**מיכאל צור** (נולד ב-1 במאי 1923) היה מנכ"ל משרד התעשייה והמסחר, יו"ר דירקטוריון צים ומנכ"ל החברה לישראל. הורשע בעבירות כלכליות ונדון ל-15 שנות מאסר. זה היה העונש הכבד ביותר בתולדות המדינה על עבירות צווארון לבן, אך לבסוף שוחרר לאחר שש שנים וחצי בזכות השבת רוב כספי הגניבה.

ביוגרפיה
--------

צור נולד בגרמניה כמיכאל ליברמן במקור ובשנת 1940 עלה לארץ ישראל. בשנת 1941 היה ממקימי נוער מזרחי ובמשך כעשור היה פעיל בנוער המזרחי ובמזרחי בכלל. בין השאר היה ממקימי מדרשית נעם.

בשנת 1951, בעת שהרמן הולנדר היה מנכ"ל משרד המסחר והתעשייה שימש צור כעוזרו האישי. הוא התבלט במשרד ובשנת 1953 הושאל למשרד האוצר תחילה כסגן המפקח על מטבע זר ולאחר מכן כראש המחלקה למימון היבוא והיצוא באוצר. לקראת סוף שנת 1955 חזר למשרד התעשייה והמסחר כמתאם היבוא והייצוא במשרד ומנהל יחידת סחר חוץ. בתפקידו זה תמך צור במעבר מרישיונות יבוא ליבוא חופשי עליו מוטל מכס.

ביוני 1958 מינה אותו השר פנחס ספיר למנכ"ל משרד המסחר והתעשייה והוא בן 35 בלבד. בתפקיד זה זכה לכותרות רבות ויחס שונה מאנשים שונים. היו שהתייחסו אליו כ"הפקיד המבריק ביותר של המנגנון הממשלתי" ואחרים ראו בו "אוהב שררה". צור היה איש אמונו של ספיר במשרד וזכה בסמכויות נרחבות, במיוחד לאחר שספיר עבר לכהן גם כשר אוצר. במהלך 1965 כיהן במשך מספר חודשים גם כמנהל מרכז ההשקעות. לאחר הבחירות לכנסת השישית והתמנותו של חיים צדוק לשר המסחר והתעשייה, ביקש צור לפרוש מתפקידו והוסכם שימונה ליו"ר פעיל בשכר של דירקטוריון צים במקום מנכ"ל משרד האוצר שלא היה פעיל, לאור ההפסדים הכבדים של צים. נפתלי וידרא, מנכ"ל החברה, ראה במינוי אי אמון בו והתפטר מתפקידו. צור חילק את זמנו בין תפקיד יו"ר צים ויו"ר דירקטוריון בתי הזיקוק.

באפריל 1969 מונה למנכ"ל החברה לישראל. החברה הייתה חייבת לגייס השקעות בגובה של 30 מיליון דולר עד אמצע שנת 1972 על מנת לזכות בהטבות שאושרו לה בחוק החברה לישראל. צור פעל לגייס את הכסף בארצות הברית אך נכשל. בהמשך סייע לו טיבור רוזנבאום לגייס את הסכום ממשקיעים גרמניים, שהתברר שקבלו את הכסף בהלוואה מרוזנבאום.

