recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**מאנו דיבאנגו** (12 בדצמבר 1933 - 24 במרץ 2020) היה מוזיקאי קמרוני, ונגן סקסופון וויברפון. הוא פיתח סגנון מוזיקלי המשלב בין ג'אז, פאנק ומוזיקה קאמרונית מסורתית.

ביוגרפיה
--------

דיבאנגו נולד בעיר דואלה, שבקמרון. הוריו היו מקבוצות אתניות שונות:אמו השתייכה לדואלה ואביו ליאבאסי. אביו היה עובד מדינה בכיר.

בשנת 1949 נשלח על ידיו הוריו ללמוד בצרפת והשתלב שם במועדוני הג'אז. דיבאנגו החל לנגן תחילה במנדולינה ובפסנתר, ולאחר מכן למד לנגן על סקסופון. ב-1956 עבר לבלגיה שם ניגן במועדון ג'אז. הוא הכיר שם את המוזיקאי הקונגלזי ג'וזף קבאסלה (אנ') ששילב בין ג'אז ומקצבים אפריקאים. כאשר סקסופוניסט בלהקתו היה חולה, דיבאנגו קיבל את ההזדמנות להחליף אותו. בהמשך החל לחלק את זמנו בין בריסל לבין בירת קונגו לאופולדוויל (כיום קינשאסה), בה פתח מועדון. ב-1957 נישא לרקדנית הבלגית קוקו.

בשנות השישים שב לפריז. הוא התמחה במוזיקת ג'אז, פופ ומוזיקה מערב אפריקאית, ועבד עם מוזיקאים אפריקאים וצרפתים כמעבד. בשנת 1969 פתח בקריירת סולו והוציא את האלבום Saxy Party ששילב ג'אז, סול ופו עם סגנון אפריקאי.

בשנת 1972 היה שירו Soul Makossa ללהיט בינלאומי. הוא היה מועמד בשנת 1973 לשני פרסי גראמי בקטגוריות BEST R&B INSTRUMENTAL PERFORMANCE על האלבום Soul Makossa ול-BEST INSTRUMENTAL COMPOSITION על הלהיט Soul Makossa.

בשנת 2009 הגיש תביעה משפטית נגד מייקל ג'קסון וריהאנה. נגד ג'קסון טען בעבר שהשתמש ללא רשות בשורה "mama-say mama-sa ma-ma-coo-sa" בשירו Wanna Be Startin' Something שהופיעה במקור בשירו של דיבאנגו Soul Makossa. לפי סוכנות הידיעות הצרפתית הסכסוך יושב מחוץ לבית המשפט. דיבאנגו טען בתביעה הנוכחית שכאשר ריהאנה פנתה לג'קסון לסמפל שורה זו בשירה Don't Stop the Music, ג'קסון הסכים לכך ולא הפנה אותה לבעל הזכויות על משפט זה. תביעתו השנייה נדחתה.

במהלך הקריירה הוציא דיבאנגו 71 אלבומים, כולל אלבומי אוסף.

במרץ 2020 נפטר בפריז מנגיף הקורונה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מאנו דיבאנגו** בוויקישיתוף
* מאנו דיבאנגו, ברשת החברתית פייסבוק
* מאנו דיבאנגו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* מאנו דיבאנגו, באתר Last.fm (באנגלית)
* מאנו דיבאנגו, באתר AllMusic (באנגלית)
* מאנו דיבאנגו, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* מאנו דיבאנגו, באתר Yandex.Music (ברוסית)
* מאנו דיבאנגו, באתר Discogs (באנגלית)
* מאנו דיבאנגו, באתר Songkick (באנגלית)
* מאנו דיבאנגו, באתר Genius
* מאנו דיבאנגו, באתר בנדקמפ
* מאנו דיבאנגו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* מאנו דיבאנגו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  אנסטסיה ציאולקס, Afro-Funk Saxophonist Manu Dibango Dies Of COVID-19, באתר NPR, ‏ 24 במרץ 2020
2. 1 2 3  גארת' קארטרייט, Manu Dibango: Cameroon music star whose fusion of styles was vastly influential, באתר אינדפנדנט, 9 באפריל 2020
3. ↑  GRAMMY Award Results for Manu Dibango, באתר גראמי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007339916305171
* BIBSYS: 3084033
* BNE: XX852370
* BnF: cb12137495j (data)
* GND: 13435852X
* ISNI: 0000 0000 8110 9606
* LCCN: n91010968
* MusicBrainz: 826b488f-5164-45ca-abc4-ab11b3c321eb
* NKC: xx0152371
* NLA: 40586194
* NTA: 073647683
* SUDOC: 029831202
* Trove: 1448340
* VIAF: 32031953
* WorldCat: lccn-n91010968

 |
**פטריק דניאל טילמן** (באנגלית: **Patrick Daniel "Pat" Tillman Jr**‏; 6 בנובמבר 1976 – 22 באפריל 2004) היה שחקן פוטבול שקטע את הקריירה שלו כספורטאי מקצוען והתגייס לצבא ארצות הברית במאי 2002, יחד עם אחיו קווין טילמן. הוא נהרג במהלך קרבות במלחמת אפגניסטן-ארצות הברית. המחלוקת הנוגעת לפרטים המלאים של מותו עוררה חקירות רבות; נכון לאוגוסט 2007, הקונגרס האמריקאי מנהל חקירה בקשר לשאלה איך מת טילמן, בשל ליקויים שהתגלו בחקירות קודמות.

ביוגרפיה
--------

טילמן נולד בפרימונט שבקליפורניה הבכור מבין שלושה בנים. בשנים 1994–1998 שיחק פוטבול בנבחרת אוניברסיטת המדינה של אריזונה. ב-2010 נבחר לחבר בהיכל התהילה של פוטבול המכללות.

טילמן נבחר במקום ה-226 בדראפט ה-NFL של שנת 1998 ושיחק במשך ארבע עונות בקבוצת האריזונה קרדינלס. בתום עונת 2002 ובעקבות פיגועי 11 בספטמבר החליט להתגייס לשירות צבאי ודחה חוזה בסך 3.6 מיליון דולר ב-NFL. יחד עם אחיו שירת בריינג'רס והשתתף במלחמת עיראק. באפריל 2004 נהרג באפגניסטן. 

הוא שחקן הפוטבול המקצועני הראשון שמת בקרב מאז מותו של בוב קלסו מקבוצת הבאפלו בילס, במלחמת וייטנאם בשנת 1970. לאחר מותו, קודם טילמן בדרגה לרב-טוראי, והוענקו לו עיטורי "כוכב הכסף" ו"לב הארגמן". 

השירות הצבאי שלו ומותו כתוצאה מכך, משכו תשומת לב רבה מצד התקשורת. תחילה דווח כי טילמן מת מאש אויב, אך לאחר כחודש, ב-28 במאי 2004, הודיע הפנטגון למשפחתו של טילמן כי הוא מת בתקרית של "אש כוחותינו"; המשפחה ומבקרים של הממשל טענו כי משרד ההגנה האמריקאי עיכב את הגילוי על נסיבות המוות עד שיעברו שבועות מטקס הקבורה שלו מתוך כוונה להגן על הדימוי של הכוחות המזוינים של ארצות הברית. פטריק טילמן האב, עורך דין מסן חוזה, שעבר על הצהרות רבות של עדים ומסמכי חקירה שסופקו על ידי הצבא בעניין מות בנו, אמר לוושינגטון פוסט: "כל האנשים בעמדות סמכות יצאו מגדרם כדי להכתיב זאת. הם התערבו במכוון בחקירה; הם הסוו את הדברים". 

