recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**תאו מורנסיס** המכונה **תאו המים האירופי** (שם מדעי: *Bubalus murrensis*) הוא מין נכחד של בקר מהסוג תאו שהיה קרובם של תאו המים ההודי והתאו האסייתי החיים אך הוא חי באירופה, אליה כנראה היגר מאסיה. מאובניו של מין זה התגלו בריינלנד-פפאלץ שבגרמניה ותואר בשנת 1927. הוא חי בסוף הפליסטוקן עד לתחילת ההולוקן לפני 126,000-10,000 שנים, עד לסוף עידן הקרח האחרון.

ממין תאו זה נמצאה אך ורק גולגולת באורך 107 ס"מ שהייתה בעלת קרניים רחבות מצידי הראש המתעקלות רק בקצה ובעלות בסיס ישר, בדומה לתאואים חיים. 

תפוצת התאו כנראה השתרעה בין הביצות והגדות של נהרות הריין, האלבה והמור (Murr) שבגרמניה והולנד. כמה מאובנים אפשריים נמצאו באוסטריה ובברית המועצות. למרות גודלו הוא כנראה סלד מהקור של עידן הקרח ואולי נדד לאזורים דרומיים יחסית במרכז אירופה החמימה יותר. לצידו נמצאו מינים גדולים אחרים כמו: פיל ישר-חט, היפופוטם אנתיקוס, הקרנף סטפנורינוס, סוסי בר, שור הבר ויחמורים וגם אוגרים ונמנמנים. בין הטורפים שלו ניתן למנות את אריה המערות, הדוב החום והזאב. לא ברור אם חי לצד האדם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תאו מורנסיס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
בתורת המודולים, **תת-מודול גדול** (an essential submodule) של מודול נתון הוא מודול החותך באופן לא טריוויאלי כל תת-מודול אחר. במקרה זה, המודול נקרא **הרחבה גדולה** של תת-המודול. המודול הוא **בעל משלימים עקרונית** אם לכל תת-מודול מתאים תת-מודול נוסף (המכונה משלים עקרונית) כך שסכומם הישר הוא מודול גדול. מודולים גדולים מהווים כלי באפיון מודולים פשוטים למחצה.

יהי M מודול מעל חוג R. תת-מודול {\displaystyle N\leq M} נקרא **גדול** אם {\displaystyle \forall N'\leq M:N\cup N\neq \{0\}}. מסמנים זאת לרוב על ידי {\displaystyle N\leq \_{\ell }M}.

**אידיאל (שמאלי) גדול** הוא אידיאל המהווה תת-מודול גדול כאשר מתייחסים לחוג כמודול (שמאלי) מעל עצמו.

מודול נקרא בעל משלימים אם לכל תת-מודול {\displaystyle N\leq M} קיים תת-מודול {\displaystyle N'\leq M} כך שסכומם הישר {\displaystyle N\oplus N'} שווה לכל המודול; המודול נקרא **בעל משלימים עקרונית** אם הסכום הזה הוא מודול גדול. המשפט החשוב בנושא קובע כי תמיד לכל תת-מודול יש משלים עקרונית, כלומר כל מודול הוא בעל משלימים עקרונית. 

מודול הוא פשוט למחצה אם ורק אם אין לו מודולים גדולים אמתיים.

ראו גם
------

* מודול פשוט למחצה
* תשתית
* מודול אינג'קטיבי
* מודול צפוף
**אבק אטמוספירי** (באנגלית: **atmospheric dust**) הם חלקיקים קטנים המצויים באטמוספירה שלנו. אבק אטמוספירי מורכב מתערובת של חלקיקים מוצקים ונוזלים המרחפים באטמוספירה. החלקיקים שונים בהרכבם, מקורם וגודלם. ניתן להוציא חלקיקי אבק אטמוספיריים מהאטמוספירה על ידי הפקדה יבשה ורטובה (באנגלית: dry and wet deposition) ובתהליך זה הם נופלים ונצמדים לאדמה, למשטחים מוצקים, צמחייה או מקווי מים.

סיווגם
------

ניתן לסווג חלקיקי אבק אטמוספיריים לפי קוטרם (נמדד במיקרון או מיקרומטר. 1000 מיקרון שווה ערך למילימטר), אשר נע בין 0,005 ל־100 מיקרון. בתוך מרווח זה חלקיקים אטמוספיריים מסווגים כ:

חלקיקים ראשוניים - קוטר נע בין 2,5 ל 30 מיקרון;

חלקיקים משניים - קוטר נמוך מ־2,5 מיקרון.

מקור היווצרותם
--------------

חלקיקים ראשוניים נוצרים משרפה, שחיקת קרקע והתפוררות. חלקיקים משניים נוצרים מתנועת כלי רכב, פעילויות תעשייתיות ושתלים תרמיים.

חלקיקי החומר
------------

חלקיקי החומר (באנגלית: **(PM= Particulate Matter**) הם חלקיקי אבק אטמוספיריים בקוטר של פחות מ־10 מיקרון ו- 2,5 מיקרון אשר מפנים תשומת לב מיוחדת ומוגדרים כ PM10 ו -PM2,5. חלקיקי PM 2,5 הם תת-קבוצה של PM 10 ומהווים 60% ממשקלו. PM10 הוא חלקיק שאפשר לשאוף מכיוון שהוא יכול לנוע עמוק לתוך מערכת הנשימה לגרון; ואפשר לנשום אותו מכיוון שהוא יכול להתיישב בנאדית הריאה. חלקיקי אבק אלה מעוררים חששות בריאותיים מכיוון שהם נקשרו למספר מחלות נשימה וכלי דם. מקורות לחלקיקי האבק האטמוספירי יכולים להיות טבעיים (התפרצות געשית, אירוסולי ים, נבגים, אבקה, סחף קרקע, ...) או על ידי מעשה אדם (תנועה של כלי רכב, פליטות תעשייתיות ותהליכי בעירה).

השפעתם על האקלים
----------------

האבק האטמוספירי הוא תופעת אקלים רחבת היקף ומובנת למדי. מעבר למטרד שהוא יוצר, האבק האטמוספירי משתתף בדרכים שונות בעיצוב האקלים של כדור הארץ. שינויים קטנים בריכוזו הממוצע באוויר משפיעים על כמות המשקעים היורדת ברחבי העולם ועל הטמפרטורה באוויר ובאוקיינוסים, עקב יכולתם של חלקיקי האבק לספוג קרינה תת-אדומה בדומה לגזי חממה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אבק אטמוספירי באתר אניסקול (באנגלית)
*
**Genie** הוא המיני אלבום השני של להקת הבנות הקוריאנית Girls' Generation. הוא הופץ ב-29 ביוני 2009. שיר הנושא של האלבום נקרא כשם האלבום "Genie" והופץ כסינגל ב-22 ביוני.

קידום המכירות
-------------

ב-15 ביוני 2009, הופצו לאינטרנט תמונות המציגות את הלוק והסטייל החדש של הלהקה לכבוד אלבום המיני השני שלהן שהוכרז כי יופץ ב-25 ביוני, הקונספט שבלט היה לוק של בנות הצי הימי.

כדי לקדם את המכירות של אלבום זה וכדי לממש את משמעות השם של אלבום המיני השני נאמר למעריצי הלהקה כי יפתח פורום מיוחד אליו ייכנסו המעריצים ויגיבו ובהודעותיהם יוכל כל מעריץ לבקש משאלה אחת, על כל אחת מבנות הלהקה יהיה לבחור הודעה אחת ולהגשים את המשאלה הכתובה בה.

ב-19 ביוני 2009, הופץ טיזר מן הקליפ של שיר הנושא של המיני אלבום שנקרא "Genie", בקליפ זה אפשר לראות את כל הבנות לבושות בבגדי הצי הימי ואורך הטיזר היה כ-30 שניות, בתחילת הטיזר היה אפשר לשמוע
את קולו של Micky אחד מחברי הלהקה "TVXQ" הנמצא באותה חברת תקליטים כמו של הבנות.

ב-22 ביוני 2009, הופץ שיר הנושא Genie באורך מלא וכסינגל.

ב-24 ביולי 2009, הופץ לאינטרנט "Etude", שיר מהמיני אלבום.

מחלוקת
------

לאחר שיצא לאור השיר לאתרי האינטרנט כסינגל בנוסף שוחררו שתי גרסאות של עטיפת האלבום שהיה אמור לצאת ב-25 ביולי. גרסה אחת של העטיפה הראתה במרכז העטיפה את חברת הלהקה Yoona ובגרסת העטיפה השנייה במרכז נראתה חברת להקה שונה והיא Yuri, בשתי העטיפות הוצגו הבנות לבושות בלבוש צי ימי והיה אפשר לראות על העטיפה מטוס ועליו שם הלהקה.
לאחר שהתפרסמה עטיפת האלבום התעוררו המון תגובות שליליות על העטיפה מפני שהמטוס שהיה בתמונה היה מטוס תוצרת יפן, החולצות שלבשו חברות הלהקה הזכירו את חולצות הצבא הנאצי, וכובעיהם של חלק מן הבנות הזכירו את כובעי הצבא האמריקאי.
כתוצאה מתגובות אלו החליטה חברת התקליטים של SNSD לדחות את יציאת האלבום ל-29 ביולי 2009.

