**אמילי דה שאטלה** (בצרפתית: **Émilie du Châtelet**;‏ 17 בדצמבר 1706- 10 בספטמבר 1749) הייתה מדענית, מתמטיקאית וסופרת צרפתייה.

ההישג הידוע ביותר שלה היה תרגום לצרפתית בליווי הערות את ספרו של אייזק ניוטון, עקרונות מתמטיים של פילוסופיית הטבע. הספר המקורי, "פרינקיפיה", נכתב בלטינית ויצא לאור בשנת 1687. זהו התרגום הראשון של הספר והיחידי המלא. חשיבות התרגום נובעת בין היתר מכך שצרפת הייתה אחד ממרכזי המדע באותה תקופה. דה-שאטלה כללה בתרגום הערות, הצעות וניתוחים בהם השתמשה בקלקולוס "חדש" (גאומטריה ישנה). התרגום פורסם ב-1756, לאחר מותה של שאטלה, והוא נחשב עד היום לתרגום המקובל לצרפתית. 

ההערות שלה לתרגום כוללת תרומה משמעותית למכניקה של ניוטון - הנחה בדבר שימור של סך האנרגיה הכוללת, שאנרגיית התנועה הקינטית מהווה חלק ממנה. הדבר הוביל אותה להמשגה של המושג אנרגיה, ולקשר בינה לבין המסה והמהירות של אובייקט. דה-שאטלה נבחרה לאקדמיה למדעים של בולניה וטירתה הייתה למרכז אינטלקטואלי.

החיבור הפילוסופי שלה "יסודות הפיזיקה", Institutions de Physique יצא לאור לראשונה בשנת 1740. הספר הופץ באופן נרחב, עורר דיונים סוערים, פורסם מחדש ותורגם למספר שפות אחרות תוך שנתיים מפרסומו המקורי. דה שאטלה השתתפה בדיון המפורסם בוויסבה, הנוגע לדרך הטובה ביותר למדוד את כוחו של גוף ואת האמצעים הטובים ביותר לחשיבה על עקרונות שימור האנרגיה. 

לאחר מותה, זכו רעיונותיה לייצוג רב בטקסט המפורסם ביותר של ההשכלה הצרפתית, "האנציקלופדיה הגדולה" של דני דידרו, ז'אן לה רון ד'אלמבר ואחרים, ופורסמה לראשונה זמן קצר לאחר מותה. דה שאטלה תמכה גם במתן השכלה לנשים. ביוגרפיות, ספרים ומחזות רבים נכתבו על חייה ויצירתה במאתיים השנים מאז מותה. בתחילת המאה ה -21 יצרו חייה ורעיונותיה עניין מחודש.

ביוגרפיה
--------

### תחילת חייה

אמילי דה שאטלה נולדה בפריז למשפחת אצולה בשנת 1706. אביה היה לואי ניקולס לה טונלייר דה ברטייל, חבר האצולה הנמוכה. בזמן לידתה של דו שאטלה, אביה כיהן בתפקיד המזכיר הראשי ומציג השגרירים של המלך לואי ה-14 ו אביה היה עורך סלון שבועי בימי חמישי, אליו הוזמנו סופרים ומדענים מכובדים. אמה הייתה גבריאל אן דה פרולי, בארונית דה ברטיול. אמלי גדלה בתחילה בחצר המלכות, משנפטר המלך בשנת 1715, חזרה לפריז עם משפחתה.

אמילי היתה הילדה היחידה מבין שישה ילדים. כמקובל באותה תקופה, רבים מאחיה לא הגיעו לבגרות או מתו בגיל צעיר. שני אחים מתו בגיל צעיר מאד. שלושה אחים חיו עד לגיל בגרות: אחיה הבכור רנה-אלכסנדר (נולד ב-1698 ונפטר ב-1720 בגיל 22), צ'רלס-אוגוסט (נולד ב-1701 ונפטר 1731 בגיל 30). אחיה הצעיר נקרא אליזבת-תאודור, הוא נולד ב-1710, חי עד לגיל הזקנה, והפך לאב מנזר ולבסוף לבישוף. היתה לה גם אחות למחצה, מישל, שנולדה מאביה ואן בלינצאני (Anne Bellinzani), אישה אינטליגנטית שהתעניינה באסטרונומיה והיתה נשואה לפקיד פריזאי חשוב.

