיכנה ושלמה חממי. שאליהם הצטרף ניצן עין הבר בסקסופון וכלי נשיפה.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* הסיקסטיז, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* הסיקסטיז, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט)

הערות שוליים
------------

1. ↑  גידי אביבי, זה היה לילה של יום מפרך, באתר הארץ, 31 באוגוסט 2001
2. ↑  טל פרי, ‏דיפ פרפל בארץ: "אנחנו יודעים שיש ציפיות גבוהות מההופעה", באתר גלובס, 11 במאי 2011
3. ↑  מדריך מופעים, חדשות, 3 באוגוסט 1984
4. 1 2  רותי הדר, 60-90-60, חדשות, 29 במרץ 1990
5. ↑  בועז כהן, במקום הכי נמוך בעולם, חדשות, 5 באפריל 1990
6. ↑  שרון מולדבי, כשהפוקיק היה בבטן, חדשות, 6 בספטמבר 1990

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007302985905171
* MusicBrainz: 6806b0f9-f2a4-49b9-9f5d-f282ab6183cd

 |
**טטיאנה מקפאדן** (נולדה ב-21 באפריל 1989) היא אתלטית אמריקאית פאראלימפית, המשותקת מן המותניים ומטה. היא אלופה פאראלימפית בעלת 11 מדליות, מהן 3 מדליות זהב ו-12 מדליות באליפויות עולם, מהן 10 מדליות זהב.

ביוגרפיה
--------

מקפאדן נולדה בלנינגרד ב-21 באפריל 1989. היא נולדה עם ספינה ביפידה, מום מולד ששיתק אותה מהמותניים ומטה. אמה הביולוגית שמה אותה בבית יתומים שהיה עני מכדי לספק לה כיסא גלגלים, עקב כך הלכה מקפאדן על ידיה במשך שש שנותיה הראשונות. במהלך שהותה בבית היתומים פגשה את דברה מקפאדן, עובדת במחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית, מקפאדן אומצה ועברה לגור בבולטימור.  

במהלך ילדותה התאמנה מקפאדן בענפי ספורט רבים כגון שחייה, התעמלות וכדורסל נכים. מקפאדן למדה באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין.

קריירה
------

### המשחקים הפאראלימפיים

בשנת 2004 השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באתונה, וזכתה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במקצה 100 מטר ובמדליית ארד, במקצה 200 מטר.

בשנת 2008 זכתה מקפאדן במשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג ב-4 מדליות, 3 מדליות כסף ומדליית ארד אחת. מדליות כסף, במקצי 200 מטר, 400 מטר ו-800 מטר ומדליית ארד, במקצה שליחות 4x100 מטר.

בשנת 2012 זכתה מקפאדן במשחקים הפאראלימפיים לונדון, ב-4 מדליות, 3 מדליות זהב ומדליית ארד אחת. מדליות זהב, במקצי 400 מטר, 800 מטר ו-1500 מטר ומדליית ארד במקצה 100 מטר.

בשנת 2014 זכתה מקפאדן במשחקים הפאראלימפיים בסוצ'י, במדליית כסף במקצה 1000 מטר במקצוע סקי למרחקים.

בשנת 2016 במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו היא זכתה ב-4 מדליות זהב.

### אליפויות הוועד הפאראלימפי הבינלאומי

בשנת 2011 השתתפה מקפאדן לראשונה בתחרויות האתלטיקה של הוועד הפאראלימפי הבינלאומי, וזכתה במדליית זהב במקצי 200 מטר, 400 מטר, 800 מטר ו-1500 מטר. בנוסף זכתה במדליית ארד במקצה 100 מטר.  

בשנת 2013 השתתפה מקפאדן בתחרויות האתלטיקה, וזכתה במדליית זהב במקצי 100 מטר, 200 מטר, 400 מטר, 800 מטר ו-1500 מטר.

### מרתונים

בשנת 2009 החלה מקפאדן להשתתף בתחרות מרתון לכיסאות גלגלים מרתונים בנוסף לספרינט. המרתון הראשון שבו השתתפה היה מרתון שיקגו 2009, שבו זכתה במדליית זהב. נוסף לכך, היא השתתפה וניצחה במרתון ניו יורק 2010, מרתון שיקגו 2011 ומרתון לונדון 2011.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טטיאנה מקפאדן** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של טטיאנה מקפאדן (באנגלית)
* אליסף דעואל, איך שגלגל מסתובב, באתר ynet, 8 בנובמבר 2014

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2018141454
* VIAF: 1473154075980811860008
* WorldCat: lccn-no2018141454

 |
**לייריה** (בפורטוגזית: **Leiria**) היא עיר ורשות מקומית בפורטוגל במחצית הדרך בין ליסבון לפורטו. העיר היא בירת מחוז לייריה.

אקלים
-----

לייריה קרובה לאוקיינוס האטלנטי, לכן בחודשי האביב והקיץ יש בה בדרך כלל שמש רבה והטמפרטורה גבוהה מאוד ביולי-אוגוסט, שנעה מעל 30 מעלות ולעיתים נדירות מגיעה לטווח ה-40 מעלות. הסתיו והחורף הם גשמיים כרגיל, ויש גם רוח חזקה, אך למרות זאת ישנם גם ימי שמש לא מעטים באותן העונות. הטמפרטורה בחורף ובסתיו לעיתים רחוקות יורדות מטווח ה-5 מעלות, כאשר לרוב הן בסביבות ה-10 מעלות. האקלים של לייריה נכלל בקטגוריית האקלים האטלנטית-ים תיכונית.