ב-27 ביולי 2009 שוחררה לאינטרנט עטיפת האלבום המחודשת לאחר כמה תיקונים, המטוס היפני שהיה על העטיפה שונה למטוס תוצרת קוריאה, הסמל על הכובע של Yoona שונה מפני שדמה לכובע הצבא האמריקאי ובנוסף שונו הסמלים על חולצותיהם של Sunny ו-Taeyeon מפני שהזכירו את חולצות הצבא הנאצי.
תמונת העטיפה המחודשת ששוחררה הוצגה הפעם כגרסה אחת בלבד ובה רואים את Yoona במרכז, לעומת שתי הגרסאות ששוחררו בעבר שעל אחת הופיעה Yoona ועל השנייה Yuri.

רשימת השירים
------------

השירים **המודגשים** יצאו לאור כסינגלים.

1. **Genie**
2. Etude
3. Girlfriend
4. Boyfriend
5. My Child
6. One Year Later

קישורים חיצוניים
----------------

* MusicBrainz Genie באתר MusicBrainz

Girls' Generation 2nd Mini Album - Genie

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: 99992d68-8481-4347-8902-2dbd0a5d2375

 |
אובאנגי-שארי לפני 1910. שימו לב שהגבולות מצטמצמים לחלק הדרום מזרחי של הרפובליקה המרכז אפריקאית של ימינו
**אובאנגי-שארי** (בצרפתית: **Oubangui-Chari**) הייתה מושבה צרפתית במרכז אפריקה, חלק מאפריקה המשוונית הצרפתית.

המושבה נקראה על שם הנהרות אובאנגי וצ'ארי שלאורכם היא יושבה. היא הוקמה ב-29 בדצמבר 1903 מאובאנגי עילית (Haut-Oubangui) ושארי עילית (Haut-Chari) שהיו חלק מקונגו הצרפתית; שמה שונה לרפובליקה המרכז-אפריקאית (CAR) ב-1 בדצמבר 1958, וב-13 באוגוסט 1960 היא קיבלה עצמאות.

היסטוריה
--------

הפעילות הצרפתית באזור החלה בשנת 1889 עם הקמת המאחז בנגי בראש הניווט על האובאנגי.

אובאנגי עילית הוקמה כחלק מקונגו הצרפתית ב-9 בדצמבר 1891. למרות אמנה של צרפת–מדינת קונגו החופשית שקבעה גבול בסביבות קו הרוחב 4 צפון, האזור היה במחלוקת בין השנים 1892–1895 עם מדינת קונגו החופשית, אשר תבעה את האזור Oubangui-Bomou). אובאנגי עילית הייתה מושבה נפרדת מ-13 ביולי 1894 ועד 10 בדצמבר 1899, אז היא צורפה בחזרה לקונגו הצרפתית. אזור שארי עילית הוקם כחלק מקונגו הצרפתית ב-5 בספטמבר 1900. באותה שנה השתלטה חברת סולטנות אובאנגי עילית על 140,000 קמ"ר באובאנגי עילית בויתור .

השטחים אוחדו כמושבה הנפרדת של אובאנגי-שארי ב-29 בדצמבר 1903, לאחר התבוסה הצרפתית של עבאס השני ממצרים, שתבע את האזור.[דרוש מקור] ב-11 בפברואר 1906, מושבה זו התמזגה עם ההתנחלויות הצרפתיות סביב אגם צ'אד והפכה לטריטוריית **אובאנגי-שארי-צ'אד** (*Oubangui-Chari-Tchad*). בשנת 1909 היא קיבלה את הממשל על סולטנות זמיו ורפאי מקונגו הבלגית. 

ב-15 בינואר 1910 אוחד ממשל זה עם קונגו הצרפתית וגבון כאזור אובאנגי-שארי של אפריקה המשוונית הצרפתית (FEA). ב-12 באפריל 1916 היא הפכה שוב למושבה הנפרדת של אובאנגי-שארי, אך ב-1920 איבדה את השטח סביב אגם צ'אד, וב-30 ביוני 1934 שוב צורפה לאפריקה המשוונית הצרפתית. כחלק מאפריקה המשוונית הצרפתית, היא הוכרזה כטריטוריה מעבר לים ב-31 בדצמבר 1937.

בין השנים 1915 ו-1931 הודפסו בולים לשימוש באובאנגי-שארי, ולאחר מכן הודפסו במיוחד עבור המושבה.

במהלך מלחמת העולם השנייה, המושבה נותרה נאמנה לצרפת של וישי מ-16 ביוני עד 29 באוגוסט 1940, לפני שנכבשה על ידי צרפת החופשית. היא קיבלה אוטונומיה כרפובליקה המרכז אפריקאית ב-1 בדצמבר 1958, ועצמאות תחת אותו שם ב-13 באוגוסט 1960.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אובאנגי-שארי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6  *World Statesmen*. "Central African Republic." Accessed 29 Mar 2014.
2. ↑  Richard Bradshaw and Juan Fandos-Rius, *Historical Dictionary of the Central African Republic* (Scarecrow Press, 2016), p. 176.
3. ↑  *World History at KMLA*. "Central African Republic". Accessed 29 Mar 2014.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007547862005171
* BnF: cb153236663 (data)
* GND: 15719-3
* ISNI: 0000 0001 1941 7453
* LCCN: n78060053
* VIAF: 147165513
* WorldCat: lccn-n78060053

 |
**דרבנט** (שם מלא ברוסית: Футбольный клуб Дербент, תעתיק בעברית: פוטבולניי קלוב דרבנט) הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר בעלת אותו שם בדגסטן. נוסד לראשונה בשנת 1966 ובשיאו התמודד בליגה הסובייטית השנייה (השלישית בחשיבותה במערך הליגות) ובליגה הרוסית השנייה. פורק ב־1997 והוקם מחדש ביוזמת עיריית דרבנט בשנת 2019.

שמות הקבוצה
-----------

* 1966—1969: "קציר" (אורוז'אי)
* 1969—1991: "וינוגרדר".
* 1992: Altair -Helling
* 1996—1997, 2019—ואילך: דרבנט

היסטוריה
--------

הקבוצה התמודדה בליגות החובבניות בשנים 1966–1970 (ובעיקר בקלאס ב': בשנים 1966-1969 התמודדה בליגה השלישית, ב־1970 - התמודדה בליגה הרביעית במערך הליגות של ברית המועצות).

לאחר התפרקות ברית המועצות, ב־1992 החלה להתמודד בליגה השנייה (הרמה השלישית במערך הליגות הרוסיות), בשנים 1995, 1996 (התמודדה בתחרויות הליגה השלישית, שהיא למעשה הרביעית בחשיבותה בליגות של רוסיה), עד לפירוק בשנת 1997.

בשנת 1997, המועדון המקצועני בדרבנט פורק. קבוצת החובבים "דרבנט" השתתפה באליפות דאגסטן עד 2013. לאחר מכן, במשך שבע שנים לא הייתה קבוצה בעיר.

בדצמבר 2019, ביוזמת ראש עיריית דרבנט, חיזרי אבקארוב, הוחלט להקים מחדש את מועדון הכדורגל, שייקרא "דרבנט",.

בעונת 2020 דרבנט התמודדה באליפות דאגסטן בכדורגל. היא סיימה את העונה במקום הרביעי, כאשר ב-14 משחקים הקבוצה השיגה 5 ניצחונות, 2 שוויונות ו-7 הפסדים, עם יחס שערים של 20-35.

בעונת 2021, בתמיכת עיריית דרבנט וחברת Cargo-1, דרבנט מתמודדת באליפות הליגה השלישית.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של דרבנט
* דרבנט, ברשת החברתית אינסטגרם
* נתונים סטטיסטיים באתר CLISF (ברוסית)
* פרופיל באתר Wildstat.ru (רוסיה)
* פרופיל באתר Wildstat.ru (ברית המועצות)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  "В Дербенте будет создана футбольная команда". *derbent-news.ru* (ברוסית). נבדק ב-2020-09-15.
2. ↑  "ФК «Нарын-кала» Дербент: футболисты, тренеры, история, статистика, трансферы, протоколы". *footballfacts.ru*. נבדק ב-2020-09-15.
**דרב אל חורנה** הייתה דרך עות'מאנית, שחברה את החורן עם עכו.

תוואי הדרך
----------

הדרך החלה במערב בעכו, שהייתה עיר נמל. מעכו היא עברה לתל כיסון, אעבלין ותל חנתון ואז עברה בדרום בקעת בית נטופה לתל אדמי וירדה דרך נחל יבנאל אל דרום הכנרת. הדרך חצתה את הירדן בג'סר אל מג'אמי (ליד מיקום חצר גשר הישנה) או במעברת אום ג'וני. בעבר המזרחי של הירדן התפצלה הדרך לשני סעיפים. בסעיף דרומי היא המשיכה מזרחה לאום קיס, דרעא, בוסרה וקנטה, ובסעיף צפוני עלתה דרך פיק לדמשק.

היסטוריה
--------

פרופ' בוסתנאי עודד טוען שהדרך שימשה כבר בסוף תקופת הברונזה ובתקופה הישראלית, לאור הימצאותן של מצודות מתקופות אלו לאורך הדרך.