בשבוע שקדם לדו"ח מ-27 ביולי 2007 השיגה סוכנות הידיעות "אסושיאייטד פרס" מסמכים צבאיים באמצעות חוק חופש המידע, וגילתה כי "בודקים רפואיים של הצבא חשדו בירי מטווח קצר בשל שלושה חורי כדורים במצחו של טילמן, וניסו ללא הצלחה לגרום לרשויות לחקור האם מותו של שחקן ה-NFL לשעבר היה תוצאה של פשע". הרופאים שביצעו את הניתוח לאחר המוות של טילמן אמרו כי בהתבסס על המאפיינים של פצעי הכניסה, נראה כי הוא נורה על ידי רובה M16 מטווח של פחות מ-10 יארד (כתשעה מטרים).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פט טילמן** בוויקישיתוף

* זאב אברהמי, לעשות את הדבר הנכון: הקשר בין טילמן לקאפרניק, באתר ynet, 13 ביוני 2020
* נמרוד עופרן‏, חייל צעצוע: עשור למות פאט טילמן, החייל שריגש ואז זעזע את ארצות הברית, באתר וואלה!‏, 23 באפריל 2014
* פט טילמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* פט טילמן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007347598205171
* BNE: XX5595285
* ISNI: 0000 0000 3760 6509
* LCCN: n2004110763
* NTA: 323775519
* VIAF: 16624566
* WorldCat: lccn-n2004110763

 |
**מילטון גבריאל גרין** (באנגלית: **Milton Gabriel Green**; ‏31 באוקטובר 1913 - 30 במרץ 2005) היה אתלט יהודי-אמריקאי. שיאן עולם בריצת משוכות, 45 יארד משוכות ו-60 מטר משוכות וזוכה מדליית ארד באליפות ארצות הברית (1936) בקפיצה לרוחק.

ביוגרפיה
--------

גרין נולד וגדל בלוול, מסצ'וסטס. הוא למד באוניברסיטת הרווארד.

### 1935

#### שיאן עולם

בתחרות אתלטיקה בין שלוש האוניברסיטאות המובילות בארצות הברית, אוניברסיטת ייל, אוניברסיטת פרינסטון ואוניברסיטת הרווארד בה למד, ב-13 בינואר 1935 ניצח גרין בריצת 45 יארד משוכות והשווה את שיא העולם בתוצאה של 5.8 שניות.

### 1936

בתחרות שנערכה במדיסון סקוור גארדן, ניו יורק בתחילת שנת 1936 השווה גרין בריצת 60 מטר משוכות גבוהות את שיא העולם בתוצאה של 7.5 שניות. אף על פי שהיה אצן המשוכות המוביל בארצות הברית לאולימפיאדת ברלין (1936) בחר גרין להחרים את המשחקים האולימפיים בגלל השלטון הנאצי ויחסו ליהודים. באותה העת החרם שלו לא זכה לתהודה רחבה בתקשורת.

#### מדליית ארד באליפות ארצות הברית

בתחרות שנערכה בקיימברידג', מסצ'וסטס ב-23 במאי אותה שנה הוא קבע בקפיצה לרוחק שיא אישי חדש של 7.60 מטר, שדירגה אותו במקום שמיני בעולם באותה העת. באליפות ארצות הברית שנערכה פרינסטון, ניו ג'רזי באותה שנה הוא זכה במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.56 מטר, אחרי ג'סי אוונס (8.00 מטר) וקרמיט קינג (7.75 מטר).

במלחמת העולם השנייה הוא שירת בצבא ארצות הברית. לאחר המלחמה הוא עבד כמפתח מרכז קניות עד לפרישתו בשנת 1971.

שיאים אישיים
------------

* ריצת 45 יארד משוכות גבוהות: 5.8 שניות (1935), **שיא עולם בעבר**
* ריצת 60 מטר משוכות גבוהות: 7.5 שניות (1936), **שיא עולם בעבר**
* קפיצה לרוחק: 7.60 מטר (1936)

הנצחה
-----

* בשנת 1997 הונצח גרין ביד לאיש הספורט היהודי שבמכון וינגייט, מוזיאון המנציח יהודים שהגיעו להישגים ספורטיביים יוצאי דופן.

קישורים חיצוניים
----------------

* מילטון גרין, באתר *Track and Field Statistics* (באנגלית)
* Milton Gabriel Green ‘36 Harvard Varsity Club (באנגלית)
* Ron Moody, Milton Green (באנגלית)
* סרטונים Varsities Duel (1935) 1:05 (באנגלית)
* מילטון גרין, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
**אייזיאה מוסטפא** (באנגלית: **Isaiah Mustafa**; נולד ב-11 בפברואר 1974) הוא שחקן אמריקאי ושחקן פוטבול לשעבר. מוסטפא ידוע בתור הדמות הראשית בסדרת פרסומות הטלוויזיה של חברת "אולד ספייס".

ביוגרפיה
--------

אייזיאה מוסטפא נולד למשפחה מוסלמית בעיר פורטלנד, אורגון, הצעיר מבין שבעה ילדים לשהידה מוסטפא-דייוויס ולג'ון וואלי מוסטפא, אשר החזיקו וניהלו שירות לימוזינות בשנות השמונים המוקדמות. מוסטפא למד היסטוריה באריזונה. בשנת 2000 החזיק במסעדה אשר נקראה "Jo Jo's Barbecue" שנסגרה מאז.

מוסטפא הוא חובב קומיקס דגול, חיבתו וידיעתו הגדולה בקומיקס עזרה לו לזכות בשעשועון טלוויזיוני בארצות הברית בסכום של 47,000$ מה שעזר לו להגשים את חלומו להפוך לשחקן טלוויזיה. מוסטפא אפילו כינה את ביתו על שמה של הדמות הידועה מסדרת הקומיקס באטמן, הארלי קווין. 

### קריירת פוטבול

בתיכון שיחק מוסטפא כדורסל והתחרה בתחרויות ריצה, הוא לא שיחק פוטבול בתיכון, אך נבחן לנבחרת הפוטבול בקולג' בניסיון להשיג מלגת ספורט, הוא התקבל לנבחרת והתקדם בה. לאחר שעבר לאוניברסיטה, התקבל גם שם לנבחרת הפוטבול, אך שם, לאור עימות עם מאמנו, הוא לא שותף במשחק במשך כל שנתו הראשונה ונותר לשבת על הספסל. בשנת 1997 שיחק גם במשחק ה-"rose bowl" האמריקאי. אף שמוסטפא ציפה להתחיל בקריירת משחק טלוויזיונית אחרי סיום הלימודים, מצא אותו סוכן ספורט והציע לו לנסות להתקבל לליגת הפוטבול האמריקאית. קבוצת הפוטבול טנסי טייטאנס החתימה את מוסטפא לקבוצת האימונים שלה, אחר כך שלחה אותו לקבוצה ברצלונה דראגונס ב-1998. אחרי עונה בקבוצות האימון של האוקלנד ריידרס והקליבלנד בראונס, הוא הלך למחנה האימונים של הסיאטל סיהוקס בשנת 2000.

### קריירת משחק

אחרי שסיים את מחנה האימונים פתח מוסטפא בקריירת משחק, כשחקן בסדרות טלוויזיה קטנות, הוא התפרסם באופן פתאומי בפברואר 2010 אחרי שהפך לשחקן הראשי בסדרת הפרסומות של חברת אולד ספייס: "הגבר שהגבר שלך יכול להריח כמוהו" שכללה בעיקר את המונולוגים שלו. אחר כך, פתח מוסטפא בשלושה ימים שבהם הוא צילם סרטונים הומוריסטים ואישיים שלו ביוטיוב כדמות מהפרסומת של אולד ספייס, עונה לסלבריטאים ששאלו אותו שאלות ברשתות חברתיות. 

