recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**גילה קצב** (נולדה ב-2 ביולי 1948) היא אשתו של נשיא המדינה לשעבר משה קצב משנת 1969. הייתה רעיית נשיא מדינת ישראל השמינית בין ה-1 באוגוסט 2000 ל-1 ביולי 2007. פעלה שנים רבות בארגונים "יד שרה" ו"המועצה לילד החוסה", זאת תוך שילוב של עבודה סדירה במשך כשלושים שנה בבנק לאומי. פעלה רבות בתחומים חברתיים, כגון סיוע לילדים במצוקה, וטיפול וסיוע לנפגעי אלימות במשפחה.

כאשר בעלה הואשם והורשע בביצוע עבירות אונס, מעשה מגונה בכוח והטרדה מינית של נשים שהיו כפופות למרותו בעת שכיהן כשר התיירות וכנשיא המדינה, עמדה קצב לימין בעלה, ותמכה בטענותיו שהוא חף מפשע ושנעשה להם עוול.

ביוגרפיה
--------

נולדה בבית החולים הדסה שבתל אביב בשנת 1948, בת לבן-ציון ורחל פרדני (לבית אלפסי), יוצאי תנועת בית"ר מפולין ומאוקראינה, חסידי גור. סבה היה ממייסדי העיר בני ברק. אביה עלה ארצה מפולין. הוא היה מפקד אחד מגדודי בית"ר בתל אביב, היה טכנאי שיניים במקצועו ובעל מעבדת שיניים ברחוב יוחנן הסנדלר. אמה רחל הייתה עקרת בית גילה היא בתם השלישית מתוך ארבעה ילדים; אחיה יאיר הוא איש חב"ד, אחותה חיה עבדה באוניברסיטת חיפה ואחיה הצעיר אהרון הוא עובד בנק מראשון לציון

אחרי שסיימה את לימודיה התיכוניים, שוחררה מצה"ל מטעמי דת.

בשנת 1967 הכירה את משה קצב דרך שידוך בעקיפין של דודה של גילה, יצחק אלפסי. בני הזוג קצב נישאו בשנת 1969 באולמי בני ברית שבתל אביב, ולהם ארבעה בנים ובת. קצב עבדה במשך כ-30 שנה בבנק לאומי. עם בחירות 2000 לנשיאות ישראל נבחר בעלה, חבר הכנסת משה קצב, לנשיאות ישראל וגילה עזבה את הבנק ואת קריית מלאכי ועברה להתגורר עם בעלה במשכן נשיאי ישראל שבירושלים. בשנת 2006 זכתה בפרס ירושלים מטעם ערוץ 7.

במהלך חקירת עבירות המין שבהן נחשד משה קצב והמשפט שבו הורשע, עמדה לצדו והביעה בו אמון מלא, אם כי נמנעה מחשיפה תקשורתית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גילה קצב** בוויקישיתוף
* שוש מולא, "ידיעות אחרונות", תמיד אשתו: החיים החדשים של גילה קצב, באתר ynet, 9 באוגוסט 2013
* בילי מוסקונה-לרמן, מוסף סופשבוע, מאחוריו. אבל למה בעצם?, באתר nrg‏, 27 באוקטובר 2006

הערות שוליים
------------

1. ↑  יניר יגנה‏, "גווייה מהלכת, מדברת עם הקירות": גילה קצב מייחלת לשחרור בעלה, באתר וואלה!‏, 26 במרץ 2016
2. 1 2  דרור גלוברמן, ‏"יש נשים שחושבות ששלמות המשפחה היא מעל הכל", באתר ‏מאקו‏, 7 בדצמבר 2011
3. 1 2 3
4. ↑  יפה נבו וטובה דדון, "אני גילה, גילה מהבנק", ידיעות תל אביב, 7 באוקטובר 2006
5. ↑  רעיית הנשיא גילה קצב זוכת פרס כנס ירושלים, באתר ערוץ 7
6. ↑  גילה קצב: לעולם לא אעזוב את משה, באתר ynet, 3 בנובמבר 2006

|  |
| --- |
| 
**רעיותיהם של נשיאי מדינת ישראל** |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ורה ויצמן | רחל ינאית בן-צבי | רחל כצנלסון | נינה קציר | אופירה נבון | אורה הרצוג | ראומה ויצמן | גילה קצב | סוניה פרס | נחמה ריבלין | מיכל הרצוג |
|  1949–1952 | 1952–1963 |  1963–1973 | 1973–1978 | 1978–1983 | 1983–1993 | 1993–2000 | 2000–2007 | 2007–2011 | 2014–2019 | 2021 ואילך |

 |
**עדה ליכטמן** (במקור **פישר**, בפולנית: **Ada Lichtman**;‏ בינואר 1915 – 1993) הייתה ניצולת שואה ישראלית, אחת הניצולות בבריחה ממחנה ההשמדה סוביבור ב-14 באוקטובר 1943.

ביוגרפיה
--------

### חייה במחנות

עדה גורשה לראשונה להרובישוב (Hrubieszów). כך היא דיווחה על המחנה: "הרובישוב מוקפת בגדר תיל. בכל ארבע הפינות יש מגדלי שמירה ושומרים חמושים עם מקלעים". למחרת עם עלות השחר, היא וחבריה נלקחו לתחנת הרכבת ואז הועלו וצופפו בקרונות בקר. אמרו להם שיישלחו לאוקראינה, אבל כשהרכבת עצרה הבחינו על תחנת הרכבת בשלט *SS Sonderkommando Sobibór*. מתוך 8,000 האסירים מהרובישוב רק שלושה שרדו, עדה ועוד שתי נערות צעירות. הן קיבלו עבודה ככובסות. ביום הגעתן הביאו שני אסירי המחנה, בליווי חייל, שני סלי בגדים מלוכלכים שורצי כינים. הלילה הראשון היה עבורה סיוט, שכן היא שמעה, בין היתר, שומרים אוקראינים אונסים נערות צעירות לפני ששלחו אותן למוות.

המכבסה הייתה ממוקמת ליד צריף מגורים. עדה סיפרה כי יום אחד ראתה שני אנשים נושאים אלונקה שעליה שוכבת יולדת בצירים. לאחר זמן מה קצין האס אס גוסטב ואגנר, סגן מפקד המחנה, היה ליד האם הטרייה. הוא קרא אליו את קלאט, אחד מהמשמר האוקראיני והושיט לו חבילה, שקלאט לקח לשירותים. האם הועברה למחנה 3. כמה ימים לאחר מכן, נראתה גופת תינוק צפה בתעלת הניקוז.

### בריחה ומנוסה

עדה הייתה אחת הבודדות שהוכנסו בסוד הבריחה. המשימה של הנשים שעבדו במכבסה הייתה לגנוב כמה שיותר תחמושת מהבתים שבהם התגוררו אנשי ה-אס אס כמו כן היה עליהן לספק לבורחים תחתונים ובגדים נקיים. לאחר שהצליחה גם היא לברוח בהצלחה שוטטה ביער עם שלוש בנות: אוּלה שטרן, קאתי ורות. מאוחר יותר הצטרפו אליהן כמה אנשים ולאחר מספר ימים של מסע קשה הם נתקלו במחנה הפרטיזנים. כמה מהם נשארו בכפר סמוך, אבל עדה רצתה להתרחק כמה שיותר מסוביבור. הפרטיזנים עזרו לאישה המוחלשת, שבכך ניצלה.

### חייה המאוחרים יותר

במחנה הכירה את יצחק ליכטמן, לו נישאה לימים. יצחק ועדה עלו לישראל ב-1950. הדמויות שלהם הופיעו בסרט הבריחה מסוביבור משנת 1987. קודם לכן ערך איתם ראיון ריכרד רשקה, התסריטאי של הסרט, והראיון התפרסם בספר בעל אותו השם. עדה ליכטמן הופיעה כעדה במשפט אייכמן ב-28 באפריל 1961.

לקריאה נוספת
------------

* ריכרד רשקה: *Flucht aus Sobibor.* Bleicher Verlag, Gerlingen 1998. מסת"ב 3-88350-740-7 .
* ז'יל שלביס: *Vernichtungslager Sobibor.* Unrast-Verlag, המבורג/מינסטר 2003. מסת"ב 3-89771-814-6 .
* 

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2015001645
* VIAF: 313298272
* WorldCat (עם VIAF): 313298272

 |
**ישראל דיקר** (1898–1949) היה אדריכל ישראלי ממוצא פולני, הנחשב לאחד מהאדריכלים הראשיים של הסגנון הבינלאומי בתל אביב. דיקר היה ממתכנניה הראשונים של העיר חולון, וכן ממתכנני שיכוני "מעונות עובדים" בתל אביב.

קורות חיים
----------

דיקר נולד בפולין, באזור שהיה בשליטת האימפריה האוסטרו הונגרית בשנת 1898. למד אדריכלות בפראג. בשנות העשרים, לאחר תקופה נוספת של לימוד ברומא ובפראג, במהלכה פרסם בכתב העת היהודי־אילקי "La Rassegna Mensile di Israel" עלה דיקר לארץ ישראל והשתקע בתל אביב. במשך ארבע שנים, דיקר תכנן מבנים שונים הקשורים להסתדרות, והיה ממתכנניה הראשיים של "קריית עבודה" (כיום חולון), ומעונות עובדים ג' בתל אביב, הפונים לרחוב ברוך שפינוזה, וכן מעונות עובדים ז' הפונים לרחוב ריינס.