דמוגרפיה
--------

נכון לשנת 2001, אוכלוסיית העיר מונה 50,200 איש. העיר מחולקת ל-6 קהילות, והאוכלוסייה של כל המחוז[דרושה הבהרה] מונה 119,970 תושבים, הנמצאים ברחבי 29 קהילות.[דרוש מקור]

היסטוריה
--------

ללייריה יש היסטוריה עתיקת יומין, כאשר עוד הייתה ידועה בימי האימפריה הרומית בשם **קוליפו**.
אחרי שהייתה תחת שליטתם של המורים, השתלט עליה המלך אפונסו הראשון במאה ה-12. ב-1254, המלך אפונסו השלישי ניהל קורטס (פרלמנט) בעיר. במאה ה-14, דיניש, מלך פורטוגל השיב לעיר את הטירה הישנה שלה, שנבנתה במקור עוד במאה ה-12, על מנת לשמש כמשכן לאצילים. הטירה, ממוקמת על גבעה במרכז העיר, נותרה מבנה בולט בנוף העיר עד היום.

בשנת 2004 אירחה פורטוגל את משחקי הגמר של אליפות אירופה בכדורגל, יורו 2004. באצטדיונים רבים ברחבי המדינה שוחקו המשחקים, לרבות האצטדיון בלייריה - "אצטדיון דוקטור מגאלייש פסונה", הממוקם בפאתי גבעת הטירה, אירח שני משחקים במהלך הטורניר.

כלכלה
-----

ללייריה יש מערכת כלכלית המבוססת על ריכוז השירותים הכלכליים. נמצאות בה גם מספר תעשיות העוסקות בין היתר בפלסטיקה ומודולים.

תחבורה
------

לייריה מחוברת לפרבריה ולשאר פורטוגל באמצעות מערכת כבישים מהירים. יש שני כבישים מהירים העוברים בעיר A1 ו-A8.

ספורט
-----

העיר לייריה ידועה בשל קבוצת הכדורגל המקומית, אוניאו דשפורטיבה דה לייריה המשחקת בליגת הכדורגל הבכירה בפורטוגל. קבוצה זו ידועה לאוהדי הכדורגל בישראל בשל העובדה שהקבוצה המקומית שיחקה בעונת 2007/08 במוקדמות גביע אופ"א מול קבוצת מכבי נתניה הישראלית, כאשר בסיכום המשחקים ניצחה לייריה 1-0 ועלתה לסיבוב הראשון של גביע אופ"א.

ערים תאומות
-----------

* פורטוגלפורטוגל סטובל, פורטוגל

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לייריה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של לייריה
* לייריה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* לייריה (פורטוגל), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007482543805171
* GND: 4258716-5
* LCCN: n2005015864
* MusicBrainz: d2291c46-2b72-4811-aa24-ea6bb9b6f324
* NKC: ge882055
* SUDOC: 027615693
* VIAF: 7664153532481148820007
* WorldCat: viaf-7664153532481148820007

 |
יניר קוזין (משמאל) מנחה פאנל חברי כנסת עם אלון טל, מיכל וולדיגר ונירה שפק, מאי 2022
**יניר קוזין** (נולד ב-12 בנובמבר 1985) הוא עיתונאי ישראלי. משמש ככתב המדיני של גלי צה"ל ומגיש תוכניות אקטואליה בתחנה, ובערוץ כנסת.

ביוגרפיה
--------

בן לכרמלה ולד"ר יאן קוזין, שנפל במהלך שירות מילואים בשנת 2002. את שירותו הצבאי עשה כמדריך נוער בחיל החינוך. את שירות המילואים הוא עושה ביחידת הכבאות של צה"ל.

קוזין הוא בעל תואר בוגר מהאוניברסיטה העברית, בחוגים ליחסים בין-לאומיים (יחב"ל) ותקשורת ועיתונאות.

בשנים 2008–2009 ערך קוזין את מדור המגזין בעיתון הסטודנטים של האוניברסיטה העברית "פי האתון".

בין השנים 2009–2013 הגיש תוכניות שונות ברדיו ירושלים 101FM.

בשנים 2015–2016 ערך את מהדורת החדשות המרכזית של ערוץ הכנסת. החל משנת 2013 הוא מגיש את הפינה "קו חוץ" בתוכנית הרשת 'כנסת ברשת' בהגשת ירון אברהם.

בשנים 2017–2019 היה הכתב המדיני של "מעריב". במרץ 2019 פרסם עם הילה קובו את הספר "לא יהיה כלום – המשפטים הגדולים של הפוליטיקה הישראלית" בהוצאת דני ספרים.

ביולי 2019 הפך לכתב פוליטי בגלי צה"ל. הוא החליף בתפקיד את מיכאל האוזר טוב, שנמנע מהתפקיד במהלך מערכות הבחירות עקב ניגוד עניינים, מאחר שאביו, צבי האוזר, התמודד בבחירות לכנסת ה-22, ה-23 וה-24.

קוזין משמש ככתב בערוץ כנסת, ומסקר את התחום הפוליטי, המדיני והפרלמנטרי. הוא הגיש את הפינה "צרות של אחרים" בתוכנית "עולם פוליטי".

מיוני 2022 משמש קוזין ככתב המדיני והתחום הפוליטי בגלי צה"ל. הוא מגיש עם ספי עובדיה את תוכנית הבוקר בתחנה בימים ראשון עד רביעי.