הדרך שמשה בעיקר לסוחרים ופחות לצבאות, אף על פי ששימש את הצבא של אשור בפלישתו לתוך ארץ ישראל. בתקופה הרומית הוחלפה דרב אל חורנה על ידי דרך רומית שחברה את עכו עם בוסרה דרך טבריה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  בוסתנאי עודד, דרב אל חורנה - דרך קדומה, ארץ ישראל, תשל"א, עמ' 191-197
2. ↑  החכמים שתקו, האבן זעקה, מעריב, 3 בדצמבר 1971
3. 1 2  Israel Roll, Between Damascus and Megiddo: Roads and Transportation in Antiquity across the. Northeastern Approaches to the Holy Land, MAN NEAR A ROMAN ARCH, 2009, pages 8 and 13
**וֶלֶס דה גוורה** (בספרדית: **Luis Vélez de Guevara**;‏ 1 באוגוסט 1579 – 10 בנובמבר 1644), סופר ומחזאי ספרדי.

ולס היה בן למשפחת אנוסים. בשנת 1596 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת אוֹסוּנה, ואחר החל לעבוד אצל ההגמון של סביליה. הוא שירת כחייל באיטליה ובאלג'יריה, ושב לספרד בשנת 1602. 

הוא כתב כ-400 מחזות לפי שיטתו של לופה דה וגה, ונושאי רובם לקוחים היו מתולדותיה של ארצו. הידוע שבהם הוא "למלוך לאחר המוות" על תולדותיה האגדיות והרומנטיות של אינש דה קסטרו ואהבתה האומללה לנסיך דון פדרו מפורטוגל. המפורסמת בעבודותיו היא "השד הצולע" (El Diablo cojuelo) משנת 1641. זהו רומן פיקרסקי מחוכם שנכתב בנימה סטירית בסגנון שנון ומזהיר ובדמיון רב. בהתבססו על רומן זה חיבר הסופר הצרפתי אלן-רנה לסאז' את "השטן הצולע" (Diable boiteux), יצירה עצמאית שבה מעוצבות בתוך ההווי החברתי של מדריד דמויותיה הטיפוסיות של הבורגנות הצרפתית במאה ה-18.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ולס דה גוורה** בוויקישיתוף
* ולס דה גוורה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* כתבי ולס דה גוורה בפרויקט גוטנברג (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007270966605171
* BIBSYS: 90347438
* BNE: XX1077529
* BnF: cb12003540s (data)
* CANTIC: a10946482
* CiNii: DA03644123
* GND: 118767917
* ICCU: CFIV082804
* ISNI: 0000 0001 1571 1620
* LCCN: n79065279
* NKC: osd2014835189
* NLA: 35711976
* NLP: A16462798
* NTA: 070152802
* RERO: 02-A000174133
* SELIBR: 100519
* SNAC: w60c65m1
* SUDOC: 02814211X
* Trove: 1053248
* VcBA: 495/126923
* VIAF: 56619774
* WorldCat: lccn-n79065279

 |
**עקיבא פרומן** (בהולנדית: **Akiva Jaap Vroman**; ‏21 במאי 1912 – 1989) היה גאולוג ישראלי וחתן פרס ישראל למדעי החיים לשנת 1955.

ביוגרפיה
--------

פרומן נולד בחאודה שבהולנד. הוריו היו מורים למתמטיקה ופיזיקה בבית ספר תיכון, ובצעירותו נהג פרומן להתלוות אליהם למסעות בהרי האלפים שבשווייץ. באוניברסיטת אוטרכט למד גאולוגיה ותאולוגיה, לצד השתתפותו בקבוצת התיאטרון הסטודנטיאלית. בתקופה זו החל להשתתף גם בפעילות התנועה הציונית, ובשנת 1936 הגיע לראשונה לארץ ישראל. הוא התגורר בזכרון יעקב בעת שאסף נתונים לעבודת המחקר שלו על הרי הכרמל. בשובו להולנד היה חבר במשלחות מחקר לאזור הארקטי (1936–1940) ולמד לימודי דוקטורט, אותם סיים ב-1939. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בגאולוגיה של דרום מערב הכרמל.

בשנת 1940, עם סכנת הפלישה של גרמניה הנאצית להולנד, נענה פרומן להזמנתו של יהודה ליאו פיקרד ועלה לארץ ישראל. בטרם עלייתו, נשא פרומן לאשה את חוני דה-לאו - מורה ופסנתרנית. במהלך השנים נולדו לזוג שלוש בנות: חנה (1940, מוזיקאית, מלחינה), ימימה ארגז (1942, ציירת, אמנית רב תחומית) ואריאלה (1947, כנרת ומורה לכינור).

ראשית עבודתו של עקיבא פרומן בארץ ישראל, הייתה במחיצתו של פרופסור פיקרד באוניברסיטה העברית בירושלים. פרומן עבד גם בשירות הסוכנות היהודית, קרן קיימת לישראל (1940–1941) וחברות נפט שונות (1944–1948). בשירות החברה לחקר ירדן הוא ערך חיפוש אחר שדות נפט באזור עין גדי ובמהלך שהותו שם מיפה את אזור סדום ומצדה.

ישראל דוסטרובסקי (מימין) ועקיבא פרומן (שני מימין) בסיור של חיל המדע בנגב
בתקופת מלחמת העצמאות שירת פרומן ביחידת המיפוי והתצלומים של צה"ל. במסגרת תפקידו הוא התבקש על ידי חיל המדע לערוך עם יעקב בן-תור חיפוש אחר נפט, מינרלים ומעיינות טבעיים באזור הנגב. לצורך עבודתם הוא ביקש לערוך מיפוי גאולוגי מחודש של הנגב, ועל עבודתם בתקופה זו זכה עם בן-תור בפרס ישראל למדעי החיים לשנת ה'תשט"ו.

בשנת 1950 עבר פרומן עם משפחתו לחיפה והצטרף לסגל הטכניון. במהלך שנות החמישים הוא לקח חלק בתכנון כביש אילת-באר שבע, תכנון מאגרי המים בבקעת בית נטופה, ומטעם חברת "לפידות" עסק במיפוי כללי של ישראל וסייע במציאת נפט באזור חלץ. בשנת 1956 נשלח פרומן ללימודי השתלמות בנושא מבנים גאולוגיים באוניברסיטת הרווארד מטעם אונסק"ו.

פרומן היה פרופסור לגאולוגיה בטכניון, ראש מחלקת המיפוי הגאולוגי של ישראל, וחבר המועצה המדעית של מכון ויצמן למדע. בשנת 1979 פרש לגמלאות והתמסר לפילוסופיה ולכתיבתו כמדען על תפיסתו את אלוהים. בשנת 1989 נפטר ונקבר בהרצליה, מקום מגוריו.

קישורים חיצוניים
----------------

* ספרו המקוון "On God, Space and Time" ובו תמצית קורות חייו (באנגלית)
* עקיבא פרומן, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007294921905171
* GND: 1146489730
* ISNI: 0000 0003 9012 2038
* LCCN: nr91012608
* NTA: 074152556
* RERO: 02-A025139599
* SUDOC: 148542778
* VIAF: 249151246624644132981
* WorldCat: viaf-249151246624644132981

 |
תצפית על אחד המצוקים מעל נחל ערוגות, הנחל שבתחתיתו של מעלה האיסיים. ניתן לראות את תלילות המצוקים המאפיינת את מצוקי הנחלים במדבר יהודה וביניהם – נחלי שמורת עין גדי
טריסטרמית נקבה בנקיק, באחד המדברים בארץ.
**מעלה האיסיים** הוא מעלה בגובה של כ-560 מטרים (בערך), כאשר תחילתו התחתונה במרכז חלקו האיתן של נחל ערוגות וסופו העליון, ברמת המדבר הגבוהה, מעל נווה המדבר הגדול בישראל – "עין גדי", אשר במדבר יהודה. המעלה נסלל בשלהי מרד בר כוכבא בשנת 135 על ידי הרומאים ושימש אותם כנתיב אספקה למחנות שלהם מעל מערת האיגרות ומערת האימה (מערות המפלט מתקופת בר כוכבא). המעלה נסלל כ 65 שנה לאחר השמדת האיסיים (אנשי כת יהודית מבודדת, אשר התקיימו בין היתר בנקיקי ובמערות עין גדי) במרד הגדול בשנים 66–70.

מעלה האיסיים הוא מעלה תלול ומפותל ואורכו כ-שני קילומטרים בערך (לא בקו אווירי). לאורכו של המעלה ישנה דרדרת (אבנים ושברי סלעים המידרדרים במדרונות ומצוקים ומכסים את האדמה דבר המקשה על ההליכה בה) רבה, ומאות פקעות של "חצב מצוי", שפני סלע ובעלי כנף כמו ה"טריסטרמית" וה"עורב קצר הזנב" (בעלי חיים המאפיינים את נוף האזור כולו).

ראו גם
------

* נחל ערוגות
* נחל דוד
* עין גדי (שמורה)
* עין גדי (קיבוץ)
* מעלה בני המושבים
וינזור מקיי, 1906
**וינזור מקיי** (באנגלית: **Winsor McCay**;‏ סביבות 1867 – 26 ביולי 1934) היה קריקטוריסט ואנימטור אמריקאי, הידוע בעיקר על יצירת הקומיקס "ליטל נמו" (1905–1914; 1924–1926) וכן הקומיקס ואחד מסרטי ההנפשה הראשונים, "גרטי הדינוזאור" (1914). בנוסף כתב תחת שם העט סילאס (Silas) את הקומיקס "Dream of the Rarebit Fiend"‏ (1904–1925).