בשנות השלושים ערך מספר כתבי עת אדריכליים, ובפרט את כתב העת "הבניין במזרח הקרוב, ירחון לארכיטקטורה" שפורסם החל מ-1934, והוקדש בעיקר לנושאים הקשורים לדיור קואופרטיבי ואדריכלות בסגנון הבינלאומי. כתב עת זה קיבץ את רעיונותיה של קבוצת אדריכלים מן הסגנון הבינלאומי שכללה גם את אריה שרון, יוסף נויפלד, דב כרמי, ועוד; קבוצה זו שאפה להביא את תפיסות הארכיטקורה המודרניסטית לתשומת לבן של הרשויות הציוניות והציבור הכללי. הדבר עלה בהצלחה, כאשר לאחר זמן קצר החלו לכלול אדריכלים בוועדת הבנייה העירונית של תל אביב, מה שגרם לסטנדרטיזציה של הסגנון הבינלאומי ברחבי העיר.

במהלך מלחמת העולם השנייה סייע דיקר לממשלה הבריטית בפרויקטי בנייה שונים ברחבי המזרח התיכון. דיקר התמחה בשיכוני מגורים למעמד הפועלים, ועבד בחברת שיכון עובדים. בשנת 1947 השתתף בתכנון בניין יעקב זיסקינד במכון ויצמן. אחרי הקמת המדינה עבד במשרד העבודה והבינוי בתור מפקח מחלקת הדיור, אך נפטר זמן קצר לאחר מכן, ב-26 במרץ 1949. הוא נקבר בבית הקברות נחלת יצחק שבתל אביב

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ישראל דיקר** בוויקישיתוף
* ארכיון **ישראל דיקר**, בספרייה הלאומית
* מידע על ישראל דיקר בקטלוג "מרחב" של הספרייה הלאומית
* הספרים של ישראל דיקר, באתר "סימניה"

הערות שוליים
------------

1. ↑  תוכנן ביום חול: ראיון עם האדריכל האמריקאי איאן ביידר, באתר הארץ, 16 בדצמבר 2011
2. ↑  אלונה ניצן שיפטמן, Contested Zionism-Alternative Modernism: Erich Mendelsohn and the Tel Aviv Chug in Mandate Palestine, **Architectural History** 39, SAHGB Publications Limited, 1996, עמ' 147-180, 157 doi: 10.2307/1568611
3. ↑  ישראל דיקר, Lapidi, **La Rassegna Mensile di Israel** 2, 1\2, Unione delle Comunitá Ebraiche Italiane, 1926, עמ' 147-180, 157
4. 1 2  מרדכי נאור, **Israel's cradle: the National Institutions Building**, חולון: Holon : Yehuda Dekel Library - Society for Preservation of Israel Heritage Sites, 2020, עמ' 321
5. ↑  דני רכט, מעונות עובדים ז' (מעו"ז), באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
6. 1 2  לוין, מיכאל ד. The white city, **Progressive Architecture** 11, New York: Penton Media, Inc. Penton Business Media, Inc. and their subsidiaries, 1984, עמ' 117
7. ↑  לוין, מיכאל ד. The white city, **Progressive Architecture** 11, New York: Penton Media, Inc. Penton Business Media, Inc. and their subsidiaries, 1984, עמ' 120
8. ↑  הארכיון ההיסטורי של הטכניון ע"ש יהושע נסיהו, הספרייה הלאומית
9. ↑  מכון ויצמן
10. ↑  ישראל דיקר באתר GRAVEZ

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987009349503105171
* VIAF: 48161149807034942299
* WorldCat (עם VIAF): 48161149807034942299

 |
|  |
| --- |
| **יש לשכתב ערך זה**. הסיבה היא: **דורש עריכה לשונית**. |
| אתם מוזמנים לסייע ולתקן את הבעיות, אך אנא אל תורידו את ההודעה כל עוד לא תוקן הדף. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. |


**Break on Through (To The Other Side)‎** הוא שיר של להקת הדלתות מאלבום הבכורה של הלהקה. זהו הסינגל הראשון של הלהקה ולא הצליח בהשוואה ללהיטים המאוחרים יותר של הלהקה, בכך שהגיע למקום ה-126 בארצות הברית. למרות זאת, הוא עדיין אחד השירים הפופולריים ביותר של הלהקה, והפך למבוקש בהופעותיה. עשרים וארבע שנים לאחר יציאתו של הסינגל האמריקאי המקורי, "Break on Through" הפך ללהיט קטין בבריטניה, כשהגיע למקום ה-64 במצעד הסינגלים.

סקירה
-----

השיר מופיע כפותח את אלבום הבכורה. חברת התקליטים של הלהקה Elektra, התנגדו לשימוש במילים "she gets high" ("היא עפה גבוה", ביטוי להתמסטלות) כי זוהי התייחסות לשימוש בסמים. בכל ההוצאות של אלבום הבכורה המשפט הזה נכתב וכל מילות השיר הופיעו, עד 1990 שבו מחקו את המילה "high" וכך מוריסון שר "she gets" ארבע פעמים. עד היום, תחנות רדיו משתמשות בגרסה המצונזרת.

ניתוח מוזיקלי
-------------

בדומה לשירים פשוטים רבים, לשיר זה מקצב של ארבעה רבעים (4/4), לחן השיר דומה ל שירו של גיטריסט הבלוז, אלמור ג'יימס "Stranger Blues".

השיר מתחיל עם תופים בסגנון ג'אז שדומים לפתיחת השיר של דקסטר גורדון, "Soy Califa" עם תיפופו של בילי היגינס. התיפוף מתבצע במצילות. מתופף הלהקה ג'ון דנסמור רצה להשתמש בטכניקות של המוזיקה הברזילאית, בוסה נובה ולכן החליט להשתמש בטכניקה זו בשיר.

לאחר מכן נשמע סולו עוגב של ריי מנזרק הדומה לשירו של ריי צ'ארלס "What'd I Say" יש כמה הערות שאינן במקומם מכוונות בזה. קלידי הבס של מנזרק גם נשמעים בטכניקה של בוסה נובה עד לסוף השיר.

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "Break on Through (To The Other Side)‎" באתר מיוזיק בריינז
* מידע על היצירה "Break on Through (To The Other Side)‎" באתר Discogs

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: a96bf584-ee25-3a81-beb4-85a247240ee9

 |
**עודד ארז** (20 בינואר 1936 – 5 בפברואר 2021) היה נווט קרב, מפקד בכיר בחיל האוויר וראש להק המודיעין, מנהל וחבר בדירקטוריונים רבים בתחומים מגוונים במשק.

ביוגרפיה
--------

ארז גדל בראשון לציון. בשנים 1954–1982 שירת בחיל האוויר. החל את שירותו כחניך בקורס טיס (מס' 18) ולאחר מכן הוכשר כנווט קרב ושירת בטייסות מטאור, ווטור ופנטום, היה לנווט הראשון שהגיע, עוד ב-1956, לתפקיד סגן ומ"מ מפקד טייסת. פיקד על גף מטוסי "מטאור" בטייסת 119 בתל נוף. שימש מפקד טייסת התעופה וסגן מפקד בסיס פלמחים.

בשנת 1964 סיים את לימודיו במגמת בקרה בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון.

במהלך שירותו עסק בפרויקט פיתוח והקמה של מערכת נשק גדולה, החל בשלב הפיתוח הרעיוני ועד לקליטה מבצעית ואף שימש כמפקד המערך (כנף 2). על פעילות זו זכה ב-1972 בפרס ביטחון ישראל יחד עם משה אור-טס, מנהל הפרויקט מאלתא, ויוסף שרוני מאגף הנדסה של התעשייה האווירית.

בשנת 1971 שימש ארז כראש הפרויקט של חיל האוויר לקליטה, הפעלה מבצעית ופיתוח הדורות העתידיים של מערך כלי הטיס הלא מאוישים, הטייסת הראשונה (טייסת 200) הוקמה בבסיס פלמחים. במלחמת יום הכיפורים שימש ראש ענף הגנה במחלקת מבצעים של חיל האוויר, במקביל שימש בהצבת חירום בטייסת 201.

שירת כמפקד בסיס פלמחים. בתפקידו האחרון בצה"ל הוא שימש ראש להק המודיעין, בדרגת תא"ל בשנים 1979–1981. במילואים השתתף כקצין בתא שליטה במבצע ערצב 19 במלחמת לבנון הראשונה.

לאחר פרישתו מצה"ל שימש כסמנכ"ל במשרד הביטחון והקים את אגף המקש"ח (לימים - האגף המדיני-צבאי). מאוחר יותר ניהל מספר חברות תעשייתיות. בשנת 2006 שימש כיו"ר חברת אינקוטק בע"מ, מנכ"ל חברת זארקון אנטרפרייזס בע"מ, יו"ר הנהלת העמותה "גל פז", יו"ר דירקטוריון "פז גיל בע"מ", דח"צ ויו"ר ועדת הביקורת של בנק לאומי, דח"צ ב"פלרם תעשיות" בע"מ, וכן חבר הנהלת עמותת חיל האוויר וחבר בדירקטוריונים של מכון פישר למחקר אסטרטגי, בנק ירושלים, חברת בריל תעשיות נעליים, יו"ר ועדת ביקורת בחברת כים ניר שירותי תעופה ויו"ר ועדת השקעות בקרן ההשתלמות של ההסתדרות הרפואית בישראל.