מוסטפא חתם על חוזה עם NBC והופיע בסרט "איך להיפטר מהבוס". הנחה את הערב המיוחד של TBS שבו בחרו את הפרסומות המצחיקות לשנת 2010 ולשנת 2011.

בשנת 2011 שיחק בסרטו של טיילר פרי "המשפחה הגדולה והמאושרת של מדיאה".

בשנת 2012 שיחק בסרט הקומדיה "קרועים על כל הראש" לצידן של ג'ניפר הדסון וקייט אפטון.

בשנת 2013 שיחק מוסטפא בפרסומת לבירה הישראלית "מכבי", ושיחק בסרט המתח האמריקאי "קראש" בכיכובו של לוקאס טיל.

בתחילת שנת 2016 התחיל לשחק בסדרת הפנטזיה "ציידי הצללים" ברשת Freeform את תפקידו של לוק גראווי איש הזאב, תפקיד אשר גילם למשך כל שלוש עונות הסדרה עד לסיומה ב-2019. ב-2019 שיחק בסרט האימה "זה: חלק 2".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אייזיאה מוסטפא** בוויקישיתוף
* אייזיאה מוסטפא, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* אייזיאה מוסטפא, ברשת החברתית אינסטגרם
* אייזיאה מוסטפא, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* אייזיאה מוסטפא, באתר AllMovie (באנגלית)
* אייזיאה מוסטפא, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* אייזיאה מוסטפא, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2016112949
* VIAF: 1569147270590235700008
* WorldCat: lccn-no2016112949

 |
**השושלת הטאהרית** (בפרסית: طاهریان) הקימה נציבות עם מידה רבה של אוטונומיה בשטחים המזרחיים של הח'ליפות העבאסית. עליית הטאהרים מסמלת את תחילת התפרקותה של הסמכות העבאסית בפריפריה של הח'ליפות.

מייסד השושלת
------------

מייסד השושלת היה טאהר בן אל-חסין. סבו של טאהר היה ככל הנראה מוולא ממוצא פרסי. מחקר אחד טוען כי הטאהרים היו נצר למשפחה ערבית שהתיישבה בח'וראסאן בתקופה האומיית (יו קנדי מאמץ את טענות הטאהרים למוצא ערבי, אך קרוב לוודאי שטענות אלו היו כוזבות). טאהר, שהיה מצביא חשוב של הח'ליפה אל-מאמון, היה בתחילה מושל העיירה פושנג, הסמוכה להראת, בדומה לאביו ולסבו לפניו.

עליית השושלת הטאהרית
--------------------

אחרי הניצחון של אל-מאמון על אל-אמין הפך טאהר למושל סוריה ואזור אל-ג'זירה (צפון מסופוטמיה). בשנת 821 עבר לח'וראסאן שהפכה לבסיס השושלת. בנוסף שלטו הטאהרים בשיא כוחם גם על ריי, כרמאן, ח'ווארזם ובאופן נומינלי גם על טבריסתאן. סיסתאן היה מחוז חסות של הטאהרים בח'וראסאן עד להשתלטות העיארון על אזור זה. הסאמאנים פעלו כווסאלים של הטאהרים בטרנסאוקסאניה. נצר של המשפחה הטאהרית מונה למושל פארס. משרת ה"צאחב א-שורטה" (מפקד המשמר) בבגדאד הייתה מקור כוח חשוב של הטאהרים מעלייתם ועד אחרי נפילת ח'וראסאן לידי הצפארים. בני המשפחה הטאהרית החזיקו במשרות חשובות גם בעיראק, ואף בחצי האי ערב.

נפילת השושלת הטאהרית
--------------------

הסוף דה-פקטו של השושלת הטאהרית בא עם נפילת ח'וראסאן לידי הצפארים ב-873. למרות זאת נותרה למחמד בן טאהר מישרתו כראש השורטה וכמושל בגדאד ואף המשיך להחזיק לסירוגין בתואר של מושל ח'וראסאן, למרות שלא שלט בה.

יחס הטאהרים אל הח'ליפות בבגדאד
------------------------------

טאהר השמיט את שם הח'ליפה מהח'וטבה ומחלק מהמטבעות שטבע. למרות שזהו הדפוס הקלאסי להצהרת עצמאות מהח'ליפות, מת טאהר בשנת 822, זמן קצר אחרי פעולות אלו, ואיננו יודעים אם התכוון לבסס לעצמו ממלכה אוטונומית. יורשיו של טאהר לא ניסו להצהיר על עצמאותם ושמרו על נאמנות דה-יורה לח'ליפות.

האפיון הדתי של הטאהרים
----------------------

הטאהרים נחשבו לסונים נאמנים. עם זאת, במספר התייחסויות במקורות, נזקפים סנטימנטים פרו-שיעיים לחלק מבני המשפחה הטאהרית. ייתכן שהיו אלה רק נטיות פרו-עליות.

ראו גם
------

* השושלת הסאמאנית
* השושלת הצפארית

לקריאה נוספת
------------

* כאהן, קלוד, האסלאם, מלידתו עד תחילת האימפריה העות'מאנית (המאה השביעית עד סוף המאה החמש-עשרה), תל אביב: דביר, תשנ"ה / 1995.
* קנדי, היו, מחמד והח'ליפות: המזרח התיכון המוסלמי מהמאה השישית עד המאה האחת-עשרה, עמנואל קופלביץ' (מתרגם), ירושלים ובאר שבע: מוסד ביאליק והוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, תשנ"ט / 1998.
* Gordon, Matthew S. The Breaking of a Thousand Swords: A History of the Turkish Military of Samara (A.H. 200-275/815-889 C.E.), Albany, NY: State University of New York Press, 2001.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **השושלת הטאהרית** בוויקישיתוף
* מעוז, משה, בית עבאס, מתוך "הספרייה הווירטואלית של מטח".
* השושלת הטאהרית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**העבאסים** | **הטאהרים** | **הבא**:**הצפארים** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 132091186
* VIAF: 65157330
* WorldCat: viaf-65157330

 |
**הקונגרס הציוני ה-18** התקיים ב-21 באוגוסט - 4 בספטמבר 1933 בעיר פראג שבצ'כוסלובקיה.

הקונגרס התנהל בצילו המאיים של עליית היטלר לשלטון והתגברות האנטישמיות בגרמניה, ורצח ארלוזורוב שיוחס לרוויזיוניסטים.

בקונגרס נקבעה התקווה כהמנון הרשמי של התנועה הציונית, ועל כן שרו אותו בעמידה.

נחום סוקולוב נבחר שוב לנשיא ההסתדרות הציונית העולמית.

מנושאי הקונגרס
--------------

### המתיחות עם הרוויזיוניסטים

 ערך מורחב – **רצח ארלוזרוב**  

העיתון "דבר" מדווח על רצח ארלוזורובב-16 ביוני 1933, נרצח חיים ארלוזורוב ממנהיגי היישוב וראש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית בחוף תל אביב. הרצח, שנותר בלתי מפוענח, עורר סערה רבה ביישוב העברי והאשמות כבדות כנגד התנועה הרוויזיוניסטית.

ישיבת הפתיחה של הקונגרס, נחום סוקולוב, נשיא הקונגרס, על בימת הנואמיםבעת נאומיהם של נציגי הרוויזיוניסטים, קמו כל נציגי סיעת הפועלים ועזבו את האולם בהפגנתיות.

