recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**פחד ממים** (באנגלית: **Aquaphobia**; בתעתיק מאנגלית: **אקוופוביה**) הוא פוביה ספציפית המתבטאת בפחד מתמשך, בלתי רציונלי ובלתי נשלט ממים. פוביה זו היא מעבר לשליטתו של הלוקה בה, והיא עלולה להפריע לחיי היום יום.

אנשים עשויים לסבול מפחד זה למרות שלרוב הם מבינים כי המים באוקיינוס, בנהר ואפילו באמבטיה אינם מהווים איום וסכנה ממשית. לפיכך הם עשויים להימנע מפעילויות כגון שיט ושחייה, או שהם עשויים להימנע משחייה בים העמוק לדוגמה על אף שהם יודעים לשחות. הפחד עשוי להתעורר גם כשאנשים הלוקים בפוביה זו נרטבים ממים שהותזו עליהם באופן בלתי צפוי, או כשהם נדחפים או מושלכים למים.

יש להבדיל בין מונח זה לבין מונח מקביל בשם **הידרופוביה**, שהוא גם כן מבטא פחד קיצוני ממים, אך הוא תסמין של כלבת - מחלה נוירולוגית חמורה אשר אחד מתסמיניה הוא פחד כה קיצוני ממים עד כדי חוסר יכולת לשתות.

יש להבחין גם בין אקוופוביה לבין תלסופוביה. בעוד הראשון מתייחס לפחד מהמים עצמם, האחרון מתייחס לפחד מגופי מים עמוקים.

שכיחות
------

פחד ממים הוא אחד מתתי הסוגים הנפוצים ביותר של הפוביה הפשוטה, שהיא הצורה הנפוצה ביותר של הפרעות חרדה (בין 8.7% ל-18.1% מהאמריקאים סובלים מפוביות.). במאמר על הפרעות חרדה באיסלנד נמצא כי פחד ממים עשוי להשפיע על 1.8% מהאוכלוסייה האיסלנדית הכללית, או בערך אחד מכל חמישים אנשים.

גורמים
------

פסיכולוגים מצביעים על כך שפחד ממים עשוי להיווצר בשל מגוון גורמים גנטיים, אישיותיים וחווייתיים. ייתכן שפחד ממים נובע מטראומה שאירעה לאדם במהלך חייו בעקבות התנסות מאיימת עם מים, או שעצם השהות במים, סביבה שאינה מוכרת, מעלה חוויות לא מודעות של חוסר שליטה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פחד ממים** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  אדמונד בורן, "The Anxiety & Phobia Workbook", עריכה 4, הוצאת "New Harbinger Publications", ‏2005, מסת"ב - 1572244135.
2. ↑  קסלר אט אל, "Prevalence, Severity, and Comorbidity of 12-Month DSM-IV Disorders in the National Comorbidity Survey Replication", יוני 2005, הארכיון של הפסיכיאטריה הכללית.
3. ↑  Acta Psychiatrica Scandinavica, יולי 1993.
בשעת השינה, נהוג בין השאר קריאת סיפור לפני השינה. בתמונה: אב מקריא לבתו מהספר דירה להשכיר, מאת לאה גולדברג.
**שעת השינה** היא השעה בה נוהגים אנשים ללכת לישון.

הסבר
----

המונח מקובל בעיקר בהתייחס לשעה קבועה בה נוהגים ילדים ללכת לישון. בתרבות המערבית, ההורים מקיימים עם ילדיהם הכנות להתארגנות לשינה ומעין טקסים שונים שעשויים לעזור לילדים לחוש בטוחים יותר לקראת השינה. עם התפתחות הילדים, ההורים מרגילים אותם בהדרגה ללכת לישון על פי לוח זמנים קבוע ולעיתים נוקשה יותר לשינה, ממה שהם היו עושים אילו היו חופשיים לישון כרצונם.

בשעת השינה לילדים יש לרוב ריטואלים חשובים כגון רחצה וצחצוח שיניים, לבישת פיג'מה, הקראת סיפור לפני השינה, שירי ילדים או שיר ערש לילדים, ושיחה עם ההורים על היום שהיה או על תוכניות למחרת. 

בחלק מהמשפחות, שעת השינה היא זמן חשוב רגשית עבור ילדים וההורים כאחד. השגרה של שעת השינה יכולה להיות הזדמנות לבלות זמן איכות עם הילד, לדון על רגשות כתוצאה מחוויות היום, להביע עניין בתוכניות ליום המחרת, ואף למידה, למשל עם ספר.

הפרעות
------

מצבים כגון ילדים שמסרבים ללכת לישון או פוחדים להירדם, היא בעיה נפוצה. הסיבות לכך מגוונות: 

* פחד מהחושך - ניקטופוביה
* סיוטים לילה
* קושי להירדם - נדודי שינה, שיכולים לנבוע משעמום, זמן שינה ארוך מכדי הצורך, תסמין של היפראקטיביות ועוד
* סקרנות לגבי מה שמתרחש מעבר לשעות השינה שלהם (כמו מה ההורים עושים)
* תסמונת פאזת השינה הדחויה - הפרעת שינה בעקבות שעון ביולוגי שונה מהמקובל חברתית

אם אנשים לא ישנים מספיק, הם פועלים פחות טוב למחרת. ילדים מתבגרים (ובמיוחד צעירים) צריכים לישון יותר מאחרים, אך עשויים לסרב ללכת לישון בזמן המתאים, למרות שלמחרת הם חייבים לקום לקראת משימות היום, גם לאחר שינה לא מספקת. בעיה זו עשויה לגרום לקשיים התפתחותיים כאשר היא נמשכת בקביעות לאורך חודשים או שנים.

אצל מבוגרים, שינויים בשעת השינה עשויים להתרחש בשל החלפת עבודה, דבר שלעיתים יוצר בעיות במחזורי השינה-ערות בשעון הביולוגי. מקצבי שינה טבעית מובילים לשעות שינה המותאמות לכל אדם בנפרד, והן משתנות בהתאם לסוג הכרונולוגיה של האדם.

אטימולוגיה
----------

לפעמים המונח משמש במשמעות "זמן לישון", למשל "זה אחרי שעת השינה שלי".

בפנימיות או בטיולים וחופשות הכוללות צעירים, המקבילה של שעת השינה היא "כיבוי אורות". המונח "כיבוי אורות" משמש גם בבתי כלא ובמעבדות לחקר השינה.

ראו גם
------

* ספירת כבשים

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר "שעת השינה" (באנגלית)
שער הכניסה לוילה בחזית פסלי זאוס ונפטון
**וילה פויאנה** (איטלקית: **Villa Poiana**) היא אחת הווילות הכפריות שבנה האדריכל האיטלקי אנדראה פלאדיו באזור ונטו שבצפון איטליה, קילומטרים אחדים מדרום לוויצ'נזה. הווילה תוכננה ונבנתה לפי הזמנתו של בוניפאצ'ו פויאנה. הבנייה נמשכה בשלהי שנות הארבעים ובשנות החמישים של המאה השש עשרה.

אדריכלות
--------

תוכנית המבנה פורסמה על ידי פלאדיו בספרו "ארבעת הספרים על אודות האדריכלות", והיא כמו גם חזיתו בעלי סימטריה דו-צדדית האופיינית לעבודותיו של פלאדיו.

במרכז מצוי בית האדון והוא בעל מתאר רבוע. כמקובל בווילות של פלאדיו גם כאן לבניין זה שלוש קומות הניכרות בחלונותיהן. קומת האדון בעלת החלונות הגבוהים היא הקומה השנייה אליה עולה גרם מדרגות קצר. מתחתיה שוכנת קומת השירותים הנמוכה, שחלונותיה צרים מאוד. הקומה העליונה שמתחת לגג ניכרת בחלונותיה הרבועים, והיא נועדה לאחסון של תוצרת חקלאית.

חזית הבניין פשוטה למדי. עיקרה קשת סרליאנית המונחת מעל פתח קשות ושני פתחים צדדיים צרים. קשת נוספת סוגרת על שלושת הפתחים מלמעלה. בין שתי הקשתות קרועים חמישה חלונות עגולים פשוטים שמעניקים לחזית את ייחודה. מעל הכל סוגרת על החזית גמלון משולש. לבניין גם חזית אחורית והיא זהה כמעט לקדמית.

לפי התוכנית בספרו של פלאדיו, תוכננו משני צידי הבניין המרכזי שני אגפים סימטרים עבור מבני המשק והשירותים, אך רק הימני נבנה. ספרו של פלאדיו מזכיר גם גן ובריכת דגים, אך כל אלה לא שרדו. את עיטור קירותיהם של החדרים הפקיד פלאדיו בידיהם של הציירים ברנרדינו אינדיה, אנסלמו קאנרה והמכייר ברתולמאו רידולפי. חלק מציורי הקיר מיוחסים גם לאליודורו פורביצ'יני ולג'ובאני בטיסטה זלוטי. ציורי הקיר מציגים נוף קלאסי, סצנות של אלים וקיסרים, מלחמה וניצחון.

וילה פויאנה היא חלק מאתר מורשת עולמית אשר הוכרז על ידי ארגון אונסק"ו, ושמו: "המרכז ההיסטורי של ויצ'נצה, והווילות הפלדיאניות בוונטו".

