recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**שימון ניימייץ** (בפולנית: **Szymon Niemiec**; נולד ב-5 באוקטובר 1977 בוורשה) הוא צלם, פעיל למען זכויות להט"ב, עיתונאי, פוליטיקאי ואיש דת קתולי פולני. מייסד מצעד הגאווה הפולני הראשון (2001).

בין השנים 2000–2006 כיהן כשגריר התרבות של פולין ל-International Lesbian and Gay Culture Network. בשנים 2001–2005 כיהן כנשיא אגודת התרבות הבינלאומית של לסביות והומואים בפולין.

משנת 2002 משתייך ניימייץ לשמאל בפולין, וב-6 במאי 2005 נבחר לסגן נשיא מפלגת איחוד השמאל (Unia Lewicy). משנת 2008 הוא משמש ככומר מטעם הכנסייה החופשית המתוקנת של פולין (פלג נוצרי מתקדם), ומאוגוסט 2012 הוא מכהן כבישוף של הכנסייה הנוצרית המאוחדת בפולין. חבר ההתאחדות הלאומית של עיתונאים לסביות והומואים בארצות הברית (National Lesbian and Gay Journalists Association) משנת 2008.

פרסומיו
-------

* *Tęczowy koliber na tyłku: autobiografia Szymona Niemca*, Warsaw: LGBT Press, 2007. מסת"ב 83-924191-1-1.
* *Rainbow Humming Bird on The Butt: Autobiography*, Warsaw: CreateSpace, 2007. מסת"ב 83-924191-0-3.
* *Qchnia Queer*, Warsaw: CreateSpace, 2009. מסת"ב 1-4495-6027-X.
* *Soli Deo Gloria*, Warsaw: CreateSpace, 2009. מסת"ב 1-4495-6138-1.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שימון ניימייץ** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של שימון ניימייץ (בפולנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 7910 3782
* LCCN: no2007124933
* NLP: A20100851
* VIAF: 71181813
* WorldCat: lccn-no2007124933

 |
**כהנים זריזים הם** הוא כלל הלכתי על פיו הכהנים זהירים וזריזים לקיים את מצוותיהם, ואין לחשוש לעצלות ושכחה מצידם. הזריזות בדברי חז"ל, כוללת גם ובעיקר זהירות, וזהו מובנו של המושג "כהנים זריזים הם": חרוצים ומהירים, זהירים ומדקדקים במעשיהם. המושג מוזכר בתלמוד פעמים רבות.

הסבר
----

קיימים מספר תחומים בהם מתבטאת זריזות זו: בקיאות בדיני הכהונה ובית המקדש, זיכרון הדברים הנחוצים לעבודת בית המקדש וזריזות והישמרות מדברים המטמאים.

סיבה
----

אופי זה של הכהנים אינו קשור בתכונת טבעם, אלא מצוות הכהונה הן הגורמות לזריזות זו, ולכן רמת זריזות הכהנים היא על פי מדרגת הכהונה, וכך זריזותו של הכהן הגדול גדולה יותר. לפי דעה אחרת, ההנחה שכהנים זריזים הם מבוססת על ההנחה שאדם העוסק במלאכת הקודש - מלאכת ה', למד את ההלכות, ובקי וזהיר בהן. 

נחלקו רב יוסף ואביי האם הנחה זו תקפה דווקא בכהנים, שמכיוון שנכנסו למלאכת הקודש מוכח שלמדו היטב את ההלכות לפני כן, שהרי לא כל כהן עוסק במלאכה, רק מי שבקי בכך או שמא בכל אדם בעולם העוסק במלאכה זו קיימת חזקה שלמד את ההלכות ובקי בהן, גם בני חבורה השוחטים את הפסח - דבר המוטל על כל עם ישראל.

הערות שוליים
------------

1. ↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף כ', עמוד א', דף קי"ד, עמוד ב', מסכת פסחים, דף נ"ט, עמוד ב', דף ס"ה, עמוד א', מסכת ביצה, דף י"ח, עמוד א', מסכת בבא בתרא, דף צ', עמוד א', מסכת חולין, דף קכ"ג, עמוד ב', מסכת זבחים, דף ל"ה, עמוד א', מסכת מנחות, דף מ"ג, עמוד ב'.
2. ↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קי"ד, עמוד ב' על פי רש"י שם. רמב"ן, הקדמה לספר דברים ודברים יז:א
3. ↑  תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף י"א, עמוד ב'.
4. ↑  תלמוד בבלי, מסכת זבחים, דף ל"ה, עמוד א'.
5. ↑  תלמוד בבלי, מסכת ביצה, דף י"ח, עמוד א' תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף ק"ז, עמוד ב'.
6. ↑  תוספות בתלמוד בבלי, מסכת יומא, דף ו', עמוד ב'.
7. ↑  רש"י בתלמוד בבלי, מסכת ערובין, דף ק"ג, עמוד א'.
8. ↑  דעתו של אביי, בערובין קג ב
9. ↑  תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף ס"ה, עמוד א', דעתו של רב יוסף בתלמוד בבלי, מסכת ערובין, דף ק"ג, עמוד א'
**סוואנזאורוס** (שם מדעי: **Savannasaurus**; מילולית: מטאינו: "zavana" - סוואנה ומלטינית: "saurus" - לטאה / זוחל, כלומר: "לטאת סוואנה") הוא סוג של זאורופוד טיטאנוזאור מהקבוצה דיאמנטינזאוריה, אשר התקיים באוסטרליה של סוף הקרטיקון לפני 93.9 מיליון שנה מזמננו. הסוג התגלה בקווינסלנד ונקרא ב-2016 בידי סטיבן פורופט ועמיתיו, על שם סבכי הסוואנה בהם התגלה. הוא הכיל מין בודד - *Savannasaurus elliottorum*, היוע מדגימה יחידה.

מאפיינים
--------

סוג זה היה דומה לקרובו הדיאמנטינזאורוס שהתגלה לצידו ולפי מספר חוקרים גם שויך לסוגו. לצידם התגלה גם התרופוד הטורף אוסטרלונטור, אשר מספר שרידים מעידים שניזון מזאורופוד זה.

הסוואנזאורוס היה טיטאנוזאור בינוני בעל מבנה חוליות וגוף שהזכיר את בני הקבוצה ליתוסטרוטיה. הוא הגיע לאורך ממוצע של 15 מטרים ולמשקל ממוצע של 20 טונות. היו לו ירכיים רחבות ברוחב של מעל מטר ביניהם, מה שעזר לבעליהם לחלק את משקלו בצורה שוויונית והקל על הגפיים לשאת את משקלו. מספר חוקרים אף סוברים שהתאמות אלה עזרו לבעליהם לחצות מישורי הצפה של קרקעות ביצות בהם חי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סוואנזאורוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
**ארסיפה** (בספרדית: **Arrecife** – "שונית") היא עיר במזרח האי לנסרוטה שבקהילה האוטונומית של האיים הקנריים בספרד. העיר היא בירת האי מאז 1852. 
אוכלוסיית העיר מנתה בשנת 2013 כ-55,673 תושבים, ושטחה הוא 22.72 ק"מ. היא נמצאת מדרום לאריה (Haría), ממזרח לטינאחו (Tinajo) ומצפון-מזרח ליאיסה (Yaiza). 
בארסיפה פועל נמל שממנו מפליגות ספינות לשאר האיים, לאירופה ולאפריקה. הענפים הכלכליים העיקריים שלה הם חקלאות, עסקים ותיירות. העיר שוכנת לחוף האוקיינוס האטלנטי שמשתרע ממזרח ומדרום-מזרח לה. מצפון לה משתרעים הרים, ממערב לה גבעות ובסביבתה קיים אזור חקלאי.

היסטוריה
--------

העדות הראשונה על קיומה של ארסיפה היא מהמאה ה-15 כאשר הייתה כפר דייגים קטן. השם שניתן לה אז (Arrecifes), התייחס לשונית געשית שחורה שמאחוריה יכלו סירות להתחבא מפני התקפות שודדי ים.

לקראת סוף המאה ה-16 היישוב החל לגדול כמענה לצורך במקומות לינה ואחסון שישרתו את נתיבי הסחר הימיים בין העולם הישן לעולם החדש שהחל אז להתפתח. הכנסייה הראשונה נבנתה באותה תקופה והיא הוקדשה לבישוף הראשון של העיר, סן חינס (San Ginés). שגשוגה של העיר הגביר את משיכתה כמטרה להתקפות של שודדי ים. ב-1571 הותקפה העיר וכמעט ונחרבה לחלוטין.

ב-1964 הוקם בעיר המפעל הראשון באי להתפלת מי ים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארסיפה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ארסיפה

הערות שוליים
------------

1. ↑  המכון הלאומי לסטטיסטיקה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007537971405171
* GND: 4595476-8
* LCCN: n96032853
* MusicBrainz: b18f7702-2f22-40cd-94e6-b40884e604b8
* VIAF: 150261135
* WorldCat: lccn-n96032853

 |
מגדל ארסלורמיטאל אורביט
**ארסלורמיטאל אורביט** (באנגלית: **ArcelorMittal Orbit**) הוא מגדל תצפית בגובה 115 מטר, שנבנה במרכז הפארק האולימפי של לונדון שבסטרטפורד. המגדל, המכונה בקיצור "אורביט", תוכנן על ידי אניש קאפור וססיל בלמונד ונועד להנציח עבור הדורות הבאים את ארוח המשחקים האולימפיים של 2012 על ידי העיר לונדון. המגדל ממוקם בין האצטדיון האולימפי ובין מרכז ספורט המים ומאפשר למבקריו לצפות על כל הכפר האולימפי משתי מרפסות תצפית עגולות המצויות בחלקו העליון.