מתגורר בצור הדסה, נשוי לשמרית, ואב לשלושה ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יניר קוזין** בוויקישיתוף
* יניר קוזין, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* יניר קוזין, ביישום טלגרם
* אלכסנדר כץ, ח"כים נכבדים: יניר קוזין יתחיל לסקר אתכם עבור ערוץ הכנסת – במקום שרונה מן, באתר אייס, 8 בנובמבר 2015

הערות שוליים
------------

1. ↑  נועה פרייס‏, הכתב המדיני החדש של מעריב - יניר קוזין מערוץ הכנסת, באתר וואלה!‏, 24 ביולי 2017
2. ↑  הילה קובו הפכה את השטויות שח"כים אומרים לספר מצחיק ועצוב, באתר Timeout‏, 3 באפריל 2019
3. ↑  ערוץ כנסת,  כתבנו @yanircozin, יכנס לתפקיד הכתב המדיני ב-@GLZRadio. ברשת החברתית אקס (טוויטר)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007395366505171
* LCCN: no2019146137
* VIAF: 21156677149133770008
* WorldCat: lccn-no2019146137

 |
**גאורגי סדפצ'וב פרבאנוב** (בבולגרית: **Георги Седефчов Първанов**; נולד ב-28 ביוני 1957 בסירישטניק, מחוז פרניק בבולגריה) הוא פוליטיקאי בולגרי, אשר כיהן כנשיא בולגריה מ-2002 ועד 2012.

חייו
----

פרבאנוב למד בבית הספר התיכון למתמטיקה בפרניק. ב-1975 קיבל תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת סופיה וב-1981 קיבל דוקטורט בהיסטוריה מאותה אוניברסיטה עם עבודה בנושא "דימיטר בלגואב והשאלה הלאומית הבולגרית". הצטרף למכון להיסטוריה של המפלגה הקומוניסטית הבולגרית כחוקר ב-1981. עניינו העיקרי היה בעניין הלאומי הבולגרי ובימיה הראשונים של התנועה הסוציאל-דמוקרטית והסוציאליסטית בבולגריה. באותה שנה, 1981, הצטרף כחבר למפלגה הקומוניסטית.

פרבאנוב כיהן בתפקידו מאז ה-22 בינואר 2002. הוא נחשב תומך נלהב בשותפות בולגרית בברית נאט"ו ובאיחוד האירופי ורואה עצמו כסוציאליסט. הוא ניצח בבחירות את קודמו בתפקיד, פטר סטויאנוב, בבחירות הנשיאותיות בנובמבר 2001.

באוקטובר 2006 נבחר לתקופת כהונה שנייה כנשיא. בסיבוב הבחירות הראשון, שנערך ב-22 באוקטובר, זכה ב-64% מקולות הבוחרים והקדים ברוב גדול את יריבו העיקרי, איש הימין הקיצוני, וולן סידרוב שזכה ב-21.5%. החוק הבולגרי מחייב תמיכה של מעל 50% מקולות כלל הבוחרים כדי להיבחר לנשיאות בסיבוב הראשון (אחוז ההצבעה בסיבוב הראשון היה רק 42.51%) ולכן, נערך סיבוב בחירה שני. בבחירות שהתקיימו ב-29 באוקטובר זכה פרבאנוב ב-75.9% מהקולות, מול 24.1% בהם זכה סידרוב, ונבחר שנית לנשיאות. הייתה זו הפעם הראשונה בבולגריה בה נבחר מחדש נשיא מכהן בבחירות דמוקרטיות.

בביקור שערך בישראל ב-2008, אמר פרבאנוב כי בולגריה אינה מתנערת מאחריותה לשילוחם של 11,000 מיהודי תראקיה ומקדוניה למחנות השמדה במלחמת העולם השנייה. הייתה זו הפעם הראשונה בה נטל גורם בולגרי רשמי אחריות לפרשה זו.

באוקטובר 2011 נערך הסיבוב השני לבחירות לנשיאות בבולגריה ורוסן פלבנלייב מועמד מפלגת השלטון זכה בבחירות, לאחר שגבר על איבאיילו קאלפין מועמד המפלגה הסוציאליסטית. ב-22 בינואר 2012 החל פלבנלייב את כהונתו והחליף את פרבאנוב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גאורגי פרבאנוב** בוויקישיתוף
* גאורגי פרבאנוב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  יוסי מלמן, לראשונה: בולגריה מקבלת אחריות להשמדת 11 אלף יהודים, באתר הארץ, 28 במרץ 2008

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**פטר סטויאנוב** | **נשיאי בולגריה** 22 בינואר 2002 - 22 בינואר 2012 | **הבא**:**רוסן פלבנלייב** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb14438636m (data)
* GND: 13334617X
* ISNI: 0000 0000 7877 0313
* LCCN: n90610852
* NKC: jx20111013033
* SELIBR: 298084
* SUDOC: 168270528
* VIAF: 34441364
* WorldCat: lccn-n90610852

 |
**הוֹוארד מלטון וב**, MBE (באנגלית: **Howard Melton Webb**; נולד ב-14 ביולי 1971) הוא שופט כדורגל אנגלי לשעבר. וב שפט משחקים באנגליה וכן משחקים בינלאומיים במפעלים של אופ"א ופיפ"א. ב-2010 היה וב לשופט הראשון ששופט באותה שנה גם את גמר ליגת האלופות וגם את גמר המונדיאל.

קריירה
------

וב נולד ברות'רדאם שביורקשייר. אביו, בילי וב, היה שופט גם הוא במשך 35 שנה. לפני שהפך את שיפוט הכדורגל למקצוע היה סמל במשטרת דרום יורקשייר.