ראו גם
------

* הווילות הפלדיאניות בוונטו

לקריאה נוספת
------------

* אנדראה פלאדיו, **ארבעת הספרים על אודות האדריכלות**, תרגם לעברית רוני רייך בצירוף מבוא, הערות ומפתחות, הוצאת זמורה-ביתן-דביר, 1999, עמ' 152.

* Bruce Bucher, Andrea Palladio, The Architect in his Time, Abbeville Press, New-York, 1998, pp. 85-91.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וילה פויאנה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספר שני, פרק 14, עמ' 78.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 245452993
* WorldCat: viaf-245452993

 |
קריקטורה של סמואל מונטגיו, מתוך כתב העת ואניטי פייר, 6 בנובמבר 1886
**סמואל מונטגיו, הברון הראשון מסוויית'לינג** (באנגלית: **Samuel Montagu, 1st Baron Swaythling**; כ"ט בכסלו ה'תקצ"ג, 21 בדצמבר 1832 – י"ב בטבת ה'תרע"א, 12 בינואר 1911) היה בנקאי, פוליטיקאי וציוני יהודי-אנגלי.

קורות חיים
----------

נולד בשם **מונטגיו סמואל** (**Montagu Samuel**) בליברפול שבאנגליה, והיה יהודי-אורתודקסי. הבן השני ללואיס סמואל (1794-1859), שען מליברפול, ולאשתו הנרייטה ישראל.
שמו הפרטי היה "מונטגיו", אך בשלב מסוים קבע אביו שהשם סמואל (שמואל) ישמש את בנו כשם פרטי והוא ייקרא "סמואל מונטגיו".

ב-1847 עקר ללונדון והקים בה לאחר כמה שנים (1853) את פירמת הבנקאות "Samuel Montagu & Co" (סמואל מונטגיו ושות') (אנ'). כבנקאי עשיר ומצליח היה שותף בפעילות בינלאומית לטובת יהודי העולם: הוא שיתף פעולה עם הברון רוטשילד ב-1875 בייסוד בית ספר לאמנות בירושלים, וכיהן כגזבר הוועד הלונדוני למען הפליטים היהודים מרוסיה. הוא ערך מסעות כדי להתרשם מקרוב ממצב היהודים העולמי: ב-1884 נסע למושבות היהודיות באמריקה, וב-1886 נסע לסייר באימפריה הרוסית.

גם בענייניה הפנימיים של קהילת יהודי לונדון היה מונטגיו מעורב, הוא גיבש התאחדות של קהילות וחברות של יוצאי מזרח אירופה בלונדון, כדי לנתקם מן הקהילה המרכזית שבראשה עמד הרב הראשי נתן אדלר. מונטגיו היה אורתודוקס, מראשי הלוחמים ברפורמים בבריטניה והתאמץ להדיח את ראשי התנועה, ישראל אברהמס וקלוד מונטיפיורי מוועד הקהילה. למרבה האירוניה, דווקא בתו, לילי מונטגיו, הצטרפה אליהם והייתה פעילה בהקמת האיגוד העולמי ליהדות מתקדמת.

מלבד תרומתו ויוזמותיו למען יהדות אנגליה, לקח גם חלק בתנועת האם הציונית "חובבי ציון".

מונטגיו נבחר לשמש כשופט שלום בלונדון והיה חבר הפרלמנט הבריטי. התקדם במעלה החברה המעמדית הבריטית, תחילה כברון (1894) ולאחר מכן כלורד (1905), הוא נעשה לברון הראשון לבית סוויית'לינג (אנ') וצאצאיו נשאו בתואר אחריו.

לפני פטירתו הורה לנשל מצוואתו את בנותיו מריון וליליאן שהיו מעריצות של תפיסותיו של קלוד מונטיפיורי, אם תבחרנה ללכת בעקבותיו. עזבונו נאמד ב-1,150,000 לירה שטרלינג.

בנו ויורשו היה לואיס מונטגיו, ברון סוויית'לינג השני (אנ') ונכדו יואן מונטגיו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סמואל מונטגיו, ברון סוויית'לינג הראשון** בוויקישיתוף
* "מוֹנְטַאגוֹ, סיר שמואל", יהודה דוד אייזנשטיין (עורך), אנציקלופדיה אוצר ישראל, ניו יורק: פרדס, תשי"ב, חלק ו, עמוד 121, באתר היברובוקס
* ג'וזף ג'ייקובס וגודמן ליפקינד, ‏**מונטגיו, סר סמואל**, במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
* פעילות פרלמנטרית של מונטגיו (באנגלית)
* סמואל מונטגיו, באתר הבנק אוצר התיישבות היהודים
* סמואל מונטגיו, ברון סוויית'לינג הראשון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* שמואל מונטגיו (1832-1911), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007297310705171
* GND: 1089547188
* ISNI: 0000 0000 6702 0357
* LCCN: nr89005349
* VIAF: 34301775
* WorldCat: lccn-nr89005349

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק ביחידה צבאית. אם התכוונתם ליישוב בהונגריה, ראו אסוד (יישוב).
**אסוד** היה חיל משמר ויחידה צבאית של חיילים ממוצא אלאני. שם השבט המונגולי הוא צורת הרבים של אָס, שמם של האלאנים בערבית.

לאחר הפלישה המונגולית לרוס (רוס של קייב) נכנעו רבים מהאלאנים לאימפריה המונגולית. חלק מהם המשיך להתנגד לאורדת הזהב. לוחמים רבים הועברו מצפון הקווקז למונגוליה. הועלתה גם השערה כי הם עזרו לאדוניהם החדשים במלחמתם כנגד הצ'רקסים וכי הם השתתפו בפלישה המונגולית לאירופה. תחת שלטונו של מונגקה חאן הם נלחמו כנגד שושלת סונג הסינית וממלכת ננז'או ביונאן (1258-1259). המשמר הקיסרי האלאני היה מחולק לשני יחידות שהמפקדה שלהם הייתה בחרחורין.

לאחר הכתרתו של קובלאי חאן, השתתפו האלאנים במערכה כנגד אריק בוקה, אחיהם של מונגקה חאן וקובלאי חאן והטוען לכתר המונגולי, ומאוחר יותר השתתפו במערכה כנגד קאידו תחת שושלת יואן. הם סבלו אבדות כבדות מההתנגדות של סונג כאשר שרתו תחת הנהגתם של באיאן מבארין ואג'ו.

בסביבות 1271 ארגן אותם קובלאי חאן כ"משמר ג'אסין" ("משמר אלאני") יחד עם חלק מהקיפצ'קים. המשמר האלאני הגיע לשיאו בתקופת שלטונו של הקיסר הסיני ג'יאטו חאן. הם נותרו בעלי השפעה במונגוליה עד למאה ה-15, כאשר האוירטים כבשו את מונגוליה.

כיום חיה קבוצה קטנה של שבט האסוד במונגוליה הפנימית.

ראו גם
------

* חרצ'ין
* שושלת יונאן
* אלאניה

קישורים חיצוניים
----------------

* הרברט פרנק, דניס טוויצ'ט וג'ון פיירבנק (1994), **ההיסטוריה הקיימברידג'ית של סין**: שלטון זר וגבולות מדינה, 907-1368, עמ' 532-533, מסת"ב 0521243319, (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ידוע בכתביו של מרקו פולו כ"באיאן מאה העיניים"
במתמטיקה, **שבר עשרוני** הוא שיטה לרישום מספרים ממשיים. המספר חצי, למשל, מוצג בצורה 0.5 כ**שבר עשרוני**. הנקודה המפרידה בין שני חלקיו של שבר הרשום בצורה כזו קרויה **נקודה עשרונית** משמאל לה נרשם חלקו השלם של המספר, ומימין לה נרשם חלק השבר של המספר. ישנן ארצות בהן משמש פסיק להפרדת החלק השלם מן השבר.

את הנקודה העשרונית, כפי שאנו מכירים אותה, הציג המתמטיקאי הסקוטי ג'ון נפייר בשנת 1617. בצורת רישום זו נשמרת שיטת הספירה העשרונית. על-כן, הספרה הראשונה מימין לנקודה מציינת כמות עשיריות, הספרה מימין לה את כמות המאיות וכך הלאה. למשל {\displaystyle 42.53=4\times 10+2\times 1+5\times {\tfrac {1}{10}}+3\times {\tfrac {1}{100}}}.

פורמלית, המספר המיוצג על ידי הרצף {\displaystyle N=a\_{n}a\_{n-1}\cdots a\_{0}\centerdot a\_{-1}a\_{-2}\cdots }, כאשר {\displaystyle a\_{i}} הן ספרות בין 0 ל-9, הוא:

{\displaystyle N=\sum \_{i=-\infty }^{n}a\_{i}\cdot 10^{i}}
מובטח שזהו טור מתכנס, משום שהזנב שלו חסום על ידי הטור ההנדסי: {\displaystyle 0.999\ldots =\sum \_{i=-\infty }^{-1}9\cdot 10^{i}=1} (ראו 0.999...).