נפטר ב-5 בפברואר 2021.

הערות שוליים
------------

1. ↑   תא"ל עודד ארז מספר על דרכו בחיל האוויר בשילוב אנקדוטות מתקופתו בלמד"ן, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 1:46:09)

| ראשי להק המודיעין בחיל האוויר |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| שרגא ינאי • נתן כהן • משה הורביץ • גדעון אלרום • יוסף רענן • בנימין אימבר • ישראל שנן • זאב לירון • ישעיהו ברקת • שמואל שפר • רפי הר-לב • עמוס לפידות • חיים נוה • עודד ארז • ראובן איל • רן גורן • גיורא גורן • ישראל בהרב • יואל פלדשו • אבנר נווה • גדעון אילת • יוסף גונן • עמוס ידלין • יצחק (איציק) בן ששון • עידו נחושתן • אילן ברעם • רם שמואלי • אבישי לוי • יעקב שהרבני • ניצן בן-סירה • אורי אורון • אמיר גת • ת' |

 |

| מפקדי בסיס פלמחים  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| בני פלד • אורי טלמור • עודד ארז • עוזי גרנות • נחמיה דגן • שאול שפי • ישראל יהלום • מוטי רגב • אפרים סגולי • שמואל אלדר • מיקי בר • אילן הרשקוביץ • שמעיה אביאלי • גבריאל שחור • איתי רייס • יואב לאור • נמרוד שפרוני • יואב עמירם • עומרי דור |

 |
"**Muss i denn**" (משוואבית: "**חייב אני, אז**") הוא שיר גרמני עממי בניב גרמני שוואבי שיצא משפת היום יום ונחשב למסורתי כיום. גרסתו הראשונית מתוארכת לשנת 1827, אז נכתב ופורסם על ידי פרידריך זילכר.

המנגינה וכמה בתים של שיר זה זכו לפרסום נרחב באמצעות העיבוד מחדש של אלביס פרסלי בשיר "Wooden Heart" משנת 1960, כמו גם הגרסה של ג'ו דאוול משנת 1961. בעקבות עיבודים מחדש אלו השיר הפך לאחד השירים הגרמניים המפורסמים ביותר אי פעם.

היסטוריה
--------

Muss i denn עוסק בגבר, במקור הרפתקן שיוצא ל"שנות המסע" המסורתיות שלו, עוזב את אהובת ליבו ונשבע להישאר נאמן עד שיחזור להתחתן עימה. השיר הופיע לראשונה בעמוד שש עשרה באוסף השירים הפופולריים של פרידריך זילכר.

מקור השיר, לעומת זאת, מעורפל והטקסט המקורי לא הוקלט. זילכר ציין בשיחה בינו לבין המלחין הגרמני לודוויג אולנד כי מקור הלחן הוא "מנגינה ישנה מוירטמברג".

השיר התפרסם החל מאמצע המאה ה-19. עד מהרה הוא התחבב על חיילי הצבא הקיסרי כמו גם בקרב קבוצות טיולים וצעידה, ולכן נחשב בשלב מוקדם לשיר פטריוטי. הוא גם הפך לפופולרי בקרב אנשי הצי הגרמני הקיסרי. השיר תורגם לאנגלית תחת הכותרת "חייב אני, אז? חייב אני, אז? מהעיר חייב, אז?" על ידי הנרי ויליאם דולקן בשנת 1856.

כמה ביצועים "Muss i denn" זכו לפופולריות רבה במאה ה-20; מהם כמה שראויים לציון בוצעו על ידי מרלן דיטריך ועל ידי הזמרת היוונית ננה מושקורי.

ראו גם
------

* Ein Heller und ein Batzen
* Märkische Heide, märkischer Sand
* היה זהו אדלווייס

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Muss i denn** בוויקישיתוף
* מידע על היצירה "Muss i denn" באתר מיוזיק בריינז
* מידע על הקומפוזיציה "Muss i denn" באתר AllMusic
* "Muss i denn", באתר ingeb.org

הערות שוליים
------------

1. 1 2  August Bopp, Friedrich Silcher, 1916
2. ↑  "Muss i denn, muss i denn zum Städtele naus". by Tobias Widmaier (2010)] in: Populäre und traditionelle Lieder. Historisch-kritisches Liederlexikon des Deutschen Volksliedarchivs
3. ↑  Works by Henry William Dulcke בפרויקט גוטנברג.
4. ↑  "Muss i denn" version by Marlene Dietrich on YouTube
5. ↑  Nana Mouskouri: "Muss i denn" on YouTube

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: 6177a15e-ac1f-42af-8c18-79b2f9881c73

 |
ABC (מכונית), שנת 1905 - מכונית פליז
פורד מודל F, שנת 1906 - מכונית פליז
אלפא 12 HP, שנת 1910 - מכונית פליז
לנצ'יה גאמא 20HP, שנת 1910 - מכונית פליז
**מכוניות עידן פְּלִיז** (באנגלית: **Brass Era car**) היה מונח אמריקאי להגדרה של תקופה מוקדמת של ייצור הרכב, על שם שימוש נרחב באבזרי הפליז הבולטים ששימשו בתקופה זו לחלקים כמו אורות ורדיאטורים, בדרך כלל בין השנים 1905–1914 ותחילת מלחמת העולם הראשונה

פליז היא סגסוגת המורכבת מהיסודות נחושת ואבץ.

היסטוריה
--------

במקומות אחרים בעולם, תקופה זו תיחשב על ידי חובבי מכוניות עתיקות כמורכבות מהתקופות הוותיקות ("Veteran Era" לפני 1904), ותקופות אדוארדיאניות, אם כי מונחים אלה ממש אינם משמעותיים מחוץ לאימפריה הבריטית לשעבר.

כלי רכב אלה נקראו לעיתים קרובות כירכרות ללא סוסים.

מועדון הכרכרות חסר הסוסים באמריקה (HCCA) מגדיר עידן זה של כלי רכב חלוצי מנוע גז, מנוע קיטור ומנוע חשמלי שנבנה או יוצר לפני ינואר 1916.

מערכת זו הגדירה מכוניות עם מנועים קדמיים, עם הנעה אחורית, עם מנועים בעירה פנימית עם תיבת הילוכים. בתחילה הייתה הכרכרה המונעת על גלגלים (הדומה למרכב הסוסים של לפני 1900) בשיא פריחתה, עם למעלה מ־75 יצרנים, אך הם ננטשו בהדרגה, לטובת המסלולים המתקדמים יותר, כלי רכב סגורים יותר כולל דגם הרכב הראשון ששווק באופן המוני, פורד מודל T מתוצרת פורד.

בחלקה המוקדם של תקופה זו, התקדם פיתוח מכוניות הקיטור, מה שהפך את מכוניות הקיטור לכלי רכב המהירים ביותר בימיהם. גם מכוניות חשמליות החזיקו בנתח שוק לאורך כל התקופה.

טכנולוגיה
---------

הפיתוח של טכנולוגיית הרכב היה מהיר, בין היתר בגלל מאות יצרניות קטנות שהתחרו להשיג את תשומת הלב בעולם. התפתחויות עיקריות כללו את מערכת ההצתה החשמלית (באמצעות מנוע דינמי על דגם ארנולד בשנת 1898, אף שרוברט בוש (אנ'), בשנת 1903, נוטה לקבל את הקרדיט), מתלים עצמאיים (שהוגשו למעשה על ידי בולי בשנת 1873), וארבעה בלמים שהותקנו לבלום הגלגלים (על ידי חברת ארול-ג'ונסטון (אנ') מסקוטלנד בשנת 1909). קפיצי עלים היו בשימוש נרחב במתלים, אם כי מערכות רבות אחרות עדיין היו בשימוש.

הילוכים ובקרות מצערת אומצו באופן נרחב, מה שמאפשר מגוון מהירויות שיוט, אם כי בדרך כלל לרכבים עדיין היו הגדרות מהירות נפרדות, ולא המערכת המשתנה לאין ערוך המוכרת במכוניות של תקופות מאוחרות יותר.

זכוכית בטיחות ביצעה את הופעת הבכורה שלה, עליה נרשם פטנט על ידי ג'ון ווד באנגליה בשנת 1905, אך תהפוך לציוד סטנדרטי רק בשנת 1926 בפיתוחו של דגם ריקנבקר (אנ').

פלדת זווית השתלטה על עץ משוריין כחומר המסגרת הנבחר, ובשנת 1912, "Hupp Motor Car Company" היה חלוץ השימוש בגופי פלדה, ויצרנית הרכב דודג' שהצטרפה בשנת 1914.