קיימות השערות רבות ביחס לחינוך של דו שאטלה אך דבר אינו ידוע בוודאות. אחד ממכרי המשפחה היה המדען ברנאר דה פונטנל, המזכיר הקבוע של האקדמיה הצרפתית למדעים. אביה של דו שאטלה, לואי-ניקולה, שזיהה את חוכמתה כבר בגיל צעיר, ארגן עבורה שיעורי אסטרונומיה מאת פונטל כשהייתה בת 10. אמה גדלה במנזר, שבאותה תקופה היה המוסד החינוכי העיקרי שעומד לרשות נערות ונשים צרפתיות. בעוד מקורות מסוימים מאמינים שאמה לא היתה מאושרת מעודף החריפות של בתה או את עידוד שנתן בעלה לסקרנות האינטלקטואלית של אמילי, ישנן גם אינדיקציות אחרות לכך שאמה לא רק אישרה את החינוך המוקדם של דו שאטלה, אלא למעשה עודדה אותה במרץ להטיל ספק בהצהרות המוצגות כעובדות. בכל מקרה, עידוד כזה נתפס כחריג עבור הורים בזמנם ובמעמדם.

כשהייתה קטנה, אביה ארגן לה אימונים בפעילויות גופניות כמו סיף ורכיבה, וכשהתבגרה הביא עבורה מורים לבית. תודות לחינוך מעולה ועקב שכלה החריף עד גיל שתים עשרה היא שלטה בלטינית, איטלקית, יוונית וגרמנית; בגיל 15 התחילה לתרגם את ורגיליוס לצרפתית. מאוחר יותר הייתה אמורה לפרסם תרגומים לצרפתית של מחזות ופילוסופיה יוונית ולטינית. היא קיבלה חינוך במתמטיקה, ספרות ומדעים. 

דו שאטלה גם אהב לרקוד, היא ניגנה באופן סביר בצ'מבלו, שרה באופרה והייתה שחקנית חובבת. כנערה, חסרה כסף לספרים, היא השתמשה בכישוריה המתמטיים כדי לתכנן אסטרטגיות מוצלחות ביותר להימורים.

### נישואים

ב-12 ביוני 1725, היא נישאה למרקיז דה שאטלה נישואיה העניקו לה את התואר המרקיזה דה שאטלה. בדומה לנישואים רבים בקרב האצולה, נישואיהם הוסדרו. כמתנת חתונה, בעלה מונה למושל של סמור-אן-אוזו בבורגונדי על ידי אביו; הזוג הטרי עבר לשם בסוף ספטמבר 1725. דו שאטלה הייתה אז בת שמונה-עשרה, ובעלה בן שלושים וארבע. בעלה היה מפקד חטיבה בצבא הצרפתי, אך נשארה קרובה לחצר המלכות בוורסאי ובפריז.

לאמילי דה שאטלה ולמרקיז פלורנט-קלוד דו שאטלה-לומון נולדו שלושה ילדים: פרנסואז-גבריאל-פאולין (30 ביוני 1726 - 1754, נישאה ב-1743 לאלפונסו קארפה, דוקה די מונטנרו), לואי מארי פלורנט (נולד ב-20 בנובמבר 1727) , וויקטור-אספריט (נולד ב-11 באפריל 1733). ויקטור-אספריט מת כתינוק בסוף קיץ 1734, כנראה ביום ראשון האחרון באוגוסט. 