שבר עשרוני שניתן להציגו במספר סופי של ספרות קרוי **שבר סופי**. שבר סופי הוא תמיד מספר רציונלי. שבר פשוט שבו המכנה מתפרק לגורמים ראשוניים מלבד 2 ו-5, אינו ניתן להצגה כשבר סופי. השבר הפשוט {\displaystyle 1 \over 3} נכתב כשבר עשרוני ...0.33333, כלומר הספרה 3 חוזרת בו עד אינסוף. השבר הפשוט {\displaystyle 1 \over 7} נכתב בצורה ...0.142857 כאשר רצף הספרות 142857 חוזר שוב ושוב, עד אינסוף. שבר כזה, שבו יש רצף של ספרות החוזר שוב ושוב, קרוי **שבר מחזורי**. המחזור אינו מתחיל בהכרח בספרה הראשונה שמימין לנקודה העשרונית - השבר {\displaystyle 1 \over 6}, למשל, נכתב בצורה ...0.16666, כלומר המחזור שלו כולל את הספרה 6, שמופיעה החל מהמקום השני מימין לנקודה. לציון החלק המחזורי יש הנוהגים להשתמש בקו מחבר מעל הספרות המרכיבות את המחזור, למשל:

{\displaystyle {\frac {1}{3}}=0.333333\dots =0.{\overline {3}}}
{\displaystyle {\frac {1}{6}}=0.16666\dots =0.1{\overline {6}}}
{\displaystyle {\frac {1}{7}}=0.142857\dots =0.{\overline {142857}}}
כל מספר רציונלי, כלומר כל מספר הניתן להצגה כמונה חלקי מכנה, ניתן להצגה כשבר עשרוני בעל מספר סופי של ספרות או כשבר מחזורי. בהצגה כשבר עשרוני של מספר אי-רציונלי יש מימין לנקודה מספר אינסופי של ספרות, ללא מחזוריות כלשהי, ולכן ביכולתנו לרשום רק מספר סופי של הספרות הראשונות שמימין לנקודה (ברמת הדיוק הרצויה לנו), ואת ההמשך לסמן בשלוש נקודות (למשל: {\displaystyle \ \pi =3.141592...}). לכל מספר ממשי יש הצגה כשבר עשרוני (ייתכן עם אינסוף ספרות).

לכל מספר שניתן להציגו כשבר סופי יש הצגה שקולה כשבר אינסופי עם אינסוף תשיעיות בסופו. למשל המספר 0.3 שווה למספר 0.2999.... לפירוט ראו 0.999....

ייצוג מספרים בשיטה זו, שבה נקודה מפרידה בין החלק השלם לחלק השבר של המספר, אפשרי בכל בסיס, ולאו דווקא בבסיס עשרוני. המספר 10.1 בבסיס בינארי, למשל, שקול ל-2.5 בבסיס עשרוני.

ראו גם
------

* מספר p-אדי - מספרים שניתן להציגם עם אינסוף ספרות משמאל לנקודה ומספר סופי של ספרות מימין לנקודה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **שבר מחזורי** |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **שבר עשרוני** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph119394

 |
**וילה פוסאטי** (**Villa Fossati**) היא בית מגורים ברובע סן סירו בעיר מילאנו שבאיטליה. במשך תקופה במהלך מלחמת העולם השנייה היא נודעה כמקום מושבו של הארגון הפשיסטי **כנופיית קוך** (Banda Koch), שעינה ורצח בה את קורבנותיו.

הווילה
------

הווילה נבנתה בשנת 1927 בהזמנת בעלי המקום, תמיסטוקל פוסאטי (Temistocle Fossati). היא נבנתה בצמוד לשרידי כנסייה עתיקה שניצבה באתר - כנסיית סן סירו א-לה ופרה (San Siro alla Vepra), אשר הוכרזה כאתר לאומי בשנת 1911. הווילה עצמה נבנתה בסגנון הנאו-רנסאנס בתכנונו של האדריכל זאנצי (Zanchi). יש בה ארבע קומות, לרבות מרתף.

### שימוש על ידי כנופיית קוך

כנופיית קוך הייתה ארגון צבאי למחצה בהנהגתו של פייטרו קוך. הארגון סייע לממשלת הבובות של הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית, שהוקמה על ידי רודן איטליה בניטו מוסוליני לאחר שביתת הנשק של איטליה עם בעלות הברית וכיבוש איטליה על ידי גרמניה בספטמבר 1943. הכנופיה התמחתה בעינויים וברצח של פרטיזנים מתנגדי משטר מוסוליני ושל יהודים.

הכנופיה פעלה תחילה ברומא ולאחר כיבושה על ידי בעלות הברית ביוני 1944 עברה למילאנו והתמקמה בווילה פוסאטי. הווילה הוקפה בתיל ותאי מעצר נבנו במרתף שלה. היא שימשה להמשך מעשי האכזריות של הכנופיה, שנודעו לשמצה כגרועים משל הגרמנים. בשל העינויים שנערכו בה זכתה הווילה לכינוי **וילת עצבות** (Villa Triste).

בספטמבר (או דצמבר) 1944 פעלה ממשלת הבובות של מוסוליני נגד כנופיית קוך, משום שחשה מאוימת על ידי כוחה המתגבר. אנשיה נאסרו ופעילותם בווילה הופסקה.

לאחר המלחמה לא רצה בעל הווילה לשוב ולגור בה. מאז הפכו הווילה והכנסייה למטהו של ארגון נזירות נוצרי.

בשנת 1986 נקבע על גבי קיר הווילה לוח זיכרון לאירועים שהתחוללו בה ב-1944.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וילה פוסאטי** בוויקישיתוף
* הווילה, באתר Traces of War
* כנסיית סן סירו א-לה ופרה, באתר Milanofotografo
* תמונת הווילה והכנסייה, באתר גוגל מפות

הערות שוליים
------------

1. ↑  שאול פרידלנדר, **שנות ההשמדה, 1939-‏1945: גרמניה הנאצית והיהודים**, תל אביב: עם עובד ויד ושם, 2009, עמ' 574.
**ג'יל קרייגי** (באנגלית: **Jill Craigie**; נולדה בשם נורין ג'ין (Noreen Jean); ‏7 במרץ 1911 – 13 בדצמבר 1999) הייתה מחלוצות יוצרות הקולנוע התיעודי בבריטניה, סרטיה הצטיינו במסרים סוציאליסטים ופמיניסטיים. קרייגי העמיקה במחקר היסטורי על שורשי התנועה הסופרג'יסטית והתפתחותה, תיעוד פעולותיה ומאבקיה והנשים שהובילו מאבקים אלה. רעייתו של מייקל פוט, שהיה בין 1980 ל-1983 יו"ר מפלגת הלייבור ויו"ר האופוזיציה.

ביוגרפיה ויצירה
---------------

נולדה בשכונת פולהאם שבלונדון לאב רוסי ואם סקוטית. בילדותה הועברה בין מספר פנימיות והשקיעה את זמנה בעיקר בכתיבה ובקריאה. כאשר סיימה את חוק לימודיה בגיל 18 החלה לעבוד כעיתונאית במגזין לנוער. בגיל 19 נישאה לפסל וילדה ילדה, אך הנישואין לא ארכו זמן רב. בעת הבליץ (ההתקפה הגרמנית האווירית על לונדון במלחמת העולם השנייה) שירתה כמדריכת הג"א והרבתה לקרוא "מכל הבא ליד". קריאת ספרה האוטוביוגרפי של סילביה פנקהרסט "המאבק הסופרג'יסטי" ב-1940 הוביל אותה לפעילות פמיניסטית. במהלך טקס הנחת פרחים לצד פסלה של אמלין פנקהרסט בלונדון בשנת 1943 או 1944, החלה קרייגי לראיין את הנאספות, חומר ששימש אותה ליצירה תיעודית.

ב-1949 נישאה למייקל פוט, פוליטיקי שמאלי מבטיח שצמח בשורות הגוש השמאלי של הלייבור עד שהיה ליו"ר המפלגה. לשניים לא היו ילדים משותפים.

פילמוגרפיה
----------

* *Looking Through Glass* (1943), script
* *The Flemish Farm* (1943), screenwriter (credited as "Jill Dell")
* *Out of Chaos* (1944), writer and director
* *London Terminus* (1944), script
* *The Way We Live* (1946), writer and director
* *Children of the Ruins* (1948), director
* *Blue Scar* (1949), writer and director
* *To Be a Woman* (1951), writer, director and producer
* *The Million Pound Note* (1953), screenwriter
* *Trouble in Store* (1953), uncredited screenwriter
* *Windom's Way* (1957), screenwriter
* *Who Are the Vandals?* (1967), director
* *Two Hours from London* (1995)

קישורים חיצוניים
----------------

* "ג'יל קרייגי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* Jill Craigie Britain's pioneering female filmmaker dies at 85, הגארדיאן, 15 בדצמבר 1999

הערות שוליים
------------

1. ↑  Jill Craigie and her suffragette film

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1036112
* BnF: cb167211124 (data)
* GND: 130433322
* ISNI: 0000 0001 0602 5127
* NTA: 296731706
* VIAF: 34838667
* WorldCat: viaf-34838667

 |
בתורת החישוביות והסיבוכיות, **שפה דלילה** היא שפה שמכילה "קצת" מילים. באופן פורמלי: שפה L תיקרא דלילה אם קיים פולינום {\displaystyle p(\*)} כך שעבור כל {\displaystyle n\in N} מספר המילים מאורך n בשפה קטן או שווה ל-p(n). כלומר, {\displaystyle \ \forall n\in N,\ \left|L\ \cap {\{0,1}\}^{n}\right|\ \leq p(n)}. שפות דלילות משמשות בעיקר לחקר הקשרים בין מחלקת הסיבוכיות NP למחלקות אחרות. מחלקת הסיבוכיות של כל השפות הדלילות מכונה SPARSE.
שפה דלילה נקראת כך היות שיש סך הכל 2*n* מחרוזות באורך n, ואם שפה מכילה רק מספר פולינומי מהן, אז היחס של מספר המחרוזות באורך n שהיא מכילה שואף במהירות לאפס, ככל ש-n גדל.