הרעיון להקמת המגדל נוצר לאחר שראש עיריית לונדון, בוריס ג'ונסון והשרה למשחקים האולימפיים, טסה ג'וול, החליטו ב-2008 שלפארק האולימפי נדרש "משהו נוסף". הם הכריזו על תחרות לעיצוב המונומנט ואת ההצעות שהוגשו בחנה ועדה בת תשעה חברים, שחלקם הגדול בא מתחום האמנות. 

על בנייתו ועיצובו של המגדל הוכרז ב-31 במרץ 2010 ותוכנן כי בנייתו תסתיים בדצמבר 2011. במועד זה הגיע המגדל לגובהו המרבי, אולם רק ב-15 במאי 2012 הוכרז על השלמתו הפיזית מבחינה חיצונית, ונמסר כי הסידורים הפנימיים יושלמו עד פתיחת המשחקים האולימפיים בסוף יולי 2012.

נכון לאוקטובר 2011, הוערכה עלות הפרויקט ב-22.7 מיליון לירות שטרלינג. מירב המימון (19.6 מיליון לירות שטרלינג) מגיע מתרומת איל תעשיית הברזל, לקשמי מיטאל, יושב ראש תאגיד הענק ארסלורמיטאל, הנחשב כאיש העשיר בבריטניה הגדולה. את יתרת המימון (3.1 מיליון לירות שטרלינג) העמידה "הסוכנות לפיתוח לונדון".

מתכנני המגדל, קאפור ובלמונד, טענו כי "האורביט" מבטא התקדמות אדריכלית משמעותית בשילוב שבין פיסול והנדסת מבנים. בעיצובו הוא משלב בין היבטים של יציבות ושל אי יציבות והמבקרים בו מעורבים בחוויה האמנותית באמצעות עליה במעלה הלולייני, המהווה חלק מהמבנה. המגדל זכה גם לתשבחות וגם לביקורות על עיצובו הנועז. בחלק מהביקורות כונה המגדל "פרויקט ראוותני" ונטען כי כיצירת אמנות במרחב הציבורי, אין לו ערך שיישאר גם בדורות הבאים.

ביוני 2016 נחנכה כאטרקציה במגדל מגלשה סגורה באורך 178 מטרים מראש מגדל התצפית עד הקרקע. המגלשה שקופה בחלקה ומתפתלת סביב מסבכי המגדל 12 פעמים וזמן הגלישה בה כ-40 שניות. את המגלשה תכנן המעצב האירופי קרסטן הלר.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **ארסלורמיטאל אורביט** |

* אתר האינטרנט הרשמי של ארסלורמיטאל אורביט (באנגלית)
* הילה שמר, בוריס ג'ונסון היה רוצה ברקזיט ממנו: כישלון פסל הראווה האולימפי בלונדון, באתר Xnet‏, 27 באוגוסט 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  שאול אדר, לונדון מתמרקת לקראת האולימפיאדה, באתר הארץ, 17 בפברואר 2012
2. ↑  אבירם ברט, לונדון, לא רק אולימפיאדה: אירועי הקיץ בלונדון, באתר הארץ, 27 ביולי 2012
3. ↑  איתן בייגל, ‏פרויקט גרנדיוזי: הושלמה בניית המגלשה הארוכה בעולם, באתר גלובס, 14 במאי 2016
**ארסטנוזאורוס** (שם מדעי: ***Arstanosaurus***; מילולית: "לטאת באר ארסטן") הוא סוג דינוזאור צמחוני מקבוצת האורניתופודים אשר התקיים במשך הקרטיקון העליון שלפני 85 עד 84 מיליון שנה מזמננו במרכז אסיה והוא נחשב לקרוב של ההדרוזאוריים או לפי מספר חוקרים לקרוב של הצרטופסים. מספר חוקרים אף טוענים שדינוזאור זה הוא "כימרה" (אנ') משולבת משני דינוזאורים נפרדים. מספר חוקרים גם קבעו שהסוג המבוטל *Gadolosaurus*, כנראה שייך לסוג זה.

המאובנים של דינוזאור זה התגלו בתצורות בוסטוב (Bostobe Formation) שבקזחסטן והוא נאסף בשנות ה-90 מממצאים בודדים שכללו רק שרידים של חלק מהלסת העליונה וחלקים מעצם הירך, אשר דמו להדרוזאורים קדומים כמו הבקטרוזאורוס או אף לאיגואנודוניים. לצידו התגלו שרידי הדרוזאור לא מזוהה נוסף - *Batyrosaurus*. הסוג תואר בידי החוקרים Shilin ו-Suslov ב-1982 ונכלל בו מין יחיד - *Arstanosaurus akkurganensis*.

ככל הנראה היה זה אוכל צמחים בינוני שנע על רגליו האחוריות והיה בעל שורת שיניים שהתחלפו כל הזמן כדי למנוע שחיקה.

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
**תמר קנרי** (שם מדעי: ***Phoenix canariensis***) הוא מין ממשפחת הדקליים, קרוב משפחה של התמר המצוי. מוצאו של התמר הקנרי באיים הקנריים, והוא משמש כעץ נוי.

תיאור
-----

עץ התמר הקנרי הוא דקל בגובה 10–20 מטר, המגיע לפעמים עד 40 מטרים. בעל עלים מנוצים, באורך 5–6 מטרים, עם 800–1000 עלעלים היוצאים מכל אחד מצידי השדרה. העלים בצבע ירוק, כהה יותר משל התמר המצוי,

הפרי צהוב-כתום בעל צורה אליפטית, עם בית גלעין באורך כ-2 סנטימטרים, המכיל גלעין אחד. הפרי אכיל, אך לא נחשב טעים ובדרך כלל לא משמש למאכל אדם.

פרי התמר הקנרי נאכל על ידי ציפורים ועטלפי פירות.

* פירותפירות
* פרחיםפרחים
* גזעגזע

גידול
-----

לרוב נוהגים לגדל תמר קנרי באזורים בעלי אקלים ים-תיכוני, אך גם באזורים סובטרופיים אחרים.

בניגוד לעצים אחרים הנגזמים לשיפור המראה, לרוב אין גוזמים את התמר הקנרי.

שימושים
-------

התמר הקנרי משמש כעץ נוי.

מלשד התמר מפיקים סירופ (Miel de palma).

### לנטילת ארבעת המינים

בעקבות מאמר של פרופ' יהודה פליקס המראה את שונות הדקל הקנרי מעץ תמר מצוי בטעם הפירות ועוד, נחלקו פוסקים האם הלולב של הדקל הקנרי כשר למצוות ארבעת המינים. לדעת הרב משה פיינשטיין הוא פסול, וכן לדעת הרב בן-ציון אבא-שאול. לעומת זאת לדעת הרב שלמה זלמן אוירבך וכן לדעת הרב עובדיה יוסף ניתן לברך עליו

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תמר קנרי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* TPL
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* Tropicos
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  תמר קנרי באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  Morici,
Phoenix canariensis in the Wild, Principes, 42(2), 1998, pp. 85-89, 92-93
3. ↑  תמר קנרי באתר "צמח השדה"
4. ↑  אגרות משה, חלק ד' סימן קכג.
5. ↑  אור לציון חלק ד' סימן לב.
6. ↑  יביע אומר חלק ט' אורח חיים סימן סד.
חייל בגדוד נהגי הפרדות בצה"ל חובש כובע היטלמאכר, 1949
**כובע הִיטֶלמָאכֶר** (מיידיש: היטלמאַכער, כובען) הוא כובע מצחייה שבחלקו האחורי יריעת בד המכסה את העורף, שהיו חלק ממדי צה"ל הראשונים.

הכובע עשוי בד בצבע חאקי. בחלקו האחורי תפורה יריעת בד, מקופלת או מגולגלת, שאותה ניתן לפרוש כדי להגן על העורף מפני חדירת חול לחולצה וכהגנה מקרינת השמש על העורף. הכובע עוצב בדומה לכובעים שהיו בשימוש לגיון הזרים הצרפתי. 

הכובעים הראשונים מסוג זה התקבלו כתרומה של יצרני כובעים יהודים-אמריקאים. חבר מזכירות ההסתדרות בתל אביב, אהרן בקר, שמונה למשימות רכש לצה"ל המתהווה, נסע לניו יורק, וקיבל במתנה 100 אלף כובעים מאיגוד הכובענים היהודים באמריקה (ייִדישע היטלמאַכער אין אַמעריקע). בצדו הפנימי של הכובעים נרקם הכיתוב ביידיש: "אַ מתנה פֿון אמריקאנער היטל-מאַכער" (מתנה מהכובענים (היהודים) באמריקה), ומכאן זכה הכובע לשמו זה.

כובעי היטלמאכר היו הראשונים שהתקבלו לצה"ל, ועליהם לראשונה הופיע סמל כובע רשמי של צה"ל – מגן דוד ועליו חרב וענף זית עם כתובת למטה: צבא הגנה לישראל. תג כובע זה הפך במהלך שנות החמישים לתג כובע בלעדי של הרמטכ"ל.