### חידוש לימודיה

לאחר שילדה שלושה ילדים, ראתה אמילי, המרקיזה דו שאטלה, את חובותיה לזוגיות כמלאות, והגיעה להסכם עם בעלה לחיות חיים נפרדים תוך כדי שמירה על משק בית אחד. הסדר זה היה מקובל בקרב זוגות רבים באצולה הצרפתית. בשנת 1733, בהיותה 26, חידשה דו שאטלה את לימודיה המתמטיים. בתחילה, היא למדה אלגברה וחשבון על ידי פייר לואי מאופרטואה (אנ'), מתמטיקאי חבר באקדמיה למדעים. ב 1735 דה שאלטה פנתה ללמוד מתמטיקה אצל אלכסיס קלרו ילד פלא מתמטי שנודע בזכות משפט קלרו ותרומתו לעבודתו של אייזיק ניוטון. דו שאטלה חיפשה בתושייה כמה מהמורים והחוקרים הטובים ביותר בצרפת שידריכו אותה במתמטיקה. באחת הפעמים בקפה גרדות, מקום בו התאספו גברים לעתים קרובות לדיון אינטלקטואלי, היא ניסתה להצטרף לאחד המורים שלה, והוצאה משם בנימוס. דה שאטלה לא נרתעה, היא חזרה ונכנסה לאחר שהכינו לה בגדי גברים.

דה שאטלה קראה את קיקרו ואת ורגיליוס בלטינית, את לוק וניוטון באנגלית, ותרגמה את ניוטון לצרפתית.

### קשריה עם וולטר

בחזית ספרו של וולטר על הפילוסופיה של ניוטון, דו שאטלה מופיע כמוזה , המשקקת את התובנות השמימיות של ניוטון לוולטרבחזית ספרו של וולטר על הפילוסופיה של ניוטון, דו שאטלה מופיע כמוזה, המשקקת את התובנות השמימיות של ניוטון לוולטר.
ייתכן שדה שאטלה פגשה את וולטר בילדותה באחד הסלונים של אביה; וולטייר עצמו מתארך את פגישתם הראשונה ל-1729, אז חזר מגלותו בלונדון. עם זאת, ידידותם התפתחה ממאי 1733 כאשר היא נכנסה מחדש לחברה לאחר לידת ילדה השלישי. מכאן התפתחה בינה לבין וולטר מערכת יחסים שנמשכה כל ימי חייה. 

דה שאטלה ו-וולטר חלקו תשוקה למדע, ושיתפו פעולה בקידום המדע בחברה ובמחקר מדעי. דה שאטלה הזמינה את וולטר לגור בטירתו הכפרית של בעלה (שאטו דה סירה) שבחבל קמפניה בצפון מזרח צרפת. דה שאטלה יזמה שיפוץ נרחב של הטירה בסירי והפכה אותו למעבדה ומרכז מחקר מודרני. השיפוץ נמשך שנתיים בהנחיית וולטר ודה-שאטלה, בשנת 1736 עזבה דה שאטלה את פריז ואת בעלה וילדיה כדי להצטרף לוולטר בטירה בסירי. 

בטירה למדה פיזיקה ומתמטיקה ופרסמה מאמרים ותרגומים מדעיים. על פי מכתביו של וולטר לחברים ומהפירושים שלהם זה על עבודתו של זה, הם חיו יחד בחיבה הדדית ובכבוד רב. כאדם ספרותי ולא מדעי, וולטייר הכיר באופן מרומז בתרומתה לספרו מ-1738 יסודות הפילוסופיה של ניוטון.(אנ') זאת באמצעות שיר שהוקדש לה בתחילת הטקסט ובהקדמה, שם שיבח וולטר את לימודה ותרומתה. פרקי הספר על אופטיקה מראים קווי דמיון חזקים עם Essai sur l'optique שלה. היא הצליחה לתרום עוד יותר לקמפיין על ידי סקירה משבחת ב-Journal des savants.

שניהם השתתפו בתחרות פרס האקדמיה למדעים של פריז לשנת 1738 על טבע האש, כשהם מתחרים זה בזו בתחרות ידידותית. זאת מאחר שדה שאטלה לא הסכימה עם החיבור של וולטר. אף על פי שאף אחד מהם לא זכה, שני החיבורים זכו לציון כבוד ופורסמו. לפיכך הפכה לאישה הראשונה שפרסמה מאמר מדעי על ידי האקדמיה.