בתחילת אוקטובר 1974 נודע ברבים שהבנק בז'נבה של ד"ר טיבור רוזנבאום, בו הפקידה החברה לישראל כספים רבים, פשט את הרגל. בעקבות זאת, יצא אריה דיסנצ'יק במעריב בדרישה לחקור את התנהלותו של צור, בהעלותו סימני שאלה מדוע הושקעו כספים של החברה לישראל בחוץ לארץ, בריבית נמוכה ממה שניתן להשיג במקומות אחרים ובסיכון גבוה. בעקבות הפרסומים התפטר צור מתפקידו, הודה ששגה בכך שהפקיד כספים רבים אצל רוזנבאום אך דחה האשמות למעשים פליליים. ההנהלה החדשה של החברה לישראל לא קיבלה את דבריו והגישה תלונה נגדו במשטרה. בנימין זיגל נקרא לבחון האם יש חשד למעשים פליליים במעשיו של צור. זיגל עמל על מנת לפצח את החשוד בשני ערוצי פעולה שונים: מחד אנשי צוותו שעמלו על כל פיסת נייר ומסמך חשבונאי שעליו הצליחו לשים את ידם ומאידך גישתו של זיגל עצמו כי יש לשבור את האיש שיושב מולו בחקירה. אוסף של טכניקות חקירה ייחודיות וידע חשבונאי של צוותו האיכותי הוביל לשבירתו של החשוד הקשה לפיצוח ולעונש מאסר של חמש עשרה שנים.

מיכאל צור הורשע במאי 1975 בקבלת שוחד ונדון ל-15 שנות מאסר. בערעורו פסק בית המשפט העליון, כי בדרכי תחבולות, הסוואת פעולות, טשטוש עקבות, חוזים פיקטיביים ורישומים כוזבים, העביר צור מיליונים רבים של דולרים לחשבונותיו הבינלאומיים של ד"ר טיבור רוזנבאום, בעליו של אינטרנשיונל קרדיט בנק בז'נבה, שהיה אחד ממשקיעיה העיקריים של החברה לישראל. האשמה הכבדה ביותר הייתה קבלת שוחד ממשקיעים גרמניים, והעברת כספי בעלי מניות אל כיסו שלו. הפרשה הובילה לקריסתו של הבנק בשנת 1974. מעורבותו של צור בפרשה זכתה להתייחסות במערכון של תוכנית הסאטירה 'ניקוי ראש' ששודר בשנת 1974.

בכלא היה שותף לתא עם דן ורד ב"הילטון" של בית סוהר איילון והתנדב בסיוע בשיקום אסירים. לאחר שחרורו של ורד נותר בתאו לבדו וסירב להצעות לעבור לבית סוהר מעשיהו ובסוף 1980 הועבר למעשיהו בניגוד לרצונו.

בשנת 1978 עלתה הצעה לקצר את עונשו של צור בחנינה, אולם היא לא קודמה. הצעה נוספת עלתה בינואר 1980 והפעם ההצעה נתקבלה ועונשו קוצר ל-11 שנים. בין השאר נומקה ההחלטה בכך שצור החזיר כל חובותיו הכספיים לחברה והתנהגותו בכלא הייתה למופת. ביוני 1981 קוצר עונשו שוב ועם ניכוי שליש הוא שוחרר באוגוסט 1981. לאחר צאתו מהכלא היה יועץ בהתנדבות לשירות בתי הסוהר לגבי שיקום אסירים. צור הציע לאפשר לאסירים בכלא לעבוד, לרכוש מקצוע ולחסוך וכך יוכלו בצאתם מהכלא להיות גורם יצרני ויעיל. כן הציע להתיר שימוש בחשיש שלטענתו מהווה את השורש של הפשע המאורגן ואינו מזיק יותר מסיגריות.

צור נשוי ואב לשני ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

* רפאל בשן, ראיון השבוע עם מיכאל צור, מעריב, 4 בפברואר 1966; המשך
* ראובן שפירא, מיכאל צור: תקופת המאסר פרק חתום בעיני, דבר, 17 באוגוסט 1981