מאוחר יותר הוחלף הכובע בכומתה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כובע היטלמאכר** בוויקישיתוף
* Israeli Army 'Hitelmacher' Hat בבלוג: היסטורמה - החנות המקוונת להיסטוריה, אין תאריך
* כובע היטלמאכר, באתר "נוסטלגיה אונליין"

הערות שוליים
------------

1. ↑  יוסף לפיד, מדברים עליהם השבוע | חסרה לו שנת-ותק, מעריב, 12 באוגוסט 1960.
2. ↑  כובע היטלמאכר
3. ↑  יורם פריד, למה? כובע!, מעריב, 14 בנובמבר 1971.
**GlobalSecurity.org** הוא ארגון אמריקאי ללא מטרות רווח, לא פוליטי ועצמאי, המשמש כצוות חשיבה, קבוצת מחקר וייעוץ. לארגון יש גם אתר אינטרנט.

אתר האינטרנט של GlobalSecurity הושק בדצמבר 2000, ומתאר את עצמו כארגון למדיניות ציבורית שמטרתו להיות מקור מהימן למידע רקע ומידע על עניינים שעל סדר היום הציבורי בתחומי הביטחון, חלל, מודיעין, נשק להשמדה המונית וביטחון פנים. הארגון מספק את המידע לציבור הרחב באמצעות אתר האינטרנט שלו. משרדי הארגון שוכנים באלכסנדריה, וירג'יניה, ארצות הברית.

האתר מספק חדשות וניתוח של מערכות נשק ותעשיית הנשק, מידע מקיף אודות תוכניות, גופים, ומתקנים הקשורים לצבא, חלל ונשק להשמדה המונית. האתר מציג גם תצלומי לוויין של מתקנים צבאיים מסווגים וניתוח שלהם. GlobalSecurity.org מספק מסמכים פוליטיים - חקיקה, פולמוסים פוליטיים, שימועים, ודו"חות - חומר שעשוי לא להיות זמין במקום אחר באינטרנט, ו-GlobalSecurity.org מצהיר שהוא מציג אותו כדי שיהיה נגיש יותר לקוראיו.

האתר נגיש לקוראיו בחינם והכנסותיו מבוססות על פרסום מקוון. קהלי היעד של האתר הם "מומחים בתחום", "מנהיגים בכירים", "צוותים זוטרים ומתמחים", "אזרחים מודאגים", ו"כתבי חדשות"; האחרונים, לפי האתר, הם קהל היעד החשוב ביותר שלו.

GlobalSecurity.org התפצל מ-www.fas.org, האתר של פדרציית המדענים האמריקניים (FAS), המעסיקה הקודמת של מנהל GlobalSecurity.org, ג'ון פייק. חלק מתכני האתר הוכנו על ידי פייק במקור עבור האתר של FAS.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של GlobalSecurity.org (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  www.fas.org
מיקום הצינור העורקי בין אבי העורקים והעורק הריאתי
**הַצִּנּוֹר הָעוֹרְקִי** (TA: ductus arteriosus) הוא כלי דם בבית החזה של העובר המחבר את עורק הריאה ישירות אל אבי העורקים, וכך עוקף את מחזור הדם הריאתי (המכונה גם המחזור הקטן). תפקידו של כלי דם זה הוא לצמצם את ספיקת הדם המוזרמת אל ריאות העובר, וזאת נוכח אי יכולתם לשמש לנשימה (קליטת חמצן ופליטת פחמן דו-חמצני). הצינור נסגר זמן קצר לאחר הלידה, מתנוון ומסיים בכך את תפקידו.

צינור עורקי שאינו נסגר לאחר הלידה נחשב לסוג של מום לב מולד הקרוי צינור עורקי פתוח (patent ductus arteriosus; ובראשי תיבות: PDA). מום זה גורם לספיקה בלתי מספקת של דם לריאות ולאוושה מתמדת, וההסתמנות הקלינית דומה לזו של פגם במחיצה הבין-חדרית או פגם במחיצה הבין-פרוזדורית. ילד שבו נותר הצינור פתוח יתקשה לבצע פעולות גופניות מאומצות הדורשות חמצון מהיר. לעיתים הצינור נסגר מעצמו בילדות, אך ברוב המקרים דרוש ניתוח שבו הצינור נקשר ונחסם למעבר דם.
לאחר סגירת המעבר נותר שריד שלו בין אבי העורקים לעורק הריאה הנקרא ligamentum arteriosum.

ראו גם
------

* הנקב הסגלגל

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **צנור עורקי** |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **דוקטוס ארטריוזוס** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **הצינור העורקי** |

* הצינור העורקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TE: E5.11.2.1.2.0.17

 |
**רוברטו גוֹיְטְרֶה** (באיטלקית: **Roberto Goitre**;‏ 1927, טורינו - 1980, פיאצ'נצה) היה מנצח מקהלה, מלחין ומורה איטלקי.

חייו
----

עם סיום לימודיו האקדמיים, התמסר גויטרה לניצוח מקהלות ובראשית שנות ה-60' של המאה ה-20 הזמין אותו מרצ'לו אבאדו לכהן כמנצח המקהלה בקונסרבטוריון "ג'וזפה ניקוליני" בפיאצ'נצה, שם נשאר עד סוף חייו.

בשנות ה-70' וה-80' עסק גויטרה בחקר שיטת ההוראה המוזיקלית והחינוך המוזיקלי של זולטאן קודאי, ובמסגרת מחקרו זה עשה תקופה ארוכה בהונגריה. כמו כן העמיק את ידיעותיו בנעימות איטלקיות והונגריות, ששימשו אותו מאוחר יותר ביצירת תרגילים ודוגמאות לעבודתו המפורסמת ביותר, ה"Cantar Leggendo", שיטת הוראה שמשמעה "לשיר מקריאה". הספר יצא לאור בשנת 1972 בבית ההוצאה סוביני צרבוני.

שיטה זו הייתה הליבה של שיטה חדשה להוראת מוזיקה, המתאימה ללימוד ילדים משנות חייהם הראשונות ואילך. שיטה זו אמורה לעזור לילדים ללמוד, בדיוק כפי שהם לומדים לדבר, את מה שאפשר לתאר בכל המובנים כשפת אם מוזיקלית.

בין 1968 ל-1980 יישם רוברטו גויטרה את ידיעותיו בתחום החינוך המוזיקלי במקהלות שייסד: ה"פיקולי קינטורי" בטורינו ואחריה את ה"קורו פארנזיאנו". לאחר מותו, עברה משרת מנצח המקהלה השנייה למריו פיגאציני.

גויטרה הקדיש את כל חייו להוראת מוזיקה ולמוזיקה מקהלתית. הוא זה שייסד, בראשית שנות ה-70' את כתב העת "לה קרטלינה", המהווה עד ימינו מקור מידע בתחומי המוזיקה המקהלתית והוראת המוזיקה. כיום מנהל את כתב העת מארקו בוסקיני.

ראו גם
------

* שיטת קודאי
* פסיכולוגיה של המוזיקה

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר בית ההוצאה סוביני צרבוני

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר הוצאת סוביני צרבוני
2. ↑  אתר הוצאת סוביני צרבוני

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb16189705n (data)
* GND: 1031911510
* ISNI: 0000 0000 7740 2690
* LCCN: no2018094334
* VIAF: 107625889
* WorldCat: lccn-no2018094334

 |
איור ממהדורת 1923. צייר: פרדריק קייליי רובינסון (אנ')
איוואן מוסקבין בתפקיד החתולה
**הציפור הכחולה** (בצרפתית: **L'Oiseau bleu**) הוא מחזה מאת מוריס מטרלינק. בכורת המחזה נערכה בתיאטרון האמנותי של מוסקבה של קונסטנטין סטניסלבסקי ב-1908. ב-1910 הועלה המחזה בברודוויי. ב-1919 חיבר אלברט וולף את האופרה הציפור הכחולה על פי המחזה. למחזה נעשו מספר עיבודים לקולנוע, בהם סרט מ-1940 בכיכובה של שירלי טמפל, שנוצר כתגובה של אולפני המאה ה-20 ל"הקוסם מארץ עוץ" של אולפני MGM וסרט מ-1976, קופרודוקציה אמריקאית-סובייטית בבימויו של ג'ורג' קיוקור ובכיכובם של אליזבת טיילור, ג'יין פונדה, אווה גרדנר, סיסלי טייסון, רוברט מורלי ואחרים, שנועד להיות הצלחה ונחל כישלון חרוץ.

המחזה הוא מחזה סימבוליסטי בו מופיעים עקרונות ורגשות כדמויות דוברות במחזה. המחזה מעוצב כחלום ערב חג המולד ומתאים להצגה בערב חג המולד.

עלילת המחזה
-----------

המחזה מספר על שני ילדים, טילטיל (Tyltyl) הבן ומיטיל (Mytyl) הבת, בחיפושם אחר האושר המיוצג על ידי ציפור כחולה. במסעם החלומי, הם נעזרים בפיה הטובה ברילון (Bérylune), בכלב טיילו (Tylo), בחתולה טיילט (Tylette), באור המנורה, אש האח, הלחם, המים והחלב, שאת כולם הופכת הפיה לדמויות אנושית.