מערכת היחסים של דו שאטלה עם וולטר גרמה לה לוותר על רוב חייה החברתיים כדי להיות מעורבת יותר בלימודיה במתמטיקה בהדרכת פייר לואי מאופרטואה. הוא הציג בפניה את הרעיונות של אייזק ניוטון. מכתבים שנכתבו על ידי דה שאטלה מסבירים כיצד הרגישה במהלך המעבר מאשת חברה פריזאית למלומדת כפרית, מ"חיים אחד למשנהו". בשנת 1740 פרסמה את ספרה "יסודות הפיזיקה" שזכה להצלחה רבה בצרפת, בגרמניה ובאיטליה. 

דה שאטלה לא רק תרגמה את ניוטון אלה הצליחה לאתר ולתקן טעות יסודית בעבודתו. בעוד ניוטון חשב שכמות האנרגיה שיש לחפץ נע, פופרציונית ביחס ישר למסה ומהירותו. הוא חשב כי אלוהים צריך להתערב מידי פעם ביקום כדי להחזיר את האנרגיה האבודה. לייבניץ חשב שניוטון טועה אך חסר את היכולת המתמטית להוכיח זאת. דה שאטלה הוכיחה כי לייבניץ צדק וכי האנרגיה של גוף נע פופרציונית למסתו ומהירותו בריבוע והניחה את היסודות לחוק שימור אנרגיה. 

בשנת 1746 כתבה את חיבורה המפורסם "על האושר" שבו תיארה את קורות חייה והצביעה על הגורמים לאושר: בריאות, אהבה, מידות טובות, חשיבה הגיונית ורדיפה אחר ידע.

### הריון אחרון ומותה

לאמילי היו מאהבים רבים בימי חייה. במאי 1748 התאהבה במשורר וקצין צרפתי צעיר, ז'אן פרנסואה דה סן למברט (אנ'), והרתה לו. היא חששה מאד מפני הריון זה, שכן היתה אז מעל גיל 40. באותה תקופה, הריון סיכן חיי נשים בגלל מחסור בידע על היגיניה והעדר תרופות אנטיביוטיות או לעצירת דימום ברחם. הריון היה מסוכן במיוחד בגיל מבוגר. דה שאטלה עבדה ביתר מרץ, ימים כלילות כדי להספיק לכתוב עבודות ותרגומים. למרות מאורע סוער זה, ופרידה ארוכה מוולטר, הוא נשאר לצידה עד יומה האחרון. 

ב-4 בספטמבר 1749, ילדה אמילי ילדה בשם סטניסלס-אדלייד דו שאטלה בשאטו דה סירה. אמילי נפטרה ימים אחרים לאחר הלידה כתוצאה מזיהום כשהיא בת 42. הבת נפטרה בגיל שנה וחצי, ב-6 במאי 1751.

מחקרים ופרסומים במדע
--------------------

### חום ובהירות

בשנת 1737 פרסמה דה שאטלה מאמר Dissertation sur la nature et la propagation du feu המבוסס על מחקריה על מדע האש. בו היא שיערה שייתכן שיש צבעים בשמשות אחרות שאינם מצויים בספקטרום של אור השמש שמגיע לכדור הארץ.

### יסודות הפיזיקה

ב-1740 יצא לאור ספרה Institutions de Physique ("יסודות בפיזיקה") הוא הוצג כסקירה של רעיונות חדשים במדע ובפילוסופיה שיילמדו על ידי בנה בן ה-13, אך הוא שילב וביקש ליישב רעיונות מורכבים מההוגים המובילים באותה תקופה. הספר והוויכוח שלאחר מכן תרמו להפיכתה לחברה באקדמיה למדעים של המכון של בולוניה (אנ') בשנת 1746. בתחילה דו שאטלה העדיפה כי הספר יפורסם בעילום שם שכן כי רצתה להסתיר את מינה ולתרום לקידום הספר. אולם בסופו של דבר, ספרה שיכנע את האינטלקטואלי למרות הסקסיזם הנפוץ שהיה בתקופה זו.