ראו גם
------

* פליז

קישורים חיצוניים
----------------

* מיטב 280 דגמי "מכוניות עידן פליז" (אוסף Collection by Mark Jennings)
* מכוניות עידן פליז (stahlsauto.com/automobiles category/brass-era)
* מכוניות עידן פליז, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  Georgano, G.N. (1985), Cars, 1886–1930, New York: Beekman House, distributed by Crown, מסת"ב 0-517-48073-5.
2. ↑  סטנלי סטימר בקרב כלי הרכב המהירים ביותר בסביבות 1906–1911 web.archive.org/web/20110311134008
3. ↑  Csere, Csaba (January 1988), "10 Best Engineering Breakthroughs", Car and Driver, 33 (7)
"**נוקטורן**" או "**מות החייל**" (1949) הוא ציור מאת הצייר מרסל ינקו.

הציור "נוקטורן" (בעברית: לילי), ששמו שאול מן הסוגה המוזיקלית נוקטורן, מציג חמש דמויות המקיפות דמות שרועה העטופה בתכריכים. הדמויות לבושות בבגדים בצבע ירוק-כחול, המרמז על היותן חיילים. אחת הדמויות, הניצבת בצידה הימני של הציור, היא דמות נשית. בעוד שחלק מן החיילים מתוארים בתלבושת צבאית, אחד מהם, המוצב בחזית הציור ואוחז בידו רובה, מתואר לובש גלימה קצרה ובחגורתו נעוץ פגיון. על פי יגאל צלמונה תיאור זה מזהה את הדמות עם הסיקריים. בכך, טען, יוצר ינקו קישור בין ההיסטוריה היהודית לבין ההווה.

מבחינת הקומפוזיציה, הציור מאופיין בריבוי קווים אלכסוניים, שנוצרים על ידי תנועות הידיים של הדמויות, על ידי הרקע. סגנון הציור משלב בין הפשטה וקוביזם לבין השפעת האקספרסיוניזם, הבאים לביטוי כסגנון דקורטיבי של הדמויות. גדעון עפרת מצא בציור את השפעתו של פבלו פיקאסו, ובייחוד של ציורו "גרניקה" (1937).[דרוש מקור: העשור הראשון, הגמוניה וריבוי].

הציור הוא חלק מקבוצה של יצירות שיצר ינקו בתקופת מלחמת העצמאות ובעקבותיה. בשנת 1949 אף הציג ינקו תערוכה בבית הנכות בצלאל תחת השם "מלחמתי". ציור זה הוצג בתערוכה קבוצתית של "אופקים חדשים" תחת השם "נוקטורן". ביקורות בנות התקופה תקפו את הצגתם של חיילי צה"ל בציור בסיטואציה אנטי-הרואית.

קישורים חיצוניים
----------------

* גדעון עפרת, 1948 – דור תש"ח באמנות ישראל, באתר המחסן של גדעון עפרת

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: אויגן קולב, מלחמתנו בעיני מרסל ינקו, בעיתון על המשמר, 2 באוקטובר 1949.
2. ↑  ראו: יגאל צלמונה, **100 שנות אמנות ישראלית**, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2010, עמ' 180.
**מחזור סלוניקי** הוא אלבום מוזיקלי ליטורגי, שהופק בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 בסיוע מכון רננות. מן האלבומים הראשונים העוסקים במורשת הליטורגית של יהדות סלוניקי שהושמדה ברובה בשואת יהודי יוון.

על האלבום
---------

שמו של האלבום לקוח ממחזורי תפילה שיצאו לאור בידי בית הכנסת היכל יהודה שבתל אביב-יפו: מחזור לראש השנה בנוסח הספרדים, מחזור שלוניקי לשלש רגלים ומחזור שלוניקי ליום כפור. כל אלו יצאו במתכונת מהדורת דפוס קופת "עץ החיים" שלוניקי, תרל"ו (1876).

על גבי עטיפת התקליט מופיע צילום של המגדל הלבן שמזוהה עם העיר סלוניקי וכן צילום של חזית בית הכנסת היכל יהודה שבתל אביב. התקליט שהופק מקבץ פיוטים מרכזיים של הימים הנוראים בנוסח יהודי סלוניקי. השירים לוו במתכונת של תזמורת קאמרית. חלק מן הביצועים בתקליט שודרו במסגרת תוכנית הטלוויזיה הישראלית "בצאת השבת" בעשירי בספטמבר 1977, תוכנית זו נערכה בידי יצחק ש. רקנטי.

בין הפיוטים שבוצעו: 

* תפילת אבינו מלכנו
* אדון הסליחות
* אדיר ונאור
* אחות קטנה
* אל נורא עלילה
* אם אפס רובע הקן
* בזוכרי על משכבי
* ידי רשים נחלשים
* יה שמע אביוניך
* לך אלי תשוקתי
* ענה עני שפל כל השפלים
* עת שערי רצון להפתח שמושר חציו בעברית וחציו בלאדינו. כמה מיוצאי סלוניקי נתנו לפיוט זה פרשנות הקשורה לשואת בני הקהילה.
* קמתי באשמורת
* שומר ישראל

המבצעים היו יצחק ש. רקנטי, בן ציון נתנאל, יעקב צדיקריו, יהודה נגרין, אברהם ש. רקנטי וכן החזן הצעיר משה ליאון, לימים ראש עיריית ירושלים. ערך את האלבום עזרא ברנע. הפיק יצחק ש. רקנטי. מעבד מוזיקלי המנצח איתן אביצור.

קישורים חיצוניים
----------------

* מחזור סלוניקי מפיוטי יהודי שלוניקי לימים הנוראים, באתר הספרייה הלאומית
* ערוצי שמע של כל השירים באלבום, באתר הספרייה הלאומית
* על האלבום, באתר הספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  ורד רקנטי, הלל ישראל, שִׂיחוּ לְאִמִּי כִּי שְׂשׂוֹנָהּ פָּנָה - שואת יהודי סלוניקי, באתר מדרשת, ‏21.11.2018
|  |
| --- |
| **ערך מחפש מקורות** |
| רובו של ערך זה אינו כולל מקורות או הערות שוליים, וככל הנראה, הקיימים אינם מספקים. 
אנא עזרו לשפר את אמינות הערך באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הערך בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים.אם אתם סבורים כי ניתן להסיר את התבנית, ניתן לציין זאת בדף השיחה. |

**ג'ק פלאש המקפץ** (באנגלית**: Jumpin' Jack Flash**) הוא שיר של הרולינג סטונז שהופץ כסינגל בלבד בשנת 1968.

הפקה
----

השיר נכתב במשותף על ידי מיק ג'אגר וקית' ריצ'רדס. בסיסט הלהקה ביל ויימן היה אף הוא שותף לכתיבת חלק ממילות השיר אך אינו מופיע כאחד מן הכותבים בפרסומים הרשמיים.

לדעת רבים, סימן השיר את חזרתה של הלהקה לסגנון הבלוז (ובמיוחד הדלתא בלוז), לאחר אלבומיה הקודמים של הלהקה, אשר אופיינו בסגנון פסיכדלי יותר.

נחשב לאחד מן השירים המפורסמים והמוכרים ביותר של הלהקה, שזכה לגרסאות כיסוי רבות, בין היתר של אריתה פרנקלין וטינה טרנר

השיר דורג במקום ה-124 ברשימת "500 השירים הטובים ביותר של מגזין הרולינג סטון". כמו כן, הגיע בשיאו למקום ה-3 במצעד בילבורד הוט 100.

בשנת 2005, דירג Q magazine את השיר במקום השני ברשימת "הסולואים לגיטרה הטובים ביותר בכל הזמנים".

ההשראה לכתיבת השיר
------------------

את ההשראה לכתיבת השיר קיבלו ריצ'רדס וג'אגר בעת ששהו בבית הקיץ של ריצ'רדס באנגליה.

כך תיאר ריצ'רדס את המקרה:

> 
> "מיק ואני היינו בבקתה שלי בכפר באנגליה. השעה היתה 6:30 בבוקר. פתאום שמענו רעש חזק של מגפיים מחוץ לחלון. שנינו התעוררנו, ומייק שאל אותי "מי זה האיש הזה"? הסתכלתי מהחלון וראיתי שזה הגנן שלי ג'ק דרייר - ג'ק המקפץ. מיד התחלנו כבר לשחק עם המילים ולנסות לבנות מהם שיר. זה היה כמו הבזק".
> 
> 
> 
> — Classic Rock Stories: The Stories Behind the Greatest Songs of All Time, עמ' 159.
>

גרסאות כיסוי
------------

### אריתה פרנקלין

גרסתה של אריתה פרנקלין לשיר מופיעה בכתוביות הסיום של הסרט "ג'ק פלאש המקפץ" משנת 1986, בכיכובה של וופי גולדברג.

קית' ריצ'רדס מנגן בגיטרה הן בגרסה המקורית והן בגרסתה של פרנקלין (רק הגרסה המקורית נכללה בפסקול הסרט).

לקריאה נוספת
------------

* (Classic Rock Stories: The Stories Behind the Greatest Songs of All Time (1998
* David Brackett, *The Pop, Rock, and Soul Reader: Histories and Debates* (Oxford University Press, 2008), מסת"ב 0195365933, pp. 233 – 234

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "Jumpin' Jack Flash" באתר מיוזיק בריינז
* גרסאות נוספות ל"Jumpin' Jack Flash" באתר SecondHandSongs
* סרטון השיר "Jumpin' Jack Flash" באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  The Rolling Stones Chart History

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: 78269644-d318-3092-9a3b-0c49c3d23d46

 |
**בלטסר גרסיאן** (בספרדית: **Baltasar Gracián y Morales**;‏ 8 בינואר 1601 – 6 בדצמבר 1658) היה פילוסוף וסופר ספרדי.