שפה אונארית היא מקרה פרטי של שפה דלילה, בו יש רק מילה אחת בשפה. 
דוגמה לא טריוויאלית לשפה דלילה היא קבוצת המחרוזות שמכילות בדיוק k אחדות, ל-k קבוע כל שהוא; לכל n, ישנן {\displaystyle {\binom {n}{k}}} מחרוזות בלבד בשפה, ביטוי החסום על ידי *n**k*.

קשרים למחלקות סיבוכיות אחרות
----------------------------

**SPARSE** מכילה את **TALLY**, מחלקת השפות האונאריות, כיון שהן מכילות לכל היותר מילה אחת מכל אורך. אף על פי שלא כל השפות ב-**P**/poly הן דלילות, קיימת רדוקציה פולינומית מכל שפה ב-P**/poly** לשפה דלילה.
כל שפה דלילה נמצאת ב-P/Poly, מכיוון שניתן לבקש שמחרוזת העצה תהיה כל המילים בשפה מאורך n משורשרות אחת לשנייה.

פורצ'ן הראה ב-1979 שאם קיימת שפה דלילה שמשלימתה היא NP-שלמה (**co-NP**-complete), אז P=NP.
מהניי השתמש בכך כדי להראות ב-1982 שאם שפה דלילה כל שהיא היא NP-שלמה, אז **P** = **NP** (משפט מהניי)
הוכחה פשוטה יותר לכך ניתנה ב-1991.
הטיעון של מהניי למעשה לא דורש שהשפה תהיה ב-NP, כך שלמעשה יש שפה דלילה שהיא NP-קשה אם ורק אם **P** = **NP**.
מעבר לכך, **E** ≠ **NE** אם ורק אם קיימת שפה דלילה ב-**NP** שאינה ב-**P**.
קיימת רדוקצית טיורינג (בניגוד לרדוקציית קארפ ממשפט מהניי) משפה **NP**-שלמה לשפה דלילה אם ורק אם {\displaystyle {\textbf {NP}}\subseteq {\textbf {P}}/{\text{poly}}}.
ב-1999 הוכח שאם קיימת שפה דלילה שהיא P-שלמה, אז **L** = **P**.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Jin-Yi Cai. Lecture 11: P=poly, Sparse Sets, and Mahaney's Theorem. CS 810: Introduction to Complexity Theory. The University of Wisconsin–Madison. September 18, 2003 (PDF)
2. ↑  S. Fortune. A note on sparse complete sets. *SIAM Journal on Computing*, volume 8, issue 3, pp.431–433. 1979.
3. ↑  S. R. Mahaney. Sparse complete sets for NP: Solution of a conjecture by Berman and Hartmanis. *Journal of Computer and System Sciences* 25:130–143. 1982.
4. ↑  M. Ogiwara and O. Watanabe. On polynomial time bounded truth-table reducibility of NP sets to sparse sets. *SIAM Journal on Computing* volume 20, pp.471–483. 1991.
5. ↑  Balcázar, José Luis; Díaz, Josep; Gabarró, Joaquim (1990). *Structural Complexity II*. Springer. pp. 130–131. ISBN 3-540-52079-1.
6. ↑  Juris Hartmanis, Neil Immerman, Vivian Sewelson. Sparse Sets in NP-P: EXPTIME versus NEXPTIME. *Information and Control*, volume 65, issue 2/3, pp.158–181. 1985. At ACM Digital Library
7. ↑  Jin-Yi Cai and D. Sivakumar. Sparse hard sets for P: resolution of a conjecture of Hartmanis. *Journal of Computer and System Sciences*, volume 58, issue 2, pp.280–296. 1999. ISSN 0022-0000. At Citeseer
**וילהלם, הלורד של לינבורג** (בגרמנית: **Wilhelm von Lüneburg**, ‏11 באפריל 1184 - 12 בדצמבר 1213), היה בנו של היינריך הארי, דוכס סקסוניה ובוואריה, ואבי השושלת של דוכסות בראונשווייג-לינבורג, שממנה יצא גם בית הנובר.

ביוגרפיה
--------

וילהלם נולד ב-11 באפריל 1184 בוינצ'סטר שבאנגליה, להיינריך הארי, דוכס סקסוניה ובוואריה ולמתילדה, נסיכת אנגליה, בתם של הנרי השני, מלך אנגליה ואלינור, דוכסית אקוויטניה. וילהלם נולד במהלך גלותו של אביו, לאחר שהודח משלטונו על ידי פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ואף לאחר חזרתו של אביו לגרמניה נשאר וילהלם באנגליה בחצר דודו ריצ'רד הראשון, מלך אנגליה.

בשנת 1193 נפל דודו ריצ'רד הראשון, מלך אנגליה בשבי אצל לאופולד החמישי, דוכס אוסטריה והועבר לידי היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שהסכים לשחררו תמורת כופר, ועד לתשלום הכופר נשלחו וילהלם ואחיו אוטו ללאופולד מאוסטריה כבני ערובה.

בשנת 1195 מת אביו היינריך הארי, דוכס סקסוניה ובוואריה, ווילהלם ירש אותו יחד עם אחיו היינריך ואוטו. לאחר מכן הגיעו האחים להסכם עם אדולף מאלטונה, ארכיבישוף קלן, ובשנת 1198 הכתיר אדולף את אוטו לקיסר האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1199 מת דודם ריצ'רד הראשון, מלך אנגליה, ווילהלם והיינריך נסעו לאנגליה לדרוש את ירושתו, אולם דודם ג'ון ירש אותו.

במאי 1202 חילקו ביניהם האחים את נחלות אביהם, ווילהלם קיבל את הנחלות באזור בראונשווייג ולינבורג. ב-12 בדצמבר 1213 מת וילהלם בלינבורג, ובנו אוטו ירש את נחלותיו. בשנת 1235 הפך בנו לדוכס בראונשווייג, ומצאציו יצא בית הנובר.

משפחתו
------

בקיץ 1202 התחתן וילהלם עם הלנה מדנמרק, בתם של ולדמר הראשון, מלך דנמרק וסופיה ממינסק, ממנה נולד לו בן אחד:

* אוטו הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג (1204–1252)

אילן יוחסין
-----------


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| היינריך התשיעי, דוכס בוואריה |   | ווּלפהילדה מסקסוניה |   | לותאר השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה |   | ריכנצה מנורטהיים |   | ז'ופרואה החמישי, רוזן אנז'ו |   | מתילדה הקיסרית |   | גיום העשירי, דוכס אקוויטניה |   | אאנור משאטלרול |
|   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   | היינריך העשירי, דוכס בוואריה |   |   |   |   |   | גרטרוד מזיפלינבורג |   |   |   |   |   | הנרי השני, מלך אנגליה |   |   |   |   |   | אלינור, דוכסית אקוויטניה |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   |   |   | היינריך הארי, דוכס סקסוניה ובוואריה |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | מתילדה, נסיכת אנגליה |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | **וילהלם, הלורד של לינבורג** |
|

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וילהלם, הלורד של לינבורג** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 137335040
* VIAF: 81539801
* WorldCat (עם VIAF): 81539801

 |
מטה מטאבו בנורטינגן
**מטאבו** (בגרמנית: **Metabo**, או בשם המלא **Metabowerke GmbH**) היא יצרנית של כלי עבודה חשמליים לאנשי מקצועיים. מטה מטאבו לה בנורטינגן, גרמניה. החברה נוסדה בשנות העשרים וקבלה את שמה ממקדחה ידנית, מה שנקרא בגרמנית "**Meta**ll**bo**hrdreher". כיום, מטאבו מציעה מגוון רחב של כלי עבודה חשמליים. החברה נמצאת בבעלות חברת ההשקעות האמריקאית Kohlberg Kravis Roberts &Co.