### באנגליה

את הקריירה כשופט החל הווארד וב ב-1993 כששימש כקוון בליגת הכדורגל של המחוזות הצפון מזרחיים באנגליה וב-1995 החל לשמש כשופט ראשי. וב חזר לעמדת הקוון כשהתקדם לפוטבול ליג ב-1996 ולפרמייר ליג ב-1998. במקביל לתפקידו כקוון בפרמייר ליג שימש וב גם כשופט ראשי בפוטבול קונפרנס. בשנת 2000 עזב את תפקידיו הקודמים והחל לשמש כשופט ראשי בפוטבול ליג. בשנת 2003 עבר לשפוט בפרמייר ליג בה הוא שופט עד היום. לצד משחקיו בליגה שפט וב גם במשחקים במפעלים אחרים באנגליה. ביניהם בולטים: מגן הקהילה של שנת 2005, גמר גביע הפוטבול ליג של 2007 וגמר גביע ה-FA של 2009.

### משחקים בינלאומיים

המשחק הבינלאומי הראשון אותו שפט וב היה משחק ידידות בווינדזור פארק בין צפון אירלנד לפורטוגל ב-2005.

ב-2006 נמנה בין שופטי טורניר אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 שהתקיים באותה השנה בפורטוגל. וב שפט שני משחקים בשלב הבתים, ניצחון 0-1 של צרפת על פורטוגל וניצחון באותה תוצאה של איטליה על אוקראינה. וב שפט גם את אחד ממשחקי חצי הגמר, ניצחון בפנדלים של אוקראינה על סרביה ומונטונגרו לאחר 0-0 בתום תשעים הדקות, והיה השופט הרביעי במשחק הגמר של הטורניר. ב-26 בספטמבר בהמשך השנה, לאחר הטורניר, שפט לראשונה משחק בליגת האלופות: ניצחון חוץ של ליון 0-3 על סטיאווה בוקרשט בשלב הבתים.

ב-2007 היה וב בין חמשת השופטים שנשלחו מאופ"א לשפוט במשחקי אליפות העולם בכדורגל עד גיל 20. הוא שפט שלושה משחקים בשלב הבתים, את משחק רבע הגמר בו הביסה צ'ילה את ניגריה 0-4 כשכל השערים נכבשו בהארכה, ואת חצי הגמר בו נצחה צ'כיה את אוסטריה 0-2.

מ-2008 הפך וב לחבר קבוע בין השופטים בטורנירים הבינלאומיים הבכירים בעולם. מלבד להמשך פעילותו במשחקי ליגת האלופות, הוא היה בין שופטי יורו 2008, גביע הקונפדרציות 2009, מונדיאל 2010, יורו 2012, גביע הקונפדרציות 2013 ומונדיאל 2014.

ב-2011 הוכתר לחבר במסדר האימפריה הבריטית (MBE) על תרומתו לכדורגל.   
 באוגוסט 2014 הודיע וב על פרישה משיפוט, ומונה להיות המנהל הטכני של איגוד השופטים האנגלי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הווארד וב** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל השופט, באתר Transfermarkt
* יעקב זיו, הווארד וב: חלמתי בכלל להיות שחקן כדורגל, באתר nrg‏, 11 בספטמבר 2010

הערות שוליים
------------

1. ↑  ynet ספורט, הווארד ווב פורש משיפוט אחרי 25 שנים, באתר ynet, 6 באוגוסט 2014
2. ↑  הווארד ווב פרש משיפוט: "הייתי בר מזל", באתר וואלה!‏, 6 באוגוסט 2014

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1024213900
* LCCN: nb2018004318
* NLP: a0000003650932
* VIAF: 255316186
* WorldCat: lccn-nb2018004318

 |
**תזמורת האופרה הקאמרית** (בעבר נקראה בשמות: **התזמורת הקאמרית אשדוד**, **התזמורת הסימפונית אשדוד** ו**תזמורת האופרה הקאמרית הישראלית אשדוד**) היא תזמורת ישראלית שנוסדה בשנת 1992 כתזמורת קאמרית ביוזמה ובתמיכת עיריית אשדוד, המרכז לקליטת אמנים עולים ומשרד החינוך והתרבות. התזמורת גייסה נגנים מצטיינים, רובם תושבי אשדוד, ובראשם הכנרת בלה פורטנוב המשמשת עד היום ככנרת ראשית של התזמורת. 

יו"ר הוועד המנהל החל משנת 2019 הוא עו"ד נעים שומר.
מנכ"ל התזמורת ומייסדה הוא עו״ד משה פישר. בין חברי ההנהלה של התזמורת נמנים מר בני מימון נשיא מועדון רוטרי באשדוד, מר גד בוקובזה נשיא CAFAI, עו"ד אבי הלוי, הגיטריסט יורם זרביב והד"ר אליסיה לייקין פרנקל. 

למנהל המוזיקלי והמנצח הראשון מונה המוזיקאי שמעון כהן ובהמשך, החזיקו בתפקיד לואיס גורליק, ריקרדו פוטוראנסקי, עמרי הדרי וחן צימבליסטה. משנת 2006 ועד היום מנהלה המוזיקלי של התזמורת הוא המנצח והפסנתרן ואג פפיאן.

בשנת 2007 בעקבות ההצלחה הרבה של התזמורת הקאמרית ובתמיכת עיריית אשדוד בראשות יחיאל לסרי, התזמורת גדלה והורחבה לתזמורת סימפונית. התזמורת כוללת 45 נגנים מתוכם 32 נגנים קבועים.