הילדים הם בני-עניים המקנאים בעשירים, הפיה מסבירה להם שהאושר אינו טמון בעושר ושאל להם לחפש אחר עושר אלא עליהם להיות מאושרים באמת. הילדים עורכים את החיפוש אחר האושר - הציפור הכחולה - במקומות רבים ושונים. בהם ארץ העבר, היער (שעציו מפצירים בילדים לנטוש את ההרפתקה), בחיי עושר ובקרב תינוקות שטרם נולדו.

לבסוף, אחרי שהם לא מוצאים את הציפור, מתברר שהציפור הייתה כל הזמן בביתם הדל.

הדמויות העיקריות
----------------

* הילד טילטיל
* הילדה מיטיל
* אור המנורה
* הפיה ברילון
* אבא טיל
* אמא טיל
* הכלב טיילו
* החתולה טיילט
* אש האח
* לחם
* מים
* חלב
* סבא וסבתא (מתים)
* אחיהם ואחריותיהם של הילדים (3 בנים ו-3 בנות, מתים)
* השכנה ברלינגוט
* חיות משק
* עצי היער
* תינוקת שטרם נולדה

המחזה בעברית
------------

### על הבמה

המחזה הועלה בהפקה מלאה בתיאטרון הבימה ב-1952 בבימויו של רנטו מורדו לפי תרגומו של שמעון הלקין ובכיכובם של שושנה רביד ובתיה קנטור כילדים, שפרירה זכאי בתפקיד החלב ושלמה בר-שביט בתפקיד האש. ובהשתתפות מיטב כוכבי התיאטרון המבוגרים חנה רובינא בתפקיד הלילה, יהושע ברטונוב בתפקיד הכלב ורפאל קלצ'קין בתפקיד החתול.

בשנת 1962 הועלה המחזה כמחזמר בבימוי מנחם גולן, בתרגומו של אוריאל אופק ועם לחנים מאת מרדכי אולרי-נוז'יק בהפקת תיאטרון "תילון" ("התיאטרון ישראלי לילדים ולנוער" של מנחם גולן). שיר הנושא הוקלט על ידי מרים אביגל.

### תרגומים

המחזה תורגם לעברית לפחות ארבע פעמים:

* תרגום ש' הלקין, תל אביב: שטיבל (דפוס "הפועל הצעיר"), תרפ"ח. (מהדורה נוספת: תל אביב: מסדה, תשי"ג.)
* תרגום אוריאל אופק (על פי מוריס מטרלינק), תל אביב: עופר, [תש"ם].
* תרגום שלמה טנאי, תל אביב: יבנה ('מבחר אגדות העולם'; 12), 1982.
* תרגום אמיר לביא - תרגום מלא נגיש באופן חופשי ברשת

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הציפור הכחולה** בוויקישיתוף
* המחזה המלא, פרויקט גוטנברג
* תרגום אמיר לביא - תרגום מלא נגיש באופן חופשי ברשת
* רשימת ההפקות של המחזה בברודוויי
* הפקת "הבימה"
* הציפור הכחולה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  הפקת "הבימה"
2. ↑  "הציפור הכחולה" ב"תילון", הארץ, 30 בנובמבר 1962
3. ↑   הציפור הכחולה, בביצוע מרים אביגל, סרטון באתר יוטיוב
**ידידי ישראל באירופה** (באנגלית: European Friends of Israel (**EFI**)) הוא ארגון עבר אשר פעל בבריסל עד 2015 והיה מורכב מחברים בפרלמנט האירופי ובפרלמנטים של המדינות החברות באיחוד. מטרת הארגון היתה "יצירת יחסים מדיניים חזקים יותר והבנה עמוקה יותר בין אירופה וישראל".

הארגון נוסד בספטמבר 2006 על ידי 300 חברים, בהם חברי הפרלמנט האירופי וחברי פרלמנטים לאומיים של מדינות האיחוד, מתוך כוונה לאגד תחת קורת גג אחת את כל קבוצות הידידות עם ישראל הפועלות במדינות האיחוד האירופי ובפרלמנט האירופי.

הארגון הפעיל שדולה בת עשרות חברים הפועלת בפרלמנט האירופי, בהם גונר הומארק משוודיה אשר כיהן כיושב ראש ועדת החוץ של האיחוד האירופי. הארגון פעל לסיכול יוזמות חקיקה אנטי ישראליות, אירגן כנסי תמיכה בישראל ופרש חסות על אירועים יהודים שנערכים בפרלמנט של האיחוד האירופי.

בשנת 2015 נסגר הארגון ופעולתו נפסקה.

ראו גם
------

* ידידי ישראל במפלגה השמרנית
* נוצרים ידידי ישראל
* יוזמת ידידי ישראל

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ידידי ישראל באירופה

הערות שוליים
------------

1. ↑  'לא חייבים להסביר התמיכה בישראל', באתר ערוץ 7, 14 בספטמבר 2006
2. ↑  על טיולים, פוליטיקה ודמוקרטיה
3. ↑  אור יקרות בפרלמנט האירופאי
**משה ולין** (נכתב גם **ואלין**) (7 במאי 1906 - 25 באוגוסט 1979) היה אמרגן, מפיק ואיש תיאטרון ישראלי. מראשוני האמרגנים העבריים בארץ.

ביוגרפיה
--------

משה ולין נולד בי"ב באייר תרס"ו לרב צבי הירש וואלון ולשרה לבית וילקומירסקי בעיירה שווינציאן שליד וילנה, ליטא, אז חלק מן האימפריה הרוסית. היה מנעוריו חבר בתנועת הנוער החלוץ. עלה לישראל בשנת 1926, כחלוץ צעיר, והצטרף לפלוגת הכובש, שהקימה לימים את קיבוץ רמת הכובש.

בהמשך עזב ולין את הקיבוץ ולמד בסטודיו לדרמה של מנחם גנסין. הוא הצטרף לתקופה קצרה כשחקן תיאטרון ללהקת התיאטרון הסאטירי "הקומקום".

בשנת 1929 שינה כיוון בחייו והפך לאמרגן (מקצוע שכונה אז בשם "אימפרסריו"). הוא החל את עבודתו כמלווה להקות עבריות במסעותיהן לחוץ לארץ, ליווה וארגן מסעות ומופעים גם לאמנים בודדים.

בשנת 1943 הקים משה ולין את תיאטרון "לי-לה-לו", תיאטרון קברט סאטירי, שהתקיים כעשור שנים בארץ. בין השחקנים-זמרים שגילה בתקופה זו הייתה גם שושנה דמארי. ולין שימש גם כמנהל התיאטרון.

משה ולין כתב על חייו כאמרגן בספר זיכרונותיו "מיומנו של אימפרסריו".

משה ולין נפטר בתל אביב בב' באלול תשל"ט ונטמן בבית העלמין הדרום. הוא היה נשוי שלוש פעמים. אשתו הראשונה הייתה שושנה לבית אוקראינץ. אשתו השנייה הייתה הזמרת שרה-אסנת הלוי. בשלישית נישא לזמרת חנה אהרוני. לוולין היו שני בנים - יאיר שנפטר בשנות העשרים לחייו ודני ואלין, במאי טלוויזיה במקצועו.

עיריית תל אביב קראה רחוב על שמו בשכונת ניר אביב בדרום העיר.

ספרו
----

* י. א. שפי (עורך), **מיומנו של האימפרסריו משה ולין**; תל אביב: במת-האמנים, תש"א.
	+ מהדורה חדשה: **ימים של חול וכוכבים: אימפרסריו עברי בארצנו הקטנטונת**; ערך והביא לדפוס: אריה חשביה, תל אביב: י' גולן, 1998.

קישורים חיצוניים
----------------

* משה ולין, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב
* משה ולין, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב
* דוד תדהר (עורך), "משה שמעון ואלין", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1250
* מירית שם-אור, דולה הפנינים המזרחיות, דבר, 18 ביוני 1969
* א. כנרתי, משה ואלין: מגלה הכוכבים, דבר, 20 ביולי 1972
* אריה כנרתי, משה ולין, דבר, 29 באוגוסט 1979 (עם מותו)
* ריאיון עם דני ואלין, בנו של משה, על אביו

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007515312205171
* LCCN: nr99035391
* VIAF: 76239724
* WorldCat (עם VIAF): 76239724

 |
**נִתּוּחַ לְהַחְלָפַת מַסְתֵּם** הוא ניתוח שבו מוחלף אחד ממסתמי הלב במסתם מלאכותי או במסתם ביולוגי (שתל מאדם או מחיה). הניתוח מבוצע על פי רוב במצבים של היצרות או אי-ספיקה מדרגה חמורה של אחד ממסתמי הלב. ישנם ארבעה סוגי ניתוחים, לפי סוג המסתם המוחלף: ניתוח להחלפת מסתם אבי העורקים, ניתוח להחלפת המסתם הצניפי, ניתוח להחלפת המסתם התלת-פסיגי וניתוח להחלפת מסתם עורק הריאה. כ-100,000 ניתוחים להחלפת מסתם מבוצעים מדי שנה בארצות הברית.

התמותה לאחר ניתוח להחלפת מסתם תלויה במשתנים רבים, לרבות סוג המסתם המוחלף, ביצוע ניתוח מעקפים במקביל להחלפת המסתם וגורמים התלויים באדם המנותח. אחוזי התמותה מניתוח להחלפת מסתם אבי העורקים עומדים על 3.2%, בעוד אלה מניתוח להחלפת המסתם הצניפי עומדים על 5.7%.