קריירה
------

בצעירותו עסק מקיי ביצירת כרזות ובהופעה במופעים במרכזים קהילתיים קטנים. ב-1898 החל לאייר עבור עיתונים ומגזינים שונים. ב-1903 הצטרף לצוות העיתון "ניו יורק הראלד" ובו פרסם רצועות קומיקס כגון "Little Sammy Sneeze" ו-"Dream of the Rarebit Fiend", שזכו לפופולריות. ב-1905 החל לפרסם את רצועת הקומיקס "ליטל נמו", קומיקס בסגנון ארט נובו אודות ילד קטן וחלומותיו ההרפתקניים.

מקיי נחשב מחלוצי סרטי ההנפשה בארצות הברית. בשנים 1911–1921 יצר במימון עצמי עשרה סרטים, בהם "גרטי הדינוזאור". על סרטו השאפתני והפטריוטי "The Sinking of the Lusitania"‏ (1918) עבד עם צוותו במשך 22 חודשים, אך הסרט לא זכה לפופולריות כמו סרטיו הקודמים. דמותו של גרטי הדינוזאור זכתה לפופולריות ולביקורות חיוביות, ובהמשך לאזכורים רבים במחוות קולנועיות שונות. היוצר וולט דיסני תיאר את יצירותיו של מקיי כמקור השפעה משמעותי על עבודתו.

מקיי היה נשוי למוד לאונור מקיי, ונולדו להם בן ובת. הוא מת בניו יורק ב-1934. לאחר מותו יצירותיו כמעט ולא נשמרו; רבות מהן עלו באש בשריפה שפרצה בביתו בסוף שנות ה-30, ועבודות נוספות נמכרו על ידי צאצאיו. מבין עבודותיו, נשמרו סרטי "גרטי הדינוזאור" בצורה הטובה ביותר, והסרט הראשון בסדרה נמצא כיום בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית.

"גרטי הדינוזאור" כדמות אורחת ברצועת הקומיקס הקודמת לו, "ליטל נמו", 1913

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וינזור מקיי** בוויקישיתוף

* וינזור מקיי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* וינזור מקיי, באתר Discogs (באנגלית)
* וינזור מקיי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* וינזור מקיי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* Background About Winsor McCay, cartoonist group
* The dream artist, The Boston Globe

הערות שוליים
------------

1. ↑  לידתו לא נרשמה באופן מסודר, תאריכי לידה נוספים המיוחסים לו הם 1869 ו-1871
2. ↑  עמוד הקומיקס המלא בויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007376795905171
* BNE: XX891363
* BnF: cb119137581 (data)
* CiNii: DA0716560X
* GND: 132201666
* ISNI: 0000 0001 1579 0250
* KulturNav: 38ab4585-5ddb-4ffc-b153-1e28e2eef6f5
* LCCN: n50011701
* NKC: js20060205017
* NTA: 071414819
* RKD: 307495
* SNAC: w62v2tvz
* SUDOC: 026999676
* ULAN: 500126109
* VIAF: 100255827
* WorldCat: lccn-n50011701

 |
**רוטב פטריות** הוא רוטב לבן או חום בו המרכיב העיקרי הוא פטריות מאכל (אנ'). ישנן שיטות הכנה מגוונות להכנת הרוטב, ומגוון רחב של מאכלים, אותם מקובל ללוות ברוטב פטריות. רוטב הפטריות מעניק למאכלים אותם הוא מלווה ריח ייחודי של אדמה.

גרסאות
------

הגרסה הלבנה של הרוטב מבוססת על בישול פטריות חתוכות בשמנת. רכיבים נוספים נפוצים בגרסה זו הם חמאה, יין לבן וציר עוף. הגרסה הלבנה נחשבת מתאימה במיוחד לליווי מאכלי פסטה ועוף.

הגרסה החומה מבוססת על פטריות וציר בקר, בדרך כלל בתוספת רביכה כהה. רכיבים נוספים הם שום/בצל/שאלוט. גרסה זו נחשבת מתאימה במיוחד למאכלי בשר בקר וחזיר.

בשתי הגרסאות מקובל להשתמש במגוון של תבלינים ועשבי תיבול, אם כי תוספת של חומרי טעם שונים מצמצמת את הארומה הייחודית של הפטריות.

לרטבי הפטריות גרסאות תעשייתיות רבות הניתנות לרכישה במרכולים, אם כרטבים מוכנים לשימוש מיידי, ואם כאבקות להכנת רוטב על ידי בישול במים, חלב או שמנת.

בישראל
------

רוטב הפטריות פופולרי במיוחד בישראל בקרב נותני שירותי הסעדה, בשל אפשרות להכין אותו בגרסת פרווה. עד לשנות ה-80 של המאה ה-20 לא נמכרו בישראל פטריות טריות, כתוצאה מכך מאכלי פטריות נחשבו יוקרתיים, והדבר הוביל לפופולריות גבוהה של מנת "בורקס ברוטב פטריות" שהוצעה לאירועים שקיבלו שירותי הסעדה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רוטב פטריות** בוויקישיתוף
קרחון אלטש בהרי האלפים
קרחון באלסקה גולש לים. למרגלות הקרחון ספינת תיירים
**קרחון יבשתי** הוא נהר קרח הנוצר משכבות דחוסות של שלג ונע באיטיות כתוצאה מכוח הכבידה. בתנועתו מעצב הקרחון היבשתי תבניות נוף כדוגמת עמקים קרחוניים שהם עמקים בעלי חתך אופייני בצורת האות "U". דוגמה לעמקים כאלו הם פיורדים. דוגמה נוספת היא מורנה, תבנית נוף שבה נוצרים רכסי סלע בצידי ובקצה הקרחון.

קרחונים יבשתיים נמצאים בכל אחת מהיבשות, מלבד אוסטרליה. קרחונים אלה מתקיימים במשך תקופות ארוכות, של אלפי שנים ויותר. באזור קו המשווה הם נמצאים רק בראשי ההרים הגבוהים, וככל שמתרחקים מקו המשווה לכיוון הקוטב נמצאים הקרחונים במקומות פחות ופחות גבוהים. גרינלנד, בקרבת הקוטב הצפוני, ואנטארקטיקה מכוסים קרחונים עצומי ממדים, על-פני מיליוני קמ"ר. עם זאת, גם באזורים קרים מאוד יש שטחי אדמה שאינם מכוסים בקרחונים, משום שאין שם מספיק משקעים שישמשו ליצירת קרחון.

קרחונים יבשתיים עשויים להימצא במצב התפשטות, נסיגה או יציבות. בעונת החורף הקרחון צובר קרח וגדל. בעונת הקיץ הקרחון מפשיר וכתוצאה מכך נסוג. בראייה ארוכת טווח אם הנסיגות והצבירות העונתיות שקולות, אזי הקרחון נמצא במצב יציב. לעומת זאת, חוסר איזון יביא להתפשטות או נסיגה ממושכת.

קצותיו של הקרחון היבשתי מתמוססים, והמים זורמים מהם אל הים, יחד עם שברי קרחונים גדולים שניתקו מהקרחון היבשתי. שברים אלה הם הקרחונים הימיים.

קרחונים הם אתרי תיירות מבוקשים, לצפייה במראה המרהיב שלהם ולטיול רגלי עליהם (עם ציוד והדרכה מתאימים). דוגמה לכך הוא קרחון יוסטדאלסבריין שבנורווגיה, שהוא מאתרי התיירות העיקריים במדינה זו. אורך הקרחון כמאה ק"מ, שטחו 400 קמ"ר, והוא נמצא בגובה 1,700 מטר מעל פני הים.

ראו גם
------

* קרחון ימי
* גאומורפולוגיה קרחונית
* כיפת קרח
* שדה קרח
* מדף קרח
* הדום קרח

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **קרחון יבשתי** |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **קרחון** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **קרחון יבשתי** |

* קרחון יבשתי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007531334005171
* BnF: cb11935616q (data)
* GND: 4137668-7
* HDS: 007772
* LCCN: sh85055066
* NDL: 00563845
* NKC: ph166364

 |
**פייר-אנרי דה ואלנסיין** (בצרפתית: **Pierre-Henri de Valenciennes**; ‏6 בדצמבר 1750 – 16 בפברואר 1819) היה צייר צרפתי.

ביוגרפיה
--------

דה ואלנסיין נולד בטולוז ולמד באקדמיה לציור שבעיר אצל צייר בשם ז'אן-בטיסט דספאקס. באמצעותו הכיר את העיטורים הקלאסיים המסורתיים של נושאי התנ"ך. ב-1769 מאתיו דובורג, פרקליט וסוחר מטולוז, הזמין את דה ואלנסיין למסע לרומא. ב-1771 שב לצרפת ובסוף אותה שנה הגיע לפריז, שם התגורר אצל אחיו של דובורג. הוא למד באקדמיה המלכותית לציור ולפיסול אצל תלמידו של פרנסואה בושה, גבריאל-פרנסואה דויין שהתמחה בציורים היסטוריים, מה שגרם לדה ואלנסיין להרחיב את שליטתו בנושאים המסורתיים של הציור.

ב-1777 שב לרומא ונשאר באיטליה עד 1781. הוא ערך מסעות בקמפניה ובאזורים שהשתייכו לממלכת נאפולי וסיציליה. חוברת בשם "מסע לנאפולי ולסיציליה, 1779" מעידה על מסעותיו אלה שבהם התנסה בציור נוף כפרי בחיק הטבע. הוא הקדיש את מרבית זמנו ללימוד הציור של גופים תלת-ממדיים אצל פרופסור ידוע למתמטיקה ברומא. מאוחר יותר הודה דה ואלנסיין כי הייתה זו הכרותו עם הצייר קלוד ז'וזף ורנה, במסעו בחזרה לפריז דרך שווייץ ב-1781, שאפשרה לו להפוך את התאוריה שלמד ברומא למיומנות מעשית כצייר.