פעילותה של התזמורת באה לידי ביטוי בקונצרטים קלאסיים גדולים שהם ליבת המוזיקה הקלאסית שלה. לתזמורת סדרת קונצרטים מוסברים המשלבים מוזיקה קלאסית יחד עם שירה אופראית ופופולרית. 

במשך השנים התזמורת הופיעה במדינות אירופה בהם קיבלה תגובות חיוביות וחמות מהקהל ומאמצעי התקשרות. וביניהן: צרפת, הונגריה, איטליה, רומניה, ספרד, גרמניה, אנגליה וסרביה. 

יחד עם התזמורת, מופיעים לעיתים תכופות מנצחים, סולנים וזמרים בעלי שם מהארץ ומהעולם. בין הידועים נמנה את זוכה פרס הגרמי מישל לגראן, גאן בירקין, מקסים ונגרוב, לריסה דולינה ועוד. 

האודיטוריום בבית יד לבנים שבאשדוד שימש כאולם הבית של התזמורת מיום היווסדה וכיום אולם הבית הנוכחי של התזמורת הוא המשכן לאמנויות הבמה הפיס שבעיר.

ב-2021 התקבלה החלטה לקדם בית אופרה שני בישראל בנוסף לבית האופרה בתל אביב, שבו התזמורת תהיה חלק אינטגרלי. בעקבות ההחלטה נעשו שינויים ברפרטואר ומבנה התזמורת, וכן הוחלט לשנות את שמה לתזמורת האופרה הקאמרית.

התזמורת נתמכת על ידי עיריית אשדוד ומינהל התרבות והספורט.

קישורים חיצוניים
----------------

|  |
| --- |
| 
**עיינו גם בפורטל**

**פורטל אשדוד** הוא שער לכל הנושאים הקשורים בעיר אשדוד. בפורטל תמצאו מידע נגיש אודות ההיסטוריה של העיר, אתריה והאנשים המרכיבים אותה, הרבעים וכל מה שיש לדעת אודות אשדוד.
 |

* אתר האינטרנט הרשמי של תזמורת האופרה הקאמרית
* תזמורת האופרה הקאמרית, ברשת החברתית פייסבוק
* תזמורת האופרה הקאמרית, באתר "גיידסטאר ישראל"

הערות שוליים
------------

1. ↑  שם חדש לסימפונית אשדוד: 'תזמורת האופרה הקאמרית הישראלית אשדוד', באתר חדשות אשדוד - אשדוד10, ‏2021-04-13

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987012124345005171

 |
**בניין אקסון** (באנגלית: **Exxon Building**) המכונה גם **שדרת האמריקות מס' 1251** (באנגלית: **1251 Avenue of the Americas**) על פי כתובתו של המבנה, הוא חלק ממרכז רוקפלר, המצוי על השדרה השישית.
המבנה תוכנן בשנת 1963 על ידי חברת האדריכלים האריסון ואברמוביץ (**Harrison and Abramovitz**).
למבנה שלושה חלקים - הגבוה בחלקי המבנה, המכונה "X", הושלם בשנת 1971 ולו 229 מטרים ו-54 קומות. הראשון מבין המגדלים שהוקם מכונה "Y" (בניין מקגרו היל) הושלם בשנת 1969, ולו 51 קומות. השלישי מביין המבניינים שהוקם מכונה "Z". לבניין זה 45 קומות.
בניין אקסון הוא השני בגובהו מבנייני מרכז רוקפלר (הגבוה בבניינים הוא בניין GE).

במבואת המבנה מצוי העתק של ציורו של פבלו פיקאסו שנוצר כתפאורה עבור הבלט "**Mercure**". יצירה זו, שנעשתה ברשותו של האמן, היא העתק של היצירה המוצגת במוזיאון הלאומי לאמנות מודרנית בפריז.

ראו גם
------

* גורדי שחקים בניו יורק

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שדרת האמריקות 1251** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של שדרת האמריקות 1251 (באנגלית)

העתק של ציור של פבלו פיקאסו, שנעשה באישור האמן, המוצג במבנה.
שער הניצחון
**שער הניצחון בפיונגיאנג** (בקוריאנית: **개선문**) הוא מונומנט במרכז בירת קוריאה הצפונית, נבנה בשנת 1982, ומנציח את ההתנגדות הקוריאנית לכיבוש היפני בחצי האי הקוריאני בשנים 1925 עד 1945.

הקמה
----

השער נבנה בשנת 1982 ב"כיכר השבת הניצחון" שלמרגלות גבעת מורן (모란봉) בעיר. המבנה נועד להאדיר את חלקו של הנשיא קים איל-סונג בהתנגדות ליפנים בשנים אלה. המבנה, שנחנך ביום הולדתו ה-70 של הנשיא, נבנה מ-25,550 לבני גרניט - וכל לבנה מייצגת יום אחד בחייו של סונג, עד לתקופה ההיא (ללא שנים מעוברות).