היסטוריה
--------

בשנת 1923, אלברכט שניצלר בנה את המקדחה הראשונה שלו במאפייה של הוריו בנורטינגן. 50,000 עותקים של מקדחה זו נמכרו תחת הכינוי *No. 18* ושנה לאחר מכן נוסדה חברת Schnizler GmbH. המייסד השותף יוליוס קלוס היה הבעלים של מבשלת בירה בשם "Sonnenbrauerei" בנורטינגן. החברה עברה לגור בחדרי מבשלה זו הממוקמת ברחוב צ'רץ'. וולטר ראוך הפך לשותף ב-1927 וניהל את ההפצה הלאומית והבינלאומית של הכלים. בשנת 1932 שונה שמה של החברה ל- Metabowerke Closs, Rauch & Schnizler KG. המפעל ניצל מנזקים חמורים בשנות המלחמה, אך בשלהי סתיו 1945, שריפה הרסה קרוב ל-75% ממתקני הייצור. השחזור הושלם ב-1948.

הצמיחה המהירה של החברה גרמה למעבר למטה חדש. בשנת 1953, החלה בניית מפעל חדש באזור התעשייה של נירטינגן "Steinach". המעבר הושלם בשנת 1969 עם בניין מנהלה חדש.

במהלך צעדי ארגון מחדש, קבוצת Metabo רכשה ב-1999 את אלקטרה בקום (Elektra Beckum), חברה ממפן, צפון גרמניה. בשילוב עם השתלטותם של שני יצרני מכונות (עיבוד עץ) אחרים, צעד זה הפך לזמן קצר את מטאבו ליצרנית השנייה בגודלה של מכונות נייחות לעיבוד עץ בעולם. עם זאת, בעשור הבא, הם החליטו להתמקד בעיקר בייצור כלים חשמליים קטנים יותר. בשנת 2004, מטאבו ארגנה מחדש את הייצור והוקם מפעל בשנחאי. השילוב המלא של אלקטרה בקום התרחש ב-2006. בשנת 2010 סיימה את ההתנתקות מהמפעל במפן שסימנה את סוף תהליך הארגון מחדש של מפעלי הייצור.

במרץ 2016 מטאבו נרכשה על ידי, היטאצ'י-הוקי, חלק מקבוצת היטאצ'י.

קבוצת היטאצ'י מכרה את היטאצ'י-הוקי במרץ 2017 ל-HK Holdings, ישות הפועלת בחסות חברת ההשקעות KKR.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מטאבו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מטאבו
* מטאבו, ברשת החברתית פייסבוק

* מטאבו, ברשת החברתית טוויטר

* מטאבו, סרטונים בערוץ היוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  Metabo Shanghai
2. ↑  History of the company Metabo: *History (אורכב 16.01.2014 בארכיון Wayback Machine)*, Abruf: 9.
3. ↑  "Acquisition of Metabo AG by Hitachi Koki completed" (PDF). Hitachi Koki. נבדק ב-17 באפריל 2016. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  "Announcement Regarding Results of the Tender Offer for the Shares of Hitachi Koki Co. Ltd. (Securities Code 6581) by HK Holdings Co. Ltd" (PDF). נבדק ב-8 באוגוסט 2018. `{{cite web}}`:  (עזרה)
**ג'ון גילספי "ג'קי" הנדרסון** (באנגלית: **John Gillespie "Jackie" Henderson**;‏ 17 בינואר 1932 בגלאזגו - 26 בינואר 2005 בפול) היה כדורגלן סקוטי.

קריירה
------

הנדרסון החל את הקריירה שלו בפורטסמות' כשהיה בן 17. לאחר שהשלים את שירותו הלאומי הוא ערך את הופעת הבכורה בסגל הבכיר של פומפיי במשחק מול סנדרלנד בינואר 1951. בתחילת דרכו הוא שיחק בעמדת החלוץ המרכזי, אך בהמשך עבר לעמדת החלוץ השני והקיצוני השמאלי. הוא היה חסון מבחינה פיזית והתפרסם בקצב המשחק שלו, ובמסירות ובעיטות מהירות. הוא הבקיע שערים רבים עבור פומפיי במשך שבע שנים, שבמהלכן זכה לתשומת לבם של מאמני נבחרת סקוטלנד.

הוא ערך את הופעת הבכורה הלאומית שלו במשחק הידידות מול נבחרת שוודיה ב-6 במאי 1953, אך הפסיד עם נבחרתו בתוצאה 1 - 2; היה זה הראשון מבין שבעה משחקים. שערו היחיד במדי הנבחרת הובקע בניצחון 3 - 1 על נבחרת צפון אירלנד ב-3 באוקטובר 1953. הוא היה מועמד להשתתף במשחקי מונדיאל 1954, אך לבסוף לא זומן לסגל כיוון שהתאחדות הכדורגל הסקוטית החליטה לשלוח רק 13 שחקנים במקום 22. משחקו האחרון היה בתיקו 2 - 2 מול נבחרת צפון אירלנד ב-5 בנובמבר 1958.

במרץ 1958 הוא עבר לוולבס, אך לא הצליח להתאקלם שם. בתקופה זו זכה המועדון באליפות הליגה הראשונה, אך כיוון שהנדרסון השתתף בתשעה משחקים בלבד הוא לא היה זכאי לקבל את המדליה המוענקת לשחקני המועדון הזוכה. באוקטובר 1958 הוא הועבר לארסנל תמורת סכום של 30,000 לירות שטרלינג, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק בהייבורי בניצחון 4 - 3 על וסט ברומיץ' אלביון ב-4 באוקטובר, ואף הבקיע שני שערים. עונתו הראשונה בהייבורי נקטעה בעקבות פציעה שלפניה הספיק להבקיע 12 שערים, אך הוא חזר להרכב בעונות 1959/1960 ו-1960/1961. בעונתו הראשונה בארסנל המועדון סיים במקום השלישי בליגה, אך בשתי העונות הבאות הוא סיים רק במרכז הטבלה.

ג'ורג' סווינדין, מאמן ארסנל, הנהיג שיטת משחק שלא התאימה להנדרסון, ובשלהי עונת 1961/1962 הוא הועבר לפולהאם תמורת סכום של 15,000 לירות שטרלינג. בסך הכל הוא השתתף ב-111 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם 29 שערים. בעונתו הראשונה בפולהאם הוא הוביל את המועדון לחצי גמר גביע ה-FA, שהסתיים בהפסד לברנלי. כמו כן, הוא סייע למועדון להישאר בליגה במשך שתי עונות רצופות. הוא שיחק בהרכב באופן קבוע עד מרץ 1963, אז שבר את רגלו. ניסיונו לחזור למשחק פעיל הסתיים בכישלון, וב-1964 הוא החליט לפרוש מכדורגל מקצועני. הוא המשיך לשחק במועדוני החובבים פול טאון ודורצ'סטר טאון עד 1971.

לאחר פרישתו הסופית הוא עזב את תחום הכדורגל ועבר להתגורר בדורסט, שם עבד עבור חברת בנייה מקומית.

לקריאה נוספת
------------

* טוני מת'יוס, WHO'S WHO OF ARSENAL (עמוד 133), מיינסטרים, 2007 (מסת"ב 1-84596-232-X)

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* מידע באתר התאחדות הכדורגלנים המקצוענים
**אנטון שמיד** (בגרמנית: **Anton von Schmid**;‏ 23 בינואר 1765, צווטל (Zwettl), אוסטריה - 27 ביוני 1855, וינה) היה מדפיס אוסטרי נוצרי שהוציא לאור ספרים עבריים.

ביוגרפיה
--------

אביו שלח אותו ללמוד במנזר וייעד אותו לכמורה, אך הוא ויתר על עתיד זה ועזב את לימודיו. ב-1785 נעשה שוליה של המדפיס הרשמי של קיסר אוסטריה, יוזף קורצברק. הוא למד מדעי המזרח ולכן הופקד על הדפסת הספרים העבריים. בהמשך, פתח בית דפוס עצמאי להדפסת ספרים עבריים, ולאחר מאמצים קיבל רישיון להדפסה מהקיסר פרנץ השני, בתנאי שיפקיד עותק מכל ספר בספרייה הקיסרית. שמיד הצליח מאוד בבית הדפוס שלו, והאיסור שהטילו השלטונות על יבוא ספרים עבריים מחוץ לאימפריה האוסטרית סייע לו מאוד בכך. בסופו של דבר, רכש את בית הדפוס של קורצברק. לאחר מותו ירש את בית הדפוס בנו, פרנץ שמיד.

שמיד העסיק בבית הדפוס שלו כמה מאנשי תנועת ההשכלה כמגיהים וכעורכים. לכל אחד מן המשכילים שהועסקו אצל שמיד הייתה השפעה רבה על בחירת הספרים שיודפסו בבית הדפוס ואף על תוכנם, וכמה מהם אף הדפיסו את ספריהם שלהם בבית הדפוס. עובדי בית הדפוס של שמיד זכו לרווחה כלכלית וגם להקלות כגון זכות ישיבה בווינה (שרוב היהודים לא קיבלו אותה). בין המועסקים אצל שמיד היו יהודה ליב בן-זאב, שמואל רומאנלי, שמשון בלוך הלוי, שלמה לויזון, שלום הכהן, מאיר הלוי לטריס, ומנדל שטרן. בין הספרים שהדפיס היו המקרא עם הביאור של מנדלסון, משנה, תלמוד, כתבי הרמב"ם, סידורים, מחזורים, קינות וסליחות, וכן ספרי השכלה, לרבות כתבי העת "ביכורי העתים" ו"כרם חמד".