ביוגרפיה
--------

בלטסר גרסיאן
גרסיאן נולד בקלטיוד שבחבל אראגון בספרד בשנת 1601. בנעוריו התגורר אצל דודו שהיה כומר, ובשנים 1616–1619 למד בקולג' של מסדר הישועים בעיר סרגוסה, ונתקבל למסדר זה כפרח כמורה. בשנים 1623–1628 הוא למד פילוסופיה ותאולוגיה. בשנת 1635 הצהיר אמונים למסדר הישועים ונעשה כומר. בשנת 1640 נסע למדריד, נעשה חבר בחוגים האינטלקטואליים, ובמשך שנתיים חי בחצרו של מלך ספרד פליפה הרביעי. הוא לימד את הכתבים הקדושים בקולג' הישועי ובשנת 1643 נתמנה לנשיא הקולג'. גרסיאן התפרסם כמטיף והשמיע דברי ביקורת גם על חצר המלכות. עסק ביצירתו בפילוסופיה של המוסר.

יצירתו
------

בשנת 1647 פרסם את יצירתו המפורסמת "חוכמת החיים". (בספרדית: Oraculo manual y el arte de prudencia). לדעת רבים, יצירה זו מוכיחה את חוכמתו הרבה ואת בקיאותו החריפה בפסיכולוגיה של האדם. 

בלטסר גרסיאן כתב את ספריו בשם העט **לורנסו גרסיאן** כדי להימנע מן הצנזורה. הוא חיבר את הספרים הדידקטיים "הגיבור", "הפוליטיקאי", ו"הדיסקרטי", ששימש כמבוא ליצירתו העיקרית: הרומן האלגורי והפסימי "המבקר", מיצירות המופת של הספרות הספרדית, יצירה שבעטייה הוא הוגלה לעיר טרסונה ונפטר שם בשנת 1658.

מוניטין
-------

להגותו של גרסיאן הייתה השפעה גדולה על פרנסואה דה לה רושפוקו, וולטר, ניטשה, שופנהאואר, ובורחס. 

ניטשה כתב על ספרו "הדיסקרטי: "אירופה מעולם לא הפיקה דבר משובח או מורכב יותר בענייני דקות מוסרית". שופנהאואר תרגם את ספריו לגרמנית, והחשיב את ספרו "חכמת החיים": "מיוחד לחלוטין... ספר שנכתב לשימוש מתמיד... בן לוויה לחיים עבור אלה שרוצים לשגשג בעולם הגדול."

ראו גם
------

* מידות טובות

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **בלטסר גרסיאן** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **בלטסר גרסיאן** |

* בלטסר גרסיאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* בלטסר גרסין (1601-1658), דף שער בספרייה הלאומית
* כתבי בלטסר גרסיאן בפרויקט גוטנברג (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Balthasar Gracian. The Fortnightly Review, ‏2016-03-26 (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007262086205171
* BIBSYS: 90103072
* BNE: XX950223
* BnF: cb11886462f (data)
* CANTIC: a10482015
* CiNii: DA02385562
* GND: 118696874
* ICCU: CFIV029930
* ISNI: 0000 0001 0815 0650
* KulturNav: dec52362-37ff-4b74-855c-ebcf50333cb3
* LCCN: n50047296
* LNB: 000038458
* NDL: 00467413
* NKC: jn19990210252
* NLA: 36536500
* NLG: 158463
* NLK: KAC199610573
* NLP: a0000001184420
* NSK: 000106419
* NTA: 069036128
* RERO: 02-A000073723
* SELIBR: 56888
* SNAC: w6j11tcc
* SUDOC: 027381870
* Trove: 1279048
* VcBA: 495/5312
* VIAF: 76310334
* WorldCat: lccn-n50047296

 |
**קווינטין דיילי** (באנגלית: **Quintin Dailey**;‏ 22 בינואר 1961 – 8 בנובמבר 2010) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1982–1991. ממוצעיו הכוללים לאורך 10 עונותיו בליגה הם 14.1 נקודות, 2.5 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים למשחק.

נעורים וקריירת מכללות
---------------------

דיילי נולד בבולטימור שבמרילנד, ובין השנים 1978–1982 למד באוניברסיטת סן פרנסיסקו. בכל 3 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה הוביל את קלעיה, עם ממוצעים של 13.6, 22.4 ו-25.2 נקודות למשחק, בהתאמה. בסיום עונתו האחרונה, 1981/1982, נבחר לחמישיית העונה של ליגת המכללות (First-team All-American), לצדם של ג'יימס וורת'י, רלף סמפסון, טרי קאמינגס וסליפי פלויד.

בפברואר 1982 נעצר דיילי באשמת תקיפה מינית של סטודנטית באוניברסיטה כחודשיים קודם לכן. ביוני 1982 הודה דיילי באשמת "ניסיון תקיפה" בלבד, ונשפט לשלוש שנות מאסר על תנאי.

קריירת משחק מקצועית
-------------------

בדראפט ה-NBA‏ 1982 נבחר דיילי בבחירה השביעית, על ידי שיקגו בולס. במשחקיו הראשונים בשיקגו הפגינו שדולות נשים מחוץ לשיקגו סטדיום – האולם הביתי של הבולס – במחאה נגד צירופו לקבוצה. על אף הסחות בדעת מחוץ למגרש, הצטיין דיילי בעונתו הראשונה ב-NBA, עם ממוצעים של 15.1 נקודות 3.7 אסיסטים ו-3.4 ריבאונדים למשחק – אשר הקנו לו מקום בחמישיית הרוקיז של העונה. בעונתו השנייה קלע שיא קריירה של 18.2 נקודות בממוצע למשחק, כולל משחק שיא של 44 נקודות מול ניו יורק ניקס. בעונות 1985 ו-1986 שיתף פעולה בבולס עם מייקל ג'ורדן הצעיר, ותרם 16.1 נקודות בממוצע למשחק.

לקראת עונת 1986/1987 חתם על חוזה בלוס אנג'לס קליפרס, וב-3 עונותיו בקבוצה קלע 13.7 נקודות בממוצע למשחק. לאורך התקופה רשמו הקליפרס מאזן כולל של 50 ניצחונות לעומת 196 הפסדים.

בפברואר 1990 חתם על חוזה בסיאטל סופרסוניקס, במדיה שיחק עד לדצמבר 1991. מאז ועד לסיום עונת 1991/1992 שיחק עבור "יאקימה סאן קינגס" מליגת ה-CBA, בטרם פרש ממשחק, בגיל 31.

ב-8 בנובמבר 2010 נפטר דיילי בשנתו בלאס וגאס, נבדה, בגיל 49.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Basketball-Reference
* פרופיל, באתר Sports-Reference
* פרופיל, באתר ליגת ה-NBA
* קווינטין דיילי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  הסטטיסטיקות של דיילי ב-NBA, באתר basketball-reference.com
2. ↑  הסטטיסטיקות של דיילי בליגת המכללות, באתר sports-reference.com
3. ↑  חמישיות העונה של ליגת המכללות בין 1980–1989, באתר sports-reference.com
4. 1 2 3  ההודעה על פטירתו של דיילי, באתר הניו יורק טיימס, 11 בנובמבר 2010
5. ↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1982, באתר basketball-reference.com
6. ↑  מורשתו של דיילי היא יותר מאשר רק מחלוקת, באתר ESPN,‏ 16 בנובמבר 2010
7. ↑  סטטיסטיקות המשחק בין הבולס לניקס, באתר basketball-reference.com
8. ↑  דיילי חותם על חוזה בקליפרס, באתר לוס אנג'לס טיימס, 30 בדצמבר 1986
9. ↑  דיילי מקבל עוד הזדמנות להשתיק את המבקרים, באתר לוס אנג'לס טיימס, 6 בפברואר 1990
**סטפן מרכוס קאביסארס שרוק** (בספרדית-גרמנית: **Stephan Markus Cabizares Schröck**; נולד ב-21 באוגוסט 1986) הוא כדורגלן גרמני-פיליפיני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת סרס-נגרוס.

קריירת מועדונים
---------------

שרוק התחיל את הקריירה שלו בקבוצת גרויטר פירט, ובעונת 2004/2005. באפריל 2008 האריך את חוזהו בקבוצה בשנתיים. בעונת 2011/2012 היה שותף לעליה של גרויטר פירט לבונדסליגה לראשונה בתולדותיה.

במרץ 2012 סיכם שרוק את תנאיו בהופנהיים לשלוש עונות, ובתום העונה הצטרף לקבוצה. שרוק ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–4 לאיינטרכט פרנקפורט, ובאותו משחק הורחק בדקה ה-74.

ב-27 ביוני 2013 חתם שרוק באיינטרכט פרנקפורט לשנתיים. ב-12 בדצמבר 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–2 נגד אפואל ניקוסיה במסגרת הליגה האירופית, שהיה גם שער הבכורה שלו בזירה הבינלאומית.

בקיץ 2014 חזר שרוק לגרויטר פירט, בה שיחק שתי עונות במצטבר.