### Forces Vives

בשנת 1741 פרסמה דה שאטלה חוברת בשם "תגובת מאדאם לה מרקיז דה שאטלה, למכתבו של מר דה מאיירן" (Réponse de Madame la Marquise du Chastelet, a la lettre que M. de Mairan) מאיירן (אנ') מזכיר האקדמיה למדעים, פרסם סדרה של טיעונים שהופנו אליו בנוגע לביטוי המתמטי המתאים לכוחות vives. דה שאטלה הציג הפרכה נקודתית לטיעוניו של דה מאירן, מה שגרם לו לסגת מעמדותיו. 

הפרסום הראשון של עמנואל קאנט ב-1747, "מחשבות על ההערכה האמיתית של הכוחות החיים"(אנ'), התמקד בחוברת של דה שאטלה נגד מזכיר האקדמיה הצרפתית למדעים, מאירן. יריבו של קאנט, יוהאן אוגוסטוס אברהרד (אנ'), האשים את קאנט בגניבת רעיונות מ-דה שאטלה. בהמשך, קאנט, בספרו "Observations on the Feeling of the Beautiful and Sublime" (תצפיותי על תחושת היפה והנשגב), כתב ביקורות סקסיסטיות על נשים מלומדות של אותה תקופה, כולל גברת דו שאטלה והצהיר כי: "אישה שיש לה ראש מלא ביוונית, כמו גברתי דאסייה, או שמנהלת ויכוחים על מכניקה, כמו המרקיזה דו שאטלה, יכולה באותה מידה גם ללבוש זקן; כי אולי דבר זה יכול לבטא טוב יותר את תחושת העומק שלשמה הן שואפות."

### תרומה למושגים אנרגיה קינטית ושימור אנרגיה

למרות שבתחילת המאה ה-18 המושגים של כוח ותנע היו מובנים זה מכבר, הרעיון של אנרגיה כדבר שיכול לעבור בין צורות שונות היה עדיין בחיתוליו ונפתר במלואו רק במאה ה-19. כיום מקובל שהתנע המכני הכולל של מערכת נשמר במלואו ולא לא אובד מחיכוך. במילים פשוטות, אין "חיכוך מומנטום" והמומנטום אינו יכול לעבור בין צורות שונות, ובמיוחד אין מומנטום פוטנציאלי. במהלך המאה ה-20 הוכיחה אמי נתר שזה נכון עבור כל הבעיות שבהן המצב ההתחלתי סימטרי בקואורדינטות מוכללות. אנרגיה מכנית, קינטית ופוטנציאלית, עשויה ללכת לאיבוד לצורה אחרת, אך סך כל האנרגיה נשמרת לאורך זמן.

תרומתה של דו שאטלה הייתה ההשערה של שימור האנרגיה הכוללת, להבדיל מתנע. בכך היא הפכה לראשונה שהבהירה את מושג האנרגיה ככזו, וכמתה את הקשר שלה למסה ולמהירות בהתבסס על מחקרים אמפיריים משלה. בהשראת התיאוריות של גוטפריד לייבניץ, היא חזרה ופרסמה ניסוי שהוקם במקור על ידי המדען ההולנדי Willem's Gravesande (אנ') ובו הוא שמט כדורים מגבהים שונים לתוך יריעה של חימר רך. האנרגיה הקינטית של כל כדור - כפי שמצוין על ידי כמות החומר שנעקרה - הוכחה כפרופורציונלית לריבוע המהירות: היא הראתה שהכדורים שפגעו בטיט במהירות כפולה, חדרו לעומק פי ארבעה לתוך החימר.

אחת התרומות החשובות ביותר שלה למדע הייתה הבהרת המושגים של אנרגיה ושימור אנרגיה. למעט לייבניץ, הוגים מוקדמים יותר כמו ניוטון האמינו ש"אנרגיה" אינה נבדלת מתנופה ולכן פרופורציונלית למהירות. לפי הבנה זו, עיוות החימר היה צריך להיות פרופורציונלי לזמן שהכדורים בילו בנפילה, כאשר למעשה הוא פרופורציונלי לגובה שממנו נשמטו. בפיזיקה הקלאסית הנוסחה הנכונה היא: {\textstyle E={\frac {1}{2}}mv^{2}} כאשר E מציינת את האנרגיה הקינטית, v מציינת את המהירות ו-m את המסה. לאנרגיה חייבת להיות תמיד אותם ממדים בכל צורה שהיא, מה שהכרחי כדי לקשר אותה בצורות שונות (קינטיות, פוטנציאלית, חום וכדומה).