לקריאה נוספת
------------

* משה פלאי, **המלבה"ד הנוכרי אנטון שמיד - מדפיס ספרי קודש וספרי השכלה**, בתוך: שמואל פיינר, זהר שביט, נטלי ניימרק גולדברג, טל קוגמן (עורכים), **הספרייה של תנועת ההשכלה**, עם עובד, 2014. עמ' 130–151

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנטון שמיד** בוויקישיתוף
* אנטון פון שמיד, במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
* קהילת וינה, באתר "דעת"
* רפאל יוליוס, האציל אנטון ובית הדפוס העברי, מעריב, 2 בנובמבר 1984, המשך

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007522730905171
* GND: 130352462
* ISNI: 0000 0000 2028 3862
* LCCN: no2014098102
* SUDOC: 243707916
* VIAF: 8491329
* WorldCat: lccn-no2014098102

 |
**לאה טרן** היא משוררת, עיתונאית ואמנית רב-תחומית ישראלית. יצירותיה תורגמו למספר שפות.

טרן, ילידת קריית טבעון בוגרת מכללת אורנים, החוג לתנ"ך ולהיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים, המכללה לאמנות בלונדון, אנגליה, בעלת תואר שני לספרות עברית באוניברסיטת יוהנסבורג בשיתוף עם אוניברסיטת בר-אילן ולימודים אקדמיים לצורך קבלת תואר דוקטור.[דרוש מקור] כלת פרס רחל לשירה, פרס רוטרי הבינלאומי ומספר מלגות ספרותית (קרן עמו"ס שליד לשכת נשיא המדינה קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב

קריירה אמנותית
--------------

טרן פועלת גם כציירת. לעיתים קשורים ציוריה בשירתה. היא השתתפה ב-5 תערוכות יחיד וב-16 תערוכות קבוצתיות, בישראל ומחוצה לה.
טרן הופיעה בספר אמנות שיצא לרגל 60 שנים למדינת ישראל בצרפת באנגלית ובצרפתית, בשיתוף עם מגזין האמנות לגזט.
לאה מציגה את שיריה בקלטת שהוציאה בשם "להתלבש, להתפשט".

מלבד יצירותיה ושיריה, עסקה לאה טרן בארגון אירועים ספרותיים ובפעולות למען הסופר והמשורר העברי, ומילאה תפקידים באגודת הסופרים, בתיאטרון חיפה ובעוד מקומות.

שיריה התפרסמו בכתבי העת עכשיו, מטעם, מאזנים ועוד.

בנוסף היא מנחה ערבי ספרות וכן סדנאות לכתיבה יוצרת. בעבר לימדה באוניברסיטת תל אביב ובמכללת לוינסקי לחינוך הבעה עברית וכתיבה יוצרת. עשתה בשליחות הסוכנות היהודית באנגליה, ניהלה אולפנים לעברית לעולים חדשים, מרכזים קהילתיים לנשים, יסדה מועדון לסופרים ולאמנים בשם "מלאת", בחיפה, וכיום כותבת טורי תרבות אמנות וספרות באתרי אינטרנט.

טרן שימשה חברת הוועד המרכזי באגודת הסופרים העבריים. שמשה בו כיו"ר ועדת אירועים. כמו כן היא חברה באקו"ם, בפא"ן ובאיגוד העיתונאים לכתבי עת. שיריה תורגמו לערבית, אנגלית וצרפתית, ורבים מהם הולחנו והושמעו מעל במות ספרותיות שונות.

ספריה
-----

* "יום מקפל כיסאו", בהוצאת רנסאנס, חיפה 1974
* "יולדת צבעים", בהוצאת אל"ף, תל אביב 1987
* "עטופת עשן", בהוצאת ירון גולן, תל אביב 1993
* "רחוב הסבוראים 11", בהוצאת ירון גולן, תל אביב 1997
* "אהבה היא שיחתי", בעריכתה של עדנה מיטווך-מלר, בהוצאת צבעונים, 2009.

להתלבש להתפשט. 2011 
קיומיומים 2021 בהוצאת עכשיו.

קישורים חיצוניים
----------------

* שושנה ויג על לאה טרן
* אלי אשד, שירים של טרן, בבלוג "היקום של אלי אשד"
* מאמריה של טרן באתר "חדשות מחלקה ראשונה"

* לאה טרן, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"
* לאה טרן, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית"
* משה גרנות, שיחתה של לאה טרן, בבלוג של אלי אשד באתר "רשימות", 26 בינואר 2010
* סרטונים לאה טרן, במיזם "סופרים קוראים" של מרכז הספר והספריות בישראל
* שושנה ויג, לאה טרן: משוררת, אמנית, עיתונאית, אימגו
* משה גרנות, ארוחת בוקר על הקילימנג'רו, nfc‏, 1 בפברואר 2010

הערות שוליים
------------

1. ↑  כגון כאן

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007306133605171
* GND: 1066261024
* ISNI: 0000 0000 7266 9513
* LCCN: no93019839
* VIAF: 31568066
* WorldCat: lccn-no93019839

 |
**אנטון פלטנר** (בגרמנית: **Anton Flettner**‏; 1 בנובמבר 1885 – 29 בדצמבר 1961) היה ממציא גרמני שתרם לפיתוח התעופה, מסוקים ותכנון כלי רכב.

ביוגרפיה
--------

אנטון פלטנר נולד בעיירה באימפריה הגרמנית. הוא למד בבית הספר למורים בפולדה ולאחר סיומו עבד כמורה. בהמשך הוא היה מלמד בפרנקפורט.

במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא עבד במשרד המלחמה ועבד על פיתוח כלי טיס ומכוניות לא מאוישות. בשנת 1914 הוא הציג את ההמצאה הראשונה שלו - טורפדו לצי הקיסרי. בהמשך הוא פיתח מכונית עם שלט רחוק ואב טיפוס של מטוס לא מאויש. הצעות אלו לא מומשו. במקביל הוא פיתוח מספר כלי עזר למטוסים שנמצאים בשימוש עד היום.

לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה אנטון פלטנר עבר לאמסטרדם ועמד בראש מכון לחקר הידרודינמיקה עד לשנת 1931. במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 הוא פיתח סוג חדש של מאוורר שמתאים לשימוש במכוניות ועד היום מיוצר על ידי Flettner Ventilator Limited.

בעזרת מדענים גרמנים נוספים (כולל אלברט איינשטיין אנטון פלטנר פיתוח אונייה שמופעלת על ידי טורבינת פלטנר ובשנת 1926 אונייה זו בהצלחה חצתה את האוקיינוס האטלנטי.

בשנת 1926 אנטון פלטנר התחיל לרכז את מאמציו בתחום התעופה. הוא הקים חברה חדשה בברלין ובהמשך עבר להתגורר לעיר. בשנת 1935 הוא בנה אוטוג'ירו שהיה מתאים לפעולות מודיעין ומלחמה נגד צוללות. בשנת 1936 הוא בנה מסוק.

במהלך מלחמת העולם השנייה הוא פיתוח מספר מסוקים לצורכי מודיעין. תוכניות לבניית 1000 מסוקים בוטלו בעקבות הפצצה כבדה של המפעל שהיה מיועד לייצור. לקראת סיום המלחמה מסוקים נוספים היו מוכנים לייצור סדרתי.

אנטון פלטנר המשיך הפיתוח כלי טיס עבור גרמניה הנאצית אף על פי שאשתו הייתה יהודייה. בעזרת יחסים טובים עם היינריך הימלר הוא הצליח להבריח אותה ואת משפחתה לשוודיה.

לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, אנטון פלטנר ביחד עם מהנדסי תעופה גרמנים נוספים הועבר לארצות הברית. בהיותו בארצות הברית הוא המשיך בפיתוח מסוקים לפי הזמנת חיל האוויר של ארצות הברית. הוא היה המתכנן הראשי של Kaman Aircraft.

אנטון פלטנר נפטר בניו יורק בשנת 1961.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנטון פלטנר** בוויקישיתוף
* קורות חיים
* אנטון פלטנר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb170891127 (data)
* GND: 130237892
* ISNI: 0000 0000 5545 078X
* LCCN: n94046898
* NKC: xx0005515
* SNAC: w64p3s9n
* SUDOC: 144196530
* VIAF: 67568020
* WorldCat: lccn-n94046898

 |
**איוואן ניקולאייביץ' קראמסקוי** (ברוסית: **Иван Николаевич Крамской**;‏ 27 במאי [על פי הלוח היוליאני; על פי הלוח הגריגוריאני: 8 ביוני]‏ 1837 – 24 במרץ [על פי הלוח הגרגוריאני: 6 באפריל]‏ 1887) היה צייר ומבקר אמנות רוסי, וממנהיגי תנועת האומנות הרוסית הדמוקרטית.

קורות חיים
----------

קראמסקוי נולד למשפחת אצולה זוטרה שירדה מנכסיה. בין השנים 1857–1863 למד אמנות באקדמיה לאמנות של סנקט פטרבורג, אולם יצא נגד מסורות האקדמיה, והיה בין יוזמי מרד הארבעה עשר אשר סירבו להציג בתערוכת האקדמיה (צעד שהביא לגירושו מהאקדמיה). לאחר תום לימודיו ייסד את "ארטל האמנים" (Артель художников) עם חבריו.