בעשור השני של המאה ה-21 אישר מנהל המזון והתרופות האמריקאי לשימוש הליך החלפת מסתם בצנתור (TAVI או TAVR) במטופלים שאינם נתיחים או שהסיכון הניתוחי עבורם גבוה. כמו כן נמצא בשימוש הליך להחלפת המסתם הצניפי בצנתור.

סוגי מסתמים חלופיים
-------------------

סוג המסתם החלופי משפיע על אופן הטיפול אחרי הניתוח וזמן החיים של המסתם. מסתם ביולוגי, שמקורו בדרך כלל בפרה או חזיר (אין בכך בעיה הלכתית), אינו דורש נטילת נוגדי קרישה ולפיכך מומלץ למי שעשויים להתקשות בלקיחה קבועה של כדורים. מנגד, משך החיים של המסתם הביולוגי הוא 10–15 שנים, ולפיכך הוא מומלץ יותר למנותחים מבוגרים. משך החיים של המסתם המכני, בהיותו מלאכותי ובמקרים רבים עשוי טיטניום, הוא שנים רבות, אך הוא דורש שימוש קבוע בנוגדי קרישה. השימוש במסתם מלאכותי נפוץ אצל מנותחים צעירים יחסית.[דרוש מקור] טכניקת הניתוח של מסתמים מלאכותיים מתעדכנת לפרקים וב-2007 כבר התחיל באירופה שימוש במסתמים ללא תפרים (SU-AVR). ב-2015 נמצאים בשימוש 3 סוגי מסתמים ללא תפרים או מסתמים בהחלפה מהירה ויעילותם נבחנת במחקרים שונים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניתוח להחלפת מסתם** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Mayo Clinic leads FDA trial of next-generation sutureless aortic valve replacement technology - For Medical Professionals - Mayo Clinic, www.mayoclinic.org
2. ↑  Marco Di Eusanio, Kevin Phan, Sutureless aortic valve replacement, **Annals of Cardiothoracic Surgery** 4, 2015-03-01, עמ' 123–130 doi: 10.3978/j.issn.2225-319X.2015.02.06

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
גידול ממאיר (אדנוקרצינומה) בראש הלבלב שנכרת בניתוח ויפל
**ניתוח ויפל** (באנגלית: **Whipple surgery**), ידוע אף בשם **הליך ויפל** (באנגלית: **Whipple procedure**) ובשם **פנקריאטיקודואודנקטומי** (בלטינית: **Pancreaticoduodenectomy**) הוא ניתוח ארוך ומורכב בחלל הבטן, המתבצע על הלבלב, התריסריון, ואיברים פנימיים נוספים. יעודו העיקרי של ניתוח זה הוא לטיפול בגידולים ממאירים בראש הלבלב, גידולים ממאירים בצינור המרה או בתריסריון סמוך ללבלב.

היסטוריה
--------

ההליך הניתוחי הננקט בניתוח ויפל תואר לראשונה על ידי אלסנדרו קודיווילה בשנת 1898. השימוש הראשון בהליך לסרטן התרסריון בוצע על ידי המנתח הגרמני ואלטר קאוש בשנת 1909 ותואר על ידו בספרות הרפואית בשנת 1912. ההליך נקרא על שמו של המנתח האמריקאי אלן אולדפת'ר ויפל, אשר שכלל את שיטת הניתוח ופרסמה בשנת 1935, ואף הוסיף ושכלל את השיטה לאורך השנים.

הליך הניתוח
-----------

הרעיון הבסיסי בהליך ניתוח ויפל הוא בעובדה שראש הלבלב מקבל אספקת דם מאותו עורק המוביל אף לתרסריון. כלי דם זה עובר דרך הלבלב, כך שבעת כריתת הלבלב, מתחייבת אף כריתת התריסריון. הסרת ראש הלבלב ללא כריתת התריסריון, תותיר את האחרון ללא אספקת דם מספקת.

ההליך המקובל של ניתוח ויפל כולל כריתה של החלק הרחיקני של הקיבה, החלק הראשון והשני של התריסריון, ראש הלבלב, החלק הרחיקני של צינור המרה המשותף, המעי הריק הקריבני, בלוטות הלימפה באזור הניתוח, וכיס המרה. חלקו המשחזר של הניתוח מורכב מחיבור החלק הנותר של הלבלב למעי הריק וחיבור צינור המרה למעי הריק, כדי לאפשר למיצי העיכול ומיצי המרה לזרום לדרכי העיכול וכן חיבור של הקיבה אל המעי הריק כדי לאפשר מעבר מזון.

ניתוח מורכב זה בוצע במקורו בשני חלקים, אולם בשנת 1940 שכלל ויפל את שיטת הניתוח ואיפשר לעשותו כהליך בודד. אורך הניתוח בממוצע בין ארבע לשבע שעות. סיכון התמותה מניתוח ויפל בארצות הברית הוא כ-5%. לאחר החלמה מן הניתוח חולים עלולים לסבול מקשיי עיכול ומירידה במשקל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניתוח ויפל** בוויקישיתוף
* סרטון אנימציה המתאר את ניתוח ויפל, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  O. Whipple, W. B. Parsons, C. R.Mullins. Treatment of carcinoma of the ampulla of Vater. **Annals of Surgery**, Philadelphia, 1935, 102: 763-779.
2. ↑  About Whipple Procedure

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
**ניתוח מגמות**היא הפרקטיקה של איסוף מידע תוך ניסיון לזהות דפוס. בכמה תחומי מחקר, המשמעות של המונח "ניתוח מגמות" מוגדרת באופן פורמלי יותר.

אף על פי שניתוח מגמות משמש לעיתים קרובות כדי לחזות את העתיד, הוא יכול לשמש גם להערכת הסבירות של השערות לגבי אירועים ותהליכים בעבר, כגון כמה מלכים קדומים נראה כי שלטו בין שני תאריכים, בהתבסס על נתונים כמו מספר השנים הממוצע שידוע כי מלכים אחרים שלטו.

ניהול פרויקטים
--------------

בניהול פרויקטים, ניתוח מגמות היא טכניקה מתמטית, שבמסגרתה משתמשים בתוצאות ידועות מהעבר כדי לחזות תוצאות עתידיות. פעולה זו מושגת על ידי מעקב אחרי השונות של עמידה במסגרות זמנים ועלות. בהקשר זה, ניתוח המגמות הוא כלי לבקרת איכות.

סטטיסטיקה
---------

בסטטיסטיקה, ניתוח מגמות מתייחס לעיתים קרובות לטכניקות חילוץ של דפוס התנהגות בסיסי בסדרה עתית, אשר אחרת היה מוסתר חלקית או כמעט לחלוטין על ידי רעש. אם ניתן להניח שהמגמה היא ליניארית, ניתוח מגמות יכול להיעשות באמצעות הכלים של ניתוח רגרסיה, כאשר המטרה היא למצוא מודל ליניארי שמתאים לתצפיות. כאשר ניתן להניח שהמגמה אינה ליניארית, בדיקת מגמה יכולה להיעשות על ידי שיטות לא פרמטריות, כגון מבחן מאן-קנדל. ניתן להשתמש גם בהחלקה לצורך בחינה וויזואליזציה של מגמות לא ליניאריות.

ראו גם
------

* אקסטרפולציה
* חיזוי מזג אוויר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניתוח מגמות** בוויקישיתוף
* ניתוח מגמה בסקרים, נושאים, דעות ותשובות

הערות שוליים
------------

1. ↑  February 2004, John Immerwahr, *Public Agenda*, Public Attitudes on Higher Education – A Trend Analysis, 1993 to 2003
2. ↑  Project Management Book of Knowledge, *PMBOK*, PMI, 1997, page 334.
**אוכוס** היה נסיך פרסי, בנו של דריווש השלישי. 

המידע עליו מועט מאוד. למעשה הוא נזכר בשמו רק פעם אחת, בידי קורטיוס רופוס. על פי ההערכות הוא נולד באזור שנת 327 לפנה"ס. אביו היה דריווש השלישי מלך האימפריה הפרסית, ואמו הייתה סטטירה הראשונה. היו לו שתי אחיות: ברסינה ודריפטיס. בשנת 333 לפנה"ס, כאשר היה בן שש, נפלו הוא, אחיותיו, אמו וסבתו סיסיגמביס בשבי אלכסנדר הגדול מלך מוקדון. אלכסנדר גילה יחס אדיב מאוד כלפי השבויים, והגיע בעצמו לבקר באוהלם. קורטיוס ודיודורוס מספרים שאלכסנדר הוקסם מאוכוס, נישק וחיבק אותו, והבטיח להעניק לו חינוך כאילו היה בנו. אלכסנדר התרשם מאוד מכך שהילד הקטן אינו מגלה פחד מפניו, והעיר שבגיל צעיר ילד זה מגלה אומץ רב יותר מאשר אביו שברח משדה הקרב.