הערות שוליים
------------

1. ↑  איתמר לוין ושלומית לן, ‏לא שכחנו, באתר גלובס, 27 בספטמבר 2006
2. ↑  באירגון נוער המזרחי, הצופה, 25 באפריל 1941
3. ↑  נפתחה הועידה החמישית, הצופה, 7 באפריל 1947
4. ↑  במועצה הארצית של נוער המזרחי, הצופה, 12 באוקטובר 1949
5. ↑  נבחרו מוסדות המזרחי הארצי, הצופה, 19 ביוני 1949
6. ↑  מדרשיית נע"ם, הצופה, 16 בנובמבר 1943
7. ↑  ב-29 ליולי יתחיל המו"מ עם צרפת, חרות, 26 ביוני 1953
8. ↑  סיכויים טובים לייצוא הישראלי, הצופה, 28 במרץ 1954
9. ↑  מ. צור וי. שיף למשרד האוצר, מעריב, 2 בנובמבר 1955
10. ↑  הטור השמיני, בדרך הסלולה, חרות, 17 באפריל 1958
11. ↑  חילופי גברי במשרד המסחר והתעשייה, מעריב, 1 ביוני 1958
12. ↑  מיכאל צור - תמיד בכותרות, מעריב, 24 בנובמבר 1974
13. 1 2  רפאל אלדור, התפטרויות מחאה במשרד המסחר והתעשייה, מעריב, 17 בינואר 1966
14. ↑  הבורסה ושר האוצר, מעריב, 23 בנובמבר 1965
15. ↑  פיטורים אפשריים בחברת הספנות צי"ם, חרות, 24 בדצמבר 1965
16. ↑  מיכאל צור חוזר: לראשות בתי־הזיקוק, מעריב, 27 בינואר 1966
17. ↑  מ. צור מונה למנהל כללי של "החברה לישראל", דבר, 24 באפריל 1969
18. ↑  הקונסורציום של הבנקים מנסה לחסום, מעריב, 17 בדצמבר 1982
19. ↑  מאמצי הממשלה - להצלת ההפקדות, דבר, 2 באוקטובר 1974
20. ↑  אריה דיסנצ'יק, אמון עיוור וקלות דעת, מעריב, 2 באוקטובר 1974
21. ↑  החברה לישראל, מעריב, 11 באוקטובר 1974
22. ↑  נבות דורון, שחיתות ציבורית והמאבק בה, **עיונים בתקומת ישראל, ישראל 1977-1967: המשכיות ומפנה, מכון בן גוריון לחקר ישראל והציונות 2017**
23. ↑  סטלה קורין-ליבר ודליה טל, **גלובס** 18.04.1999)
24. ↑  *ניקוי ראש - הגעלטפאדר (אוקטובר 1974)*, נבדק ב-2022-07-19
25. ↑  אהוד מירון, חבל לי על כל מה שהקרבתי, מעריב, 5 במאי 1980
26. ↑  מיכאל צור עובר מרמלה למעשיהו נגד רצונו, דבר, 17 בדצמבר 1980
27. ↑  ברוך מאירי, בוחנים שוב אפשרות לחון את מיכאל צור, מעריב, 9 בינואר 1980
28. ↑  חנינה מלאה ל-21 אסירים, דבר, 16 באפריל 1980
29. ↑  טובה צימוקי, הומתק עונשו של מיכאל צור, דבר, 7 ביוני 1981
30. ↑  ראובן שפירא, מיכאל צור ישמש יועץ, דבר, 25 באוגוסט 1981
31. ↑  מיכאל צור מציע: להלאים הסחר בחשיש, דבר, 28 באוגוסט 1981

| מנכ"לי משרד הכלכלה והתעשייה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| היינץ גרינבאום • גרשון מירון • הרמן הולנדר • יעקב פיקר • שאול ליפשיץ • יוסף גליקמן • מיכאל צור • דוד גולן • גדעון להב • משה מנדלבאום • עמוס מר-חיים • יורם זיו • אברהם אשרי • שוקי פורר • נתן שרוניי • יוסי שניר • שוקי גלייטמן • דב מישור • ראובן חורש • אמיר חייק • רענן דינור • גבריאל מימון • שרון קדמי • עמית לנג • שי רינסקי • דוד לפלר • רון מלכא • אמנון מרחב |

 |


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007310565805171
* LCCN: n83001493
* WorldCat (עם LCCN): n83-001493

 |