בבחירות ביולי זכו תנועות הפועלים ביותר מ-44%. והרוויזיוניסטים רק ב-16%.
הרוויזיוניסטים לא נבחרו לנשיאות הקונגרס והצעות החלטה שלהם לא הובאו להצבעה. עקב כך, מנהיג התנועה הרוויזיוניסטית זאב ז'בוטינסקי סירב לנאום.

הנשיאות אישרה הקמת ועדת-חקירה שנתמנתה לבדוק ו"לעקור נטיות, העומדות בסתירה לעקרונות היסודיים של המוסר היהודי", כלומר רעיונות הרוויזיוניסטים.

### עליית היטלר לשלטון בגרמניה

 ערך מורחב – **אדולף היטלר#עלייה לשלטון**  

בעקבות עליית היטלר לשלטון גרמניה, והתגברות האנטישמיות, מינה הקונגרס את חיים ויצמן ליושב ראש הלשכה המרכזית של הסוכנות היהודית ליישובם של יהודי גרמניה. ויצמן נועד פעמיים עם מוסוליני, באפריל 1933 ובינואר 1934, בניסיון לגייס את עזרתו להקלת מצוקת היהודים בגרמניה. מוסוליני אמר לו: "אתם זקוקים למדינה יהודית". באוקטובר 1934 העיד ויצמן בתביעה המשפטית של יהודי שווייץ נגד הפצת "הפרוטוקולים של זקני ציון".

ראו גם
------

* התקווה#התקבלותו ביישוב, בתנועה הציונית ובמדינת ישראל
* רצח ארלוזורוב#הוויכוח ביישוב

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הקונגרס הציוני העולמי ה-18** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  הקונגרס הציוני הי"ח בפראג, דבר, 23 באוגוסט 1933
2. ↑  הקונגרס הציוני
3. ↑  חיים ארלוזורוב נרצח, דבר, 17 ביוני 1933
4. ↑  מיכאל בר-זוהר, **בן-גוריון**, כרך א, פרק יב, עמ' 277.
5. ↑  מיכאל בר-זוהר, **בן-גוריון**, כרך א, פרק יג, עמ' 285.
6. ↑  רוז, פרק יד, עמ' 191–193.

| הקונגרסים הציוניים העולמיים לפני הקמת המדינה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| הראשון • השני • השלישי • הרביעי • החמישי • השישי • השביעי • השמיני • התשיעי • העשירי •ה-11 • ה-12 • ה-13 • ה-14 • ה-15 • ה-16 • ה-17 • ה-18 • ה-19 • ה-20 • ה-21 • ה-22 |

 |
**זאב ירמולוביץ** (לדיסלב הרמן ירמולוביץ; 15 ביוני 1904 – 1984) היה נוירולוג ופסיכיאטר, מנהל בית חולים אברבנאל (1955–1972), מנהלו השני של מרכז רפואי רעות.

בנוסף לניהול בית החולים אברבנאל התמנה בשנת 1955 על ידי שר הבריאות דב יוסף לפסיכיאטר מחוזי – במחוז תל אביב והמרכז.

קורות חיים
----------

ירמולוביץ נולד בעיר סוסנוביץ בפולין. בשנת 1927 סיים את חוק לימודיו בפקולטה לרפואה באוניברסיטת ורשה עם תואר דוקטור לרפואה.

ב-1935 עלה לארץ ישראל, התיישב בירושלים וניהל את מרפאת בריאות הנפש בבית החולים ביקור חולים.

ב-1937 עבר לתל אביב, התגייס לשורות ההגנה והיה הרופא של אזור הדרום.

בשנת 1948, עם תחילת פינוי המנדט הבריטי מהארץ, מונה כרופא המחנה הצבאי הראשון של צה"ל, והשתתף בכיבוש בשייח' מוניס.

ב-1949 עבד כפסיכיאטר בשרות צה"ל, במרפאה שביפו.

ב-1952 החל לעבוד בשרות המדינה בבית חולים לבריאות הנפש – באר יעקב, שם היה מנהל מחלקה וסגן מנהל בית החולים.

ב-1955 נתמנה ירמולוביץ למנהל ביה"ח אברבנאל, במהלך אותה שנה התמנה גם לפסיכיאטר מחוזי – במחוז תל אביב והמרכז.

שימש בתפקיד מנהל בית החולים אברבנאל בין השנים 1955–1972.

במהלך שנותיו כמנהל בית החולים אברבנאל הניח את יסודות הטיפול הקהילתי, ועשה רבות למען חיזוק הקשר בין החולה לבין הקהילה.

חייו האישיים
------------

ירמולוביץ היה נשוי לד"ר נטליה ירמולוביץ, רופאת עיניים. התגוררו ברחוב בן יהודה 89, בתל אביב. הזוג היה חשוך ילדים.

בצוואתו הוריש לבית החולים אברבנאל חלק מרכושו, וציווה על הקמת קרן על שמו, המנוהלת על ידי החברה לנאמנות של בנק לאומי לישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר המרכז הרפואי רעות / ראו: אודות / הקמת בית החולים / ד"ר זאב ירמולוביץ

הערות שוליים
------------

1. ↑  ילקוט הפרסומים, י' בשבט תשכ"ג, 4 בפברואר 1963, רשימת הרופאים בעלי תואר מומחה, ירמולוביץ לדיסלב הרמן, רחוב בן יהודה 89 תל אביב, מס' רישיון מומחה :329, עמוד 738
2. ↑  ילקוט הפרסומים, 439 8 בספטמבר 1955, כ"א באלול תשט"ו, עמוד 1318, חוק לטיפול בחולי נפש 1955: מינוי פסיכיאטרים מחוזים
3. ↑  מגזין מרכז בריאות הנפש ע"ש אברבנאל בר עלון, ראש השנה תשע"ז, גיליון מספר 3, עמוד 15
4. ↑  "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", נסים לוי, יעל לוי, הוצאת איתי בחור, מרץ 2012, מהדורה שנייה, ערך: ירמולוביץ, זאב, עמוד 240
5. ↑  "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", נסים לוי, יעל לוי, הוצאת איתי בחור, מרץ 2012, מהדורה שנייה, ערך: ירמולוביץ, נטליה, עמוד 240
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**עופר ארז** (נולד ב-1966) הוא רופא ישראלי, מנהל מרפאות החוץ למיילדות וגינקולוגיה במרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה. רופא מומחה בגינקולוגיה ומיילדות.

ארז משמש כפרופסור מן המניין בפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ובאוניברסיטת המדינה של ויין בארצות הברית.

ביוגרפיה
--------

### דרכו האקדמית

בשנים 1989–1995 למד לתואר דוקטור לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. את מחקר התזה עשה בהנחיית פרופסור רבקה כרמי ומרים כץ. ב-1994 השתתף בתוכנית חילופי סטודנטים ולמד באוניברסיטת מסצ'וסטס.

את שנת הסטאז' עשה ארז בבית החולים קפלן, בשנים 1997-1996, ואת ההתמחות שלו עשה במחלקת נשים ויולדות ב' בבית החולים סורוקה בשנים 1997–2005. שנתיים משנות ההתמחות שלו שימש ארז כמתמחה הראשי מטעם חטיבת גינקולוגיה ומיילדות בבית החולים.

### קריירה אקדמית

ארז מכהן כפרופסור מן המניין באוניברסיטת בן גוריון בנגב ובאוניברסיטת המדינה של ויין בדטרויט.

פרסם בעיתונות הרפואית מעל ל-250 מאמרים ומחקרים, סקירות ותיאורי מקרה. ארז ערך 10 פרקים בספרים שונים במיילדות וגינקולוגיה.