ניוטון הניח כי מתקיים רק שימור מדויק של מומנטום מכני בלבד. ניתן לפתור מגוון רחב של בעיות מכניות רק אם שומרים על שימור אנרגיה. התנגשות ופיזור של שתי מסות נקודתיות היא בעיה אחת לדוגמה. לאונרד אוילר ז'וזף-לואי לגראנז'' הקימו בהמשך מסגרת רשמית יותר למכניקה תוך שימוש בתוצאות של דה שאטלה.

### תרגום והערות ל"פרינקיפיה" של ניוטון

בשנת 1749, שנת מותה של דה שאטלה, היא השלימה את העבודה שנחשבת להישג יוצא הדופן: תרגום לצרפתית, עם פרשנות, ל-עקרונות מתמטיים של פילוסופיית הטבע של ניוטון (המכונה לעתים קרובות פשוט "פרינקיפיה"), כולל גזירת המושג של שימור אנרגיה מעקרונות המכניקה שלו. 

למרות התפיסות השגויות המודרניות, עבודתו של ניוטון על פרינסיפיה שלו לא הייתה מושלמת. דה שאטלה לקחה על עצמה את המשימה לא רק לתרגם את יצירתו מלטינית לצרפתית, שהיתה מובנת לקהל רחב בהרבה, אלא להוסיף לה גם מידע חשוב. הפרשנות שלה הייתה חיונית לבני דורה כמו גם לשם הפצת רעיונותיו של ניוטון. הפרשנות של דו שאטלה הייתה נרחבת מאוד, והכילה כמעט שני שלישים מהכרך השני של המהדורה שלה.

כדי לבצע פרויקט אדיר כזה, דה שאטלה התכוננה לתרגם את פרינקיפיה על ידי המשך לימודיה בגאומטריה אנליטית, שליטה בחשבון אינפיניטסימלי וקריאת יצירות חשובות בפיזיקה ניסויית. ההכנה הקפדנית שלה הן שאפשרו לה להוסיף הרבה מידע מדויק לפרשנות שלה, הן פרשנות משלה והן ממדענים אחרים שלמדה או עבדה איתם. היא הייתה אחת מכ-20 אנשים בלבד בשנות ה-1700 שיכלו להבין מתמטיקה כל כך מתקדמת וליישם את הידע על יצירות אחרות. זה עזר מאוד לאמלי דה שאטלה, לא רק בעבודתה על פרינקיפיהאלא גם בעבודות חשובות אחרות שלה כמו "יסודות הפיזיקה".

דה שאטלה ביצעה תיקונים חשובים בתרגומה שעזרו לתמוך בתיאוריות של ניוטון על היקום. ניוטון, בהתבסס על תורת הנוזלים, הציע שמשיכה כבידתית תגרום לקטבים של כדור הארץ להשתטח, ובכך תגרום לכדור הארץ לבלוט החוצה בקו המשווה. ב-Memoire של אלכסיס קלרו, שאישר את השערתו של ניוטון לגבי צורת כדור הארץ ונתן קירובים מדויקים יותר, גילה קלרו דרך לקבוע את צורתם של כוכבי הלכת האחרים במערכת השמש. בפרשנות שלה דה שאטלה השתמשה בהצעה של קלרו לפיה לכוכבי הלכת יש צפיפות שונה, כדי לתקן את אמונתו של ניוטון שכדור הארץ ושאר כוכבי הלכת עשויים מחומרים הומוגניים.

דו שאטלה השתמש בעבודתו של דניאל ברנולי, מתמטיקאי ופיזיקאי שוויצרי, כדי להסביר בצורה טובה יותר את תיאוריית הגאות והשפל של ניוטון. הוכחה זו הייתה תלויה בבעיית שלושת הגופים שהצליחה לבלבל אפילו מיטב המתמטיקאים באירופה של המאה ה-18. תוך שימוש בהשערה של קלרו לגבי השונות בצפיפות כוכבי הלכת, ברנולי העלה תיאוריה שהירח צפוף פי 70 מכפי שניוטון האמין. דה שאטלה השתמשה בתגלית זו בפרשנותה ל-פרינקיפיה, ובכך חיזקה עוד יותר את תיאוריה של ניוטון לגבי חוק הכבידה.