ב-13 בינואר 2016 הושאל לסרס-נגרוס מליגת העל הפיליפינית עד לסיום העונה. באוגוסט 2016 הוארכה תקופת השאלתו עד לינואר 2017.

ב-27 באפריל 2017 חתם שרוק על חוזה בסרס-נגרוס.

קריירה בינלאומית
----------------

שרוק נולד לאב גרמני ואם פיליפינית, ולכן היה זכאי לייצג את שתי המדינות. בגילאי הנוער שרוק שיחק בנבחרות הנוער של גרמניה.

באוקטובר 2008, שרוק הסכים להצעת ההתאחדות לכדורגל בפיליפינים לייצג את הנבחרת, אך פיפ"א לא אישרה את המעבר לפיליפינים, אך אישרה אותו ביוני 2009.

למרות זאת, רק ב-29 ביוני 2011 שרוק ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד סרי לנקה. ב-28 ביולי 2011 שרוק הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 1–2 לכווית.

שרוק השתתף עם הנבחרת בגביע האתגר האסיאתי 2014 ובגביע אסיה בכדורגל 2019.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית)
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
**קלרה פריד-באנפלווי** (בהונגרית: **Bánfalvi Klára**; בודפשט, 9 במאי 1931 – וינה, 15 ביולי 2009) הייתה ספורטאית הונגרייה-יהודייה זוכת מדליית ארד אולימפית (רומא 1960) ואלופת העולם (1954) בקיאק זוגי ובכך הייתה להונגרייה הראשונה שזכתה במדליה אולימפית ובמדליית זהב באליפות העולם במקצוע זה. במהלך הקריירה שלה היא זכתה ב-33 מדליות זהב באליפויות הונגריה בקיאק (1945–1962) למרחק של 500 מטר ו-3000 מטר.

ביוגרפיה
--------

נולדה בשם **קלרה פריד** בבודפשט, למשפחה יהודית. בשנת 1943 החלה לחתור בקיאק במועדון הספורט של חברת החשמל של בודפשט. בשנת 1945 היא זכתה לראשונה באליפות הונגריה. בשנת 1952 התמודדה במועדון הספורט בודפשט הונבד, אחר כך משנת 1953 במועדון "הדגל האדום" ובמ.ט.ק. בודפשט. משנת 1958 הפכה לספורטאית של אויפשט דוז'ה. 

באולימפיאדת לונדון (1948) היא סיימה במקום רביעי בקיאק יחיד ל-500 מטר בתוצאה של 2:33.8 דקות, 9 עשיריות איטי ממדליית ארד. 

באליפות העולם שנערכה במקון, צרפת בשנת 1954 היא זכתה במדליית זהב בקיאק זוגי ל-500 מטר ביחד עם הילדה פינטר. היא השתתפה באליפות העולם שנערכה בפראג, צ'כוסלובקיה (באותה העת) בשנת 1958, אך לא זכתה במדליה.

### אלופת עולם

באליפות אירופה שנערכה בדיסבורג, גרמניה בשנת 1959 באנפלווי זכתה במדליית זהב בקיאק יחיד ל-500 מטר.

### מדליית ארד אולימפית

באולימפיאדת רומא (1960) באנפלווי זכתה במדליית ארד בקיאק זוגי ל-500 מטר ביחד עם וילמה אגרשי בתוצאה של 1:58.22 דקות, אחרי מריה שובינה ואנטונינה סרדינה מברית המועצות (1:54.76 דקות) ואינגריד הרטמן ותרזה צנץ גרמניה (1:56.66 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בקיאק יחיד ל-500 מטר בתוצאה של 2:14.02 דקות.

באליפות אירופה שנערכה בפוזנן, פולין בשנת 1961 היא זכתה במדליית זהב בקיאק זטגי ל-500 מטר.

היא השתתפה באליפות העולם שנערכה ביאיצה, יוגוסלביה (באותה העת) בשנת 1963 ואחר-כך פרשה מספורט תחרותי.

חיים אישיים
-----------

בשנת 1965 סיימה באנפלווי תואר אקדמי באימון ב"מכון לניהול ספורט והדרכת מאמנים". לאחר מכן עסקה באימון. משנת 1968 התגוררה באוסטריה וניהלה מסעדה. היא הייתה עמיתה ברדיו אירופה החופשית. הקימה את פרס וילמה אגרשי הנודד.

תארים והישגים
-------------

* בשנת 1954 זכתה בתואר הספורטאית המעוטרת של הונגריה
* בשנת 1954 זכתה בתואר הספורטאית דגולה של הונגריה

ראו גם
------

* ספורטאים יהודיים נבחרים בקיאק

לקריאה נוספת
------------

* Ki kicsoda a magyar sportéletben?: I. kötet (A–H). Szekszárd: Babits. 1994. 86. o. מסת"ב 963-495-008-6 **מיהו מי בספורט ההונגרי**
* "Elhunyt Bánfalvi Klára (1931-2009)". kajakkenusport.hu.
* "Fried, Klara" (באנגלית). jewsinsports.org. אורכב מ-המקור ב-2012-08-13.

קישורים חיצוניים
----------------

* קלרה באנפלווי, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* קלרה באנפלווי, באתר olympedia.org
* Klára Bánfalvi at the International Olympic Committee
* Klára Fried-Bánfalvi's profile at the Hungarian Olympic Committee (בהונגרית)
**קלוטילד קורו** (בצרפתית: **Clotilde Courau**; נולדה ב-3 באפריל 1969) היא שחקנית צרפתייה, רעייתו של אמנואלה פיליברטו, נסיך ונציה.

ביוגרפיה
--------

קורו נולדה בפרבר במחוז רמות הסן כאחת מארבע בנות ולה שלוש אחיות, אמה היא צאצאית למשפחת אצולה וסבה היה רוזן.

קריירה
------

היא התחילה את קריירת המשחק שלה ב-1988 כששיחקה במיני סדרה בטלוויזיה הצרפתית.

ב-1991 הייתה מועמדת לפרס סזאר וזכתה בפרס האקדמיה האירופית לקולנוע בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר על משחקה בסרט "Le petit criminel".

ב-1995 שיחקה בסרט "Elisa" לצד ונסה פאראדי וגם על משחקה בסרט זה הייתה מועמדת למספר פרסים. 

ב-1998 היא נכללה ברשימת "הכוכבים העולים" על ידי איגוד קידום הקולנוע האירופאי.

ב-1999 שיחקה בסרט "הרתעה" לצד טימותי האטון וקווין פולאק.

בשנת 2000 זכתה בפרס "Prix Romy Schneider" המוענק מדי שנה לשחקנים צעירים העובדים בתעשיית הקולנוע הצרפתית.

בשנת 2002 שיחקה בסרט הקומדיה הצרפתי של הבמאי גיום קאנה "Mon idole" לצדה של דיאן קרוגר.

בשנת 2020 הצטלמה לסרט "בנדטה", של הבמאי ההולנדי המוערך פול ורהובן. הסרט עתיד לצאת לאקרנים במהלך 2021.

חיים אישיים
-----------

ב-2003 נישאה קורו לאמנואלה פיליברטו, נסיך ונציה, בנו של ויטוריו אמנואלה, נסיך נאפולי, הטוען לכתר מלכות איטליה ובנו של מלך איטליה האחרון אומברטו השני ותוארה הרשמי הוא קלוטילד, נסיכת ונציה. לקלוטילד ולבעלה שתי בנות, הנסיכה ויטוריה והנסיכה לואיזה והם לוקחים חלק באירועים של משפחות המלוכה האירופאיות השונות.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **קלוטילד קורו** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **קלוטילד קורו** |

* קלוטילד קורו, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* קלוטילד קורו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* קלוטילד קורו, באתר AllMovie (באנגלית)
* קלוטילד קורו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קלוטילד קורו, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* קלוטילד קורו, באתר Discogs (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007452553005171
* BIBSYS: 8047482
* BnF: cb140362470 (data)
* GND: 1062086104
* ISNI: 0000 0001 1946 1892
* LCCN: nr2006022432
* MusicBrainz: a6fd7c50-5177-4aa7-a32c-7537e1872e62
* NLK: KAC201763833
* NLP: a0000001849511
* NTA: 354067400
* RERO: 02-A026844507
* SUDOC: 07593972X
* VIAF: 4892809
* WorldCat: lccn-nr2006022432

 |
|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1012608174
* ISNI: 0000 0001 2066 4961
* VIAF: 171668453
* WorldCat: viaf-171668453

 |

**ארתור אירשאי** (במקור **פויר - Feuer** מסמלהג'-Szemlőhegy שמסמל תואר אצולה, בהונגרית: Szemlőhegyi **Irsai Artúr**; פשט, 2 במרץ 1855 – בודפשט, 5 באוגוסט 1918) דוקטור לרפואה (MD) יהודי-הונגרי, רופא אף אוזן גרון, מרצה (פרופסור חבר פרטי, כלומר לא חלק מהסגל) באוניברסיטה. מנהל בית חולים.