### קריירה רפואית

משנת 2005 ועד שנת 2009 עבד כרופא בכיר במחלקת נשים ויולדות ב׳ בבית החולים סורוקה. בשנים אלה יצא ארז להתמחות-על ברפואת האם והעובר, אותה סיים בהצלחה בשנת 2009. את התמחות-העל עשה ארז בבית החולים של מסצ׳וסטס, והקשרים שרקם בתקופה זו הובילו למעורבות פעילה של ארז במחקרים רפואיים בין-לאומיים.

בין השנים 2016-2009 שימש כאחראי על היחידה להריון בסיכון גבוה במחלקת נשים ויולדות ב׳ בבית החולים סורוקה.

במקביל, בשנת 2013 מונה למנהל היחידה לניהול סיכונים בבית החולים סורוקה. תפקיד זה מקנה חברות קבועה בוועדת ההתמחות ובוועדת הדם של בית החולים. בתפקיד זה כיהן ארז עד עזיבתו את בית החולים בשנת 2021.

בין השנים 2021-2016 שימש כמנהל מחלקת יולדות ד' וכאחראי אשפוז יום מיילדותי בבית החולים סורוקה.

בשנים 2022-2021 שימש כמנהל מערך הנשים והיולדות במרכז הרפואי העמק, וסיים תפקידו לאחר שנה בלבד.

משנת 2023 חזר לבית החולים סורוקה עת מונה לתפקידו כמנהל מרפאות החוץ של חטיבת הנשים והיולדות. שם מפעיל ארז מרפאה להריון בר-סיכון גבוה ומרפאת פוריות.

קישורים חיצוניים
----------------

* אודות פרופסור עופר ארז
* פרופסור עופר ארז באתר אוניברסיטת בן-גוריון (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  תחומי העיסוק, באתר של פרופ׳ עופר ארז
2. ↑  מינוי חדש: פרופ' עפר ארז מנהל המחלקה לנשים וליולדות במרכז הרפואי העמק, באתר עמקניוז, ‏27.10.2021
3. ↑  מרפאות החוץ למיילדות וגינקולוגיה, באתר המרכז הרפואי סורוקה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007402826405171
* ORCID: 0000-0002-2213-8129
* ResearcherID: F-1466-2012
* VIAF: 2780156677156033770009
* WorldCat: viaf-2780156677156033770009

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"עופר ארז (רופא)"**.
**ניקולאי ולדימירוביץ' לביצ'ב** (ברוסית: **Николай Владимирович Левичев**; נולד ב--23 במאי 1953 בפושקין, לנינגרד) הוא מדינאי רוסי, לשעבר מנהיג מפלגת רוסיה הוגנת מאז ה-16 באפריל 2011 ועד 2013. 

בשנים 2007–2012 הוא עמד בראש סיעת המפלגה בדומה הממלכתית, הבית התחתון בפרלמנט הרוסי.

ביוגרפיה
--------

למד בבית הספר בעיר לנינגרד באותה כיתה עם סרגיי מירונוב. ב-1976 סיים את לימודיו בפקולטה לפיזיקה של אוניברסיטת לנינגרד. הוא המשיך ללימודי הדוקטורת אך לא סיים ולא קיבל את התואר. לביצ'ב למד גם באקדמיה למדעי החברה של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ולאחר מכן עבר הכשרה באקדמיה של פקידי המדינה. עבד במנגנון של קומסומול ובהסתדרות העובדים של ברית המועצות. 

בשנת 1991, לאחר פירוק ברית המועצות היה צורך לשנות את מיקום העבודה. הוא הקים והיה מנכ"ל ההוצאה לפועל "קליוץ'-ס." והיה שותף בהקמת המפלגה הרוסית לחיים. בשנת 2004 לביצ'ב היה ראש מטה קמפיין הבחירות של סרגיי מירונוב במרוץ הנשיאותי. הוא היה סגנו של מירונוב, ומאז 2007 הוא עומד בראש סיעת רוסיה הוגנת בבית התחתון של הפרלמנט הרוסי.

ב-16 באפריל 2011 התמנה לראש המפלגה, לאחר התפטרות של מייסד המפלגה סרגיי מירונוב. בשנת 2011, לאחר הבחירות לדומה התמנה לסגן ראש נציגות המפלגה בדומה. בדצמבר 2011 התמנה לסגן יושב ראש הדומה. באביב 2012 השתתף בהפגנות נגד זיוף הבחירות באסטרחן והיה לחבר דומה בכיר ראשון שנפגע בהפגנות. בשנת 2013 מירונוב מונה מחדש לראש המפלגה ולביצ'ב הודח. הוא התמודד לתפקיד ראש עיריית מוסקבה, אך הפסיד.

לביצ'ב קיבל את מדליית שיתוף הפעולה של משרד התובע הכללי הרוסי כמי שסייע לפתח את מערכת התביעה וחיזוק שלטון החוק. באוקטובר 2009, נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב העניק לו את תעודת הכבוד הנשיאותית, תעודת הוקרה שהוענקה לו על פעילותו החברתית ומאמציו ביישומי חקיקה.

משפחתו
------

הוא נשוי לוולנטינה פיודורובנה לביצ'בה. לזוג אין ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניקולאי לביצ'ב** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של ניקולאי לביצ'ב
* הערך לביצ'ב, ניקולאי באתר Lenta.ru (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0003 6794 7584
* LCCN: no2012031357
* VIAF: 233484090
* WorldCat: lccn-no2012031357

 |
**השריף עבד אלחמיד שרף** (בערבית: **الشريف عبد الحميد شرف**; 8 ביולי 1939 - 3 ביולי 1980) היה פוליטיקאי ירדני וראש ממשלת ירדן לשעבר. נפטר במהלך כהונתו כתוצאה מהתקף לב.

ביוגרפיה
--------

עבד אלחמיד שרף נולד בבגדאד ב-8 ביולי 1939, לאחד מהענפים העיראקיים של בית המלוכה ההאשמי. למד באוניברסיטה האמריקנית בביירות שם הכיר את אשתו. הוא צמח במהרה בשרשרת הפוליטית בירדן, ומונה לאחר מלחמת ששת הימים לשגריר ארצו בארצות הברית. כמו כן כיהן כשגריר בקנדה ובאו"ם, וגם שימש כשר ההגנה וכשר החוץ. בסוגיה הפלסטינית צידד בגישתו של המלך חוסיין שהייתה מתונה יותר ולא בגישתו הניצית של וצפי א-תל. הוא גם הציג גישה מתונה כלפי מצרים לאחר שאנואר סאדאת ביקר בישראל בנובמבר 1977. ב-19 בדצמבר 1979 התמנה שרף לראשות הממשלה לאחר התפטרות קודמו מודר בדראן לאור המצב הכלכלי הבעייתי של הממלכה והאינפלציה הגואה.

ממשלתו של שרף כללה מספר פלסטינים גדול יותר מקודמתה, וכן היא חידשה את פעילות המשרד לענייני "השטחים הכבושים" שנסגר לאחר ועידת רבאט ב-1974. במישור החברתי, בממשלתו של שרף כיהנה לראשונה אישה ירדנית, אנעאם אל-מפתי, שעמדה בראש משרד חדש שהוקם בידי שרף - המשרד לפיתוח חברתי. שרף התחייב בהיכנסו לתפקיד לפעול כנגד השחיתות ולצמצם את האבטלה. הוא אף ניסה לשפר את היחסים עם האופוזיציה בירדן, וכמחווה שחרר כמה מאות אסירים שנעצרו בעקבות פעילות אופוזיציונית.