ב-1785 שב לרומא, אך כעבור שנתיים חזר לפריז וב-28 ביולי 1787 התקבל כחבר האקדמיה לאמנויות היפות שבעיר. הוא הציג שם את ציורו "קיקרו מגלה את קברו של ארכימדס" (כיום במוזיאון דז אוגוסטין בטולוז). ציור זה הוצג גם בסאלון (תערוכת הציורים מיסודה של האקדמיה לאמנויות היפות) של 1787 יחד עם ציוריו "העיר העתיקה אגריגנטום" (כיום במוזיאון הלובר בפריז) ו- "נוף ביוון העתיקה" (כיום במוזיאון לאמנות בדטרויט).

ב-1796 פתח סטודיו והחל בשנה זו עד 1800 שימש כפרופסור לציור תלת-ממדי של בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בפריז. בין תלמידיו נמנו ז'אן-ויקטור ברטן, ואשיל-אטנה מישאלון שמאוחר יותר היו מוריו של ז'אן-בטיסט קאמי קורו. הוא פיתח את התנסותו כצייר במסה "יסודות הציור התלת-ממדי לשימושם של ציירים" שפורסמה ב-1800. מסה זו של דה ואלנסיין, שנחשב לאבי ציור הנוף ההיסטורי, שימשה כמדריך לשני דורות רצופים של ציירי נוף.

דה ואלנסיין הציג את ציוריו גם בסאלונים של 1804, 1806, 1808, שני ציורים בסאלון של 1810 וציור אחד בזה של 1814. פרס רומא מיוחד לציור נוף היסטורי שנקרא על שמו, הוענק לראשונה לתלמידו מישאלון ב-1817. פרס זה בוטל ב-1863.

פייר-אנרי דה ואלנסיין מת בפריז ב-1819 נקבר בבית הקברות פר לשז.

קיקרו מגלה את קברו של ארכימדס, 1787

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פייר-אנרי דה ואלנסיין** בוויקישיתוף
* פייר-אנרי דה ואלנסיין, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007452063705171
* BnF: cb13602771j (data)
* GND: 119344653
* ICCU: UBOV105017
* ISNI: 0000 0000 8368 2406
* LCCN: nr91026283
* The Léonore id LH//2662/101 is not valid.
* NKC: ola2002153902
* NTA: 260037257
* RKD: 79007
* SUDOC: 060949325
* ULAN: 500011650
* VIAF: 29704016
* WorldCat: lccn-nr91026283

 |
אביגדור (ויקטור) מֶלֶר, (1913–1946) היה צייר וקריקטוריסט עברי.

מלר נולד בשנת 1913 בעיר למברג שבגליציה. עלה לארץ ישראל בשנת 1933 והצטרף כחבר לקבוצת שילר. לאחר נישואיו עבר לקיבוץ יגור.
בשנת 1941 עזבו מלר ומשפחתו את הקיבוץ ועברו להתגורר ברחובות. מלר החל לעבוד כמודד קרקעות בחברת סולל בונה, אך לאחר שהתברר כי הוא ניחן בכישרון ציור, הוא התבקש על ידי הנהלת סולל בונה לעבור לעבודה בפרויקט אישי מיוחד, בו יתעד בעזרת רישומים את פעילות החברה, ובפרט את חיי הפועלים העבריים שעבדו במחנות העבודה של הפרויקטים השונים של הצבא הבריטי בארץ.

עבודותיו של מלר התפרסמו בעיתון "הד המחנה" שיצא לאור על ידי "ועד פועלי הבניין במחנות העבודה של המנדט הבריטי בארץ ישראל ובמדינות נוספות במזרח התיכון", וכן הוצגו בחדרי האוכל של מחנות העבודה.
חלק מהרישומים והקריקטורות שצייר מלר הוצגו בחודש מרץ 1941 בתערוכה בתל אביב, וכן יצאו לאור בשנת 1942 בספר "אלה תולדות עבודה אחת", בהוצאת סולל בונה.

לאחר שהסתיימה מלחמת העולם השנייה הרבה מלר לצייר את אימי השואה.

ב-1 בספטמבר 1946 נמצאה גופתו המרוסקת של מלר על פסי הרכבת בסמוך לגבעת הקיבוצים. נסיבות מותו לא התבררו מעולם.

הותיר אחריו רעיה, שרה (לבית שיץ), בן בשם נדב, ובת בשם אתי שהייתה תינוקת באותה העת.

לאחר קום המדינה העבירה אלמנתו את מרבית ציוריו לארכיון תנועת העבודה. יצירות נוספות פרי עטו מתקופת "סולל בונה" שמורות בארכיון ההיסטורי של חברת שיכון ובינוי, ויצירות הקשורות לשואה שמורות בארכיון של יד ושם.

קישורים חיצוניים
----------------

* איורים נשכחים של אביגדור מֶלֶר

הערות שוליים
------------

1. ↑  הד המחנות, באתר הארכיון ההיסטורי של שיכון ובינוי
2. ↑  אלה תולדות, באתר הארכיון ההיסטורי של שיכון ובינוי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ICIA: 274741
* NLI: 987007515209205171
* ULAN: 500476831
* VIAF: 308267398
* WorldCat (עם VIAF): 308267398

 |
**אביגדור בָּרְתֵל** (במקור **בֶּרְגֶר**) (7 באוגוסט 1914 - 10 בפברואר 2007) היה מהנדס ישראלי ומנהל בתי הזיקוק בחיפה.

ביוגרפיה
--------

ברתל נולד למשפחת ברגר בחרקוב שבאוקראינה, אחיה הצעיר של האמנית ג'ניה ברגר. בשנת 1925 עלה עם משפחתו לארץ ישראל ולמד בגימנסיה הרצליה בתל אביב. בתום לימודיו יצא לאנגליה ולמד הנדסה בלונדון. בשנת 1936 החל לעבוד במחלקה לעבודות ציבוריות של ממשלת המנדט ועסק בסלילת כבישים ובבניין.

עם קום המדינה נקלט בשורות מע"צ והיה מהנדס מחוז הצפון. בשנת 1952 מונה למנהל מע"צ ובשבע שנותיו בתפקיד לקח חלק בהקמת אשדוד, קריית גת וקריית שמונה. בשנת 1959 נענה להזמנה להתמנות למנהל הראשון של בתי הזיקוק בחיפה ולקח חלק בהרחבת הפעילות ובהקמת בתי הזיקוק באשדוד ובשנת 1962 עבר לשמש מנהל חברת הבת החדשה, המפעלים הפטרוכימיים בחיפה.

בשנות השישים התמנה לחבר הוועדה לאנרגיה אטומית. היה יו"ר ועדה ממשלתית בין-משרדית שהקימו משרד התחבורה ומשרד המסחר והתעשייה לבחינת ייצור רכב, חלקיו וייבואם שהגישה מסקנות בשנת 1965. בשנת 1972 מונה על ידי ראש הממשלה גולדה מאיר לחבר בוועדת החקירה לנסיבות הטבח בכפר האולימפי במינכן.

באמצע שנות השבעים עבר מהנהלת בתי הזיקוק לראשות דירקטוריון החברה ועמד בראשו עד 1984.

היה נשוי לחנה לבית אהרונסון עד למותה ב-1993 ואב לשניים. זכה בתואר יקיר העיר חיפה וב-1984 באות "יקיר התעשייה" בתחום הכימיה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אורי דרומי, יקיר תעשיית הנפט, באתר הארץ, 27 בפברואר 2007

| יושבי הראש ומנכ"לי נתיבי ישראל ומ.ע.צ |
| --- |
| יושבי ראש נת"י | עמירם לוין • מיכה גולדמן • יאיר שמיר • עודד שמיר • יגאל עמדי |  |
| מנהלים כלליים של מ.ע.צ | מרדכי שטרן • אליעזר אהרונוב • אביגדור ברתל • ברוך בסין • מיכאל גולן • משה שהמי • יהודה כהן • סלמן בן ציון • עמי לקס |
| מנהלים כלליים של נת"י | אלכס ויז'ניצר • שי ברס • ניסים פרץ |
הרב **אביגדור אלבום** (נכתב גם: **אלבוים**; תשרי תרפ"ח, 30 בספטמבר 1927 - ד' בשבט תשע"ג, 15 בינואר 2013) היה מייסד התנועה לכינון המקדש (יחד עם אחיו התאום הרב דוד אלבום), מראשוני הפעילים למען עליה להר הבית והקמת בית המקדש ובעל סדרת הספרים "אתה תחזה" העוסקת בהלכות המקדש.

תולדותיו
--------

נולד בחודש תשרי תרפ"ח בלודמיר לנחמיה ופראדל אלבום. בשנת תש"ו, בגיל 18, עלה בעקבות אחיו באוניית מעפילים לארץ ישראל, ולמד בישיבת סאטמר.