בהשפעת רעיונות דמוקרטיים ומהפכנים, קראמסקוי וחבריו העדיפו סגנון ציור ריאליסטי ולאומי על סגנון האקדמיה (סגנון מסורתי שמרני). קראמסקוי היה לאחד ממיסדי תנועת "הנודדים" ואידאולוג התנועה.

בין השנים 1863–1868 לימד ציור בבית הספר של החברה לעידוד האמנויות השימושיות.

לאחר תקופה זו החל לצייר דיוקנאות של אישי ציבור, סופרים ואמנים (ובהם דיוקנם של לב טולסטוי (1873), איוואן שישקין (1873), פאבל טרטיאקוב (1876), מיכאיל סלטיקוב-שצ'דרין (1879) - דיוקנאות המוצגים כיום בגלריית טרטייקוב). 

טרטייקוב צייר יצירות דתיות, תוך הצגת תזה פסיכולוגית באמצעותן. היצירות הדרמטיות נועדו להעביר לצופה את רגשות הדמויות, ובאמצעות דמותו של ישו ניסה קראמסקוי להעביר לצופה בתמונה את התמה של גיבור המקריב עצמו לטובת האומה (תמה דמוקרטית מהפכנית). אחת מיצירותיו הידועות ביותר היא "ישו במדבר" (1872), שנרכשה על ידי האספן פאבל טרטיאקוב ומוצגת כיום בגלריית טרטייקוב. 

יצירות נוספות של קראמסקוי המציגות תמות דרמטיות הן "דמות אישה" (1883) ו-"יגון בלא נחמה" (1884), המוצגות בגלריית טרטייקוב.

התמות הדמוקרטיות והמהפכניות של קראמסקוי הפכו את יצירותיו ליצירות המשפיעות על תנועת האמנות המהפכנית בשלהי המאה ה-19 ברוסיה.

גלריה
-----

* בנות הים, 1871בנות הים, 1871
* זקן עם קב, 1872זקן עם קב, 1872
* ישו במדבר, 1872ישו במדבר, 1872
* דייקן הצייר איוואן שישקין, 1873.דייקן הצייר איוואן שישקין, 1873.
* לב טולסטוי, 1873לב טולסטוי, 1873
* איוואן שישקין, 1880איוואן שישקין, 1880
* מריה פיודורובנה, 1880sמריה פיודורובנה, 1880s
* דיוקן אישה, 1883דיוקן אישה, 1883
* ולדימיר סולוביוב, 1885ולדימיר סולוביוב, 1885
* אלכסנדר השלישי, 1886אלכסנדר השלישי, 1886

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איוואן קראמסקוי** בוויקישיתוף
* 
* ביוגרפיה
* יצירותיו
* איוואן קראמסקוי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007444010205171
* GND: 118912607
* ISNI: 0000 0000 8353 3398
* LCCN: n81024486
* NDL: 00620950
* NKC: jo2007299762
* NLG: 249208
* NLP: A12271640
* NTA: 070621152
* RKD: 46280
* SNAC: w61v9111
* SUDOC: 064124835
* ULAN: 500013121
* VIAF: 5729921
* WorldCat: lccn-n81024486

 |
**נמל התעופה הבינלאומי של ירוסלבל טונושנה** (ברוסית: **Международный аэропорт Ярославль (Ту́ношна)**) הוא נמל תעופה במחוז ירוסלבל שברוסיה, הממוקם 18 קילומטר דרומית מזרחית לעיר ירוסלבל. הוא משרת מטוסים לטווחים בינוניים. נמל התעופה ממוקם ליד נהר הוולגה.

היסטוריה
--------

במהלך המלחמה הקרה היה טונושנה בסיס למטוסי יירוט מרכזיים. זה היה ביתו של גדוד התעופה 415 של חיל האוויר הסובייטי והפעיל בתחילה מטוסי סוחוי Su-9 בשנות ה-60. הגדוד החליף אותו בשנת 1979 במיג 23P. מטוס זה שירת בטונושנה במהלך שנות ה-80 וה-90. בשנת 1992 הגדוד פורק ומטוסי המיג 23 נשלחו לבסיס רז'ב בפרברי מוסקבה.

מסופי נוסעים
------------

מסוף הנוסעים (בשטח של 1000 מ"ר) מיועד לטפל ב-180 נוסעים מקומיים או 100 נוסעים בינלאומיים לשעה. מסוף המטען (בשטח של 833 מ"ר) מיועד לטפל עד 150 טון מטען מדי יום.

מתחם נמל התעופה החל לשרת מטוסי נוסעים בשנת 2002 ושופץ בשנת 2013.

חברות תעופה ויעדים
------------------

רשימת השירותים הרגילים משתנה לעיתים קרובות. על פי אתר האינטרנט של נמל התעופה החל מפברואר 2020 איירפלוט הפעילה טיסות משרמטייבו שבמוסקבה ליארוסלבל, כמו גם חברות התעופה אזימוט שהפעילה טיסות מקרסנודאר וסוצ'י, חברת נורדווינד שהפעילה טיסות מסימפרופול, שבחצי האי קרים וחברת התעופה UVT איירו שהפעילה טיסות ליארוסלבל מהעיר קאזאן.

תאונות ותקריות
--------------

ב-6 בספטמבר 1994 התרסק ה-MiG-23UB עקב אובדן שליטה.

ב-7 בספטמבר 2011 אירעה התרסקות מטוס של קבוצת לוקומוטיב ירוסלבל וגרמה למותם של כמעט כל קבוצת ההוקי לוקומוטיב ירוסלב, שהייתה אחת הטובות בליגת KHL. מטוס יאק 42, של חברת התעופה יאק סרוויס, שנשא את הקבוצה למשחק במינסק, בלארוס התרסק בהמראה ונהרגו 44 מתוך 45 הנוסעים. המטוס התרסק והתפרק 1 קילומטר (0.62 מיל) מקצה המסלול, בנהר הוולגה. הסיבה נקבעה כטעות טייס, כאשר אחד משני הטייסים הפעיל בלימה בצורה לא נכונה במהלך ההמראה, המיוחס לחוסר ניסיון טיסה מספיק בדגם המסוים הזה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נמל התעופה טונושנה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה טונושנה

הערות שוליים
------------

1. 1 2  PHASEOUT OF FISHPOT IN APVO STRANYY AIRFIELDS USSR, February 1981, CREST: CIA-RDP81T00380R000100980001-5, Central Intelligence Agency, Washington, DC.
2. ↑  "Aviatsiya PVO". Aviabaza KPOI.
3. ↑  "Аэрофлот открыл продажу билетов на прямые рейсы из Москвы в Ярославль". *www.aeroflot.ru*.
4. ↑  "Новости: Возобновлены полеты по маршруту Ярославль-Казань". *www.yaravia.ru*.
5. ↑  "The Aviation Herald". *avherald.com*.
6. ↑  "List of those killed in plane crash near Yaroslavl" (ברוסית). sovsport.ru. 2011-09-07. נבדק ב-2011-09-07.
**המחנכים** (בגרמנית: **Die fetten Jahre sind vorbei**; תרגום חופשי: **ימי השפע חלפו**) הוא סרט גרמני-אוסטרי משנת 2004 של הבמאי הגרמני הנס ויינגרטנר, אשר היה מועמד לפרס דקל הזהב, ומככבים בו דניאל ברוהל ויוליה ינטש.

עלילה
-----

הסיפור סובב סביב שלושה צעירים אנטי-קפיטליסטים ואנרכיסטים אשר חיים בברלין: יול, החבר שלה פטר, והחבר הכי טוב שלו יאן.

יול היא מלצרית אשר מתקשה לשלם חוב שנוצר עקב זאת שמיליונר שנהג במרצדס בלם בלימה פתאומית, מה שגרם לתאונה והמכונית שלו נהרסה. ומאחר ששכחה לשלם ביטוח היא נשארה עם חוב של 100 אלף יורו, מה שגרם לה לעזוב את הדירה מאחר שהתקשתה לשלם את שכר הדירה ולעבור לגור עם חברה.

כשפטר יוצא לטיול לברצלונה, יאן מגלה ליול מה הוא ופטר עושים בלילות. מתברר שיאן ופטר לא מסתפקים בדיבורים, אלא גם פועלים על פי האידאולוגיה האנרכיסטית שלהם. הם מסתובבים בוואן, מוצאים בתים מנקרי עיניים ועושים עליהם תצפיות, מגלים מה ההרגלים של השוהים בבית ומוצאים את הזמן המתאים, ופורצים לבתים אלו. הם אינם גונבים דבר, ורק מארגנים מחדש את הריהוט ומשאירים פתק עם המסר: "יש לכם יותר מדי כסף" או "ימי השפע שלכם ספורים", וחותמים "המחנכים".

כשפטר אינו נוכח, יול ויאן יוצאים לפעולה לילית מהסוג שיאן ופטר נוהגים לעשות, ופורצים לביתו של האדם העשיר שיול התנגשה בו במכוניתה וחייבת לו את הכסף. הפעולה מסתבכת כאשר בעל הבית מפתיע אותם, והשלושה (כולל פטר שמגיע במהרה) מחליטים לחטוף אותו ולברוח אתו הרחק מהעיר על מנת שסודם לא יתגלה.