קורות חייו
----------

ארתור פויר נולד במשפחה יהודית כבנם של דויד פויר ושל פאני פוליצר. הוא למד בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד), לאחר שסיים את לימודיו (1876) הפך לעוזרו של פרידייש קוראני (1877) וככזה, עמד בראש מחלקת הגרון מ-1883 עד 1913. בשנת 1885, הוא הפך למרצה בכיר פרטי באוניברסיטה (ולאחר מכן פרופסור חבר לבדיקת שיקוף אף וגרון, הוא היה גם הרופא הראשי של כמה בתי חולים, ומשנת 1890 הוא היה הרופא והמנהל בבית החולים יאנוש. משנת 1897 הוא היה מנהל בית החולים סנט מרגיט, משנת 1912 היה סגן מנהל מספר בתי החולים שעל גדות הדנובה והרופא הראשי של בית האופרה המלכותי ההונגרי. הוא כתב מספר חיבורים מדעיים. אירשאי נחשב לאחד מחלוצי רפואת הגרון בהונגריה. בשנת 1890 התחתן עם יוליה פישר בת ה-24, בתם של יוז'ף פישר, תעשיין, ושל אמיליה מאייר.

ייסוד האגודה הרפואית

1893 הוא תאריך משמעותי בהיסטוריה של רפואת אף אוזן גרון הונגרית. בדצמבר אותה השנה הוקמה אגודת רופאי האוזניים והגרון ההונגרית. (21 בדצמבר 1893) הרעיון הגיע מאימרה נאברטיל, שנתמך בהתלהבות על ידי דיולה בקה וקורנל ליכטנברג. הרעיון הוביל ליוזמה וב-21 בדצמבר 1893 אורגנה אסיפה כללית בספריית הפוליקליניקה בהשתתפותם של רופאי אוזניים ורופאי גרון. באסיפה כללית זו ראתה האגודה את עצמה מוקמת דרך קבע עם 14 חברים. שמותיהם של האבות המייסדים: 

* אגמונט באומגרטן - Egmont Baumgarten
* דיולה בקה - Gyula Böke
* שאמו גוט - Samu Guth
* ארתור אירשאי - Artúr Irsai
* גזה קרפושקה - Géza Krepuska
* קורנל לכטנברג - Kornél Lichtenberg
* אדה לרי - Ede Lőri
* קארוי מורלי - Károly Morelli
* אימרה נבארטיל - Imre Navratil
* אדולף אונודי - Adolf Ónodi
* לאיוש פויאק - Lajos Polyák
* איגנץ פורייס - Ignácz Purjesz
* ז'יגמונד סנש - Szenes Zsigmond
* ארנה ואלי - Váli Ernő

כתביו שפורסמו
-------------

* מדריך לאנדוסקופיה של האף והגרון (בודפשט, 1892)
* על חייו ובריאותו של קול הזמר (בודפשט, 1893, 1901)
* מסמכים שהוכנו לרגל יום השנה העשירי למרפאת הגרון קוראני (1893)

הוא ערך את העבודה הרפואית שפורסמה לרגל יום השנה לבית החולים סנט מרגיט (1907).

הערות שוליים
------------

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1012608174
* ISNI: 0000 0001 2066 4961
* VIAF: 171668453
* WorldCat: viaf-171668453

 |

לקריאה נוספת
------------

* Magyar életrajzi lexikon I. (A–K). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
* לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1012608174
* ISNI: 0000 0001 2066 4961
* VIAF: 171668453
* WorldCat: viaf-171668453

 |


1. ↑  Budapest-belvárosi r.k. plébánia házassági anyakönyve, 80/1890. folyószám.
מטרפה ידנית, בעלת שלושה "זרים" בתחתיתה, המסתמכת על סיבוב ידית הארכובה בצידה
מטרפות ידניות, המסתמכות על סיבוב האמה
**מטרפה** היא כלי מטבח מתחום המגדנאות והבישול, שנועד לערבוב מהיר ולהקצפה (החדרה מבוקרת של בועות אוויר) של נוזלים שונים כדוגמת ביצים, חלמונים וחלבונים ושמנת.

ישנן שלוש גישות עיצוב שונות, במטרה להשיג את תנועת הבחישה המהירה של המטרפה הדרושה לערבוב ולהקצפה: 

* מטרפה ללא חלקים נעים, המסתמכת על סיבוב מהיר של האמה האוחזת בה. מטרפה שכזו בנויה כמספר לולאות מתכת או פלסטיק האגודות יחדיו בקצה ידית. הלולאות עשויות מוטות דקיקים בחתך עגול בעלי גמישות קפיצית, המאפשרים לטרוף במהירות את התערובת מבלי לגרום לנזק לקערה המכילה אותה כאשר המטרפה הולמת בדפנותיה.

ישנם שני סוגי מטרפות שכאלה: מטרפה בעלת מוטות דקים להקצפות קלות, ומטרפה בעלת מוטות עבים למסות צמיגיות, שהשימוש בה נעשה נדיר מאוד.

מטרפה שכזו מתאימה בעיקר כדי לערבב היטב בלילות דלילות ולא כדי להקציף קצפת (בגלל מהירות איטית והתעיפות מהירה של שרירי האמה) ולא כדי לערבב בלילות כבדות וסמיכות מדי (בגלל עדינות לולאות המטרפה הן עלולות להתעוות או להישבר ובגלל קפיצותן הן מתקשות להתמודד עם בלילה צמיגה מדי).

* מטרפה ידנית, המסתמכת על סיבוב ידית ארכובה בקצה העליון, כדי לסובב מערכת גלגלי שיניים המאיצים את מהירות הסיבוב. מטרפה שכזו אוחזים ביד אחת ומסובבים בשנייה את ידית הארכובה. למטרפה שכזו יש אחד, שניים או שלושה "זרים" בתחתיתה, הסבים סביב צירם ומשמשים לטריפת התערובת. הזר עשוי שתי לולאות צולבות, מפסי מתכת דקים.

מטרפה שכזו מתאימה בעיקר לטריפה של בלילות דלילות ולהקצפת קצפת (בגלל מהירות הסיבוב הרבה שמשיגה מערכת גלגלי השיניים) אך איננה מתאימה לבלילה סמיכה מדי (בגלל שהמהירות שמשיגה מערכת גלגלי השיניים באה על חשבון הכח שבו מסובבת הארכובה את הזרים).

* מטרפה חשמלית, הנסמכת על מנוע חשמלי בעל מהירות משתנה. מטרפה שכזו חוסכת מאמץ פיזי, אך מחירה יקר יותר והיא דורשת חיבור לרשת החשמל. מטרפות שכאלה מגיעות ככלי מטבח בפני עצמן או כחלק ממיקסר חשמלי.

מטרפה שכזו נפוצה במטבחים ביתיים וודאי במטבחים תעשייתיים. המטרפה החשמלית דחקה כמעט לחלוטין את המטרפות הידניות מהמטבח, בשל המאמץ שהיא חוסכת ובשל יכולת הטריפה המהירה והחזקה שלה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **מטרפה** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מטרפה** |
**רחוב הלוחמים** הוא רחוב ראשי ומרכזי בעיר חולון. הוא מתחיל במחלף וולפסון ומסתיים בכיכר הלוחמים (מעגל התנועה הגדול בישראל). הרחוב משתייך לציר אורכי שמתחיל ממחלף וולפסון ומסתיים במחלף חולון מזרח.

ברחוב זה שוכנים אתרים מרכזיים וחשובים, ובהם בית החולים וולפסון, משרד הרישוי, קאנטרי חולון, אצטדיון הלוחמים ועוד. רחוב זה מהווה ציר תחבורה חשוב, מכיוון שהוא מסתעף עם רחוב תל גיבורים בתל אביב בצפון, מחלף וולפסון ממערב ושדרות לוי אשכול ממזרח. כמו כן, רחוב זה הוא מבין צירי התחבורה הציבורית המרכזיים ביותר בחולון כאשר נפח התחבורה הציבורית עולה על 500 אוטובוסים ושירותי תחבורה ציבורית אחרים ביממה לאורך הרחוב. ממול לבית החולים וולפסון שוכן מסוף אוטובוסים שמשרת מעל עשרה קווים עירוניים, פנימיים ובינ-עירוניים.

במסגרת התכנית "מהיר לעיר" מתוכנן להיסלל נתיב תחבורה ציבורית לאורך כל הרחוב שעתיד להקל על עומסי התנועה ברחוב. בשנת 2009 סללה עיריית חולון נתיבי אופניים לאורך הרחוב, מהלך זה הוביל לביקורת שלילית מצד התושבים שטענו שנתיב זה מקצר את רוחב המדרכה מה שיוצר סכנה תמידית בקרב הולכי הרגל ברחוב.

הערות שוליים
------------

1. ↑  עיריית חולון, תכנית מתאר מקומית 2030 (עמ' 251)
2. ↑  חולון: תושבי רחוב הלוחמים נגד שביל האופניים, באתר מקור ראשון
הדרך המובילה למעיינות קיטאגטה מהכביש הראשי
**מעיינות חמים קיטאגטה** הם מעיינות חמים טבעיים באזור המערבי של אוגנדה. המקומיים מאמינים שהמעיינות הם בעלי כוחות ריפוי טבעיים.

מקום
----

המעיינות החמים ממוקמים על כביש אישקה-קגמבה, במחוז שיימה, מערב אוגנדה, כ-2 ק"מ בדרך דרומית מזרחית לעיירה קיטאגטה, אחד מהמרכזים העירוניים במחוז, וכ-62 ק"מ בכביש ממערב לעיר מבארארה (Mbarara), העיר הגדולה ביותר במחוז.