הקריירה המזהירה של שרף נעצרה לפתע עם מותו בעקבות התקף לב ב-3 ביולי 1980, בזמן כהונתו כראש ממשלה. החליפו בתפקיד באופן זמני ד"ר קאסם א-רימאווי, ולאחר כחודשיים מונה לראשות הממשלה מודר בדראן. בשנת 1983 יצא לזכרו קובץ מאמרים באנגלית, בהשתתפות כותבים ערבים בכירים כמו אדוארד סעיד וסולימאן מוסא.

חיים אישיים
-----------

עבד אלחמיד שרף נישא ללילא שרף, דרוזית ילידת לבנון, שהייתה גם היא פוליטיקאית ומחלוצות מעמד הנשים בפוליטיקה הירדנית. שימשה כשרת ההסברה הירדנית בשנות ה-80, בממשלתו של אחמד עוביידאת.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Index Sh-Sl
2. ↑  יוסף נבו, **ירדן: החיפוש אחר זהות**, עמ' 258
3. ↑  אבי שליים, **המלך חוסיין: ביוגרפיה פוליטית**, עמ' 345
4. ↑  יוסף נבו, **ירדן: החיפוש אחר זהות**, עמ' 255
5. ↑  יוסף נבו, **ירדן: החיפוש אחר זהות**, עמ' 312
6. ↑  יוסף נבו, **ירדן: החיפוש אחר זהות**, עמ' 236-237

| **ראשי ממשלת ירדן** |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| טליע • רסלאן • א-ריכאבי • רסלאן • אבו אל-הודא • א-ריכאבי • אבו אל-הודא • סראג' • האשם • אבו אל-הודא • א-ריפאעי • האשם • א-ריפאעי • אבו אל-הודא • אל-מופתי • א-ריפאעי • אבו אל-הודא • אל-מולקי • אבו אל-הודא • אל-מופתי • אל-מג'אלי • האשם • א-ריפאעי • אל-מופתי • האשם • א-נאבולסי • אל-ח'אלידי • האשם • א-ריפאעי • אל-מג'אלי • א-תלהוני • א-תל • א-ריפאעי • חוסיין בן נאסר • א-תלהוני • א-תל • חוסיין בן נאסר • ג'ומעה • א-תלהוני • א-ריפאעי • א-תלהוני • א-ריפאעי • דאוד • טוקאן • א-תל • א-לווזי • א-ריפאעי • בדראן • שרף • א-רימאווי • בדראן • עוביידאת • א-ריפאעי • זיד בן שאכר • בדראן • אל-מסרי • זיד בן שאכר • אל-מג'אלי • זיד בן שאכר • אל-כבאריתי • אל-מג'אלי • א-טראונה • א-רוואבדה • אבו א-ראע'ב • אל-פאיז • בדראן • אל-בח'ית • א-דהבי • א-ריפאעי • אל-בח'ית • אל-ח'סאונה • א-טראונה • א-נסור • אל-מולקי • א-רזאז • אל-ח'סאונה | ירדןירדן |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007378208705171
* ISNI: 0000 0000 2325 4354
* LCCN: n82232958
* VIAF: 50587587
* WorldCat: lccn-n82232958

 |
**מיטל דיין** (נולדה ב-25 במאי 1979) היא כדורגלנית עבר ישראלית, אשר שיחקה כחלוצה בליגת הנשים הבכירה מאז הקמתה ב-1998 ועד שנת 2015 וזכתה בשלוש אליפויות ושישה גביעים. דיין היא קפטנית נבחרת ישראל לשעבר ששיחקה בה מאז הקמתה ורשמה 29 הופעות במדים הלאומיים.

קריירה כשחקנית כדורגל
---------------------

דיין החלה לשחק ולהתאמן בבית ספר אורט בקריית מוצקין בקבוצה שהתחרתה במסגרת טורנירים בית ספריים.
עוד לפני הקמתה של הליגה בארץ שיחקה במחוז צפון בליגת המחוזות.

עם פתיחתה של הליגה הצטרפה דיין למכבי חיפה וזכתה עם הקבוצה בשלושה גביעים ושתי אליפויות עד התפרקות הקבוצה ב-2003.

דיין הצטרפה לאס"א תל אביב ושיחקה בה עד שנת 2008 כשבמהלך שנים אלו הבקיעה שערים רבים והייתה במשך מספר עונות מלכת השערים של קבוצתה. בשנת 2004 הבקיעה מספר שיא של 17 שערים במשחק ליגה אחד מול עירוני אריאל.

בעונת 2008/2009 חצתה את הקווים ועברה ליריבה המושבעת ואלופת המדינה מכבי חולון וזכתה עמה בדאבל. דיין שיחקה בחולון עד פרישתה בשנת 2015 פרט לעונת 2013/2014 בה שיחקה במכבי באר שבע. במהלך שנים אלו בחולון זכתה עם הקבוצה בעוד שני גביעים.

דיין השתייכה לסגל נבחרת ישראל מאז הקמתה בשנת 1997, שימשה כקפטנית הנבחרת ורשמה 29 הופעות במדים הלאומיים במהלכם הבקיעה ארבעה שערים.

חיים אישיים
-----------

נכון לשנת 2019 דיין חיה עם בת זוג בנשר.

בשנת 2019 השתתפה בעונה השביעית של תוכנית הדוקו-ריאליטי "גולסטאר" שנקראה בעונה זו "גולסטאריות 2".

ב-2021 השתתפה בעונה נוספת של תוכנית הטלוויזיה "גולסטאריות".

תארים
-----

#### מכבי חיפה

* אליפות המדינה: 1998/1999, 2001/2002
* גביע המדינה: 1998/1999, 1999/2000, 2001/2002

### מכבי חולון

* אליפות המדינה: 2008/2009
* גביע המדינה: 2008/2009, 2009/2010, 2012/2013

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מיטל דיין** בוויקישיתוף

* פרופיל באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* לימור שפיגל, כדורגל נשים בישראל: לפרוץ את מסגרת החשיבה, באתר ynet, 8 במרץ 2012
* מיכל ראובן, הגולסטארית מיטל דיין מקרית אתא: "הייתי בארון כי לא רציתי לאכזב את המשפחה שלי", באתר mynet‏ קריות, 1 בינואר 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  קבוצת הנשים - מכבי חיפה
2. ↑  נשים: עוד תבוסה לאריאל, 32:0 מול אס"א, באתר וואלה!‏, 12 בפברואר 2004
3. ↑  אליק מרגלית, ‏שכונה על סטרואידים: "גולסטאריות" העונה החדשה, בעיתון מקור ראשון, 11 בדצמבר 2019
**אֵנינֶה מארי מֵגְדָלֶנֶה פְרֱלִיך** (בדנית: **Anine Marie Magdalene Frølich** ‏ 13 במרץ 1762 - 6 בנובמבר 1784) הייתה בלרינה דנית, אחת מרקדניות הבלט המקצועיות הראשונות שהיו ילידות דנמרק והכוכבת המקומית הראשונית בבלט המלכותי הדני. אנינה פרליך הייתה אולי הדמות העיקרית בהופעת הבלט הקלאסי כצורת אמנות ייחודית בדנמרק.

ביוגרפיה
--------

פרליך נולדה בקופנהגן, והתקבלה כתלמידה לבית הספר לבלט של תיאטרון החצר, "הופתיאטר", ב-1771. תיאטרון החצר נוסד בשנת 1767 בארמון כריסטיאנסבורג בידי פייר לורן מלהקת התיאטרון הצרפתית שפעלה שם: הוא התמזג עם התיאטרון המלכותי הדני לאחר פיטורי הלהקה הצרפתית בעונת 1772–1773.