הרב אלבום נמנה עם ראשוני המעוררים להחזרת עבודת המקדש למקומה, לאחר שחרור המקום מידי הירדנים במלחמת ששת הימים בשנת 1967, יחד עם אחיו הרב דוד ובניהם. פעילותו כללה חיבור ספרי תורת הבית, ליקוט ביאורים ושו"ת, ייסוד כולל מיוחד לצורך לימוד ובירור הלכותיו הלכה למעשה, והקמת המפעל הראשון ליצירת כלי מקדש לשימוש בפועל ליום שהרשויות יאפשרו את בנייתו.

הוציא את סדרת ספרי "תורת הבית" (שלושה חלקים) על ענייני בניין בית המקדש והקרבת הקרבנות בזמן הזה וספרי "ואתה תחזה" (חמישה חלקים) על תורה נביאים וכתובים והרמב"ם. על ספריו קיבל הסכמה מרבנים שונים ובהם: הרב מרדכי אליהו, הרב אברהם כהנא שפירא, הרב אברהם יעקב זלזניק, הרב ישראל יעקב פישר, הרב עובדיה יוסף והאדמו"ר מבעלזא הרב ישכר דב רוקח.

לאלבום שישה עשר ילדים. בנו הבכור הרב יוסף יחיאל אלבום הוא ראש כולל תורת הבית, ממשיך דרכו ומראשי התנועות לכינון המקדש. נכדו (בנו של הרב יוסף יחיאל אלבום) הוא הרב שמשון אלבוים, ראש מנהלת הר הבית.

חיבוריו
-------

* **תורת הבית**, מכון תורת הבית, 1991
* **ואתה תחזה**, מכון מ.ר. 1999

קישורים חיצוניים
----------------

* הרב אביגדור אלבום, באתר בחדרי חדרים
* ארנון סגל, המשפחה הלוחמת, ‏8 במרץ 2013 (ארכיון)
* אביגדור אלבום (1927-2013), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007309398905171
* ISNI: 0000 0000 5066 4252
* LCCN: nr00012487
* VIAF: 14608113
* WorldCat: lccn-nr00012487

 |
**אלמנה חדת-זנב** (שם מדעי: *Vidua macroura*) היא מין ציפור ממשפחת האלמנתיים, החיה ברחבי אפריקה שמדרום לסהרה. הציפור גם הופצה בידי האדם לפורטוגל, דרום קליפורניה, פוארטו ריקו וסינגפור.

האלמנה מגיעה לאורך 12 עד 13 ס"מ ואורך שובל הזנב של הזכר כפול באורכו, עוד 20 ס"מ. עדיין זו ציפור קטנה יחסית. היא בעלת נוצות שחורות-לבנות כשהכנפיים, למעט פס לבן לאורכם, והכיפה שחורים וכן נוצות הזנב הארוכות, הייחודיים לזכרים. שאר הגוף לבן והמקור חזק, קהה ואדום. הזכרים במשך רוב השנה בעלי נוצות אפורות עם סרטוט כשל דרור, עם מקור אדום והם מחליפים נוצות בעונת הרבייה. הצעירים בעלי מקורים אפורים וקטנים יותר.

זוהי ציפור השוכנת בערבות עשב או בסוואנות בעלות עשבים גבוהים או שיחים. היא פעילה במשך היום ומחפש זרעים וחרקים למאכל. הזכרים טריטוריאליים ומחפשים נקבות על זירות הכוללות מספר נקבות. הזכרים מרחפים מעליהם ופורשים את נוצות זנבותיהם הארוכים כדי להרשימם והם אינם דואגים לנקבות לאחר מכן.

בדומה לשאר האלמנות הנקבה אינה מכינה קן אלא נטפלת לתטולה של ציפור אחרת, לרוב מאסטרילדיים קרובים. היא מטילה 2 עד 4 ביצים המזכירות את ביצי הפונדקאים אך בניגוד לטפילי קינון אחרים אינה הורגת אותם.

גלריה
-----

* זכר בנוצות רגילותזכר בנוצות רגילות
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלמנה חדת-זנב** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלמנה חדת-זנב באתר הרשימה האדומה של IUCN
**לואי קלוד דאקן** (בצרפתית: **Louis-Claude Daquin**;‏ 4 ביולי 1694 – 15 ביוני 1772) היה מלחין צרפתי ממוצא יהודי, שכתב בסגנונות בארוק וגאלאנט. דאקן היה וירטואוז בנגינת עוגב וצ'מבלו.

קורות חייו
----------

לואי קלוד דאקן נולד בפריז, למשפחה יהודית מומרת מקארפנטרה, שבאה במקור מאיטליה (שם היה שמם ד'אקואינו). אחד מאחי סבו היה פרופסור לעברית מן הקולז' דה פראנס. דאקן היה ילד פלא מוזיקלי, שהופיע בחצר המלך לואי ה-14 כבר בגיל שש. במשך זמן מה היה תלמיד של לואי מרשאן. בגיל 12 התקבל לעבודה כנגן עוגב ב"סנט שאפל" וכעבור שנה התמנה למשרה דומה בכנסיית פטי סן אנטואן.

בשנת 1727 התמנה דאקן לנגן עוגב בכנסיית סן פול בפריז, לאחר שגבר על ז'אן-פיליפ רמו בתחרות על המשרה. חמש שנים אחר כך היה לנגן עוגב, כמחליפו של לואי מרשאן, בקורדיליר. בשנת 1739 היה לנגן העוגב של המלך. בשנת 1755 החליף את אנטואן קאלווייר כנגן עוגב בשם בלבד בקתדרלת נוטרדאם בפריז.

שמו של דאקן יצא ברבים כרב-אמן מזהיר בכלי המקלדת. הוא זכה להוקרה רבה בחוגי האצולה ומיומנותו שאין לה שיעור בנגינה בעוגב משכה המונים לשמוע אותו.

בין היצירות המוזיקליות שנשארו אחריו ארבע סוויטות לצ'מבלו, מוזיקה לפסטוראלות לחג המולד (נואל), קנטטה ושיר שתייה ( air à boire). בין המפורסמות שביצירותיו "חג מולד שווייצרי" (נואל סוויס) ו"הקוקייה" (לה קוקו).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לואי קלוד דאקן** בוויקישיתוף

* לואי קלוד דאקן, באתר AllMovie (באנגלית)
* לואי קלוד דאקן, באתר ספוטיפיי
* לואי קלוד דאקן, באתר AllMusic (באנגלית)
* לואי קלוד דאקן, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* לואי קלוד דאקן, באתר Discogs (באנגלית)
* לואי קלוד דאקן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007260386705171
* BNE: XX1092176
* BnF: cb13892969r (data)
* CiNii: DA05972203
* GND: 120419548
* ICCU: LO1V148435
* ISNI: 0000 0001 2122 5565
* LCCN: n81140100
* MusicBrainz: 5b340e4c-7804-4cda-b734-028954386b92
* NKC: xx0010931
* NLG: 256007
* NLP: A11218733
* NTA: 073929972
* SELIBR: 222008
* SNAC: w62r3z9s
* SUDOC: 032105657
* Trove: 991084
* VIAF: 17407126
* WorldCat: lccn-n81140100

 |
**פייר בוקל** (בצרפתית: **Pierre Bockel**; ‏1914, סנט-אמרין (צר')‏ שבצפון-מזרח צרפת – 1995, שטרסבורג) היה כומר קתולי, סופר ועיתונאי, פעיל בתנועת ההתנגדות הצרפתית וחסיד אומות העולם מצרפת.

קורות חיים
----------

בוקל למד בבית ספר ביישובו ולאחר מכן הצטרף לקהילה דתית בפריבור. הוא עבר לפריז, החל ללמוד ספרות והתרועע עם אישי תרבות, בהם מקס ז'אקוב ושארל דולן. בשנת 1937 החל ללמוד במכון הקתולי של פריז (צר'). לאחר מכן התגייס לצבא צרפת וב-22 ביוני 1940, עם חתימת הסכם כניעת צרפת לגרמניה הנאצית, נפל בשבי אך שוחרר לאחר מספר שבועות.

### פעילותו בתקופת השואה

בקיץ 1940 החל בוקל לארגן רשת מחתרת בשם Réseau Martial, במטרה לשחרר את חבל אלזס-לורן. בדצמבר 1940 גורשה משפחתו לאלג'יריה ובוקל עצמו החל ללמוד תאולוגיה בליון. במקביל המשיך בפעילותו המחתרתית והיה אחראי על פעילות קבוצת המחתרת באזור קלרמון פראן בפרט ובאזור משטר וישי בכלל. באפריל 1942 סייעה הרשת לבריחתו של אנרי ז'ירו מהשבי הגרמני.

בוקל סייע להפצתו של עיתון מחתרתי שיצא לאור ביוזמתו של פייר שאייה בין השנים 1941–1943, עיתון בשם "מחברותיו של עד ראייה נוצרי" (Les Cahiers du Témoignage Chrétien) (צר'). הגיליון הראשון יצא ב-5,000 עותקים. באחת מכותרותיו הראשונות נכתב: "צרפת, היזהרי, פן תאבדי את נשמתך." הגליונות שיצאו ב-1942 יצאו ב-30,000 עותקים, ומהדורה חדשה של הגיליון הראשון יצאה שוב. העיתון דחה את האנטישמיות ואת מדיניותו האנטישמית של משטר וישי. כשלושים חוברות של עיתון זה יצאו במהלך מלחמת העולם השנייה.