סקירה כללית
-----------

ישנם שני מעיינות חמים צמודים זה לזה. לדברי המקומיים, אחד המעיינות שימש את "אומוגבה לשעבר מלך אנקולה (Ankole) שהייתה ממלכה של שבט בנטו באוגנדה מהמאה ה-15 ועד 1967. המעיין ידוע בשם "Ekyomugabe"'. המקומיים מאמינים שהמעיין השני הוא בעל כוחות ריפוי והוא ידוע בשם "Mulago"', על שם בית החולים הלאומי רפראל (Referral), בית החולים הגדול ביותר באוגנדה. כמה מקומיים שותים את המים. גברים ונשים מתרחצים במים החמים של קיטאגטה מולאגו, תוך אמונה שהמעיין הוא בעל כוחות ריפוי, המים במעיינות יכולים להתחמם עד 80 מעלות צלזיוס.

המעיינות ממוקמים ליד ביצה גדולה. עם גבעות חרוטיות והרי בדד המאופיינים בצמחייה ירוקה של עצים ודשא. במהלך העונה הגשומה, נהר Ngaromwenda המספק מים למעיינות, מציף וגורם להורדת הטמפרטורה במעיינות. תושבי קיטאגטה חוששים שבניית כביש קגמבה-אישקה הסמוך עלולה לפגוע במעיינות החמים על ידי חשיפתם להצפות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מעיינות חמים קיטאגטה** בוויקישיתוף
* מעיינות גופרית קיטאגטה Kitagata בדרך לשמורת קווין אליזבת, סרטון באתר יוטיוב, 12 באוגוסט 2023

הערות שוליים
------------

1. ↑  Vision Reporter (24 בפברואר 2014). "The Healing Hot Springs". Kampala. נבדק ב-30 באוקטובר 2016. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  "Distance between Mbarara, Western Region, Uganda and Kitagata, Western Region, Uganda". *Globefeed*. 30 באוקטובר 2016. נבדק ב-30 באוקטובר 2016. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  "Ugandan Hot Springs". Western Uganda Network. 2 ביוני 2016. נבדק ב-2 ביוני 2016. `{{cite web}}`:  (עזרה)  
  
- Wasswa, Ali (8 באוגוסט 2013). "Patients flee Kitagata Hospital for magical hot springs". Kampala. נבדק ב-2 ביוני 2016. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  Mugasha, Chris (8 בינואר 2014). "Sheema cries to government over Kitagata Hot Spring". Kampala. נבדק ב-30 באוקטובר 2016. `{{cite web}}`:  (עזרה)

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"מעיינות חמים קיטאגטה"**.
**מיכאל "מייק" פירון** (5 באפריל 1923 - 30 ביוני 2008) היה עורך דין ישראלי, מייסד משרד "מ. פירון ושות'". כיהן כיושב ראש דירקטוריון התעשייה האווירית לישראל.

ביוגרפיה
--------

פירון למד בבית הספר התיכוני למסחר. ב-1947 סיים לימודי משפטים במסגרת בית הספר המנדטורי למשפטים. במלחמת העצמאות לחם במסגרת "המחלקה הירושלמית" של הפלמ"ח.

הוא עבד במשרד עורכי הדין עורכי הדין סלו וולף, ב-1950 הצטרף כשותף זוטר למשרדו של יעקב שמשון שפירא. לאחר מינויו של שפירא ב-1966 לשר המשפטים נהיה לשותף הבכיר במשרד. בשנים 1965–1976 כיהן כיושב ראש מועצת המנהלים של התעשייה האווירית. כמו כן כיהן היושב ראש בנק אוניקו.

פירון היה יועץ משפטי ופעיל במפא"י ולאחר מכן במפלגת העבודה. הוא עמד בראש אגודת את"א - אזרחים תומכי אשכול, שסייעה בבחירתו של לוי אשכול לראשות הממשלה, וב-1981 הקים יחד עם שמואל פרנקל את אגודת "אלף - אזרחים למען פרס", לתמיכה בשמעון פרס בהתמודדות הפנימית במפלגת העבודה מול יצחק רבין ולקראת הבחירות לכנסת העשירית. כמו כן, נחשב פירון לאחד התורמים הגדולים למסע הבחירות של אהוד ברק ב-2001.

ב-2007 הוענק לו אות יקיר לשכת עורכי הדין. פירון היה אספן בולט של יצירות אמנות ישראלית.

ב-1964 הורשע פירון בעבירת תנועה ופציעת נהג אחר ונידון לחודש מאסר בפועל, קנס ושלילת רישיון נהיגה לשנה.

פירון היה נשוי בשנית לזהבה. מאשתו הראשונה, אביבה לבית זיבל, היו לו שלושה ילדים. בנו עו"ד צבי פירון מכהן כשותף המנהל במשרד מ. פירון ושתי בנות: עורכת הדין ריבי פירון-אירני ויזמת ההיי-טק רוני רוס.

קישורים חיצוניים
----------------

* כתבות אודות מיכאל פירון בשבועון "העולם הזה"
* הדר קנה, נפטר מיכאל פירון - מוותיקי עורכי הדין בישראל, באתר כלכליסט, 30 ביוני 2008

הערות שוליים
------------

1. ↑  משה מייזליס, אל"ף הגיע לת"ו (הסוף), מעריב, 2 באוקטובר 1981
2. ↑  הדר קנה, נפטר מיכאל פירון - מוותיקי עורכי הדין בישראל, באתר כלכליסט - www.calcalist.co.il, ‏2008-06-30
3. ↑  אוסף פירון, סיפור של אספנות ישראלית, טיים אאוט תל אביב
4. ↑  מאסר חודש־ ו-2500 ל"י קנס לעו"ד על עבירת תנועה, הצופה, 6 במאי 1964

| ראשי התעשייה האווירית לישראל |
| --- |
| יושבי ראש החברה | מיכאל פירון • ישראל סחרוב • דוד עברי • מרדכי הוד • צבי צור • יאנוש בן גל • אורי אור • יאיר שמיר • דב בהרב • רפי מאור • הראל לוקר • עמיר פרץ |  |
| מנהלים כלליים | אל שווימר • גבריאל גידור • מאיר דביר • נמרוד שלום אריאב • משה קרת • יצחק ניסן • יוסי וייס • נמרוד שפר • בועז לוי |
**רומן רומננקו** (ברוסית:**Роман Юрьевич Романенко** ‏, נולד ב-9 באוגוסט 1971 בעיירה במחוז מוסקבה) הוא קוסמונאוט רוסי. הוא השתתף במספר טיסות לתחנת החלל הבין-לאומית. רומן רומננקו הוא בנו של הקוסמונאוט יורי רומננקו.

ביוגרפיה
--------

רומן רומננקו נולד בעיירה שצ'ולקובו בקרבת מוסקבה למשפחה של קוסמונאוט. בשנת 1986 הוא סיים לימודי בית ספר בעיר הכוכבים. בשנת 1988 הוא סיים פנימיה לקצינים בלנינגרד והתקבל ללימודים בבית ספר של חיל האוויר הסובייטי. לאחר קבלת הסמכה כטייס רומננקו שירת ביחידות החיל.

בינואר 1998 רומננקו החל קורס במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים. לאחר סיומו הוא היה חבר של יחידת הקוסמונאטים. הוא היה בצוות גיבוי של מספר משימות.

ביולי 2008 הוא קיבל מינוי למשלחת מס' 20 לתחנת החלל בין-לאומית (גנאדי פדאלקה היה מפקד צוות). רומננקו היה מפקד טיסה סויוז TMA-15 שהביאה לתחנת החלל את חברי הצוות. לאחר סיום עבודת המשלחת רוממנקו עבר למשלחת מס' 21 לתחנת החלל הבין-לאומית (פרנק דה ווין היה מפקד המשלחת) הוא חזר לכדור הארץ לאחר 187 ימים בחלל.

בשנת 2008 הוא קיבל מינוי למשלחת מס' 34 לתחנת החלל הבין-לאומית (קווין פורד היה מפקד המשלחת). רומננקו היה מפקד טיסה סויוז TMA-15 שהביאה לתחנת החלל את חברי הצוות. בסיום עבודת המשלחת רומננקו עבר למשלחת מס' 35 לתחנת החלל הבין-לאומית (כריס הדפילד היה מפקד המשלחת). במהלך שהות בתחנת החלל רומננקו ביצע פעילות חוץ רכבית באורך של כ-6.5 שעות. הוא חזר לכדור הארץ לאחר 145 ימים בחלל.

בשנת 2013 לאחר קבלת ממצאים רפואיים רוממנקו סיים את החברות בצוות קוסמונאוטים.

בשנת 2015 רומננקו נבחר לחברי הדומה השישית מטעם מפלגת רוסיה המאוחדת. בשנת 2021 הוא נבחר מחדש.

לאחר פלישת רוסיה לאוקראינה בפברואר 2022 רומננרו נכלל ברשימת עיצומים של האיחוד האירופי, קנדה, ארצות הברית ומדינות נוספות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רומן רומננקו** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה
* ביוגרפיה באתר הכנת הקוסמונאוטים הרוסי