בתקופה זו, ביצוע של בלט על ידי רקדנים מקומיים בדנמרק היה בגדר חידוש. בתיאטרון המלכותי הדני הופיעו רקדנים מקומיים רק מעונת 1758–1759, שהייתה לעונת הבכורה של מארי בארך וקרל וילהלם בארך

פרליך הופיעה לראשונה ב-1773 ונחלה הצלחה מיידית הודות ליופייה יוצא הדופן, כישוריה הטכניים והטכניקה הדרמטית שלה, שייחדה אותה בהשוואה לגינונים הפורמליים והצפידים יותר, שהיו מקובלים על רוב הרקדניות בנות זמנה.

משנת 1775, פעלה פרליך בהשראתו של הרקדן האיטלקי וינצ'נצו גליאוטי. לאחר שהתמנה למנהל הבלט של תיאטרון החצר, הכניס גליאוטי שינויים מפליגים בבלט הדני וחולל התלהבות חדשה לאמנות בקרב הקהל. עד אז, היה הבלט הדני מופשט ומשולל דרמה, פורמלי ומאולץ. גליאוטי הביא את רעיון הבלט כאמנות דרמטית לדנמרק, והוא שעיצב את פרליך ככוכבת, להציג באמצעותה את הכוריאוגרפיה החדשנית שלו. ריקודה העשיר בהבעה הלם להפליא את סגנון הבלט החדש בהדרכתו. בהנהגתו הייתה לבלרינה הראשונה במעלה של הבלט הדני. אחד מתפקידיה המפורסמים ביותר היה בבלט Den forlodte Dido בשנת 1777.

פרליך וגליאוטי גם היו לנאהבים, אבל הקשר כשל. מותשת מדרישותיה הפיזיות של אמנותה, לקתה פרליך בבריאותה, שהידרדרה במהירות. ב-1784 התמוטטה בשעת הופעה ונלקחה הביתה. היא מתה זמן קצר לאחר מכן בקופנהגן.

הערות שוליים
------------

1. ↑  לקסיקון ביוגרפי דני, אנינה מארי מגדלנה פרליך
2. ↑  קתרין קרזון, ביוגרפיה קצרה של אנינה פרליך
3. ↑  קרזון, שם
4. ↑  קרזון, שם
5. ↑  קרזון, שם
הרב **מאיר קַרֶלִיץ** (תרל"ה, 1875 - ט"ו באדר תשט"ו, מרץ 1955) היה רבה של לכוביץ', מראשי ועד הישיבות בפולין ובארץ ישראל, ממייסדי החינוך העצמאי וחבר מועצת גדולי התורה. אחיו הבכור של החזון איש.

קורות חיים
----------

נולד לרב שמריהו יוסף קרליץ, רב בעיירה קוסובה שבפלך הורדנה (רוסיה הלבנה), בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס). אמו ראשה לאה הייתה בתו של הרב שאול קצנלנבוגן, רבה של קוסובה ולאחר מכן רבה של קוברין. בצעירותו למד בסמרגון, יחד עם קבוצת תלמידים מישיבת וולוז'ין שנסגרה באותה תקופה. באמצע שנות ה-90 של המאה ה-19 נישא למרים, בתו של הרב שלמה הכהן, בעל ה"חשק שלמה", זקן רבני וילנה. במשך מספר שנים התגורר בווילנה והקים בה ישיבה. לאחר פטירת חותנו התמנה כמו"ץ שם. בתקופה זו היה פעיל בתנועת המזרחי, ודרש מטעמה בוילנה. כעבור מספר שנים התמנה כרבה של העיירה לכוביץ' שבמחוז ברסט (כיום בבלארוס). 

היה מקורב לחפץ חיים ולרב חיים עוזר גרודזנסקי, וסייע להם בהקמת ועד הישיבות בפולין.

ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה עלה לארץ ישראל והתגורר בירושלים. היה ממייסדי ועד הישיבות בארץ ישראל וממניחי היסוד של החינוך העצמאי. שימש חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל. 

שימש כרבה של מפלגת פועלי אגודת ישראל. בשנת תשי"א (1951) התפטר מתפקידו בנימוק שאנשי המפלגה אינם שומעים "לדבריו, לעצתו ולפסקיו", אולם כמה חודשים לאחר מכן חזר לשמש בתפקיד והורה לחברי פא"י להצביע לרשימתה בבחירות לכנסת השנייה. 

בסוף ימיו עבר לגור בבני ברק. נקבר בסמוך לאחיו החזון איש, בבית הקברות שומרי שבת. לאחר פטירתו הוקמה על שמו ישיבת בית מאיר בבני ברק, על ידי חתנו, הרב זלמן רוטברג.

משפחתו
------

* בנו הרב שלמה שמשון קרליץ היה אב"ד פתח תקווה
* בנו הרב חיים שאול קרליץ היה אב"ד שארית ישראל
* בנו הרב שמריהו יוסף קרליץ, ממייסדי וראשי כולל חזון איש בבני ברק, חתנו של הרב שמואל וינטרוב, ראש ישיבת בית יוסף בפינסק.
* חתנו הרב אליעזר אלפא (פטשניק) היה רבה של שכונת כרמיה בחיפה.
* חתנו הרב זלמן רוטברג, היה ראש ישיבת בית מאיר וחבר מועצת גדולי התורה של דגל התורה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  בנימין בראון, ‏'ראוי להמחזיקים בתורת ה' לדעת את גדוליה באופיים האמיתי', **המעין** חנוכה תשע"ב; וראו המסמכים במשפחת החזו"א בפורום 'אוצר החכמה'.
2. ↑  מתוך מכתב ההתפטרות, טבת תשי"א: "השקפתנו" חלק א, פרק: תנועת פא"י.
3. ↑  חיים שלם, אי של אפשר, ירושלים תשע"ג, עמ' 345

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007508138505171

 |
**הפצצת גרניקה** הייתה הפצצה אווירית של חיל האוויר הגרמני והאיטלקי על העיר הבסקית גרניקה שבספרד. המתקפה התרחשה ב-26 באפריל 1937 בזמן מלחמת האזרחים בספרד, וגרמה להרס רב ולטבח באזרחים. הממשלה הבסקית דווחה על 1,654 איש שנהרגו, אך קיימות גם הערכות שמדובר על מאות הרוגים. ההפצצה היא הנושא של יצירה מפורסמת של הצייר פבלו פיקאסו, גרניקה.

לפני ההפצצה
-----------

### מצב הכוחות במלחמת האזרחים

גרניקה הייתה באופן היסטורי מרכז חשוב של האוכלוסייה הבסקית. ההנהגה הבסקית התכנסה באופן מסורתי תחת עץ אלון עתיק בעיר. בתקופה שלפני ההפצצה, הכוחות הלאומניים בפיקודו של פרנקו התקדמו לתוך שטחים בשליטת הממשלה הרפובליקנית. הממשלה הבסקית, שהורכבה מלאומנים בסקים ומאנשי שמאל, הגנה על מחוז ביסקאי בו נמצאת גרניקה, מפני הלאומנים, בעזרת הצבא הבסקי. באותו זמן, העיר גרניקה עמדה בין הכוחות הלאומניים לבין העיר בילבאו, שכיבושה נחשב בעיני הלאומנים למפתח לניצחון בצפון ספרד. גרניקה הייתה גם נתיב נסיגה עבור הכוחות הרפובליקניים מצפון-מזרח ביסקאי.

### יום השוק

יום שני, בו התרחשה ההפצצה, היה באופן מסורתי יום שוק בגרניקה. יום השוק ריכז בעיר מספר רב של תושבים מהעיר ומסביבתה.