מכאן ואילך לא ידוע מאומה על גורלו. מיעוט אזכוריו במקורות מעיד על כך שהוא מת בילדותו. מכיוון שהוא כבר הגיע לגיל שבו ילדים שרדו מחלות ילדות, נראה שחרף הבטחותיו, אלכסנדר הורה להוציא את הילד להורג. אלכסנדר ניסה אותה תקופה לבסס את טענתו לכתר הפרסי, ולא יכול היה לעשות זאת כאשר לדריווש ישנו בן זכר יורש עצר.

הערות שוליים
------------

1. ↑  קורטיוס, ספר רביעי, 11, 6.
2. ↑  י. מודז'ייבסקי, **אלכסנדר מוקדון**, הוצאת הדר, 1960. עמ' 52.
3. ↑  י. מודז'ייבסקי, **אלכסנדר מוקדון**, הוצאת הדר, 1960. עמ' 54.
4. ↑  דיודורוס, ספר שבעה עשר, 38. קורטיוס, ספר שלישי, 12, 26.
5. ↑  אוכוס באתר ליוויוס
במדעי המחשב, **ניתוח מילולי** (באנגלית: **Lexical analysis**) הוא השלב הראשון בתהליך ההידור, בו מתורגם הקוד שכתוב בשפה עילית לשפת מכונה. בשלב זה, מתבצע תרגום של רצף התווים לרצף של **אסימונים** קבועים (כגון: מזהה, מספר, פסיק, סוגריים וכו').

תוכנית או פונקציה אשר מבצעת את הניתוח המילולי נקראת מנתח מילולי (lexer) או סורק (scanner).

תפקידו של המנתח המילולי הוא לבדוק עבור כל משפט האם אבני הבניין שמרכיבות אותו הן חוקיות לפי הגדרות שפת התכנות. לרוב, הגדרת אבני הבניין החוקיות מתבצעת בעזרת ביטויים רגולריים, ובהתאמה הסורק מתבסס על אוטומט סופי. תהליך פירוק המשפט נקרא Tokenize, כלומר, סיווג כל אבני הבניין לקטגוריות שלהם. בתהליך זה כל מילה במשפט (Lexeme) מסווגת ומוחלפת באסימון (Token) אליו היא מתאימה. האסימון הוא למעשה מחרוזת שהוקצתה לה (assigned) משמעות כלשהי, והוא בנוי (structured) כזוג המורכב משם האסימון וערך האסימון (אופציונלי). אסימונים נפוצים הם:

* מזהה (identifier): שמות שהמתכנת בוחר;
* מילת מפתח (keyword): שמות שכבר נמצאים בשפת התכנות;
* מפריד (seperator): סימני פיסוק ומפרידים זוגיים;
* אופרטור: סמלים המבצעים פעולות על ארגומנטים ומולידים תוצאות;
* ליטרל (literal): ערך מספרי, לוגי, או טקסטואלי;
* הערה (comment): שורה, בלוק של שורות.

| שם אסימון | ערכי אסימון לדוגמה |
| --- | --- |
| מזהה (identifier) | `x`, `color`, `UP` |
| מילת מפתח (keyword) | `if`, `while`, `return` |
| מפריד (seperator) | `}`, `(`, `;` |
| אופרטור | `+`, `<`, `=` |
| ליטרל | `true`, `6.02e23`, `"music"` |
| הערה (comment) | `/* Retrieves user data */`, `// must be negative` |

בדרך כלל, המנתח המילולי לא בודק האם רצף האסימונים הוא אכן חוקי לפי חוקי השפה. לדוגמה, מנתח לקסיקלי טיפוסי ינתח ויאבחן תווים מסוג סוגריים לאסימונים המתאימים, אך לא יבדוק האם לכל "(" קיים ")". בדיקת תקינות של משפטים שלמים, מבחינת המבנה שלהם מתבצעת בשלב הבא, שלה הניתוח הסינטקטי (ניתוח תחבירי).

דוגמה
-----

הפקודה: 

```
sum = a + b;

```

עשויה להיות מתורגמת לרצף האסימונים הבא:

```
Tok_id("sum")
Tok_assign
Tok_id("a")
Tok_plus
Tok_id("b")
Tok_semicolon

```

קישורים חיצוניים
----------------

* ניתוח לקסיקלי וכלי Lex
* ניתוח לקסיקלי, אתר הטכניון קובץ PPT

הערות שוליים
------------

1. ↑  page 111, "Compilers Principles, Techniques, & Tools, 2nd Ed." (WorldCat) by Aho, Lam, Sethi and Ullman, as quoted in
**קרב קנטון** (בסינית: **廣州城戰役**) התחולל במהלך מלחמת האופיום השנייה בין כוחות בריטים וצרפתים לבין מגנים סינים בין ה-28 ל-31 בדצמבר 1857 והסתיים בניצחון האירופאים.

על אף שהצי המלכותי הבריטי השמיד את ספינות הג'ונקה הסיניות במהלך הקיץ, התמהמהו הבריטים והצרפתים מלתקוף את קנטון (השם בו כינו האירופאים את העיר הסינית הנקראת כיום גואנגג'ואו) בשל המרד ההודי הגדול. כוחות אירופאים סיירו את העיר ב-22 בדצמבר וכשבוע לאחר מכן, ב-28 בדצמבר, החל הקרב בהפגזה ימית ובתפיסת הכוחות האירופאים את מבצר לין (Lin's Fort) כקילומטר ומחוצה מהחוף. למחרת היום נחתו הכוחות התוקפים בדרום-מזרח העיר, בסמוך לנקיק קופאר (Kupar Creek). הסינים חשבו כי האירופאים יפנו לכבוש גבעה סמוכה (Magazine Hill) לפני שיתקפו את חומות העיר, אולם בבוקר יום המחר, ה-29 בדצמבר, פתחו האירופאים בהפגזה ימית נוספת ובשעה 9 בבוקר נתקלו כוחות צרפתים שטיפסו על חומות העיר בהתנגדות מועטה, אולם בשל הגעתם המוקדמת הם לחמו תחת אש תותחיהם שלהם. כ-4,700 בריטים, שכללו יחידות הודיות, ו-950 צרפתים השתלטו על חומות העיר במחיר של 13 בריטים ו-2 צרפתים הרוגים. לאחר כשבוע בו החזיקו האירופאים בחומות העיר, החלו הכובשים להתקדם ברחובות העיר בבוקר ה-5 בינואר. לפי דיווחים אחדים שרפו האירופאים כ-30,000 בתים וגבו את חייהם של עשרות אלפי סינים. מקורות אחרים מונים 450 נופלים מבין הכוחות הסינים ו-200 אזרחים סינים נוספים.

מפקד הכוחות הסינים, הממונה על המחוז יה מינגשן (Ye Mingchen), נתפס והובל לכלכותה בה מת כשנה מאוחר יותר. הבריטים והצרפתים ביססו משטר משותף בעיר. תוצאות הקרב והכיבוש תרמו לרצון הסינים להימנע ממערכה דומה בבייג'ינג, וב-26 ביוני 1858 חתמו על חוזה טיינג'ין שסיים את מלחמת האופיום השנייה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **קרב קנטון** |
סר ג'פרי נורת'קוט
**סר ג'פרי אלכסנדר סטאפורד נורת'קוט** (באנגלית: **Sir Geoffry Alexander Stafford Northcote**, בסינית: 羅富國;‏ 9 בפברואר 1881 - 10 ביולי 1948) היה פקיד קולוניאלי בריטי אשר כיהן כמושל הונג קונג.

קורות חיים
----------

נורת'קוט נולד בלונדון, והיה בנו של הכומר ארתור פרנסיס נורת'קוט (Arthur Francis Northcote) ונכדו של סטנפורד נורת'קוט, רוזן אידסליי.

נורת'קוט התחנך בבית הספר בלנדל בטיוורטון שבדבון ובמכללת בליאול שבאוניברסיטת אוקספורד.

בשנת 1904 הצטרף נות'קוט לשירות הקולוניאלי הבריטי ושירת בקניה עד שנת 1927.

בשנת 1928 מונה לתפקיד המזכיר הכללי של מושבת צפון רודזיה וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1930. 

בין השנים 1930–1934 כיהן כמזכיר הכללי של מושבת חוף הזהב ובין 1935–1937 בתפקיד המושל ומפקד הכוחות הבריטיים במושבת גיאנה הבריטית.

בשנת 1931 התקבל למסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש ובשנת 1935 קיבל תואר אביר במסדר זה.

ב-28 באוקטובר 1937 מונה לתפקיד מושל הונג קונג. בתקופת כהונתו פרצה מלחמת סין–יפן השנייה. על מנת להגן על המושבה הכריז נורת'קוט על נייטרליות בסכסוך. עם התקדמות המלחמה נכבשה קנטון הסמוכה למושבה על ידי הכוחות היפניים, וזרם רב של פליטים הגיע למושבה. התקרבות הצבא היפני לשנזן הביא לבניית מקלטים במושבה ולהכרזה על האפלה.

נורת'קוט פרש מתפקידו בשל מצבו הבריאותי ב-10 בספטמבר 1941.

נורת'קוט נפטר ב-10 ביולי 1948.

משפחתו
------

נורת'קוט נשא לאישה את אדית' ג'ולייט מרי אדמס (Edith Juliet Mary Adams) ב-27 באוקטובר 1910. לזוג נולדו שלושה בנים.