על האושר
--------

ספרה על האושר (Discours sur le bonheur) נכתב בין השנים בין 1744 ל-1746 ופורסם לאחר מותה. דה שאטלה טוענת בספר כי אשליות הן מכשיר לאושר. כדי להיות מאושר, "על אדם להשתחרר מדעות קדומות, עליו להיות בעל סגולה, בריא, בעל טעמים ותשוקות, ולהיות חשוף לאשליות...". היא מזכירה דברים רבים שאדם צריך לאושר אך מדגישה את נחיצותן של אשליות, שכן אין לבטל את כל האשליות. אסור לנטוש את כל האשליות כי הן יכולות להעניק חשיבה חיובית ותקווה, שיכולות לשפר את רווחתו. אבל דה שאטלה גם מזהירה מפני בטחון בכל האשליות משום שאשליות רבות מזיקות. אלה עלולות לגרום לבעיות דרך מציאות שקרית, שעלולה לגרום לאכזבה או אפילו להגביל את היכולות של האדם. חוסר המודעות העצמית הזה מכל כך הרבה אשליות עלול לגרום לאדם לשלול את עצמו. היא מציעה איזון של אמון ודחיית אשליות למען אושר.

ב-יסודות הפיזיקה, דה שאטלה בהימנעות מטעויות תוך שימוש בשני עקרונות - עקרון הסתירה ועקרון ההיגיון המספיק. דה שאטלה הניחה שכל ידע מפותח מתוך ידע בסיסי יותר המסתמך על ידע שאינו ניתן לטעויות. היא קובעת שהידע היסודי הבלתי תקף הזה הוא מהימן ביותר מכיוון שהוא מובן מאליו וקיים עם מספר קטן של מסקנות. ההיגיון והעקרונות שלה משמשים להבנה פחות פגומה של פיזיקה, מטפיזיקה ומוסר. עקרון הסתירה טוען שהדבר המרמז על סתירה הוא בלתי אפשרי. לכן, אם אדם לא משתמש בעקרונות הסתירה, יהיו לו שגיאות כולל אי דחיית האלמנט הגורם לסתירה. כדי להגיע מהאפשרי או הבלתי אפשרי אל הממשי או הממשי, עיקרון ההיגיון המספיק תוקן על ידי דה שאטלה מלייבניץ והשתלב במדע. עקרון התבונה המספקת מציע שלכל דבר אמיתי יש סיבה להיות כך, ודברים ללא סיבה אינם קיימים. למעשה, לכל השפעה יש סיבה, ולכן המרכיב הנדון חייב להיות בעל סיבה סבירה כדי להיות כזה.

ביישום בחיי הרגש, אמילי דו שאטלה הציעה שלהיות מאושר ולא מוסרי הם דברים סותרים זה את זה. לפי דה שאטלה, עיקרון זה מוטבע בלבם של כל הפרטים, ואפילו לאנשים רשעים יש מודעות שאין להכחישה לסתירה זו וגורם להתשה שלהם. זה מצביע על כך שאי אפשר לחיות חיים מאושרים תוך כדי חיים לא מוסריים. אז, האושר המוצע שלה דורש אשליות עם חיי סגולה. אשליות אלו ניתנות באופן טבעי כמו תשוקות וטעמים, ולא ניתן ליצור אותן. דה שאטלה המליצה לשמור על האשליות שאנו מקבלים ולפעול כדי לא לפרק את האשליות המהימנות כי איננו יכולים להחזיר אותן. במילים אחרות, אושר אמיתי הוא שילוב של אשליות ומוסר. אם אדם רק מנסה להיות מוסרי, לא ישיג את האושר אותו הוא מחפש עמוקות. אם רק שואפים לאשליות, לא ישיג את האושר הרצוי באמת. צריך להשתדל גם באשליות וגם באושר כדי להשיג את האושר הכי כנה.