בוקל הוסמך לכמורה ביוני 1943 בבזיליקה של גברתנו הקדושה מפורווייר (Basilique Notre-Dame de Fourvière) בליון. הוא היה לוחם בקבוצת מאקי, באזור בו לחם גם אנדרה מאלרו. ביוני 1944 הצטרף לקבוצת מחתרת שביצעה מספר פעולות אנטי-נאציות במחוזות גארון עילית וגר (צר'). בין הפעולות היו תקיפת משלוחים צבאיים, חבלה ומארבים. ביולי 1943 הכיר את מאלרו ומאז היו השניים בקשר למשך כל יתר חייהם והתכתבו בשאלות של דת, אמונה ורוחניות. כששני בניו של מאלרו נהרגו בתאונת דרכים ב-1961, ערך בוקל מיסה לזכרם. בוקל כתב כעשרה ספרים, שלושה מהם - על מאלרו ועל קשריהם.

בוקל השתתף בהצלת יהודים. החל בספטמבר 1942, מספר חודשים אחרי המצוד אחר יהודי פריז, ועד שחרור צרפת בסוף 1944, ארגן בוקל מסמכים מזויפים עבור מספר יהודים וכן מקומות מחבוא, ביניהם ביתו. כמו כן הביא לשחרורו של יהודי שנכלא, בעזרת קשריו עם פקידים במשטר וישי.

### אחרי המלחמה

בשנות החמישים והשישים היה בוקל כומר באוניברסיטת שטרסבורג. הוא ייסד את כתב העת "התנ"ך וארץ הקודש" (Bible et Terre sainte). עד שנות השמונים היה בישוף בקתדרלת שטרסבורג.

פייר בוקל נקבר בתן (צר') שבמזרח צרפת.

הנצחה
-----

בשנת 1977 קיבל בוקל אות כבוד קתולי מהאפיפיור פאולוס השישי.

בשנת 1988 הוכר בוקל על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פייר בוקל** בוויקישיתוף
* על פייר בוקל, באתר "יד ושם" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007463529905171
* BnF: cb11892493z (data)
* GND: 118512218
* ISNI: 0000 0001 0916 8588
* LCCN: n50010041
* NKC: xx0067917
* NLP: A12321242
* NTA: 069002711
* SUDOC: 026734303
* VIAF: 76312336
* WorldCat: lccn-n50010041

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"פייר בוקל"**.
**טרור קיברנטי** או **סייבר טרור** (באנגלית: **Cyberterrorism**), הוא מונח המתאר פעולות טרור הנעשות באמצעות לוחמת רשת, אם על גבי פלטפורמת רשת האינטרנט ואם על מערכות ממוחשבות אחרות.

הגדרת הסייבר טרור – בדומה להגדרת המונח "טרור" – נתקלת בעמימות. אולם, באופן המקביל לטרור הקונבנציונלי המשתמש באלימות ואמצעים פיזיים, מקובל להניח שטרור בסייבר עושה שימוש במרחב הקיברנטי כדי לפגוע באזרחים, במטרה לייצר שינוי פוליטי-מדיני או חברתי.

התפתחות
-------

התבססות האינטרנט כרשת התקשורת וכבסיס הפעולה העיקריים של האנושות המודרנית, הביאה לכך שפגיעה באמצעות תקשורת מחשבים במערכות ממוחשבות, עלולה להיות הרת אסון. תרחישי הבלהות האפשריים באמצעות לוחמת מידע, הם עצומים – כשפגיעה ברשת ממוחשבת אחת או יותר של מדינה מסוימת, עשויה לשתק אותה כליל. כך למשל, חדירה של גורמי טרור למערכות המחשוב המנהלות את התשתיות (מים, חשמל וכדומה) במדינה מסוימת, עשויה להביא לשיתוק כלל התשתיות במדינה, כשהפגיעה האנושה באזרחיה, תהיה רק אחת מתוצאותיה.

גם מבלי לפעול בסייבר טרור, מספק האינטרנט לארגוני טרור אפשרויות המסייעות למטרתם, דוגמת תעמולה, לוחמה פסיכולוגית, גיוס משאבים (אנשים, כספים) ותקשורת יעילה. אך, האפשרות של לחימה ופגיעה באמצעות סייבר, היא פוטנציאל גבוה הרבה יותר לטרור, כששיקולי העלות מול תועלת לעומת טרור רגיל, עשויים להמריץ גורמי טרור להשתמש בו. המשאבים הדרושים כדי לבצע פעולות טרור קונבנציונליות (שימוש בנשק, חטיפת בני ערובה וכדומה), יקרים וקשים להשגה עשרות מונים מאלה הדרושים לשם ביצוע סייבר טרור (המתבצע באמצעות כישורי האקינג ומחשב).

דוגמה לסייבר טרור ניתן לראות במלחמת קוסובו, בה הותקפו אתרים ומחשבים של ארגון נאט"ו, וכן של ארגונים ומוסדות אזרחיים אחרים שתמכו בפעילותו.

קישורים חיצוניים
----------------

* קרין תמר שפרמן, פני הטרור העתידיים – סייבר-טרור, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה
* טרור קיברנטי, באתר "דיני רשת"
* שלמה פיוטרקובסקי, "מתקפת הסייבר הוכיחה שהמלך הוא עירום", באתר ערוץ 7, 10 בינואר 2012
* עמי רוחקס דומבה, ‏הערכה: מתקפה מקוונת על ישראל בתוך חמש שנים, באתר ‏מאקו‏‏, ‏26 בינואר 2012‏
* אמיר בוחבוט‏, החששות מתקיפה אירנית לא מסתכמים בפצצת גרעין, באתר וואלה!‏, 11 במאי 2012
* טרוריזם קיברנטי, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007285534705171
* BnF: cb15061494m (data)
* LCCN: sh00001974
* LNB: 000083395
* NKC: ph224031

 |
**כתב נוער** הוא ילד או נער המשתתף בכתיבת עיתון ילדים או עיתון נוער. המונח "כתב נוער" (בראשי תיבות: כ"נ) שימש בשבועון "מעריב לנוער", ובעיתוני ילדים אחרים היו מונחים דומים. כך למשל, המקבילה ב"הארץ שלנו" הייתה "עיתונאי קטן" (ע"ק), ב"ראש אחד" - "כתב צעיר" (כת"צ), וב"כולנו" - "עיתונאי צעיר" (ע"צ). גם בטלוויזיה, בתוכניות אקטואליה לילדים (למשל בתוכנית האקטואליה "חמש וחצי" ששודרה בערוץ הילדים), משתתפים לעיתים כתבים צעירים.

בשבועון "מעריב לנוער" כתבו במרוצת השנים מאות כתבי נוער, וחלקם המשיכו לעולם התקשורת. ביניהם ניתן למנות את אורי אלוני, חנן עזרן, צחי הנגבי, עמנואל רוזן, יוסי ביילין, שרה נתניהו, מנחם בן, יעקב אילון, יואל אסתרון, יגאל גלאי, יאיר בן-דוד, יקיר אביב,  אמיר גבע, אבשלום קור, עופר טלר, עופרה עופר, סמדר שיר, רפי מן, ירון פריד, גיא בכור וכן את האחים בלפור והרצל חקק.

כתבי הנוער במדינת ישראל מאוגדים תחת "ארגון העיתונאים הצעירים", הדואג לזכויותיהם.

לקריאה נוספת
------------

* סיון רהב, **המדריך לעיתונאי הצעיר של ערוץ הילדים**, הוצאת כתר, 1998

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר למנויים בלבד דפנה ארד, יש בני נוער שלא נואשו מהעיתונות, באתר הארץ, 27 בינואר 2014

הערות שוליים
------------

1. ↑  ארגון העיתונאים הצעירים, ארגון העיתונאים הצעירים עובר לבית חדש!, ‏2018-06-17
פסוק "בשם אללה" בכתב כופי
**כתב כופי** (בערבית: **خط كوفي**) הוא הצורה הקליגרפית העתיקה ביותר של הכתב הערבי, והוא מבוסס על הכתב הנבטי. הוא התפתח מכתב "אל-חירי", אחד מארבעת הכתבים הערביים הקדם-אסלאמיים, היה בשימוש בחצי האי ערב בתקופת היווצרותו של האסלאם, ובו נכתבו כתבי היד הראשונים של הקוראן. שמו של הכתב בא משמה של העיר כופה (היום בעיראק), שבה הוא התפתח, והוא נזכר בשמו זה לראשונה בשנת 999. יחד עם הכתב הנסח׳י הוא אחד מששת הכתבים הקאנוניים של האסלאם החל מהמאה העשירית. 

הכתב הכופי מאופיין בקווים ובזוויות ישרות, ולעיתים בקווים מוארכים. במקור לא כלל הכתב הכופי את הסימנים הדיאקריטיים המבחינים בין אותיות הכתב הערבי. הכתב התפתח במשך מאות שנים, בהן הוא השתנה ואף נוצרו לו גרסאות מקומיות. בכתב הכופי נעשה שימוש רב על גבי מטבעות ומבנים וכן הוא מופיע רבות בכתובות סלג'וקיות עתיקות, ואף העות'מאנים שבאו אחריהם עשו בו שימוש נרחב. 