מורשתו
------

על שמו של נורת'קוט נקרא רחוב נורת'קוט קלוז (Northcote Close) שבאי הונג קונג וכן מכללת המורים נורת'קוט נקראה על שמו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'פרי נורת'קוט** בוויקישיתוף
* מושלים בריטיים
* ישיבת הפרידה של המועצה המבצעת של הונג קונג מג'פרי נורת'קוט
**ססמבריק אדמוני** (שם מדעי: ***zygaena graslini***) הוא מין של עש השייך למשפחת הססמבריקיים מסדרת הפרפראים. הוא נפוץ באביב בבתי הגידול העשבוניים של האזור הים-תיכוני ופעיל ביום.

תיאור
-----

פרפר קטן וכבד תעופה, הניזון מצוף פרחים. מוטות כנפיו בין 27 מילימטרים לבין 33 מילימטרים. צבעו אדום-שחור. כנפיו האחריות אדומות, וכל שאר גופו שחור כולל הרגליים והמחושים.
צבעו של הזחל הוא קרם וראשו שחור. במהלך התפתחותו משנה הזחל את צבעו לאדום-שחור.

התיאור הראשון בוצע על ידי יוליוס לדרר בשנת 1855.

תפוצה
-----

נפוץ מטורקיה עד עיראק, וגם בארץ ישראל במרכז הארץ ובצפונה ובשפלה כאחד.

מחזור חיים
----------

בתחילת האביב מטילה הנקבה עשרות עד מאות ביצים בצדם התחתון של עלי הצמח החרחבינה מכחילה או ביצון. כעבור כשבועיים בוקעים הזחלים ומתחילים לאכול.
כאשר העלים מתחילים להיות גלדים ופחות עסיסיים (בחודש מאי), נכנסים הזחלים לדיאפאוזה (מתחת לאבנים או לעלים) למנוחת קיץ ארוכה עד תחילת החורף. עם בוא הגשמים הראשונים הזחלים מתנשלים וממשיכים באכילה. בסוף החורף מגיע הזחל לאורך של כ-2 סנטימטרים, הוא עובר למחסה נסתר- לרוב מתחת לאבנים כדי להתגלם. כעבור חודש מגיע הפרפר מתוך פקעת הגולם וחי כחודש.

הגנה מפני אויבים
----------------

צבעו האדום-שחור של ססמבריק אדמוני הוא אמצעי התגוננות מפני אויבים מפני שהמסר הצבעוני ברור מאוד-"אני רעיל ולא טעים", ואכן ציפורים וחולייתנים קטנים וגם חיפושיות ממשפחת הרצניתיים נמנעים מלטרוף אותם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ססמבריק אדמוני** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5  **החי והצומח של ארץ ישראל - אנציקלופדיה שימושית מאוירת**
2. 1 2 3 4 5  פנחס אמתי, **מדריך בצבעים לבעלי חיים- מדריך לילדים**, 1998
רבי **אהרן פרידמן** (תר"נ - י"ג בחשוון תש"ב) היה האדמו"ר מבויאן בצ'רנוביץ.

תולדותיו
--------

נולד בבויאן לחוה, בת רבי מרדכי שרגא פרידמן מהוסיאטין ולרבי מנחם נחום, האדמו"ר המרכזי של חסידות בויאן. בשנת תרס"ז נישא להניה בת רבי חיים הגר, האדמו"ר מאנטיניא. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה נמלט יחד עם אביו וסבו לווינה. עבר יחד עם אביו לצ'רנוביץ ועמד לצדו בהנהגת החצר. לאחר פטירת אביו בשנת תרצ"ו, הוא לא הסכים להתמנות כאדמו"ר, אך החל לערוך שולחנות משותפים יחד עם אחיו הצעיר רבי מרדכי שרגא.

שכל את בתו היחידה פעסיא לאה בשנת תרצ"ז. נפטר במגפת טיפוס במהלך שנות השואה ונקבר בווערחיווקי.

חלק קטן מדבריו של רבי אהרן כונסו בספר בשם תולדות אהרן. נמצאים בכתובים עוד דברי תורה רבים ממנו, הממתינים לצאתם לאור. בחודש סיון תשע"ג יצא לאור במהדורה חדשה ומפוארת, הספר "תולדות אהרן" בו לוקטו ועובדו דברי תורתו. חלק ניכר מהספר הוא החלק הביוגרפי שלו.

על שמו נקרא בית הכנסת "תפארת אהרן" של חסידות בויאן, בשכונת התמר בביתר עילית.

קישורים חיצוניים
----------------

* "רבי אהרן פרידמן הי"ד, האדמו"ר מבויאן", באתר תורתך לא שכחתי.

הערות שוליים
------------

1. ↑  מיוחסת לאדמו"רי רוז'ין דרך אמה, בתה של רבי יצחק פרידמן מבוהוש נכדו של רבי ישראל מרוז'ין, וכן דרך אביה, נכדו של ה"צמח צדיק" חתנו של רבי ישראל מרוז'ין.
פירוש נוסף ערך זה עוסק בסמל נוצרי. אם התכוונתם לאופרה, ראו אלפא ואומגה (אופרה).

**אלפא ואומגה** (האות הראשונה והאות האחרונה באלפבית היווני, בתרגום לעברית לעיתים "אלף ותיו") הוא סמל וביטוי נוצרי שמקורו במספר מקומות בספר חזון יוחנן בברית החדשה, המייצג את אלוהים, לדוגמה:

> 
> אני האלף ואני התו ראש וסוף נאם יהוה אלהים ההוה והיה ויבוא אלהי צבאות
> 
> 
> 
> — חזון יוחנן, פרק א', פסוק 8
> 

> 
> ויאמר אלי היה נהייתה אני האלף והתו הראש והסוף
> 
> 
> 
> — שם, פרק כ"א, פסוק 6
> 

סמל האלפא ואומגה משולב עם כי רו
סמל החברה הארץ ישראלית הרוסית הפרבוסלבית הקיסרית
חקיקת אלפא ואומגה בכנסיית סגרדה פמיליה (ברצלונה)
משמעות הביטוי היא 'הראשית והאחרית'. רוב הזרמים הנוצרים רואים באלפא ואומגה סמל לאל האב ולישו, בהיותם פנים שונות של האלוהות האחת. בהקשרו של ישו, נחשב הסמל כמבטא את רעיון הקדמוניות והאין-סוף שלו: "אשר נולד מן האב לפני כל הדורות... ושוב ישוב בהוד לשפוט את החיים ואת המתים ולא יהיה קץ למלכותו".

אפשר שלביטוי מקור תרבותי-צורני-לשוני עוד בנבואות ישעיהו:

> 
> כֹּה אָמַר יְהוָה מֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל וְגֹאֲלוֹ יְהוָה צְבָאוֹת אֲנִי רִאשׁוֹן וַאֲנִי אַחֲרוֹן וּמִבַּלְעָדַי אֵין אֱלֹהִים
> 
> 
> 
> — ספר ישעיהו, פרק מ"ד, פסוק ו'
> 

> 
> שְׁמַע אֵלַי יַעֲקֹב וְיִשְׂרָאֵל מְקֹרָאִי אֲנִי הוּא אֲנִי רִאשׁוֹן אַף אֲנִי אַחֲרוֹן
> 
> 
> 
> — ספר ישעיהו, פרק מ"ח, פסוק י"ב
> 

הביטוי משולב בסמלים נוצריים רבים. התיעוד המוקדם ביותר לאות אומגה כסמל לסוף מצוי בכתובת הנצחה רומית משנת 295, אך לא ברור אם ניתן להתייחס לתיעוד זה כמייצג את המשמעות הנוכחית של הסמל. בשנת 364 הופיע הסמל במתכונתו ובמשמעותו הנוכחית, וצבר פופולריות רבה. הסמל הופיע בדרך כלל במשולב עם סמלים אחרים, פעמים רבות עם סמל הכי רו, והוא מקובל מאוד בסמלים דתיים וחילוניים נוצריים עד היום.

הביטוי מופיע גם בשירים דתיים נוצריים, למשל:

|  |  |
| --- | --- |
| מה שמח אני,
כי יקירי הוא האל"ף והתי"ו,
הראשית והאחרית | Wie bin ich doch so herzlich froh
Dass mein Schatz ist das A und O,
Der Anfang und das Ende" |

לקריאה נוספת
------------

* אפי זיו, **הצופן הנוצרי באמנות**, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2015, עמ' 362, מסת"ב 978-965-566-137-8

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלפא ואומגה** בוויקישיתוף
* אנציקלופדיה קתוליקה
* האנציקלופדיה היהודית
* אלפא ואומגה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  תפילת קרדו
2. ↑  אלפא ואומגה, באנציקלופדיה קתוליקה
3. ↑  קנטטה BWV 1, יוהאן סבסטיאן באך
**אינוקנטיוס השני** (בלטינית: **Innocentius II**;‏ מת ב-24 בספטמבר 1143) היה האפיפיור מ-14 בפברואר 1130 עד מותו.

ביוגרפיה
--------

גרגוריו פפרסקי נולד ברומא, למשפחת אצולה מקומית. האפיפיור אורבנוס השני מינה אותו לקרדינל דיאקון ב-1088, ובתפקיד זה, הוא התלווה לאפיפיור גלסיוס השני כשנסע לצרפת. הוא נבחר על ידי האפיפיור קאליקסטוס השני למשימות חשובות וקשות, כמו זו שבה נשלח לוורמס לסיום קונקורדט וורמס, הסכם השלום שנעשה עם הקיסר היינריך החמישי בשנת 1122, והסכם השלום עם ממלכת צרפת בשנת 1123, עם המלך לואי השישי.

ב-1130, כשהאפיפיור הונוריוס השני שכב גוסס, החליטו הקרדינלים להפקיד את הבחירות בפני ועדה של שמונה אנשים ובראשם הקנצלר האפיפיורי היימריק, שהמועמד שלו, הקרדינל גרגוריו פפרסקי, נבחר בחופזה לאפיפיור **אינוקנטיוס השני**, וב-14 בפברואר, יום לאחר מותו של הונוריוס, הוא הוכתר. הקרדינלים האחרים הודיעו כי אינוקנטיוס לא נבחר בבחירה חוקית, והקרדינל פייטרו פיירליוני, רומאי שמשפחתו הייתה אויבת של היימריק, נבחר ונטל את השם אנקלטוס השני. קבוצת תומכיו של אנקלטוס הייתה חזקה דיה להשתלט על רומא, ואינוקנטיוס ברח צפונה. בהתבסס על רוב פשוט של מכללת הקרדינלים כולה, אנקלטוס היה האפיפיור הנבחר בקאנו, ואינוקנטיוס היה אנטי-אפיפיור. עם זאת, כלל זה השתנה על ידי המועצה הלטראנית השנייה בשנת 1139, ולכן אינוקנטיוס נחשב לאפיפיור לגיטימי.

ברנאר מקלרבו נלחם לטובת האפיפיור אינוקנטיוס, ובכך הוא זכה לתמיכתם של צרפת ואנגליה נתמכת; אולם אלנקלטוס, שנתמך על ידי הנורמנים הסיציליאנים, זכה לעמדה חזקה יותר של כוח בתוך איטליה. המלך הגרמני לותאר השלישי לא התלבט בשאלה האפיפיורית, ועל פי התעקשותו של נורדברט מקסנטן, ארכיבישוף מגדבורג, תמך באינוקנטיוס ואף עבר עם צבאו לאיטליה. ב-4 ביוני 1133 הוא הוכתר ברומא לקיסר על ידי אינוקנטיוס, אבל החגיגות התקיימו בבזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו, מאחר שבזיליקת פטרוס הקדוש הייתה כבושה על ידי אנקלטוס השני.

בשנת 1134 גייס אינוקנטיוס את בישופי לונד בהנהגת הקיסר לותאר השלישי, ובכך זכה לתמיכת הכנסייה הסקנדינבית וארכיבישוף המבורג-ברמן. לאחר שובו של לותאר לגרמניה, גורש אינוקנטיוס לפיזה, שם נשאר עד 25 בינואר 1138, עד מותם של אנקלטוס ויורשו, האנטי-אפיפיור ויקטור הרביעי.

ב-29 במרץ 1139 אישר האפיפיור אינוקנטיוס בבולה אפיפיורית את הקמת מסדר האבירים הטמפלרים. באותה שנה התקיימה המועצה הלטראנית השנייה, שאותה גינו רוג'ר השני, מלך סיציליה. קצת מאוחר יותר, אינוקנטיוס עמד בראש צבא נגד רוג'רו, אבל נתפס בשבי והוצרך להכיר בדרישות רוג'רו. אחר כך, עם זאת, אינוקנטיוס היה יכול לחזור לרומא, שם הוא השיג בשנותיו האחרונות תחייה תרבותית של העיר. הוא מת ב-24 בספטמבר 1143, וסלסטינוס השני נבחר במקומו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אינוקנטיוס השני** בוויקישיתוף
* אינוקנטיוס השני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

=

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**הונוריוס השני** | **אפיפיור(רשימת האפיפיורים)** | **הבא**:**סלסטינוס השני** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007397419105171
* BIBSYS: 1535375967775
* BnF: cb130231109 (data)
* GND: 11871077X
* ICCU: MILV124014
* ISNI: 0000 0003 5481 0749
* LCCN: nr95046861
* NKC: skuk0003169
* NLP: A19346591
* NTA: 074411594
* SUDOC: 027753212
* VcBA: 495/46017
* VIAF: 316407516
* WorldCat: lccn-nr95046861

 |
**אינוסטרנסביה** (שם מדעי: *Inostrancevia*) הוא סוג של זוחל גדול מקבוצת התראפסידה שחי בתקופת הפרם לפני 254–260 מיליון שנה. מאובניו נמצאו בצפון רוסיה ומהם נמצאו גולגולת ושני שלדים כמעט מושלמים. הוא קיבל את שמו משם החוקר הרוסי אלכסנדר אינוסטרנצב (Aleksandr Inostrantsev).

מאפיינים
--------

זה היה הגדול שבבני משפחת הגורגונופסיים. הוא הגיע לאורך 3.5 מטר ואורך הגולגולת הגיע ל-60 ס"מ. היצור שקל מעל 600 ק"ג. היו לו ניבים בולטים באורך 15 ס"מ, לסתות ארוכות וכבדות, צוואר שרירי ושרירי כתפיים חזקים. הוא יכל לנוע מהר בעזרת רגליו הארוכות אך היה לו זנב קצר.

יצור זה היה טורף על בתקופת הפרם והוא טרף כל יצור קטן ממנו. לידו נמצאו מאובנים של היצור דמוי הצב סקוטוזאורוס שכנראה למרות גופו החסון היה טרף נפוץ שלו.

בתרבות
------

זוחל זה הופיע במשחק Jurassic World: Alive.

גלריה
-----

* איור של שני אינוסטרנסבים בציד של סקוטוזאורוסאיור של שני אינוסטרנסבים בציד של סקוטוזאורוס
* איור של שני אינוסטרנסביה טורף צעיר סקוטוזאורוסאיור של שני אינוסטרנסביה טורף צעיר סקוטוזאורוס
* בהשוואה לאדםבהשוואה לאדם

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אינוסטרנסביה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
**איש האפר** (בערבית: **ريح السد**) הוא סרט דרמה להט"בי תוניסאי משנת 1986, שביים וכתב נורי בוזיד. הסרט מספר על חכמי ופאראפת, שני נערים צעירים שנאנסו בילדותם על ידי הנגר אמיר - דבר שהשאיר אותם עם טראומה.

הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן שהתרחש במאי 1986. בשנת הבכורה שלו, הסרט קיבל את פרס תנית הזהב על הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים קרתגו. שפת הסרט היא ערבית, ואורכו כ-109 דקות.

תקציר העלילה
------------

חכמי ופאראפת הם שני צעירים שעובדים בעיר ספקס שבתוניסיה. חכמי, שנכפה על ידי המשפחה עומד להתחתן, בעוד שפאראפת מתחיל לחשוב על המעבר מהעיר. שניהם חולקים סוד: כשהם היו נערים, הם נאנסו על ידי הנגר אמיר אשר ביצע את החניכות שלהם. חכמי, בניסיון להימלט מהנישואים העתידיים, מוצא מקלט בעבר ובאירועים המרכיבים אותו. ערב אחד, הם הולכים לבית של אמיר, שם פאראפת דוקר את אמיר בסכין, ועוזב את העיר, ואילו חכמי משלים עם גורלו, וחוזר הביתה להתחתן.

שחקנים ודמויות
--------------

* **מוסטפא עדוואני** - אמיר
* **מוחמד זריף**
* **יעקוב בכרי** - לוי
* **חדיג'ה אבוב**
* **שרה עבדאלהדי**
* **חביב בהאדי**
* **ח'אלד הודה**
* **מחמוד חסן**
* **מונה נורדין** - נפיסה
* **ח'אלד קסורי**
* **סרה עבדלחדי**
* **לאמין נדי**

הפקה
----

לדברי נורי בוזיד, במאי וכותב הסרט, הסרט מציג את הזיכרון והעבר האלים בילדים בתוניסיה באמצעות סכסוך הדמויות בסרט. דמותו של אביו של חכמי יצאה בסרט שלילית, אבל על פי הבמאי, היה ניסיון באמצעות הדמות לבסס מחדש את המבנה ההיררכי הנתון בסכנה.

ביקורות
-------

המבקרים והקהל חלקו על הדמות לוי, המוזיקאי היהודי בסרט, ששיחק יעקוב בכרי. במאי הסרט ציין שהוא היה מודע לחלוטין שיהיו חלוקי דעות על הדמות לוי. במאי הסרט, בשל שיוכו הפוליטי למפלגת "GEAS" (מפלגה אשר תמכה בצורך להקים שתי מדינות עצמאיות) היה בכלא במשך חמש שנים, יחד עם ידיד יהודי. הדיאלוג בין תרבויות הוא יסוד, על פי הבמאי, ודמותו של לוי היא חלק בלתי נפרד מהמורשת ההיסטורית התוניסאית, וגם זיכרון אישי של הבמאי.

פרסים
-----

1986: פרס תנית הזהב על הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים קרתגו.

קישורים חיצוניים
----------------

* "איש האפר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "איש האפר", באתר נטפליקס
* "איש האפר", באתר AllMovie (באנגלית)
* "איש האפר", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "איש האפר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Festival de Cannes: Man of Ashes, באתר "פסטיבל הקולנוע בקאן"
2. ↑  La leçon de cinéma de Nouri Bouzid, באתר Africultures - Les mondes en relations ‏, 17 באפריל 2006