הם נוסעים לבקתה בלב הנוף ההררי והפסטורלי של גרמניה ומבלים כמה ימים בחברת האיש שחטפו, המתגלה כאדם חביב ואף מספר שבצעירותו, בסוף שנות ה-60, היה אנרכיסט אידאולוגי בעצמו לפני שהתמסד והתעשר. היחסים עם החטוף אינם יחסי חוטף-חטוף רגילים והוא זוכה ליחס טוב יחסית ואף מנהל ויכוחים פוליטיים ושיחות אידאולוגיות עם שלושת הצעירים מסביב לשולחן האוכל.

במקביל, היחסים בין השלישייה מתערערים כשפטר מגלה (על ידי השבוי שלהם) שהתפתח רומן בין יאן ויול, ומתפתח ריב בין החברים פטר ויאן. בין השלושה נוצר משולש אהבה והם מחליטים לסמוך על האדם שחטפו, שמבטיח להם, ואף נותן להם הצהרה כתובה בחתימת ידו, שאם יוחזר לביתו ולמשפחתו הוא לא יגלה דבר למשטרה.

סוף הסרט מתרחש חזרה בברלין, כשהשלושה משחררים את החטוף לביתו. בתפנית מפתיעה מתגלה שהחבורה טעתה כשסמכה על האדם שחטפו, שדיווח עליהם למשטרה. כאשר מגיע כח משטרתי לביתם, השוטרים אינם מוצאים אותם. על הקיר באחד החדרים נמצא נייר, ועליו נכתב: ישנם אנשים שאינם משתנים.
לאחר זאת, השלושה נראים במקום מסוים, שבו הם מתכננים פעולה נוספת, והסוף נשאר פתוח ומעורפל, ולא ידוע אם הצליחו ליישם את תכנונם.

קישורים חיצוניים
----------------

* "המחנכים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "המחנכים", באתר נטפליקס
* "המחנכים", באתר AllMovie (באנגלית)
* "המחנכים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "המחנכים", באתר Box Office Mojo (באנגלית)
* "המחנכים", באתר Metacritic (באנגלית)
* "המחנכים", באתר אידיבי
* "המחנכים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
**מחר אזיל דמעה** (באנגלית: **I'll Cry Tomorrow**) הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 1955 עם סוזן הייוורד בתפקיד הראשי.

התסריט מבוסס על רומן בשם זה של ליליאן רוט המספר את חייה כזמרת וכוכבת סרטים הנדחפת כל הזמן על ידי אמה השתלטנית ובגלל התמרדותה ומות אהובה היא נגררת לאלכוהוליזם ומידרדת לשפל המדרגה עם שברגע האחרון מצליחה להשתקם. ולספר את סיפורה.

שם הספר והסרט נגזר מזה שכאשר ליליאן נשברת ובוכה, אמה מבקשת ממנה שלא תבכה עכשיו ושתשאיר את הדמעות למחר.

הסרט זכה בפרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר.

סוזן הייוורד הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. היא מופיעה בסרט במספר קטעי שירה.

תקציר העלילה
------------

ליליאן רוט (סוזן הייוורד) היא זמרת ושחקנית ידועה שהקריירה שלה מצליחה הודות לכישרונה אך גם בגלל אמה קייטי (ג'ו ואן פליט) העומדת מאחוריה מאז שהייתה ילדה קטנה ומדרבנת אותה להקדיש את חייה לבמה.

ליליאן פוגשת באחת מהופעותיה את חבר נעוריה דייוויד טרדמן (ריי דנטון) והם מתאהבים. דייוויד הוא עורך דין ומתחיל להיות המנהל שלה. הם מחליטים להתחתן ולהקים משפחה אבל קייטי מתנגדת לכך ומנסה לשכנע את ליליאן כי חבל לה להפסיד את הקריירה שהשקיעה בה הרבה עד אז.

דייוויד נפטר באופן פתאומי וליליאן נכנסת לדיכאון ונדודי שינה. כאשר אלכוהול מאפשר לה לישון, היא מתחילה לשתות ומצב הרוח שלה נע בין אגרסיביות לדיכאון.

היא מחליפה בעלים ומצבה הפיזי והאמנותי מידרדר עד שהיא מוצאת את עצמה ברחוב.

היא שוכרת חדר בקומה גבוהה של בית מלון ומתכוננת להפיל את עצמה לרחוב אך ברגע האחרון היא מתחרטת.

לבסוף היא נכנסת לסניף של אלכוהוליסטים אנונימיים ומתקבלת שם באהדה על ידי ברט מגווייר (אדי אלברט), עוברת תהליך גמילה קשה ומתאוששת.

ברט משכנע אותה להופיע בתוכנית הטלוויזיה "אלה הם חייך" ולספר על חוויותיה כאלכוהוליסטית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מחר אזיל דמעה** בוויקישיתוף

* "מחר אזיל דמעה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "מחר אזיל דמעה", באתר נטפליקס
* "מחר אזיל דמעה", באתר AllMovie (באנגלית)
* "מחר אזיל דמעה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "מחר אזיל דמעה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קדימון לסרט מחר אזיל דמעה, באתר יוטיוב
פירוש נוסף ערך זה עוסק בעיירה בפולין. אם התכוונתם לעיר קטנה בבלארוס, ראו דרוהיצ'ין (בלארוס).

**דרוהיצ'ין** (בפולנית: **Drohiczyn**, ביידיש: **דרוהיטשין**) היא עיירה עתיקה במחוז סמיאטיץ' בפרובינציית פודלסיה שבפולין על גדת נהר הבוג ובה 2,086 תושבים (נכון לשנת 2006).

היסטוריה
--------

בדרוהיצ'ין נתגלו שרידי יישוב נאוליתי, וכן משרפות וקברים מתקופת הברזל.

דרוהיצ'ין הייתה נתיב סחר בין אוקראינה ופולין, ובמאה ה-13 הייתה חלק מארץ בשם "ברסטיה", בנסיכות גאליץ'-וולין.
היא עברה לשליטת מזוביה בשנת 1238, כשהיא הייתה עוד מדינה בפני עצמה, לפני שאוחדה עם ממלכת פולין. בשנת 1253, הנסיך דניאל מגליציה הוכתר על ידי הארכיבישוף בדרוהיצ'ין כמלך הראשון של כל רוּס (בלטינית: רוּסיאי).

מ-1443 דרוהיצ'ין הייתה בתחום ליטאי וב-1569, באיחוד לובלין, היא הועברה לפולין. 

העיירה זכתה לזכויות עיר ב-1498 על ידי אלכסנדר יגיילו. מ-1520 עד לשנת 1795 היא שימשה כבירת חבל פודלסקיה. בשנת 1795 עברה לשליטת פרוסיה. משנת 1807 עד 1916 הייתה חלק מהאימפריה הרוסית, בשנת 1916 נכבשה על ידי הגרמנים וב-1918 דרוהיצ'ין חזרה להיות תחת חסות הרפובליקה הפולנית השנייה. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-800 יהודים, כשני שלישים מתושביה.

בשנים 1939 ו-1940, כאשר פולין נכבשה על ידי גרמניה הנאצית וברית המועצות, הפכה דרוהיצ'ין לעיירת גבול בין המדינות. הסובייטים בזזו את העיירה, הרסו את הכנסיות הקתוליות והאורתודוקסיות בה, וגירשו מספר מתושביה לסיביר. באביב 1940, השלטונות הסובייטים הורו להשמיד את כל המבנים שבמרחק של 800 מטרים מנהר הבוג.

עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים במבצע ברברוסה, ביצעו אלו מעשי שוד ורצח ביהודיה, והטילו עליהם גזירות שונות. באפריל 1942 רוכזו יהודי העיירה בגטו מגודר שהוקם במספר בתים רעועים בה, והועסקו בקבורת רבבות יהודים שנרצחו באזור בתעלות נגד טנקים. ב-2 בנובמבר 1942 בוצעה בגטו סלקציה, בה נרצחו הזקנים והתשושים, והיתר שולחו לגטו סמיאטיץ', וממנו לטרבלינקה.

ב-1991 העיירה נהפכה למקום מושבו של "הדיוקסיה הקתולית של דרוהיצ'ין" כחלק מה"ארכידיוקסיה הקתולית של ביאליסטוק".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דרוהיצ'ין** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של דרוהיצ'ין
* ספר זיכרון ליהודי דרוהיצ'ין
* דרוהיצ'ין (Drohiczyn), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"
* מרטין דין (אנ') ולאורה קרגו, דרוהיצ'ין (ידועה גם כדרוהיצ'ין על הבוג), **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק A, עמ' 881–883), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
* "דרוהיצ'ין", באתר השטעטל הווירטואלי
* "דרוהיצ'ין", באתר JewishGen (באנגלית)

מבני הדיוקסיה בדרוהיצ'ין

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007557627305171
* LCCN: n85191250
* NKC: ge258348
* VIAF: 151338469
* WorldCat (עם VIAF): 151338469

 |