דוגמאות לשימוש בכתב כופי נראות בדגל עיראק ובסמל קטר, בכתבי יד, כגון "הקוראן הכחול" מקירואן, וכן במספר גדול של מבנים, ובהם המינרט בג'אם באפגניסטן והמסגד הגדול בסוסה בתוניסיה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כתב כופי** בוויקישיתוף
* כתב כופי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |
| --- |
| * כתב כופי. ספר משנת 1799כתב כופי. ספר משנת 1799
* כתב כופי על המינרט בג'אם, אפגניסטןכתב כופי על המינרט בג'אם, אפגניסטן
* כתב כופי בדגל עיראקכתב כופי בדגל עיראק
* דף מהקוראן הכחול של קירואן; אוסף מוזיאון בארדו בתוניסדף מהקוראן הכחול של קירואן; אוסף מוזיאון בארדו בתוניס
* דף קוראן משנת 902 בכתב כופי; אוסף מוזיאון ישראלדף קוראן משנת 902 בכתב כופי; אוסף מוזיאון ישראל
* קערה מעוטרת בכתב כופי, המאה ה-10; אוסף מוזיאון המטרופוליטן לאמנותקערה מעוטרת בכתב כופי, המאה ה-10; אוסף מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007558101205171
* BnF: cb122282460 (data)
* GND: 4361597-1
* LCCN: sh85097066
* TDVİA: kufi

 |
מרכבה סימן 3 עם מגוב נוכרי
מבט מקרוב
**מגוב נוכרי** הוא מגוב לפריצת שדות מוקשים המתחבר לרכב קרבי משוריין (רק"ם) כגון טנקים, נגמ"שי חיל ההנדסה וכן הלאה. ה"נוכרי" משרת בצה"ל בחיל ההנדסה ובחיל השריון.

ה"נוכרי" בנוי מזוג קבוצות גלגלי מתכת כבדים בעלי בליטות (בדרך כלל ארבעה גלגלים בקבוצה), המרכב הרתום לטנק באופן שכל קבוצת גלגלים נמצאת לפני אחד מזחלי הטנק. הגלגלים חופשיים על צירם, ואינם מחוברים להינע כלשהו. הגלגלים מתגלגלים מכוח תנועת הטנק שמאחוריהם ועקב משקלם הכבד מפעילים את המוקשים שנמצאים לפני הזחלים של הכלי. ה"נוכרי" בנוי כך שהפיצוץ של המוקש יעיף את המגוב כלפי מעלה במקום לגרום להם לנזק קבוע. הנוכרי מסורבל מאוד בתנועה, במיוחד בשטחים חוליים, מאט את תנועת הטנק אליו הוא רתום, ודורש מנהג הטנק מיומנות גבוהה. באזורי דיונות יש עדיפות למגוב מחרשה ולאמצעי פינוי מוקשים אחרים.

ה"נוכרי" משמש לפריצת הדרך לרק"ם שעליו הוא מותקן ולאלה שנוסעים בטור בעקבותיו. לטנק שדוחף את הנוכרי יש אפשרות לגרור בנוסף גם עגלה 34 טעונה בשתי שרשראות של בנגלורים, שאותן הוא משחרר בתחילת השד"ם. כאשר הטנק מגיע לקצה השד"ם הוא מפעיל את שרשרת הבונגלורים ונוצרת פרצה רחבה ובטוחה באורך של עשרות עד מאות מטרים. העגלה נרתמת לטנק עם פין המאפשר לגזור אותו בפיצוץ שנשלט מתוך הטנק.

כדי לפנות דרך רחבה ובטוחה יותר משתמשים באמצעי פריצת מוקשים שונים, בהם מגוב רציף המותקן על גבי דחפורי די־9 משוריינים, רקטות ריצוף (כגון ה־CARPET) וצפע שריון.

בצה"ל מצוי דגם נוסף של מגוב נוכרי הנקרא "נוכרי קל", וניתן להתקינו על טנקי מרכבה סימן 4 החדשים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מגוב נוכרי** בוויקישיתוף
* מגוב נוכרי, באתר זרוע היבשה
**נואה "אל צ'יבו" הרננדס ולנטין** (בספרדית: **Noé "El Chivo" Hernández Valentin**; ‏ 15 במרץ 1978 – 16 בינואר 2013) היה אתלט מקסיקני, סגן אלוף אולימפי (סידני 2000) בתחרות הליכה ל-20 ק"מ.

ביוגרפיה
--------

הרננדס נולד וגדל בצ'ימלהואקאן שבמקסיקו.

### 1999

#### אלוף מרכז אמריקה והקריביים

באליפות מרכז אמריקה והקריביים שנערכה בחודש יוני בברידג'טאון שבברבדוס זכה הרננדס במדליית זהב בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:20:49 שעות, לפני לואיס גרסיה מקובה (1:25:51 שעות) ובן ארצו מריו פלורס (1:36:26 שעות).

### 2000

#### סגן אלוף אולימפי

באולימפיאדת סידני שנערכה בחודש ספטמבר בסידני שבאוסטרליה זכה הרננדס במדליית כסף בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:19:03 שעות, אחרי רוברט קוז'ניובסקי מפולין (1:18:59 שעות) ולפני ולדימיר אנדרייב מרוסיה (1:19:27 שעות).

### 2001

באליפות העולם שנערכה בחודש אוגוסט באדמונטון שבקנדה נפסל הרננדס בתחרות הליכה ל-20 ק"מ.

### 2003

באליפות העולם שנערכה בחודש אוגוסט בפריז שבצרפת סיים הרננדס במקום רביעי בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בשיא אישי חדש של 1:18:14 שעות.

### 2004

באולימפיאדת אתונה שנערכה בחודש אוגוסט באתונה שביוון נפסל הרננדס בתחרות הליכה ל-20 ק"מ.

מותו
----

ב-30 בדצמבר 2012 נורה הרננדס בראשו, וב-8 בינואר 2013 שוחרר מבית החולים. הוא מת ב-16 בינואר כתוצאה מדום לב בעיר הולדתו צ'ימלהואקאן.

קישורים חיצוניים
----------------

* נואה הרננדס, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* נואה הרננדס, באתר olympedia.org
* נואה הרננדס, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
* נואה הרננדס, באתר Track and Field (גברים)

הערות שוליים
------------

1. ↑  El drama de 'El Chivo' Hernández באתר Unidad Editorial, ‏ 1 בינואר 2013 (בספרדית)
2. ↑  Noé Hernández muere de un paro cardiaco באתר Azteca, ‏ 16 בינואר 2013 (בספרדית)
3. ↑  Noé Hernández muere por paro cardiorrespiratorio באתר El Universal, ‏ 16 בינואר 2013 (בספרדית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* World Athletics: 139743

 |
**נואזאורוס** (שם מדעי: ***Noasaurus***) הוא סוג של דינוזאור טורף קטן ממשפחת הנואזאוריים שחי באזור ארגנטינה של ימינו בקרטיקון העליון לפני 70 מיליון שנה. הוא התגלה ב-1977 בידי ג'וש פרננדו בונפרטה וג'יימי אדוארטו פאוול. משמעות שמו הוא "לטאה צפון-מערב ארגנטינאית", בראשי תיבות "Noa" שהם: "Northwestern Argentina".

דינוזאור זה הגיע לאורך מטר וחצי ולמשקל קרוב ל-15 קילוגרם. הוא היה זריז ובעל זנב ארוך והיה בעל גולגולת מוארכת בעלת מבנה לסתות שדמו לאלה של קרובו המסיאקזאורוס ממדגסקר. היו לו 11 שיניים בכל צד והשיניים היו פעורות באופן בולט לקראת הקצוות. הוא היה בעל טפרים גדולים בקצוות רגליו הקדמיות.

כיום מעריכים שהיה קשור לקבוצת הצרטוזאוריה בה היו גם האבליזאוריים שמראה החוליות של שתי המשפחות דומה מאוד. בעוד בעבר סברו שהיה שייך לקבוצה אובירפטורוזאוריה, וכמה חוקרים ראו בו קרוב למגלוזאוריים.

מבנה הלסתות והטפרים החדים בזרועותיו מרמז שאולי בדומה למסיקזאורוס הוא היה אוכל דגים מתמחה שחי בגדות אגמים וביצות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נואזאורוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
**קפצני הסלע** (שם מדעי: *Chaetopidae*) היא משפחה של ציפורי שיר מדרום אפריקה ובה סוג יחיד - קפצן סלע (Chaetops) ובו 2 מינים. מינים אלה הם קרוביהם הרחוקים של משפחת הפיקטרטיים, למרות הדמיון לסבכיים או לטימליים. הם נחשבים לציפורי שיר פרימיטיביים יחסית.

אורכם 25-23 ס"מ והם בעלי ראשים קטנים, מקורים נוקשים ואפורים ופניהם מפוספסות מעט בשחור. העיניים כתומות וכך גם החזה. הזנב ארוך ומזדקר למעלה והרגליים ארוכות ועוזרות להם לנוע על הקרקע במהירות. צבע הבטן חום והכנפיים שחורות.

הם מצויים באזורים ההרריים של דרום אפריקה ובלסוטו ובעיקר ברמת לסוטו (Lesotho Highlands). הם מותאמים לחיים על הקרקע וכמעט שאינם עפים - דבר נדיר אצל ציפורי שיר. הם חיים בין העשבים והשיחים ההרריים ומקפצים בין הסלעים. הם חוטפים חרקים שונים שהם מוצאים על הקרקע או על העלים - מזחלים, חגבים, עשים, חיפושיות וכן גם עכבישים, תולעים ולטאות קטנות.

מינים
-----

* קפצן סלע הכף (*Chaetops frenatus*)
* קפצן סלע כתום-חזה (*Chaetops aurantius*)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קפצני הסלע** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |