recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**שרגא הר-גיל** (19 בספטמבר 1926–20 בספטמבר 2009) היה עיתונאי וסופר גרמני-ישראלי.

ביוגרפיה
--------

הר-גיל נולד בשם פול-פיליפ פרוידנברגר, בעיר וירצבורג, גרמניה למשפחה יהודית. בנו השני של סוכן נדל"ן שמשפחתו התגוררה בגרמניה במשך מאות שנים. אמו הייתה יהודייה אורתודוקסית, ואביו היה סוציאל-דמוקרט. לאחר עליית הנאצים ברחה המשפחה והגיעה לארץ ישראל בשנת 1935 הוא גדל בקריית ביאליק.

במהלך מלחמת העולם השנייה נלחם הר-גיל במסגרת הבריגדה היהודית ובתום המלחמה הגיע עמה לברלין. במלחמת השחרור, במהלך מבצע חירם, נפצע אנושות והיה לנכה 100%, אך כל חייו סירב להשלים עם עובדה זו. בשנת 1949 עברת את שמו להר-גיל. בראשית שנות ה-50 החל לכתוב ב"העולם הזה", וסדרה שכתב נגד הממסד הדתי, "דת או ביזנס", עוררה סערה. אחר כך עבר ל"דבר השבוע" ובהמשך ל"מעריב", שבו שימש ככתב לענייני תרבות ואמנות במשך עשרים שנה. לאחר מכן הפך לכתב המזרח התיכון של עיתוני גרמניה, אוסטריה ולוקסמבורג. הוא דיווח על בעיית הסכסוך במזרח התיכון ומאמצי שלום, ואף תמך בדיאלוג אפילו עם החמאס: "אתה צריך לנהל משא ומתן עם אויבים לא עם חברים" נהג לומר.

לאחר שפרש מעיתונות עסק בכתיבת ספרים בגרמנית על יהדות וישראל. נהג לערוך סיורי הרצאות רבים ברחבי גרמניה, והוא הוזמן בקביעות להרצות בפסטיבל התרבות היהודית שבחבל הריין.

נפטר בעיר וירצבורג שבה נולד ב-20 בספטמבר 2009. נקבר בבית העלמין האזרחי יקום.

חיים אישיים
-----------

היה נשוי לשולמית, אם ילדיו צבי ואמיר הר-גיל, במאי ויוצר סרטים דוקומנטריים. אחרי שהתגרש הכיר את אולה גסנר, גרמניה נוצרייה, איתה חי בגרמניה וישראל לסירוגין.

בשנת 2004 ביים בנו אמיר סרט תיעודי על חייו "הכישרון לחיות".

ספריו
-----

* **אוצר הבדיחה הפוליטית**, יחד עם אורי סלע, הוצאת אותפז, 1969

בגרמנית:

* *Auserwählt und trotzdem heiter. Witze aus Israel*, 1970 (hg. mit Uri Sela)
* *Alte Liebe rostet nie, Erzählungen aus Würzburg als die Nazizeit begann*, 2004 (Vorwort H. Steidle)
* *Der schöne Busen der Nachbarin. Geschichten aus 50 Jahren Israel*, 2006 (Vorwort P. Pagel)
* *Täubele, mein geliebtes Täubele. Jüdische Geschichten*, 2008
* *Ein Witz geht um die Welt*, in: Jüdischer Almanach "Humor" 2004 (Hg. Gisela Dachs)
* *Onkel Schlomo – ein ungewöhnlicher Jecke*, ebd. "Die Jeckes" 2005

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שרגא הר-גיל** בוויקישיתוף
ממאמריו:

* תינוק למכירה, "העולם הזה", גיליון 967 מ-26 באפריל 1956, עמוד 15
* לאופנה שלכם אין סגנון, הארץ, 9 בנובמבר 1961
* לא מאוחר מדי בשביל לוסי, הארץ, 7 בספטמבר 1961
* הקיבוצניקים רוצים במה בעיר, מעריב, 4 ביולי 1966
* מייק בראנט - ככה הוא עשה זאת, מעריב, 23 בדצמבר 1970
* סמי וסוסו וג'ודי וגם אודי, מעריב, 2 במרץ 1971

הערות שוליים
------------

1. 1 2  אורי דרומי, אחרי מות | שרגא הר-גיל: הילד עם הגב למצלמה, באתר הארץ, 9 באוקטובר 2009
2. ↑  מה קדוש בהקדש, "העולם הזה", גיליון 972 מ-31 במאי 1956, עמוד 3  
מכירת המשיח, "העולם הזה", גיליון 971 מ-24 במאי 1956, עמוד 3
3. ↑  שלושים שנות בדיחה, עמדה, 1 במאי 1978

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007299710205171
* GND: 129436461
* ISNI: 0000 0003 6842 5315
* LCCN: nr93024942
* VIAF: 47841580
* WorldCat: lccn-nr93024942

 |
**אריסטיפוס** (ביוונית: **Ἀρίστιππος**; בערך 435 - 356 לפנה"ס), פילוסוף יווני. מייסד האסכולה הקירנאית בפילוסופיה היוונית.

ביוגרפיה
--------

אריסטיפוס נולד בעיר קירנה שהייתה בצפון אפריקה. נסע ליוון כדי לראות את המשחקים האולימפיים, ואחר כך עבר לאתונה והיה תלמידו של סוקרטס. ב-399, אחרי מות סוקרטס, הוא ביקר בערים שונות ובילה את זמנו עם זונה מפורסמת בעיר קורינתוס. כאשר גערו בו על כי הוא מתגורר עם זונה, הוא חשב כי אין בכך כל רע והשיב: "הטוב שבדברים הוא ליהנות בלי להשתעבד להנאות."

הוא שב לעיר מולדתו, פתח שם בית ספר לפילוסופיה, והיה הראשון מבין תלמידי סוקרטס שקיבלו שכר בעבור הוראתם. הוא חי בקירנה חיי מותרות, אך ספינתו נטרפה לחופי האי רודוס, והגיע לשם חסר כל. הוא הלך לגימנסיון והקסים בדבריו את המאזינים שבתמורה נתנו לו ולבני לווייתו את כל צורכיהם. הוא שירת בחצרו של דיוניסיוס הראשון, וכאשר גערו בו על כי הוא רודף ממון, השיב: "כאשר חפצתי בחוכמה הלכתי אל סוקרטס, ואילו עתה, כאשר אני זקוק לכסף באתי אל דיוניסיוס."

הוא חזר לקירנה ובילה שם את אחרית ימיו. אחרי מותו, בתו ארטה ירשה ממנו את ראשות זרם הנהנתות. היא כתבה כארבעים ספרים, היו לה תלמידים מפורסמים, וזכתה בכינוי "מאורה של יוון". בנה, אריסטיפוס הצעיר, ירש את מקומה אחרי מותה.

תורתו
-----

על אף היותו תלמידו של סוקרטס, אריסטיפוס החזיק בהשקפה פילוסופית שונה לגמרי, באומרו כי מטרת החיים היא לחפש הנאות, וכי ההנאה טובה כשלעצמה. הוא חשב כי ניתן ליהנות מתוך שליטה עצמית ומתוך הסתגלות לנסיבות בעת רווחה כמו בעת מחסור. הוא גרס כי ההנאה מהווה את הטוב העליון, וזאת בעקבות סוקרטס שאמר כי "האושר הוא אחד ממטרותיה של הפעילות המוסרית." אך בניגוד לסוקרטס ולפילוסופים רבים אחרים, אריסטיפוס סבר כי הנאות החושים חשובות יותר מן ההנאה הרוחנית. למרות שתמך בדעה כי החושים מטעים אותנו, חשב כי בלעדיהם לא ניתן לדעת דבר.

בניגוד לדעתו של אפיקורוס שאמר כי ההנאה מהווה מצב של שלוות נפש ושל אדישות כלפי הקשיים אשר החיים מערימים על בני האדם, אריסטיפוס סבר כי אין בכל אלה משום הנאה, אלא מצב של חוסר כאב בלבד. למרות זאת העריץ את הלימוד ואמר: "מוטב להיות קבצן מאשר נבער מדעת."

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אריסטיפוס** בוויקישיתוף
* אריסטיפוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* אריסטיפוס, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007288293105171
* BnF: cb124627959 (data)
* GND: 118650114
* ISNI: 0000 0001 0434 9830
* LCCN: n89239531
* NLG: 139286
* NTA: 073775460
* SUDOC: 068530900
* VcBA: 495/26174
* VIAF: 43436762
* WorldCat: lccn-n89239531

 |
**קופיפים** (שם מדעי: Tarsiiformes) תת-סדרה בסדרת הפרימטים הכוללת משפחה אחת, קופיפיים (Tarsiidae).

מאפיינים
--------

בעבר נחשבה תת-הסדרה לחלק מתת-סדרת טרום קופים, אך כיום נהוג למקמה כתת-סדרה עצמאית, השייכת לקבוצת פשוטי האף, אך אינה שייכת לקבוצת האנתרופואידים. מצד אחד, לבני תת-הסדרה מאפיינים של טרום קופים - פעילי לילה, גוף קטן, לסת תחתונה אינה מחוברת, אוזניים גדולות, רחם דו קרני וטופר גירוד. מאידך, יש להם גם מאפיינים של קבוצת פשוטי האף - אפיהם יבשים, חורי עיניהם סגורים ועשויים עצם, הסידור הכרומוזומלי שלהם דומה וכך גם סדר איבריהם הפנימיים. בנוסף לאלה, יש להם גם כמה מאפיינים ייחודיים: עיניים גדולות (כל אחת גדולה יותר מהמוח) חסרות יכולת תנועה. 

הקופיפים הם הקדומים ביותר מבין פשוטי האף ששרדו - מאובן בן 50 מיליון שנה של המין הנכחד *Xanthorhysis tabrumi* נמצא בסין. ראיות מאובנות מראות שבני תת-הסדרה היו נפוצים כמעט בכל רחבי העולם. נראה שהם, כמו שאר חברי קבוצת פשוטי האף, התפתחו מיצורים החיים ביום, שכן הם חסרים את הקרום מחזיר-האור שניתן למצוא בעיניהם של הטרום קופים.

על אף שכיום בתת-הסדרה משפחה יחידה קופיפיים, בתקופת האאוקן והאוליגוקן התקיימה משפחה נוספת, אומומידיים, בתת-סדרה זו. גם במשפחת הקופיפיים התקיים בעבר סוג נוסף *Xanthorhysis*.

טקסונומיה
---------

* משפחה Archicebidae - נכחדה
* משפחה אומומידיים (Omomyidae) - נכחדה
* משפחה טרסיוסיים (Tarsiidae)
	+ סוג *Afrotarsius* - נכחד
	+ סוג *Xanthorhysis* - נכחד
	+ סוג ומין יחיד קופיף פיליפיני (*Carlito syrichta*)
	+ סוג ומין יחיד קופיף מערבי (*Cephalopachus bancanus*)
	+ סוג קופיף (*Tarsius*)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קופיפים** בוויקישיתוף
* קופיפים, באתר ITIS (באנגלית)
* קופיפים, באתר NCBI (באנגלית)

| פרימטים |
| --- |
| בעלי אף לח (דמויי למור) |
| למורים | למורים צמריים • למוריים • למורי ספורט • אינדריים • דאובנטוניים |  |
| לוריסים | לוריסיים • גלגויים |
| בעלי אף יבש |
| קופיפים | טרסיוסיים |
| אנתרופואידים | 

|  |  |
| --- | --- |
| קופים רחבי-אף | צבוסיים • מרמוסטיים • סאקיים • קופי עכביש |
| קופים צרי-אף | קופים בעלי זנב • הומינואידים (גיבונים והומינידיים) |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4618150-7

 |
**שיעור פרטי** הוא שיטת הוראה שבה המורה מלמד תלמיד יחיד, ולעיתים קבוצה קטנה מאוד של תלמידים, כך שביכולתו להעניק תשומת לב רבה לתלמיד ולצרכיו. מטבעה זו שיטת הוראה יקרה יחסית לשיעור שבו המורה מלמד באותה עת תלמידים רבים. 

שיעור פרטי ניתן בדרך כלל מחוץ למערכת החינוך, ונרכש באופן פרטי על ידי התלמיד. קבלת שיעור פרטי נובעת מסיבות אחדות:

* התלמיד מתקשה בלימודיו במערכת החינוך, ונזקק לסיוע נוסף כדי להמשיך וללמוד בה ברמה נאותה.
* התלמיד מעוניין לרכוש ידע בתחום שאינו נלמד במערכת החינוך.
* שיעור העשרה בנושא שנלמד בבית הספר (ברוב המקרים מדובר בשיעורי אנגלית).
* בנושאים מסוימים, שיעור פרטי הוא שיטת ההוראה הנפוצה. שיעורי נגינה, למשל, ניתנים פעמים רבות כשיעור פרטי, שבו המורה משגיח באופן רצוף על אופן נגינתו של התלמיד.
* על מנת לסייע לתלמידים עם לקות למידה או הפרעות קשב וריכוז או לתלמידים אשר אינם יכולים ללמוד בקבוצות גדולות וזקוקים לתשומת לב מיוחדת.

שיעורים פרטיים ניתנים בדרך כלל לא כעיסוק יחיד, אלא על ידי סטודנטים או תלמידים, המלמדים תלמידי כיתות נמוכות יותר, או על ידי מורים, שעיסוק זה משמש להם כמקור הכנסה נוסף. 

כדי למנוע ניגוד עניינים קובע התקשי"ר: "עובד הוראה אינו רשאי לתת שיעורים פרטיים בשכר לתלמידים הלומדים בבית הספר בו הוא מלמד. ביישוב שבו קיים בית ספר אחד בלבד, רשאי המורה לתת שיעורים פרטיים בשכר לתלמידים הלומדים באותו בית ספר באישור המפקח. עובד הוראה רשאי להורות בשכר קבוצות מאורגנות מטעם בית הספר באישור המפקח."

בעידן האינטרנט הוקמו אתרים רבים להוראה מקוונת המאפשרים ביצוע "שיעור פרטי אונליין". כך התלמיד יכול לקחת חלק בשיעור פרטי בביתו ללא צורך בנסיעות. 

מלבד שיעורים פרטיים, ישנם גם שיעורים פרטניים הניתנים מטעם בית הספר ובהם מורה המקצוע יושב עם תלמיד או קבוצת תלמידים ומשלים להם חוסר ידע בתחום מסוים. את שיטת השיעורים הפרטניים הכניס למערכת החינוך איתמר הראל, תלמיד משכבה י"ב בתיכון קלעי גבעתיים. [דרוש מקור]

ראו גם
------

* מורה פרטי

קישורים חיצוניים
----------------

* מעריב לנוער, ‏במרכז או בפריפריה: היכן המורים הפרטיים יקרים יותר?, באתר ‏מאקו‏, 22 בפברואר 2016
* אביב ברטלה, שיעורים פרטיים: מה המקצוע היקר ביותר?, באתר ynet, 21 בינואר 2014
* יהודית יהב, שיעורים פרטיים באינטרנט: מי מציע מה?, באתר ynet, 10 באוגוסט 2005
* רינה רוזנברג, המדריך המלא לבחירת מורה פרטי, באתר TheMarker‏, 14 באוקטובר 2009
* שאול אמסטרדמסקי, חמודי, לֶרְגּוׂכבר עשית היום?, באתר כלכליסט, 6 בפברואר 2014
* אתר למנויים בלבד ליאור דטל, סיון קלינגבייל, יותר מ-1,000 שקל בחודש: הילדים לא לומדים בכיתה - וההורים משלמים את המחיר, באתר TheMarker‏, 7 בפברואר 2020

הערות שוליים
------------

1. ↑  זכויותיך תשע"א - שיעורים פרטיים, באתר הסתדרות המורים בישראל
**משה ויגדור** (ירושלים, 1947) שימש כמנכ"ל האוניברסיטה העברית בירושלים, מנכ"ל הסוכנות היהודית ומנכ"ל המועצה להשכלה גבוהה. מאז 2012 משמש כמנכ"ל קרן מנדל ישראל.

ביוגרפיה
--------

### ילדותו ובגרותו

משה ויגדור נולד בירושלים בשנת 1947 והשתחרר משירות סדיר בדרגת סגן בשנת 1968. במילואים קודם לדרגת סגן-אלוף בחיל האוויר.

### לימודים גבוהים ומסלול מקצועי

בשנת 1974 סיים לימודי מוסמך למדעים בהנדסת תעשייה וניהול באוניברסיטת בן-גוריון והחל לעבוד בחברת יישום, החברה לפיתוח המחקר של האוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1983 מונה למנהלה הכללי ושימש בתפקיד זה עד 1992.

ב-1992 מונה למנכ"ל האוניברסיטה העברית. שימש בתפקיד זה עד שנת 2004 תחת נשיאותיהם של פרופ' יורם בן פורת, פרופ' חנוך גוטפרוינד ופרופ' מנחם מגידור. בשנות כהונתו כמנכ"ל היה אחראי על הגידול בהכנסות האוניברסיטה מפטנטים ממיליון דולר בשנה ל-44 מיליון דולר, הפך את האוניברסיטה ל"אוניברסיטה יזמית" ואיזן את תקציבה.

בין השנים 2005 ו-2010 שימש ויגדור כמנכ"ל הסוכנות היהודית לארץ ישראל.

ב-2010 גויס על ידי יו"ר המועצה להשכלה גבוהה ושר החינוך דאז גדעון סער ויו"ר ות"ת דאז (פרופ' מנואל טרכטנברג) לשמש כמנכ"ל המועצה להשכלה גבוהה בישראל (מל"ג) והוועדה לתכנון ולתקצוב (ות"ת).

מסוף 2012 משמש משה ויגדור כמנכ"ל קרן מנדל ישראל.

משה ויגדור הוא חבר המועצה להשכלה גבוהה מ-2017.

בינואר 2023 נבחר לאחד מ-12 יקירי העיר ירושלים על תרומתו לקידום ירושלים במוסדות שניהל,

ועל התנדבותו כחבר במועצות מנהלים והנהלות של מוסדות וארגונים בירושלים התורמים תרומה ישירה לפיתוח העיר.

חייו הפרטיים
------------

משה ויגדור נשוי למגי לבית גוטליב, אב לשלושה, ומתגורר בירושלים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **משה ויגדור** בוויקישיתוף
* מאמרים מאת משה ויגדור באתר TheMarker

הערות שוליים
------------

1. ↑  משה ויגדור, קורות חיים, 2017, באתר המל"ג
2. ↑  עודד חרמוני, מנכ"ל האוניברסיטה העברית משה ויגדור הודיע על פרישתו לאחר 12 שנה, באתר הארץ, 6 בספטמבר 2004
3. ↑  נעמה סיקולר, מנכ"ל הסוכנות היהודית משה ויגדור מונה כמנכ"ל המועצה להשכלה גבוהה, באתר כלכליסט, 24 בדצמבר 2009
4. ↑  "משה ויגדור מונה למנכ"ל מל"ג-ות"ת", אתר דוברות, משרד החינוך, 27.12.2009
5. ↑  "משה ויגדור נבחר למנכ"ל קרן מנדל-ישראל", אתר קרן מנדל-ישראל
6. ↑  הרכב המל"ג, באתר המועצ, ‏2022-04-04
7. ↑  אלה 12 יקירי העיר ירושלים לשנת תשפ"ג, באתר ערוץ 7, ‏2023-01-17
**ליילי מילר-מורו** היא עורכת דין ואקטיביסטית אמריקאית. 
היא יסדה ומכהנת כמנכ"לית הארגון Tahirih Justice Center ("מרכז טאהירה לצדק"), מוסד ללא כוונת רווח שעוסק בהגנה על נשים מפני הפרת זכויות האדם שלהן, ומציע סיוע משפטי ומקיים פעילות הסברה לשינוי חקיקה.

פעילות למען זכויות האדם
-----------------------

מילר-מורו עבדה בראשית דרכה במשרד המשפטים של ארצות הברית, בתפקיד קשור לוועדת הערעורים לנושאי הגירה. לאחר מכן עבדה כעורכת דין בחברת ארנולד ופורטר בוושינגטון די. סי. ועסקה שם בתביעות בינלאומיות, לצד עיסוק רב בעבודה פרו בונו. אחד מהתיקים שבהם טיפלה פרו בונו היה "תיק קאסינגה", מקרה משפטי משפיע, שקבע תקדים אמריקאי והביא לשינוי החוק בעניין פליטים בארצות הברית. 

התיק עסק בנערה בת 17 בשם פאוזיה קאסינג'ה, אשר נמלטה מטוגו כדי להימנע מנישואים פוליגמיים כפויים ומכוונת השבט שלה לבצע בה השחתת איבר המין הנשי. קאסינג'ה זכתה במקלט מדיני בארצות הברית בשנת 1996 לאחר דיון בוועדת הערעורים לנושאי הגירה. ההחלטה יצרה תקדים להכרה ברדיפה על רקע מין כסיבה מספקת להענקת מקלט מדיני. לאחר המשפט, חיברה מילר-מורו יחד עם קאסינג'ה ספר שתיאר את הפרשה, בשם *Do They Hear You When You Cry?*, ובעזרת חלקה מהרווחים ממכירות הספר, הקימה את ארגון "טאהירה".

בשנת 2012, זכתה מילר-מורו בפרס דיאן פון פירסטנברג. באותה שנה, נכללה ברשימת "150 הנשים האמיצות ביותר בעולם" של ניוזוויק והדיילי ביסט.

מילר-מורו היא בהאית, ורואה בפעילות שלה מימוש של ערכי המסירות לזולת של דתה.

קישורים חיצוניים
----------------

* מרכז טאהירה לצדק (באנגלית)
* וידאו של הרצאה של מילר-מורו (אנגלית) בכנס TEDx בגרנד רפידס, 12 במאי 2011.

הערות שוליים
------------

1. ↑  במסמכים המשפטיים נכתב שמה קאסינגה
2. ↑  הוצאת Delacorte Press,‏ 1998.
3. ↑  רשימת הזוכים בפרס לשנת 2012 (אנגלית)
4. ↑  רשימת 150 הנשים האמיצות בעולם (אנגלית), באתר הדיילי ביסט.
5. ↑  הרצאה של מילר מורו: "צדק ושוויון - בסיס לשינוי בעולמנו הכאוב" (אנגלית), באתר הספרייה הבהאית, 17 ביולי 2004.
**הייק גבונדיאן** (הידוע בכינויו **ספיטקסי הייקו**; בארמנית: **Սպիտակցի Հայկո**; נולד ב-6 באוקטובר 1972) הוא זמר ארמני, הנחשב בעיני רבים לגדול זמרי ארמניה בכל הזמנים. הייקו מתמחה בעיקר בז'אנר רביז, הניחן במלודיה עשירה, מנעד צלילים רחב, ותכנים תמטיים טרגיים.

הייקו מוכר גם מחוץ למולדתו, והוא מושמע לעיתים קרובות בטורקיה, בגאורגיה, ביוון, בבלקן, בארצות ערב וגם אצל עדות מסוימות בישראל.

חיים אישיים
-----------

גבונדיאן נולד ב-6 באוקטובר 1974 בכפר ספיטאק שבארמניה, משם מגיע שם הבמה שלו ספיטקסי הייקו.

הייקו נהג לשיר מילדות, וכבר אז הוא הופיע באירועים קהילתיים, בילדותו הוא ואחיו השתתפו בתחרויות מוזיקה שונות בכפר בו גדל. 

מאוחר יותר, הוא החל להופיע בכפרים ובערים אחרות של חבל ספיטאק שבארמניה. בשנים אלו זכה במקום הראשון בתחרות המוזיקה של משתתפים מ-20 כפרים. הישגים אלו יכולים להיחשב כתחילת הקריירה שלו.

בצעירותו הייקו למד בקונסרבטוריון קומיטאס שבבירה ירוואן, בתקופה זו בחייו הוא הכיר את אשתו ואם ילדיו, קארינה.

דיסקוגרפיה
----------

• 2001: Hayatsked

• Supris :2003

• Uzum em :2004

• Im Hasake :2006

• Menak em :2007

• Inch Imanayi :2008

• Im Axpers :2009

• Qez Vonts Moranam :2010

• Asa Ter Astvats :2013

בנוסף, שיריו הנמכרים ביותר הם :

• Ancel Em Tariner

• Ur Es Enker

• Mexqs vorn e 

• Inch Imanayi

• Hayacqd

• Im Hasake

• Anser Danjvum Em

• Sut Put u Puch Ashxarh

• Baduhanet Batz Ara

• Mer Mayrerin

קישורים חיצוניים
----------------

* ספיטקסי הייקו, ברשת החברתית פייסבוק
* ספיטקסי הייקו, ברשת החברתית אינסטגרם
האריה והג'ירפה (תמונתו של מיץ פטל נחתכה כדי לא לגלות את הסוף), גיבורי הספר "מיץ פטל", מעשה ידי מאיירת הספר, תמרה ריקמן, בחזית מרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל בפתח תקווה
**מיץ פטל** הוא ספר ילדים ישראלי שכתבה חיה שנהב ואיירה תמרה ריקמן. הוא יצא לאור בהוצאת עם עובד בשנת 1970.

הספר מעביר מסרים חינוכיים רבים, כגון שיתוף פעולה, סליחה על טעויות, סקרנות וסיפוקה, יצירתיות וחברות. הסיפור זכה לשלל עיבודים והומחז פעמים רבות, בין עיבודיו נמצא סרט הנפשה אשר הופץ עם עוד שני סרטים נוספים בקלטת "להיטים מצוירים משלנו", לספר גם יצא משחק מחשב אינטראקטיבי באותו השם על ידי חברת Impact Plus.

בשנת 2020 הלחין יונתן קרת אופרה בעקבות הספר "מיץ פטל".

חיה שנהב סיפרה שכתבה את הספר לבנה הבכור, שקיבל סיפור על מיץ פטל במקום כוס מיץ פטל לפני השינה.

בירושלים קיים רחוב מדרגות מיץ פטל ליד הבית שבו גרה חיה שנהב בעין כרם.

עלילה
-----

"הבית של מיץ פטל עמד בקצה החורשה: היו לו וילונות צהובים, חלונות ירוקים ותריסים אדומים. החיות בחורשה שאלו: 'מי הוא מיץ פטל?' אבל אף חיה לא ידעה", כך מתחיל הספר **מיץ פטל**, שמספר את סיפורם של ג'ירפה ואריה שמנסים לברר את זהותו של מיץ פטל המסתורי. ג'ירפה ואריה עוברים מסע נפשי ומנסים (ואף מצליחים) בדרכי תחבולה לגלות מיהו מיץ פטל, מה שמוביל לתחרות ריצה ומסתיים בשתיית מיץ פטל צונן שמוגש בכוסות גבוהות.

עיצוב הספר
----------

הספר "מיץ פטל" אויר בידי האומנית תמרה ריקמן. הוא מתאפיין באיורים פשוטים, בעלי צבעוניות עזה, בדגש על צבעי היסוד (כחול, אדום וצהוב).

במהדורה המקורית בהוצאת "עם עובד", בחלק בסיפור בו מוצג מיץ פטל "ואז – נפתחה הדלת..." לא נראה באיור דבר פרט לביתו. הקורא, יכול לגזור את הדלת המוצגת בצדו השמאלי של הדף בצורת 'ר' הפוכה, באופן המאפשר את פתיחתה. על ידי כך, מציצה דמותו של מיץ פטל המצוירת בדף הבא – דרך הדלת.

לקריאה נוספת
------------

* מירי ברוך, "על שישה כלים לשוניים ועל קונצרט סגנוני אחד: דיון מחודש ב'מיץ פטל' מאת חיה שנהב", **עולם קטן** 3, 2007, עמ' 148–157.
* ליאורה ישראלי, "'האחר' – איום או משאב? : תפיסות חברתיות קוטביות – עיון בשני ספרי ילדים: 'הברווזון המכוער' מאת ה"כ אנדרסן ו'מיץ פטל' מאת ח’ שנהב", **הלכה ומעשה בתכנון לימודים** 19 (תשס"ח) 231–258
* עטרה אופק, מי זה מיץ פטל? קריאה בספר 'מיץ פטל' של חיה שנהב, באתר פסיכולוגיה עברית. המאמר פורסם לראשונה בכתב העת מאזנים (2020)

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **מיץ פטל (ספר)** |

* מיץ פטל, באתר OCLC (באנגלית)
* יעל דר, והילד הזה הוא ארנב
* גיל סלוביק, "מיץ פטל והמהפכה המדעית", באתר המרכז האקדמי שלם
* מיץ פטל, באתר הוצאת עם עובד
* אטילה שומפלבי, אלכסנדרה לוּקֵש, "מיץ פטל" חוגג 50: "הורים ומורים לא קיבלו את הספר, הם לא הבינו מה הטיפשות הזאת", באתר ynet, 14 בינואר 2020
* מירי ברוך, ‏על שישה כלים לשוניים ועל קונצרט סגנוני אחד : דיון מחודש ב**מיץ פטל** מאת חיה שנהב, **עולם קטן** 3, 2007, עמ' 148–157
* אפרת הברון, ‏המורה גדי והמחנכים ג'ירפה ואריה: השתקפות המעשה החינוכי בספר "מיץ פטל" ובספר "איה פלוטו", **ספרות ילדים ונוער** 142, מרץ 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  מקור
2. ↑   משחקים נוסטלגיה ישראלית-מיץ פטל, סרטון בערוץ "מסע נוסטלגי", באתר יוטיוב (אורך: 16:16)
3. ↑  אופרה של ילד עם צרכים מיוחדים, באתר ישראל היום
4. ↑  נעמה בנזימן, הדלת נפתחת, באתר הפנקס, 1 בפברואר 2013
**הסכם פריז**, שנחתם ב-20 באוקטובר 1920, על ידי המדינות העיקריות החברות בברית שניצחה במלחמת העולם הראשונה, הכיר באיחוד של בסרביה עם רומניה.

לאחר מהפכת אוקטובר התנהלה בשטחי האימפריה הרוסית לשעבר מלחמת אזרחים בין השלטון הסובייטי ובין כוחות מזוינים שהתנגדו לו, כוחות דיסידנטיים וצבאות זרים שפלשו למדינה המתפרקת. לאחר שהצבא הרומני פלש לבסרביה והשתלט עליה, ב-9 באפריל 1918 הכריזה מועצת הארץ של בסרביה על איחוד עם רומניה.

מדינות ההסכמה, שהתכנסו בפריז באוקטובר 1920, הכירו באיחוד. נציגי ברית המועצות, היורשת של האימפריה הרוסית, לא השתתפו בכינוס ואף פעם לא הכירו באיחוד. יפן הכירה באיחוד, אך לא אשררה אותו אף פעם לאחר שקיבלה הטבות דיג בהסכם עם ברית המועצות. ארצות הברית התנגדה להכרה באיחוד, מאותה סיבה. בגלל מיעוט המאשררים ההסכם לא נכנס לתוקף אף פעם. בריטניה, צרפת ואיטליה אשררו את ההסכם.

בשנת 1940 הגישה ברית המועצות אולטימטום לרומניה על בסיס הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, והביאה ליציאת הצבא והממשל הרומני מבסרביה שסופחה לברית המועצות ובכך בוטל האיחוד.

קישורים חיצוניים
----------------

* Ion Ţurcanu, Istoria românilor (ברומנית)
* הסכם פריז, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**בוגאטי מיסטרל** (נקראת גם: **בוגאטי W16 מיסטרל**; בצרפתית: **Bugatti W16 Mistral** או **Bugatti Mistral**) היא מכונית-על במרכב רודסטר, בעלת שתי מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי בוגאטי בייצור מוגבל (99 יחידות) משנת 2022. היא נחשפה ב-19 באוגוסט 2022. המיסטרל היא הרודסטר המהירה ביותר בעולם. מסירות ללקוחות יחלו בתחילת 2024. כל 99 היחידות נמכרו מראש במחיר של 5 מיליון אירו.

סקירה
-----

המיסטרל אינה דגם קברליוט לבוגאטי שירון אלא דגם רודסטר ייחודי לבוגאטי המסמל את סוף השימוש במנוע W16 ההיסטורי שהוצג עם הבוגאטי ויירון ב-2005 והמשיך לשאר דגמי בוגאטי עד כה, הדגם הבא של בוגאטי שיוצג ב-2024 יעשה שימוש בהנעה היברידית פלאג-אין או בהנעה חשמלית מלאה כחלק מאיחוד בוגאטי עם רימאק אוטומובילי שהוביל להקמת חברת בוגאטי-רימאק.

עיצוב
-----

העיצוב החיצוני ייחודי למיסטרל ואינו מבוסס על השירון או על דגמי בוגאטי האחרונים. העיצוב החיצוני אווירדנמי מאוד וספורטיבי אך גם יוקרתי, פנסים קידמיים מעוצבים ייחודית ארבעה פסי תאורה באלחסון, פנסי התאורה מאחור מעוצבים כשני חיצים הפונים לסמל בוגאטי שגם הוא חלק מהתאורה. לעומת העיצוב החיצוני הייחודי, תא הנוסעים נלקח ישירות מהשירון ללא שינוי, למעט עיצוב מוט ההילוכים שם הוטמע בתוך ענבר פסל "הפיל המרקד" בעיצוב של הפסל רמברנדט בוגאטי אחיו של אטורה בוגאטי מייסד בוגאטי.

מפרט טכני
---------

בוגאטי לא חושפת פרטים טכניים רבים על המיסטרל לעת עתה, מה שכן היא מציינת שיש לה את גרסת המנוע W16 של הבוגאטי שירון סופר-ספורט 300+.

מנוע בנזין W16 צילינדרים בנפח 8.0 ליטר עם ארבעה מגדשי טורבו המספק 1,600 כ"ס (1,200 קילוואט) ב-7,100 סל"ד ומומנט מרבי של 163 קג"מ.

הרודסטר המהירה בעולם
--------------------

גרסת מנוע ה-W16 שהותקנה במיסטרל זהה לזו מהשירון סופר ספורט 300+ בהספק מרבי של 1600 כ"ס ומומנט מרבי של 163 קג"מ. בשירון סופר ספורט 300+ זה הספיק בכדי להשיג מהירות מרבית של 490 קמ"ש, במיסטרל זה יספיק לפי בוגאטי להפוך את הדגם לרודסטר המהירה ביותר בעולם, שיא המוחזק כיום על ידי הנסי אשר קבעה עם ההנסי ונום GT ספיידר שיא מהירות של 427 קמ"ש. במקביל הנסי חשפה את ההנסי ונום F5 ספיידר החדשה עם הבטחה למהירות מרבית של 483 קמ"ש, כך שהמיסטרל כנראה שתחזיק בתואר הרודסטר המהירה ביותר רק לזמן קצר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בוגאטי מיסטרל** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בוגאטי מיסטרל (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Bugatti Mistral Roadster Revealed As Spectacular W16 Epilogue, Motor1.com (באנגלית)
2. ↑  Bugatti, gizem perdesini "Mistral Roadster" ile araladı!, Motor1.com (בטורקית)
3. ↑  Bugatti Mistral - Egy gyönyörű roadster, amely a W16-os végét jelzi, Motor1.com (בהונגרית)
4. ↑  Behold: the €5m Bugatti Mistral, a W16-engined Speedster, Top Gear, ‏2022-08-19 (באנגלית)
5. ↑  Последним Bugatti с W16 стал 1600-сильный родстер Mistral, Motor1.com (ברוסית)
6. ↑  Bugatti Mistral - Un roadster qui sonne la fin du W16, Motor1.com (בצרפתית)
7. ↑  cartube, בוגאטי W16 מיסטרל: שירת הברבור למנוע W16, באתר cartube
**סוכי נקוד** (שם מדעי: ***Chlamydera maculata***) הוא מין של ציפור שיר ממשפחת הסוכיים החיה בטבע במזרחה של אוסטרליה.

מאפיינים
--------

ציפור זו מגיעה לאורך של 29 ס"מ כך שהוא בינוני ביחס לסוכי, אם כי בעל מבנה דק יחסית והזכרים והנקבות די דומים. צבע הראש אדום-צהבהב בהיר והוא מפוספס באפור-חום ומאחורי העורף בולטת ציצה ורודה-לילך. החלק העליון של הגוף חום-שחור והתחתון בצבע קרם מנומר באפור עם גוון צהבהב סביב השת. המקור שחור, העיניים חומות כהות והרגליים בצבע חום-זית.

הסוכי יכול להשמיע רפרטואר של קולות, אותם הוא שומע בסביבתו ולומד לדקלם. הוא גם משמיע את הצלילים של עופות אחרים ושל חיות גדולות, של נפילת ענפים ושל חבטות או צלילי משק כנפיים ועוד.

הסוכי חי ביערות יבשים ופתוחים, בשיחיות וגם בקרבת מדבריות פתוחים מכוסי צמחייה או חורשי אקליפטוסים. כמו כן היא מצויה לעיתים קרובות במטעים, פארקים, בתים וגנים.

הוא ניזון בעיקר מפירות, פרחים, זרעים ופרוקי רגליים. לרוב הוא חי לבדו אך יכול להימצא בקבוצות של עד 30 פרטים.

בעונת הרבייה הזכרים בונים סוכות כדי למשוך נקבות עבורם. צורת הסוכה היא קשתית המורכבת משורה של דשאים וזרדים הממוקמים יחדיו בעוד לרוב הוא מוסיף מספר חפצי נוי בתוכה. בתוך הסוכה הזכר מחכה לנקבות כדי לשיר ולהתעופף למענם. אם הוא מצליח הזכר מזדוויג עם הנקבה המייצרת ביצים ומקננת לבדה. הסוכים משנים את סוג האוצרות כדי להצליח לחזר וככל שהסוכה מקושטת יותר, כך גדל הסיכוי להרשים את הנקבות, מה שגורר זכרים שונים לגוון בטקטיקות הקישוט.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סוכי נקוד** בוויקישיתוף
* סוכי נקוד, באתר ITIS (באנגלית)
* סוכי נקוד, באתר NCBI (באנגלית)
* סוכי נקוד, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  סוכי נקוד באתר הרשימה האדומה של IUCN
**מחלף סומך** הוא מחלף בעמק זבולון, המחבר בין כבישים 6, 70 ו-79 בסמוך לקריית אתא ולשפרעם, ודרכו עוברת תנועה רבה מעמק יזרעאל ומהגליל התחתון לכיוון חיפה והקריות.

היסטוריה
--------

על-פי מסכת סנהדרין שבתלמוד בבלי, בסמוך למיקומו של המחלף נערכה הסמיכה שנעשתה בסוף תקופת התנאים על ידי רבי יהודה בן בבא:

> 
> וישב לו בין שני הרים גדולים ובין שתי עיירות גדולות ובין שני תחומי שבת בין אושא לשפרעם וסמך שם חמשה זקנים
> 
> 
> 
> — תלמוד בבלי מסכת סנהדרין י"ד
> 

על כן, הצומת קיבל את השם "צומת סנהדרין" שהוסב בהמשך ל"צומת סומך". 

עד העשור הראשון של המאה ה-21 היה המחלף, כאמור, צומת. הצומת היה בנוי מצמד של צומתי T. עקב עומסי תנועה רבים הוחלט להפוך אותו למחלף ולהרחיב את קטע הכביש המחבר בינו לבין מחלף המוביל. בחודש פברואר 2011, נפתחה הפניה ימינה מכוון דרום לנצרת, וכן שונה מיקומם של שני הרמזורים שהאטו את התנועה מדרום לצפון וגרמו לעומס רב. השינוי גרם להקלה ניכרת בתנועה בצומת, אם כי בשעות העומס נותרו עומסי תנועה מכיוון חיפה. בסוף יולי 2011 נחנך המחלף, אך בסמוך לו נמשכו עבודות הוספת נתיב בקטע הכביש בינו ובין מחלף גבעות אלונים, על כביש 6 וכביש 70.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מחלף סומך** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  מפת האזור, מעריב, 28 בפברואר 1986
"**אולימפיה**" הוא ציור מאת הצייר הצרפתי אדואר מאנה משנת 1863. זהו ציור שמן על בד בגודל 130.5 על 190 ס"מ. הציור מוצג במוזיאון ד'אורסה שבפריז. כמודל לציור שימשה ויקטורין מאונט.

הציור
-----

הציור מתאר אישה שכובה בתנוחה קלאסית של אלה רומאית שמישירה מבט אל הצופים. פרטים אחדים בציור מרמזים שמדובר בזונה. מאנה אומר כי גם אישה שכזו ראויה להיות נושא לציור אמנותי וכי כל הנושאים לגיטימיים לציור. ידה של אולימפיה מכסה את אזור הערווה וכביכול מסתירה אותו, אך למעשה מושכת את תשומת הלב של הצופים לכיוונו.

כאשר מאנה צייר את אולימפיה כדמות עירומה בתנוחת הסבה על מיטה, הוא התכוון להזכיר את הציור של טיציאן, "ונוס מאורבינו" (1538), וכהתרסה כלפי המסורת והאקדמיה. בדומה לטיציאן, אולימפיה שוכבת על מצעים וכריות, חלק מהמיטה האדומה חשוף, ומאחוריה ישנו וילון. הדמיון לציור של טיציאן מסמל כי מאנה מתייחס לעבר אך לא מקבל אותו. בציור של טיציאן מאחורי ונוס מוצגות שתי משרתות שמכינות את הנדוניה שלה. בציור של מאנה, לעומתו, מוצגת משרתת שחורה המביאה לאולימפיה זר פרחים, כנראה מאחד המחזרים שלה. לצדה של אולימפיה שוכב חתול שחור. במקום הכלב שמסמל נאמנות, מאנה מצייר חתול שמסמל ערמומיות, אי נאמנות ועצמאות, ובכך בא להעיד כי אולימפיה היא אישה בזכות עצמה, שלא נתמכת בגבר – ואף למעלה מכך, שמפילה גברים ברישתה. אולימפיה מישירה מבט אל הצופה ויוצרת עמו קשר עין, משמע, היא לא מתביישת במערומיה. לצדה יש כמה אביזרי פיתוי: נעליים, צמידים, פרח ועגילים.

סגנון הציור הוא ריאליסטי – מיוצגת בו אישה מסוימת בעלת גוף צעיר. עצם הבחירה באישה אמיתית ולא במיתוס הופך את התמונה למציאותית. סגנון הגוף מאוד ברור מפני שיש קו קונטרסט שמבדיל בינה לבין הרקע. כמו כן, יש קונטרסט בין הרקע הכהה ובין המישור הקידמי הבהיר עליו שוכבת אולימפיה. הניגוד הזה יוצר השטחה של הציור.

מאנה מאוד הושפע מן האמנות היפנית וניתן לראות זאת בציור בכמה אופנים: שטחים שלמים של צבע אחד, קו שחור מסביב לדמות, אין עניין בפרספקטיבה, ונוצרת השטחה.

כשהציור הוצג בסלון בפריז הוא עורר שערורייה מכמה סיבות:

* עירום היה מקובל באומנות, אך בדרך כלל התייחס לדמויות של אלות והערצה לתכונותיהן ותיאר את הגוף במבנה תלת ממדי קלאסי ומבט נשי מצועף. ב"אולימפיה" לעומת זאת המבט הוא ישיר והדמות שטוחה בלי תחושת נפח ובוטה.
* הצגת ונוס כזונה יוצרת פורנוגרפיה – מקצוע הזנות לא נראה כמעט באמנות באותה התקופה, מפני שנחשב לא מכובד.
* פגיעה במסורת – מאנה לקח ציור מפורסם ומכובד, מוכר מהמסורת, העתיק אותו אל נושא בעל ערך נמוך ובכך פגע בבורגנות.
* סיבה אמנותית – צייר שצייר שלא לפי חוקי הפרספקטיבה נחשב לצייר כושל שלא התמצא בעבודתו. מאנה ידע לצייר "נכון", אבל בחר במכוון שלא לעשות כן.

הציבור בפריז תקף את היצירה ואת מאנה בביקורת קשה. עברו שנים עד שהופנם ערכו האומנותי של ציור זה. כיום מקובל לראות ביצירה זו את אחד הסממנים החשובים להופעת האומנות הפוסט מודרנית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אולימפיה** בוויקישיתוף
* טקסט פוליטי בישראבלוג

הערות שוליים
------------

1. ↑  רותי דירקטור, **אמנות עכשווית אני מדברת אליכם**, ישראל: עם עובד

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007590311405171
* BnF: cb12010288f (data)
* GND: 7541559-8
* Joconde: 000PE003909
* LCCN: no2002006461
* SUDOC: 028223705
* VIAF: 180067591
* WorldCat (עם VIAF): 180067591

 |
**ראיסה פטרובנה סמטנינה** (ברוסית: **Раи́са Петро́вна Смета́нина**; ‏נולדה ב-29 בפברואר 1952) היא ספורטאית סובייטית בעבר, בענף סקי למרחקים (קרוס קאנטרי). היא אלופה אולימפית, בעלת 10 מדליות, מהן 4 זהב ואלופת עולם בעלת 12 מדליות מהן 4 זהב. היא זכתה במדליות ב-5 אולימפיאדות החורף, בפעם האחרונה בגיל 40.

סמטנינה זכתה מספר פעמים בתואר אלופת ברית המועצות בתחרויות אישיות ומרוצי שליחים.

ביוגרפיה
--------

ראיסה סמטנינה נולדה בכפר ברפובליקת קומי למשפחת ברוכת ילדים (5 אחים ו-2 אחיות). מגיל צעיר ראיסה למדה להשתמש במגלשיים וזה היה אמצעי תחבורה העיקרי באזור. תחרויות סקי היו תחביב של מנהלי בתי הספר באזור ומגיל צעיר ראיסה השתתפה בתחרויות ילדים.

הניצחון הראשון שלה היה בתחרות נוער של הרפובליקה. לאחר סיום בית הספר היא נסע לסיקטיבקר והחלה ללמוד בבית הספר למורות. לאחר סיום הלימודים סמטנינה נשארה בעיר ונכללה בנבחרת סקי המקומית. בשנת 1974 סמטנינה לראשונה זכתה באליפות ברית המועצות וזה פתח לה דרך לנבחרת המדינה. באותה שנה סמטנינה לראשונה השתתפה באליפות העולם וזכתה במדליית זהב במרוץ שליחות ובמדליית ארד במרוץ אישי. סמטנינה השתתפה באליפויות העולם עד לשנת 1991 וגם באליפות האחרונה זכתה במדליית זהב.

בשנת 1976 סמטנינה נשלחה לאולימפיאדה וזו הייתה האולימפיאדה הראשונה שלה מחמישה בהן היא השתתפה. סמטנינה היא הספורטאית היחידה בין גברים ונשים שכזו במדליות ב-5 משחקים אולימפיים. היא גם הייתה הראשונה שזכתה ב-10 מדליות באולימפיאדות החורף.

השתתפות באולימפיאדות
--------------------

באולימפיאדה הראשונה שלה ראיסה סמטנינה הוצבה במרוץ אישי ל-5 ק"מ ול-10 ק"מ ובמרוץ שליחות ל-5 ק"מ. בכל המרוצים היא זכתה במדליה - מדליית זהב וכסף אישית ובנוסף מדליית זהב קבוצתית.

גם באולימפיאדת 1980 בארצות הברית סמטנינה השתתפה ב-3 מרוצים. בתחרות אישית ל-5 ק"מ היא הייתה ראשונה אך בתחרות ל-10 ק"מ היה זכתה רק במקום הרביעי ונותרה ללא מדליה. בתחרות של מרוץ שליחות נבחרת ברית המועצות הגיעה למקום השני. 

בסרייבו 1984 הופעה של סמטנינה הייתה מאכזבת יחסית להופעות קודמות. היא השתתפה ב-3 תחרויות אישיות (5 ק"מ, 10 ק"מ ו-20 ק"מ) אך זכתה ב-2 מדליות כסף. במרוץ שליחות הנבחרת הגיעה למקום הרביעי.

בקלגרי 1988 סמטנינה הוצבה רק בתחרויות אישיות. בתחרות ל-5 ק"מ הופעתה הייתה מאכזבת והיא סיימה במקום ה-10. תחרות ל-10 ק"ו היא סיימה במקום השני ותחרות ל-20 ק"מ במקום השלישי.

לאולימפיאדת 1992 סמטנינה הגיע בגיל 40. למרות זאת היא הוצבה בתחרות אישית ל-15 ק"מ (סיימה במקום הרביעי) ובתחרות שליחות היא הייתה חלק מנבחרת שזכתה במדליית זהב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ראיסה סמטנינה** בוויקישיתוף

* ראיסה סמטנינה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* ראיסה סמטנינה, באתר olympedia.org
* סיכום ההופעות באתר איגוד הסקי
* ראיסה סמטנינה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
נופשים בבריכת בית דולפין, 4 בספטמבר 1954
משמאל נורמן לוריא, הבעלים של מלון בית דולפין בשבי ציון יחד עם מנהלו הראשון של המלון יוסף אקרמן, באירוע הפתיחה של אגף במלון בל"ג בעומר ב- 20 במאי 1954
**בית דולפין** היה מלון בשבי ציון שנוסד בשנת 1942. המלון עבר גלגולים שונים והיום הוא נטוש.

היסטוריה
--------

בית דולפין נפתח ביוני 1942 בהנהלת רוזה פיש ולוטה איזנברג על חוף ימה של שבי ציון. לידו היה פנסיון קטן שהוקם קצת לפניו, ולאחר מספר שנים נמכר לקופת חולים ושימש כבית הבראה. לאחר מלחמת העצמאות הוקם במקום פנסיון שלישי, בית חוה, שנוהל על ידי המושב.

בשנת 1950 רכש נורמן לוריא בעזרת הוריו את בית דולפין שיפץ אותו והפך אותו למלון בוטיק הראשון במדינת ישראל. המלון הופעל בחודשי הקיץ בין אפריל לאוקטובר. באוקטובר 1950 היה בית דולפין בין 11 המלונות בישראל שיועדו לתיירים ועל כן היו פטורים ממגבלות הצנע. בשנת 1951 נבנה למלון אגף חדש בן 50 חדרים בשתי קומות שהושלם במאי 1953.

המלון משך אליו את שמנה וסלתה של החברה הישראלית, החל מנשיא המדינה, יצחק בן-צבי, וכלה בעשירי ירושלים, תל אביב וחיפה. את המלון פקדו גם שחקנים ידועים מהוליווד, בהם דני קיי, סופיה לורן, קירק דאגלס והסופר לאון יוריס. בשנת 1960 התארח במלון תיאודור הויס, לאחר סיום כהונתו כנשיא מערב גרמניה. 

בתחילת שנות ה-60 הועבר המלון לחוכר אשר הוריד את רמת המלון ועל כן לוריא ביקש למוכרו. 
בתחילת 1964 התכוונה קופת חולים כללית לרכוש את המלון לצורך הפיכתו לבית הבראה, אולם ביקורת ציבורית על הרכישה של מלון כה יוקרתי והסבתו מיעדו כפנינת תיירות, הביאה לדחיית העסקה בחודשיים כדי לאפשר מציאת רוכש מענף התיירות. באפריל 1964, לאחר שכמעט נואשו הבעלים ממציאת קונה מענף התיירות, רכש חיים שיף את "מלון דולפין" שבשבי ציון, שיפץ אותו והכשיר את המטבח שלו. בעקבות תפוסה נמוכה, החל שיף לשווק את המלון לחברות גדולות ששלחו את עובדיהם לנופש ובמיוחד לחברי "אגד", שהגדילו ורכשו חלק מהבעלות במלון. שיף, שלא היה מרוצה מהתנהגות הנופשים במקום, שב ורכש מ"אגד" את חלקה במלון ולאחר מספר שנים, בשנות ה-70, מכר אותו לקופת חולים כללית שעשתה בו שימוש כבית הבראה.

לקריאה נוספת
------------

* ד"ר פדרו זוניגה, מי יתנני במדבר מלון אורחים, הוצאת קווים, 2010

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר למנויים בלבד קשת רוזנבלום, למה נטשנו את בית המלון דולפין בשבי ציון?, באתר הארץ, 11 בדצמבר 2013
* אתר למנויים בלבד נעמה ריבה, כאן התארחו סופיה לורן ופול ניומן, ונכתב "אקסודוס". המלון בדרך להריסה, באתר הארץ, 17 במאי 2023

הערות שוליים
------------

1. ↑  בית דולפין, דבר, 5 ביוני 1942
2. 1 2  מ. סייר, בית דולפין נתן את הברק, מעריב, 21 בפברואר 1964
3. ↑  מאחורי הקלעים של חופשה בגליל, דבר, 1 ביוני 1951
4. 1 2  "בית דולפין" בשבי ציון מתרחב, חרות, 23 באוגוסט 1951
5. ↑  11 בתי־מלון לתיירים ללא צנע, דבר, 30 באוקטובר 1950
6. ↑  קייטנת תיירים בשבי ציון, חרות, 18 במאי 1953
7. ↑  נשיא גרמניה לשעבר יתארח אצל ידיד בשבי־ציון, דבר, 15 באפריל 1960  
פרופ' תיאודור הויס בעצרת לזכר ידידו, דבר, 13 במאי 1960
8. ↑  תעוכב רכישת מלון דולפין, מעריב, 11 בפברואר 1964  
ההסתדרות נתנה שהות של חודשיים "למציאת קונה לבית דולפין", דבר, 17 בפברואר 1964
9. ↑  בקיצור, חרות, 6 באפריל 1964
10. ↑  האחים שיף רכשו מלון דולפין, חרות, 20 באפריל 1964
11. ↑  בעלי דולפין משפצים את המלון, מעריב, 26 באפריל 1964
12. ↑  ח. שיף רכש את חלקו של אגד במלון דולפין, דבר, 13 בדצמבר 1971
13. ↑  מלון לקביעת עובדות, באתר "המלונאים", עמ' 229-224
הלכה, **מרבה בשיעורים** הוא כלל בהלכות שבת, ויום טוב לפיו, כל מלאכה - אף כשהיא מוגדרת כמלאכה אחת - כאשר תוצאת המלאכה מרובה מבסיס ההיתר, הדבר מוגדר כמרבה בשיעורים.

מקור הדין
---------

הגמרא דנה בעניין ריבוי בשיעורים ביום טוב - שבו הותר לבשל לצורך אוכל נפש - מה הדין במקרה בו אישה נצרכת לבשל חתיכת בשר אחת, האם יכולה להניח בסיר חתיכות בשר נוספות על אף שהיא אינה צריכה להם לצורך יום טוב. הצד להתיר הוא שמאחר שפעולה זו מוגדרת ממילא כמבשל אפילו אם תניח בסיר חתיכה אחת, וכיון שהדבר הותר, שוב לא יהיה איסור בהוספת חתיכות נוספות,

מקור נוסף מובא בתלמוד **בעי רבא חולה שאמדוהו לשתי גרוגרות ויש שתי גרוגרות בשתי עוקצין ושלש בעוקץ אחת הי מינייהו מייתינן שתים מייתינן דחזו ליה או דלמא שלש מייתינן דקא ממעטא קצירה**. כלומר הגמרא מסתפקת בשבת במקום חולה, שאמדוהו שצריך שני גורגרות, וממה נפשך יעברו על איסור קוצר, האם עדיף שני גורגרות בשני קצירות או שלשה גורגרות בקצירה אחת. דהיינו שפשוט לגמרא שכאשר יש שני גרוגרות בקצירה אחת ושלשה גורגרות בקצירה אחת, וודאי שיקצרו את השנים משום מרבה בשיעורים.

חומרת האיסור
------------

נחלקו הראשונים האם איסור מרבה בשיעורים אסור מדאורייתא כלומר, כל שייסוד הפעולה אסורה מהתורה, כך ריבוי המלאכה אסורה מהתורה. והרשב"א. חולק וסובר שהאיסור הוא מדרבנן, מכיוון וכל הפעולה מבוססת על מלאכה אחת מרבה בשיעורים לא יקרא מלאכה בפני עצמה.

ההבדל בין שבת ליום טוב
----------------------

בפשטות דברי התלמוד מוכח שמרבה בשיעורים מותר ביום טוב, הרשב"א סובר מכיוון שהאיסור להרבות בשיעורים מדרבנן, בשבת אסרו חכמים, וביום טוב לא אסרו. הר"ן [שם] חולק עליו, ולדעתו אסור מהתורה להרבות בשיעורים. הוא מחלק בין יום טוב לבין שבת, שבת דחויה אצל פיקוח נפש, ולכן אסור להרבות בשיעורים, מלאכת אוכל נפש הותרה ביום טוב, ולכך מותר להרבות בשיעורים. הריטב"א סובר שאין היתר מרבה בשיעורים אם כוונתו לצורך חול בניגוד לשיטת רש"י.

גדר הדין
--------

מהגמרא מוכח שגדר הדין של מרבה בשיעורים, הוא דווקא שעל בסיס הגדרת המלאכה האחת שאנו דנים, אותו אדם הרבה בשיעורים, דהיינו הפעלה שהאדם עשה לא הוגדרה כמלכה חדשה אלא באותה מלאכה הרבה בשיעורים. ולכך ההבדל הוא מהותי בין הנחת קדירת תבשיל בבת אחת עם כמות מעל המותרת, לבין הנחת קדירה על האש ולאחר מכן הוסיף עוד חתיכות בשר, הרי לנו שבהוספה האדם עבר על מלאכת מבשל חדשה ובכך אין פעולה זו מוגדרת כמרבה בשיעורים אלא כבישול בפני עצמו. והדבר דומה לאפיית פת בתנור שעל כל פת עובר על איסור אפייה, ורדייה בפני עצמו משום שכל אחד זוהי מלאכה בפני עצמה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  תלמוד בבלי, מסכת ביצה, דף י"ז, עמוד א'
2. ↑  תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף ס"ד, עמוד א'
3. ↑  פירוש הר"ן על הרי"ף על תלמוד בבלי, מסכת ביצה, דף י"ז, עמוד א'
4. ↑  דברי הרשב"א הובאו בר"ן שם
5. 1 2  תלמוד בבלי, מסכת ביצה, דף י"ז, עמוד א' וברש"י טז ע"ב, ותוספות שם
6. ↑  ד"ה ממלא. מובא בר"ן ט: באלפס ד"ה ומיהא]
7. ↑  ביצה טו ע"ב במשנה
8. ↑  ביצה יז ההיתר ברשב"א הוא מסברת שמילוי התנור [הקדרה] מועילה לאיכות האפייה והבישול
**תיאטרון קהילתי** הוא תיאטרון שנוצר על ידי שחקנים (לרוב לא מקצועיים) השייכים לקהילה או אוכלוסייה מסוימת ומעלים הצגה שמבוססת על סיפורים מחייהם אשר עוסקים בקונפליקטים, ההתמודדויות והשאיפות שלהם. מטרת התיאטרון הקהילתי היא לשרת את הצרכים החברתיים של קהילות ואוכלוסיות בארץ שעניינן לא מקבל ביטוי הולם ולהביא לשינוי חברתי.

תהליך העלאת ההצגה בתיאטרון קהילתי נעשה בחמישה שלבים:

1) גיבוש הקבוצה- איתור משתתפים בעלי מכנה משותף השייכים לאותה קהילה או אוכלוסייה וזאת בשיתוף פעולה עם אדם מאותה קהילה על מנת לספק מענה לצורכי הקהילה הספציפיים.

2) רכישת כלים תיאטרוניים- במהלך מפגשי הקבוצה המשתתפים לומדים משחק באמצעות משחקי תפקידים, תרגילי אלתור ועבודה על דמויות וסצנות.

3) שאיבת חומרים- המשתתפים מביאים חומרים מקוריים מחייהם דרך כלים תיאטרוניים, מחברים את החומרים הללו לסיפור משותף, כותבים טקסטים והבמאית מעבדת אותם לכדי הצגה.

4) הפקה- לאחר שהטקסט כתוב השחקנים לומדים אותו בע"פ, עובדים על הדמויות שלהם ומערכות היחסים ביניהן ושפת הגוף על הבמה.

5) הצגה- לקראת ההצגה המשתתפים עושים חזרות לעיתים קרובות יותר על מנת לעלות לבמה מוכנים, להעביר מסר לקהל ולהציג אותו על הצד הטוב ביותר.

ייחודו של התיאטרון הקהילתי הוא פרי יצירתם של אנשי התיאטרון הקהילתי שמשמיעים את הקולות האותנטיים שלהם, מבטאים את הנושאים שמעסיקים אותם אותם ביום-יום שלא עולים בסדר היום ומייצגים את הקהילה או האוכלוסייה ממנה באו ובכך התיאטרון הקהילתי נותן תחושה של שליחות.

בישראל
------

התיאטראות הקהילתיים בישראל בעיקר פועלים בערים הגדולות. נכון ל-2007, התיאטראות הקהילתיים בישראל פעלו למעלה משלושים שנה. כיום התיאטראות הקהילתיים עשירים בתרבות ופועלים בהרבה מקומות בארץ שבהם משתתפים שחקנים בגילאים שונים, החל מבני נוער עד למבוגרים שעובדים עם אנשי מקצוע מתחום התיאטרון ומתחומי החינוך והרווחה. למרות שהתיאטרון הקהילתי פחות פופולארי מסוגי תיאטרון אחרים- מספר האנשים שעוסקים ושמשתתפים באומנות הבמה הנ"ל גדל. שחקני התיאטרון הקהילתי מבטאים באמצעות התיאטרון את מחשבותיהם, תשוקותיהם, חוויות מחייהם ואת הזכרונות שלהם שלרוב לא מדוברים בשיח התרבותי המוביל. למעשה, הטקסט הבימתי מהווה עבורם כלי שבעזרתו הם מייצגים את קבוצת המיעוט שבאו ממנה ובכך מגבשים את זהותם העצמית והתרבותית.

לקריאה נוספת
------------

* שולמית לב-אלג'ם, ניצבים בקדמת הבמה, הוצאת פרדס ואוניברסיטת חיפה, 2010.
* ברסלר שלומית (2006), עדיף להיות צרודה מאשר אילמת. הוצאת פרדס

קישורים חיצוניים
----------------

* תיאטרון קהילתי, דף שער בספרייה הלאומית
* קהילה על הבמה – תיאטרון קהילתי מאז ועד היום

הערות שוליים
------------

1. ↑  תיאטרון קהילתי
2. ↑  תאטרלי, תאטרון, קהילה ומה שביניהם | אז מה זה תיאטרון קהילתי ומה מטרתו, באתר www.theatrali.co.il
3. ↑  תיאטרון קהילתי:כלי להעצמה חברתית, ‏17 ביוני 2014
4. ↑  תיאטרון נגד: מחאה סמלית ופעולה חברתית בירושלים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007545788505171
* GND: 4034128-8
* LCCN: sh85029256

 |
4 פאנצרפאוסט במארז המקורי. על צינור השיגור אזהרה מסילון האש הנפלט מאחור בעת הירי
**פאנצרפאוסט** (בגרמנית: **Panzerfaust**) היה מטול רקטות נגד טנקים ששימש את הצבא הגרמני במלחמת העולם השנייה. משמעות השם בגרמנית היא "אגרוף משוריין".

כללי
----

הפאנצרפאוסט פותח ב-1942 כתחליף לנשקי נ"ט קודמים שהיו בשירות החי"ר הגרמני. הנשק כלל צינור שיגור חד פעמי, שהוטען מראש ברקטה נגד טנקים. אורך צינור השיגור היה כמטר, וקוטרו כארבעה עד שישה סנטימטר (תלוי בדגם). על החלק העליון של הנשק הותקנה כוונת אחורית פשוטה, והדק. לא הייתה כוונת קדמית, אלא נעשה שימוש בקצה העליון של ראש הנפץ. מקצהו הקידמי של הצינור בלט ראש הנפץ, שקוטרו היה 15 סנטימטר. ראש הנפץ היה מטען חלול, מה שאיפשר לו לחדור עד 170 מילימטר של שריון.

פאנצרפאוסט
הפנצרפאוסט היה פשוט וזול, קל יותר מהבזוקה האמריקאית, ויותר יעיל מהתול"ר הרוסי. המגבלה העיקרית של הפאנצרפאוסט הייתה טווחו הקצר. מיליוני פאנצרפאוסטים יוצרו ונופקו לצבא גרמניה. במהלך הקרב על ברלין מריצות מלאות בפאנצרפאוסטים סופקו למגינים. יתרונו העיקרי של הפאנצרפאוסט היה חוסר רתע בעת הירייה, מה שאפשר לילדים, נשים וזקנים להשתמש בו בבטחה.

דגמים
-----

במהלך המלחמה נבנו מספר דגמים:

### פאנצרפאוסט 30

זוהי הגרסה המקורית, שנכנסה לשירות באוגוסט 1943. המספר 30 שבשם מעיד על הטווח המקסימלי של 30 מטר.
ראש הנפץ שקל 2.9 ק"ג, מתוכם 800 גרם חומר נפץ. מהירות המעוף הייתה 30 מטר לשנייה והנשק כולו שקל 5.1 ק"ג.

### פאנצרפאוסט 60

זוהי הגרסה הנפוצה ביותר. ייצור החל באוגוסט 1944. הטווח עלה לשישים מטר, והפך את הנשק למעשי יותר. מהירות המעוף עלתה ל-45 מטרים לשנייה, הודות לצינור שיגור רחב יותר וחומר בעירה רב יותר ברקטה. גם הכוונת וההדק שופרו. הנשק המשופר שקל 6.1 ק"ג.

### פאנצרפאוסט 100

הגרסה האחרונה שיוצרה בכמות גדולה, מנובמבר 1944 ועד סוף המלחמה. הטווח עלה למאה מטרים, ומהירות המעוף ל-60 מטרים לשנייה. גם הפעם השיפורים בביצועים הושגו על ידי הגדלת הנשק. הכוונת שופרה והיו בה חורים ל-30, 60, 80 ו-150 מטרים. הערכים נכתבו על הכוונת בצבע זרחני על מנת לאפשר ירי בלילה. הפאנצרפאוסט 100 שקל 6.8 ק"ג.

### פאנצרפאוסט 150 ופאנצרפאוסט 250

**הפאנצרפאוסט 150** נכנס לשירות בכמויות קטנות לקראת סוף המלחמה. הוא היווה שיפור משמעותי על קודמיו, בכך שאומנם כמות חומר הבערה ברקטה זהה לפאנצרפאוסט 100, אך מבנה הרקטה היה שונה. הרקטה הייתה דו-שלבית, ואפשרה מהירות מעוף של 85 מטרים בשנייה, כמו גם כושר חדירה עדיף. הנשק תוכנן לשימוש של עד 10 פעמים. 
**פאנצרפאוסט 250** תוכנן להיכנס לייצור בספטמבר 1945, והמלחמה נגמרה לפני שתכנונו נסתיים.

בזמן המלחמה הקרה סופק לצבא גרמניה נשק נ"ט חדש, שנקרא פאנצרפאוסט 3.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **פאנצרפאוסט** |

* פאנצרפאוסט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007407561805171
* GND: 7852203-1
* LCCN: sh2014100296

 |
המונח "היה היה פעם" מפנה לכאן. לערך העוסק בסדרת טלוויזיה אמריקאית, ראו עד עצם היום הזה.

**מעשה במעשה** (באנגלית: **Once On A Time**) הוא ספר ילדים שכתב הסופר הבריטי אלן אלכסנדר מילן.

רקע
---

הספר נכתב בשנת 1917 בעקבות השתתפותו של מילן במלחמת העולם הראשונה, שבה נפצע קשה. לאחר פציעתו בצרפת, שהה בבית חולים בו חיבר את הספר שנועד להראות עד כמה מגוחכת ומיותרת היא המלחמה. הספר כתוב בצורת אגדת ילדים, אולם מדובר בתיאור אירוני של הפוליטיקאים והמנהיגים של אירופה בראשית המאה ה-20. שמו של הספר הוא משחק מילים על המונח "Once Upon A Time" ("היה היה" או "לפני הרבה שנים"), הפותח באופן מסורתי אגדות ילדים בשפה האנגלית.

עלילה
-----

הספר עוקב אחר המלחמה בין ממלכת אורליה (בראשות המלך פֶּאָליז, במקור Merriwig) לבין ממלכת ברודיה הסמוכה, הפורצת משום שמלך ברודיה מנסה את מגפי הריחוף החדשים שלו וחולף מעל ראשו של פאליז בעוד זה אוכל ארוחת בוקר. פאליז מורה לחייליו לירות במלך ברודיה, ופוגע בשפמו, דבר המביא להכרזת מלחמה. הספר מסופר לכאורה על ידי המחבר, המשתמש (תוך ביקורת) בכתבי ההיסטוריון רוג'ר צפדינתשוק (במקור: Roger Scurvilegs).

במלך מאוהבת הרוזנת נָאוָרַעַל (במקור: Belvane), המנסה בהיעדרו של המלך להדיח את בתו, הנסיכה יקינתון. יקינתון מזעיקה לעזרה את הנסיך אַתָתְצֶה מארץ קֶדֶם, המגיע בלוויית רעו, הדוכס כִּתרון. הנסיך, טיפוס נפוח וזחוח, אכן מגיע - אולם הרוזנת נאורעל הופכת אותו ליצור שהוא מזיגה של ארנב, כבש ואריה. הנסיכה מצליחה להדוף את מזימת הרוזנת בעזרת כתרון והמשרתת שלה כַּש, והמלך מנצח במלחמה בכך שהוא מגלח בלילה את שפמו של מלך ברודיה.

תרגומים
-------

הספר תורגם לעברית בשנת 1970 על ידי ראובן בן יוסף והוצא לאור בהוצאת מסדה, בשנית בשנת 1998 בהוצאת מודן ובשלישית בשנת 2009 בתרגומה של כרמית גיא בהוצאת כתר בשם "היה היה פעם".

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **מעשה במעשה** |

* א.א. מילן, פותחים ספר: היה היה פעם, באתר הארץ, 18 בנובמבר 2009
* שירי לב-ארי, כשפו הדב יוצא למלחמה, ynet ‏, 18.11.09
* תמר רותם, פו הדוב בגרסה לאומנית, עכבר העיר, 22.11.2009
עצמות שוק ימין, מבט קדמי. באדום\אפור - אזורי חיבור של רקמות רכות (שרירים, גידים, רצועות וכיוצא בזה).
החלק התחתון של שוקית ימין, מבט תיכון.
**שוקית** (TA: Fibula) היא העצם הצמודה לחלקה הצידי של השוקה דרך שני מפרקים בחלקה העליון והתחתון. השוקית קטנה מהשוקה ובהשוואה לעצמות ארוכות אחרות בשלד האדם, היא הצרה ביותר יחסית לאורכה. הקצה העליון שלה ממוקם מעט למטה ממפרק הברך, כך שהיא איננה מהווה חלק מהמפרק. הקצה התחתון שלה מתמשך מעבר לשוקה ומתעבה קלות ליצירת הפטישון הצידי של הקרסול.

מבנה אנטומי
-----------

### חלק עליון (מקורב)

חלקה העליון של השוקית הוא **ראש השוקית** (Caput fibulae). עבה יותר מהגוף ומופרק בחלקו התיכון עם נישה מתאימה בתחתית העלי הצידי של השוקה, ליצירת מפרק השוקה והשוקית העליון. בחלקו העליון של הראש, בליטה גרמית בשם זיז החרט או **חוד הראשיש של השוקית** (Apex capitis fibulae). בחוד נאחזים שריר הירך הדו ראשי והרצועה העקיפה הצידית של הברך.

### גוף העצם

לגוף העצם ארבעה גבולות המחלקים אותו לארבעה פנים:

הגבולות מכונים לפי מיקומם היחסי: הקדמי-צידי, הקדמי-תיכון, האחורי-צידי והאחורי-תיכון. הגבול הקדמי-תיכון הוא **הרכס הבין גרמי** (Margo interosseus fibulae) אליו מחובר הקרום הבין גרמי (Membrana interossea) - רקמה חזקה המחברת בין השוקית לשוקה. הגבול האחורי-תיכון, מכונה גם הקו המלוכסן.

לאורך פני העצם השונים, נאחזים שרירים רבים המניעים את כף הרגל ובהונותיה. בין היתר, נאחזים שם ריכוז של שרירים המניעים את הבוהן הגדולה וריכוז של שרירים האחראים לתנועת איברציה (סיבוב כף הרגל לאורך צירה האורכי, כאשר הבוהן הגדולה יורדת והבוהן הקטנה עולה).

### חלק תחתון (מרוחק)

חלקה התחתון של השוקית מתעבה למבנה דמוי פירמידה, מעט משוטח מצד לצד. זהו **הפטישון הצידי** (Malleolus lateralis), הנמוך יותר מהפטישון התיכון של השוקה. אפשר למשש את הפטישון הצידי ואת המשטח שמעליו מכיוון שהם תת-עוריים. בחלקו התיכון של הפטישון, משטח מפרקי המתאים לחיבור עם עצם הערקום (talus). מעל למשטח המפרקי, אזור החיבור של הרצועה הבין גרמית של מפרק השוקה והשוקית התחתון.

ראו גם
------

* אנטומיה - מונחים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שוקית** בוויקישיתוף
* שוקית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007531247305171
* BnF: cb12258526t (data)
* GND: 4188813-3
* LCCN: sh85048041
* TA98: A02.5.07.001

 |
**דלתא** הוא השם בו שווק בישראל רכב רומני מתוצרת דאצ'יה, המבוסס על קו היצור של הרנו 12. הרכב שווק בעולם תחת השם **דאצ'יה דנים**, אך יבואני הרכב לישראל בחרו לשווקו בשוק זה תחת השם "דלתא".
הרכב יוצר משנת 1966 ועד 2004, ונעשו בו מידי כמה שנים שיפורים קוסמטיים תוך כדי מאמץ ליצור עניין בפני לקוחות חדשים.

נוצרו מספר דגמים לרכב זה - דאצ'יה 1300, דאצ'יה 1310, דאצ'יה 1400, דאצ'יה 1410 וטנדר.
במשך שנות השלטון הקומוניסטי ברומניה הייתה הדאצ'יה הרכב הנפוץ ביותר במדינה, ונוכחותו ניכרה בכל מקום. היו שני קווי יצור לרכב זה, אחד לשיווק מקומי, ואחד ליצוא. בדגם שנועד ליצוא השתמשו בחלקים איכותיים יותר, ולכן רומנים רבים העדיפו לקנות את הרכב במדינות השכנות ולחזור איתו בנסיעה לארצם.

הדלתא בישראל
------------

הדלתא יובאה לישראל באופן לא סדיר, ולמעשה יובאה ארבע פעמים על ידי יבואנים שונים.

ב-1978 שווק הרכב לראשונה בישראל. מכירת הרכב הסתיימה כעבור שנה אחת בלבד, זאת עקב בעיות איכות, שהגיעו אף לפרסום בתוכנית הטלוויזיה "כלבוטק". ב-1982 חודש השיווק של הרכב על ידי יבואן טריומף תחת השם **"גאלידי".** בשנת 1988, לאחר מסע פרסום מוצלח בישראל תחת הסיסמה "גם אתה יכול 88'", חודשה מכירת הרכב. חברת "קייזר אילין" באמצעות חברת הבת שלה, "קפריש" הצליחה למכור כ-6,000 רכבים. באוגוסט 1988 פשטה חברת "קפריש" את הרגל ולקוחות ששילמו מקדמות לא קיבלו את המכונית וגם לא את כספי המקדמות. הניסיון האחרון היה על ידי היבואן "מוטקארס", הפעם תחת השם המקורי דאצ'יה, וגרסאות הסטיישן והטנדר תחת השם **שיפטר**.

נתונים טכניים
-------------

* **דגמים:** סדאן, סטיישן, טנדר
* **נפח מנוע:** 1289 סמ"ק
* **כוחות סוס:** 54 כ"ס
* **סוג דלק:** בנזין
* **הילוכים:** ידני 4+1
* **הנעה:** קידמית

ראו גם
------

* רנו

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דלתא** בוויקישיתוף
* שלמה אברמוביץ, פראיירים מודל 88, כותרת ראשית, 17 באוגוסט 1988

הערות שוליים
------------

1. ↑  ששי כהן, נוסטלגיה לשבת: דלתא הרומנית - אתה יכול 88. באתר , ‏2-2-2018
2. ↑  שלמה אברמוביץ, קנו דלתא - נשארו עם התחתונים, כותרת ראשית, 17 באוגוסט 1988

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph914276

 |