מורשת
-----

אמילי דה שאטלה
דה שאטלה תרמה תרומה מדעית מכרעת בהפיכת היצירה ההיסטורית של ניוטון לנגישה יותר בתרגום צרפתי במועד, באופן מדויק ומלא תובנות, בתוספת הרעיון המקורי שלה של שימור אנרגיה.

על שמה של דה-שאטלה נקראו כוכב לכת מינורי ומכתש על נוגה. נכתבו עליה שלושה מחזות: מורשת האור (Legacy of Light) מאת קארן זקריאס; Émilie: La Marquise Du Châtelet Defends Her Life Tonight מאת לורן גונדרסון (אנ') ואורניה: החיים של אמילי דו שאטלה מאת Jyl Bonaguro. האופרה "אמילי" (אנ') מאת המלחין הפיני קאיג'ה סאריהו (אנ') עוסקת ברגעים האחרונים בחייה.

דה שאטלה מיוצגת לעתים קרובות בדיוקנאות עם איקונוגרפיה מתמטית, כגון החזקת מחוגה או דף של חישובים גיאומטריים. בתחילת המאה התשע עשרה, חוברת צרפתית של נשים מהוללות (Femmes célèbres) הציגה סיפור של ילדותה שייתכן הוא מפופק. לפי הסיפור הזה, משרת עיצב עבורה בובה על ידי הלבשת מחוגת עץ (dividers ) כבובה; עם זאת, דה שאטלה הפשיט את המחוגה, תוך שהיא מגלה את מטרתה, וציירה איתה עיגול.

מכון דה-שאטלה Institut Émilie du Châtelet, שנוסד בצרפת בשנת 2006, תומך ב"פיתוח והפצת מחקרים על נשים, מין ומגדר". מאז 2016, האגודה הצרפתית לפיזיקה (la Société Française de Physique) העניקה את פרס Émilie Du Châtelet לפיזיקאי או לצוות חוקרים על מצוינות בפיזיקה. אוניברסיטת דיוק מעניקה גם פרס Du Châtelet שנתי לפילוסופיה של הפיזיקה "על עבודה שלא פורסמה בעבר בפילוסופיה של הפיזיקה על ידי סטודנט לתואר שני או חוקר זוטר".

ב-17 בדצמבר 2021, גוגל דודל כיבד את דה שאטלה. דה שאטלה הוצגה על ידי השחקנית הלן דה פוז'רולס בדוקו-דראמה "הרעיון הגדול של איינשטיין".

ראו גם
------

* נשים במדע

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **אמילי דה שאטלה** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אמילי דה שאטלה** |

* אמילי דה שאטלה, באתר MacTutor (באנגלית)
* קטע קול ‏**BioCast** - אלף אישים באלף שניות: אמילי דה שאטלה, באתר iCast‏, 26 במאי 2011
* אתר למנויים בלבד אריאנה מלמד, איך לסלק את העצב? למאדאם דו שאטלה יש הצעה, באתר הארץ, 25 במרץ 2015
* אמילי דה שאטלה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* גבריאל אמילי לה טונליה דה ברטיי דו שאטלה (1706-1749), מרקיזה, דף שער בספרייה הלאומית
* משוואת האנרגיה של אמילי די שאטלה, יהודה בלו

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007260391005171
* BIBSYS: 90598203
* BNC: 000405362
* BNE: XX1088760
* BnF: cb12100770q (data)
* CANTIC: a10844740
* CiNii: DA02682717
* GND: 118681028
* ICCU: LO1V132673
* ISNI: 0000 0000 8344 7828
* LCCN: n50051708
* NDL: 00620600
* NKC: jx20070504001
* NLA: 35853201
* NLK: KAC200712000
* NLP: a0000001229428
* NTA: 069142890
* RERO: 02-A003192633
* SELIBR: 250386
* SNAC: w6445ndk
* SUDOC: 029365430
* Trove: 1116530
* VcBA: 495/1159
* VIAF: 76345646
* WorldCat: lccn-n50051708

 |