מבנה ועיטורים
-------------

המבנה הוא שער ניצחון, שנבנה במכוון בדומה לשער הניצחון בפריז, אולם גבוה ממנו ב-10 מטר, כך שהוא שער הניצחון השני בגודלו בעולם (אחרי מונומנט המהפכה במקסיקו). גובהו 60 מטר ורוחבו 50 מטר. המבנה הכללי של השער דומה לאחיו הצרפתי, אלא שהשער בפריז נבנה בסגנון קלאסיציסטי-אירופאי, ואילו השער הקוריאני בעל מאפיינים מהאדריכלות המזרח אסייתית המסורתית. בדומה לשער הפריזאי, הוא בנוי במרכזו של מעגל תנועה ומהווה נקודת ציון עירונית חשובה מאוד בעיר. בניגוד לשער הניצחון בפריז, תחת השער עובר אחד מרחובותיה הראשיים של העיר, וסמוכה אליו תחנת רכבת תחתית. מבנה השער כולל בתוכו עשרות חללים, מדרגות, מעליות ומצפים, הנגישים למבקרים כדי להשקיף על העיר. כמו כן, יש ארבעה שערים מקומרים, בגובה 27 מטר כל אחד, המעוטרים ומגולפים בפרחי אזליאה בהיקף. בנוסף, נמצאים בתחתית השער פסלי דמויות הרואיות מברונזה, המייצגים את המשטר הטוטליטארי במדינה. 

גגו של השער רחב, מחולק לשלושה חלקים ומזכיר גגות של פגודות קוריאניות. 

על השער חרוט הנוסח המלא של שיר הגנרל קים איל-סונג, ובכל צד שנה: "1925" - שנת תחילת ההתנגדות על פי ההיסטוריוגרפיה הצפון קוריאנית, ו-"1945" - שנת סיום מלחמת העולם השנייה וכניעתה של יפן על ידי המנהיג קים איל-סונג, על פי אותה היסטוריוגרפיה.

אירועים המתרחשים בקרבתו
-----------------------

ליד שער הניצחון מסתיים מרתון פיונגיאנג.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שער הניצחון** בוויקישיתוף
* תמונות שער הניצחון

הערות שוליים
------------

1. 1 2  פיתחו שערים: קשתות הניצחון המיוחדות בעולם, באתר ynet, 7 בספטמבר 2021
התגליף מתחת לכיפה המרכזית של השער
**שער הניצחון של קרוסל** (בצרפתית: **Arc de Triomphe du Carrousel**) הוא שער ניצחון הממוקם בכיכר קרוסל ברובע הראשון של פריז בירת צרפת, במרכז ארמון הלובר. אין מדובר בשער הניצחון הממוקם בכיכר שארל דה גול, הכפול בגודלו, ואשר נבנה 30 שנה מאוחר יותר.

היסטוריה
--------

השער תוכנן על ידי שארל פרסייה ונבנה בין השנים 1806–1808 בהוראת קיסר צרפת נפוליאון בונפרטה לזכר ניצחונותיו הצבאיים בשנת 1805. השער מבוסס על שער קונסטנטינוס שברומא שנבנה בשנת 312, ונועד לשאת בראשו את הקוודריגה של סוסי מרקוס הקדוש שנלקחו מבזיליקת מרקוס הקדוש שבוונציה. הסוסים הוחזרו לוונציה לאחר תבוסתו של נפוליאון בשנת 1815, ובראש השער הוצבה קוודריגה חדשה מעשה ידי הברון פרנסואה ג'וזף בוסיו, שמנציחה את השבת שושלת בורבון לשלטון בצרפת.

תיאור השער
----------

גובהו של השער 19 מטרים, רוחבו 23 מטרים ועוביו 7.3 מטרים. במרכז השער קשת מרכזי שגובהה 6.4 מטרים, ומשני צדדים שתי קשתות נמוכות יותר שגובהן 4.3 מטרים.
סביב השער ניצבים שמונה עמודי גרניט מהסדר הקורינתי שבראשם פסלי חיילי הקיסרות הצרפתית.

בראש השער תבליטים המייצגים את:

* סמל ממלכת איטליה (בתקופת נפוליאון) וסביבו דמויות המייצגות את ההיסטוריה והאמנות.
* סמל האימפריה הצרפתית הראשונה וסביבה דמויות המייצגות ניצחון, תהילה, היסטוריה ושפע.
* סמל ממלכת איטליה אותו מחזיקות דמויות המייצגות חוכמה ועוצמה, ולידן דמויות המייצגות זהירות וניצחון.

כמו כן, בראש השער תבליטי שיש ורוד המתארים את שלום פרסבורג; את כניסת נפוליאון למינכן; כניסת נפוליאון לווינה; ניצחון נפוליאון בקרב אוסטרליץ; ועידת טילזיט ואת כניעת העיר אולם לנפוליאון.

האקס היסטוריק
-------------

שער זה נמצא בקצה המזרחי ביותר של האקס היסטוריק" של פריז (בצרפתית: **L’axe historique** – "הציר ההיסטורי") – ציר של מונומנטים, מבנים ודרכים שנמשכים ממרכז פריז, בירת צרפת, לכיוון מערב. הנתיב קרוי גם "Voie Triomphale" (דרך הניצחון), וגם "voie royale" (הדרך המלכותית). 
בעת שהוקם השער הפריד בינו לבין שער הניצחון ארמון הטווילירי, אולם לאחר שריפת הארמון בשנת 1870 נוצר קו ראייה בין שני שערי הניצחון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שער הניצחון של קרוסל** בוויקישיתוף
* כתבה שער הניצחון קרוסל באתר פריז וצרפת דרך העדשה

* אתר האינטרנט הרשמי של שער הניצחון של קרוסל (בצרפתית)
* נתוני שער הניצחון

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 7718627-8
* VIAF: 244804428
* WorldCat (עם VIAF): 244804428

 |
**ארץ קטנה עם שפם** הוא שיר עברי שחיבר הפזמונאי מאיר גולדברג והלחינה וביצעה קורין אלאל. השיר נכלל באלבום אנטארקטיקה (1989), בהפקתה של יהודית רביץ, שנאמר עליו ש"הקפיץ את קורין אלאל ללב המיינסטרים". השיר היה לאחד מלהיטיה הגדולים של אלאל, ולשיר המזוהה עם הפוליטיקה הישראלית ועם החברה הישראלית.

השיר עוסק בישראל – שהיא כ"חצי סיכה על מפת העולם", "חצי סיכה בין סעודיה לים", "קליפת בננה על מפת העולם" – בסיטואציה הפוליטית ובדמותה של המדינה. ה"שפם" שבשיר הוא שפמו של ראש הממשלה יצחק שמיר (בכהונתו השנייה); פירושים נוספים לשפם: סמל הרומז לכוחניות ולרשע של זמנים אפלים בהיסטוריה היהודית הקרובה, או סמל לפחד הישראלי מפני הסביבה הערבית ה"משופמת" במזרח התיכון. המילים "שחקן קולנוע דופק על שולחן / אנחנו תכף נרגיש את זה כאן" מתייחסות לרונלד רייגן, נשיא ארצות הברית עד ינואר 1989 (שבצעירותו היה שחקן קולנוע הוליוודי מצליח); הכוונה היא שכל הצהרה פוליטית של הנשיא בוושינגטון מורגשת מיד בירושלים. לצד דימויים אקטואליים שהיו נכונים לשעתם, בשיר יש מגוון אמירות המשקפות את הסיטואציה הישראלית, התפיסה העצמית הישראלית והתלונות הישראליות גם מפרספקטיבה רחבה יותר: "אנחנו פקק בפתחו של בקבוק" – כאילו הישראלים עומדים בפתח הגיהנום (אנ'), צריכים לעצור מבעד לחצים גדולים מלהתפרץ (ביטוי קרוב ל"וילה בג'ונגל"); "הכול מוכן כאן למכירת החיסול" – החשש שגורלו של הפרויקט הציוני, שהצליח להתגשם בצורת מדינה לעם היהודי, תלוי על בלימה (קרוב לאמירה הישראלית ההיסטורית "האחרון שיצא מלוד, שיכבה את האור"); "הכל גלוי דרך חור המנעול"; "כל השחקנים זרים"; ו"כל המקומות קדושים [בעוד יש] סיכויים קלושים לתפוס מקום".

בקליפ בתוכנית "זהו זה" מוצגת קורין אלאל כמורה בכיתה שתלמידיה הם חברי הלהקה המלווה אותה.

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "ארץ קטנה עם שפם" באתר מיוזיק בריינז
* סרטון השיר "ארץ קטנה עם שפם" באתר יוטיוב
* מילות השיר "ארץ קטנה עם שפם" באתר שירונט
* ארץ קטנה עם שפם, בביצוע קורין אלאל - ארץ קטנה עם שפם, סרטון באתר יוטיוב, הופעה חיה במסגרת התוכנית "פסקול ישראלי", הטלוויזיה החינוכית

הערות שוליים
------------

1. ↑  אין סוסים שמוכרים זהב תוך שבועיים: חוזרים ל"אנטארקטיקה" של קורין אלאל, באתר ‏מאקו‏, 26 באוקטובר 2010
2. ↑  לאון פלדמן, לשיר כל הדרך לקלפי: מיקסטייפ שירי בחירות, באתר nrg‏, 11 באוקטובר 2012.
3. ↑  מירה חובב, זמר לשבת | פרשת קדושים: ארץ קטנה עם שפם, באתר התנועה ליהדות מתקדמת בישראל.
4. ↑  אתר למנויים בלבד דייוויד סטברו, השבדים לא נגדנו, באתר הארץ, 9 באוקטובר 2014.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: 6440d4d7-7811-4903-8051-e8e58584d9ec

 |
קובי אפללו - כותב ומלחין השיר.
**בא מן השתיקה** הוא שיר שכתב והלחין קובי אפללו ועובד על ידי איתן חן. השיר יצא לאור בשנת 2005, היה השיר הראשון שאפללו הוציא לרדיו, ושיר הנושא של אלבומו הראשון, "בא מן השתיקה"

יצירת השיר
----------

הרעיון של הפזמון של "בא מן השתיקה" נולד אצל אפללו כשהוא היה בכיתה ח'. אפללו באותה תקופה לא היה תלמיד טוב וכשהמורה כמעט העיפה אותו מהשיעור עלה למוחו הרעיון לכתיבת השיר. הבית נוצר מתוך חלום משונה שחלם ומתוכו הוא חיבר את השיר.

רקע לשיר
--------

בתחילת 2006 אפללו הוציא את השיר לתחנות הרדיו, אך השיר לא זכה להצלחה גדולה. אבל כשהופץ מחדש בסוף 2006 החלו תחנות הרדיו להשמיעו. השיר הוצג כמועמד למצעדי הפזמונים השבועיים של רשת ג' ב־14.12.2006, זכה להצלחה וצעד 12 שבועות, עד 15.3.2007. בשיאו הגיע למקום הרביעי (8.2.2007), ובמצעד השנתי תשס"ז (2007) של התחנה דורג במקום ה־23

קישורים חיצוניים
----------------

* סרטון השיר "בא מן השתיקה" באתר יוטיוב
* מילות השיר "בא מן השתיקה" באתר שירונט

הערות שוליים
------------

1. 1 2  בא מן השתיקה – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
2. ↑  צפו: הסיפור המפתיע שעומד מאחורי הלהיט ששינה את חייו של קובי אפללו, באתר "סרוגים", 4 בפברואר 2021
**בלדה ליוסף** הוא סרט דרמה ישראלי קצר משנת 2015 בבימויו של ריקי שלח, עם מיקי גבע, ראג'ב אבו רוקון ואיתי שור בתפקידים הראשיים.

התסריט נכתב על ידי רועי רשקס ורמי רודן והוא מבוסס על המחזה "בלדה ליוסף" של רועי רשקס שהועלה בתיאטרון מ.ר.א.ה בקריית שמונה. המחזה והסרט הם בהשראת מותו של מדחת יוסף בקבר יוסף ב-1 באוקטובר 2000. מדחת יוסף מופיע בסרט בשם מופיד.

סצנות הפנים בקבר יוסף צולמו באתר אירועים לשעבר ליד כנסיית פטרוס הקדוש (אבו כביר), סצנות החוץ צולמו ברמלה.

תקציר העלילה
------------

1 באוקטובר 2000, בעקבות עליות של אריאל שרון להר הבית מתחוללות מהומות ברחבי הגדה ובהם בקבר יוסף. קבוצת לוחמים שומרת על המקום בפיקודו של מופיד (ראג'ב אבו רוקון).

מפגינים ערבים רבים תוקפים את קבר יוסף בשכם. במתחם הקבר נמצאים לוחמי מג"ב בפיקודו של מופיד (ראג'ב אבו רוקון). הערבים מיידים אבנים ומנסים לטפס על גדר הקבר. בתוך ההתקפה מסתננים למתחם מתנחל יהודי בשם אלקנה (מיקי גבע) וסובחי (רביע חורי), שומר הקבר שהערבים חושדים שהוא משת"פ.

מופיד מתקשר כל הזמן בקשר עם המח"ט (פולי רשף) ומבקש שיגיעו לחלץ אותם (תוכנית "כתונת פסים"). המח"ט מורה לו להיאזר בסבלנות.

מופיד מחליט לפנות את הקבר אבל אלקנה מסרב להתפנות והמח"ט אומר שאין אפשרות לכפות זאת על אזרח. מופיד מארגן את הלוחמים לפנוי בפיקודו של סגנו לואי (מחמוד). בקבר נשארים מופיד, אלקנה, איתן החובש (איתי שור) וסובחי.

סובחי מחליט לברוח אך נתפס על ידי התוקפים ונרצח.

מופיד עולה מדי פעם לעמדה ויורה לעבר התוקפים עד שנפגע. הוא מורה לאלקנה ואיתן לצאת מהמתחם דרך מעבר נסתר, להגיע למכוניתו של אלקנה ולנסוע למפקדה לבקש עזרה. הם מצליחים להגיע למכונית אבל ברגע האחרון מתחרטים וחוזרים להיות לצד מופיד הפצוע קשה. איתן מעודד אותו שהוא שומע כבר מסוק וחיילים שמגיעים אבל מופיד מת מאיבוד דם.

בסוף הסרט מופיעה כיתובית: "לזכרו של סמל שני מדחת יוסף שנפטר מאיבוד דם באחד באוקטובר 2000, ארבע שעות לאחר שנפצע, מבלי שנתקיים לגביו הערך-**לא מפקירים פצוע בשטח**".

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| מיקי גבע | אלקנה | מתנחל יהודי |
| ראג'ב אבו רוקון | מופיד | מפקד |
| איתי שור | איתן | לוחם/חובש |
| רביע חורי | סובחי | שומר הקבר |
| מחמוד מור | לואי | לוחם |
| פולי רשף | מח"ט | קול בלבד |

קישורים חיצוניים
----------------

* "בלדה ליוסף", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* קדימון לבלדה ליוסף, באתר יוטיוב
* בלדה ליוסף, באתר אידיבי
* אמיר בוגן, לזכר מדחת יוסף: ריקי שלח על "בלדה ליוסף", באתר ynet, 20 בדצמבר 2015
* בלדה ליוסף, באתר "קונסטנזה"
* המחזה בלדה ליוסף, באתר "הבמה"
**ג'ון ר. פרי** (באנגלית: **John R. Perry**; נולד ב-16 בינואר 1943) הוא פרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת סטנפורד. הוא מוכר בזכות מחקריו הנודעים בפילוסופיה, בתחומי הלוגיקה, פילוסופיה של הלשון, מטאפיזיקה ופילוסופיה של הנפש.

ביוגרפיה
--------

פרי נולד בלינקולן, נברסקה ב-16 בינואר 1943. קיבל תואר ראשון בפילוסופיה ממכללת דואיין שבנברסקה ב-1964, ודוקטורט מאוניברסיטת קורנל ב-1968. הוא קיבל את פרס ז'אן ניקו לשנת 1999, והוא חבר באקדמיה הנורווגית למדעים וללשון.

בנוסף לעבודתו כפרופסור הוא מגיש (משנת 2004) יחד עם קנת' טיילור, תוכנית רדיו בשם "Philosophy Talk" ("שיחת פילוסופיה", או "דיבור פילוסופי"), שהמוטו שלה הוא: "התוכנית שמפקפקת בהכל - חוץ מהאינטליגנציה שלכם". כמו כן הוא ראש מכון מחקר עצמאי שהקים.

עבודתו
------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 
### זכייה באיג נובל

בשנת 1995, פרסם פרי מאמר הומוריסטי הנקרא "מבנה הדחיינות" ("Structured Procrastination"), בו נקבע:

> 
> כדי להיות דחיין מוצלח, עליך לעסוק במשהו חשוב, כדי להמנע מלעשות משהו חשוב אף יותר.
> 
> 
> 
> 

על מאמר זה, זכה פרי בפרס איג נובל לספרות בשנת 2011.

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