### הפצצות טרור גרמניות

הפצצות טרור גרמניות קודמות כללו את הפצצת מדריד, ואת הפצצת הפליטים שנמלטו ממאלגה. ההפצצות הגרמניות במלחמת האזרחים בספרד הונעו משתי מטרות:

1. סיוע לכוחות הפשיסטיים הספרדים ומאבק בקומוניסטים שתמכו בשלטון הרפובליקני
2. ניסוי של אסטרטגיות הפצצה, ואימון חיל האוויר לקראת מלחמת העולם השנייה

המתקפה
------

המתקפה בוצעה בידי יחידת לגיון הקונדור של הלופטוואפה, שהייתה תחת פיקודם של הכוחות הלאומניים, ובידי מטוסים איטלקיים. השתתפו בה 21 מפציצים גרמניים ו3 מפציצים איטלקיים, שהשתמשו בפצצות במשקל 250 ו50 ק"ג, וכן בפצצות תבערה. בסך הכל הוטלו על העיר פצצות במשקל 22 טון.

ההפצצה החלה בשעה 16:30, ונמשכה גלים גלים, עד השעה 18:45. מלבד העיר עצמה הופצצו גם הדרכים שסבבו אותה שהיו מלאות בפליטים שנמלטו מהעיר.

תוצאות ההפצצה
-------------

ההפצצה השמידה כליל שלשה רבעים מהמבנים בעיר, ובנינים רבים נוספים נפגעו. מספר ההרוגים שנוי במחלוקת. הממשלה הבסקית דיווחה על 1,654 הרוגים. עד שנות השבעים מקובל היה לחשוב שהיו מעל 1,000 הרוגים, אך בשנים האחרונות מקובלים מספרים נמוכים מכך, של כמה מאות בודדות. ארכיונים רוסים שנחשפו גילו דיווח מ-1 במאי 1937, על 800 הרוגים. מספר זה לא כולל גופות שנמצאו מאוחר יותר בין ההריסות, או פצועים שמתו בהמשך מפצעיהם.

ימים ספורים לאחר המתקפה כוחות לאומניים כבשו את העיר ללא התנגדות משמעותית.

התגובות להפצצה
--------------

גרניקה הפכה לסמל לסבל של אזרחים מהמלחמה. העיתונות העולמית סיקרה בהרחבה את הטבח באזרחים ואת החרבת העיר, ודעת הקהל בעולם זועזעה מהאירוע. הצייר פבלו פיקאסו יצר את הציור **גרניקה** כתגובה לאירוע. הציור עצמו מוצג היום במוזאון הלאומי לאומנות במדריד, ועותק שלו מוצג על קיר של בניין האומות המאוחדות בכניסה לחדר מועצת הביטחון, כזיכרון למוראות המלחמה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הפצצת גרניקה** בוויקישיתוף
* גרניקה (ספרד), היסטוריה, הפצצה, 1937, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  אבנר שפירא, לידיעת סגן הרמטכ"ל: ספרים חדשים על "תהליכים שהתרחשו באירופה", באתר הארץ, 6 ביוני 2016
2. ↑  Guernica, 1937 by Pablo Picasso

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007532290705171
* LCCN: sh97004886

 |
**עבדאללה רימאוי** (בערבית: **عبدالله الريماوي**; נולד ב-1920) היה פוליטיקאי ירדני סוציאליסטי ומנהיג מפלגת הבעת' במדינה. הוגלה מירדן בעקבות ניסיון ההפיכה כנגד המלך חוסיין, "קשר זרקא", באפריל 1957.

ביוגרפיה
--------

עבדאללה רימאוי נולד בשנת 1920 בבית רימה שליד רמאללה בארץ ישראל המנדטורית. הוא למד מתמטיקה ומדעי הטבע באוניברסיטה האמריקנית בביירות ולאחר מכן לימד בשכם. בתום מלחמת העצמאות קרא בגלוי כנגד הסכמי שביתת הנשק בין ישראל לירדן ובעקבות זאת הושם במעצר לתקופת מה. לאחר מכן פעל לחזק את מפלגת הבעת', אף שפעילותה נאסרה בממלכה באותה תקופה. בשנת 1950 נבחר לראשונה לפרלמנט של ירדן כנציג עצמאי מהגדה המערבית.

בבחירות באוקטובר 1956 מפלגת הבעת' הירדנית זכתה ב-2 מנדטים. מנהיג המפלגה הלאומית הסוציאליסטית סולימאן א-נאבולסי צירף את הבעת' לקואליציה, ורימאוי מונה לשר בלי תיק במשרד החוץ הירדני (א-נאבולסי שימש כשר החוץ באופן רשמי). רימאוי נודע כאחד ממתנגדי המשטר החריפים בירדן וקרא בגלוי לאיחודה הפוליטי עם סוריה בשם האחדות הלאומית הערבית. דיווחים אחדים טוענים כי רימאוי היה נוסע בשעות הלילה לדמשק וחוזר עם מזוודות מלאות מזומנים לצורך חלוקת שוחד. בזמן כהונתו רימאוי הנהיג מדיניות אנטי-מערבית, כאשר הוא שואף להתקרב לגוש הקומוניסטי ולקבוצת המדינות הבלתי-מזדהות. בינואר 1957 חיזק את הקשרים עם מדינות ערב, ובמרץ ביטל את ההסכם האנגלו-ירדני משנת 1948.

באפריל 1957 רימאוי היה מהפוליטיקאים שהובילו את כינון הקשרים עם ברית המועצות ועם סין. אירוע זה, וההסלמה שבעקבותיו, הובילו לניסיון ההפיכה נגד חוסיין בהמשך אותו חודש. המלך דרש שלא לכונן קשרים עם הסובייטים וא-נאבולסי סירב. המלך דרש את התפטרות הממשלה, שנענתה לכך מתוך האמונה בכוחה הפוליטי. ב-13 באפריל, בשיתוף שיזם רימאוי עם מפקד הלגיון הירדני עלי אבו נוואר, בוצע ניסיון הפיכה כנגד חוסיין בבסיס זרקא שמצפון לבירה עמאן. הניסיון נכשל בגלל חוסר אחידות בשורות הצבא. בסופו של הקשר הושבה ממשלה שמרנית על חשבון א-נאבולסי והרמטכ"ל הודח. רימאווי הוגלה לדמשק, וביולי נפתח משפטו (שלא בפניו) ביחד עם 20 קצינים אחרים בעוון תכנון התנקשות במלך.

מדמשק המשיך רימאוי לפעול ביחד עם הרמטכ"ל לשעבר עלי אבו נוואר כנגד המשטר בירדן. בשנת 1959 עמדו השניים מאחורי ניסיון התנקשות במלך חוסיין שכשל, ובעקבותיו נידונו פעם נוספת שלא בפניהם לתקופות מאסר. באוגוסט 1960 הצליחו להתנקש בחייו של ראש ממשלת ירדן היזאע אל-מג'אלי במשרדו שבעמאן. בשנת 1971 קיבל חנינה מהמלך חוסיין והורשה לשוב לירדן.

לקריאה נוספת
------------

* יוסף נבו, **ירדן: החיפוש אחר זהות**, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ה, עמודים 76–90.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אבי שליים, **המלך חוסיין: ביוגרפיה פוליטית**, עמ' 111
2. ↑  אבי שליים, **המלך חוסיין: ביוגרפיה פוליטית**, עמ' 123
3. ↑  יוסף נבו, **ירדן: החיפוש אחר זהות**, עמ' 77
4. ↑  יוסף נבו, **ירדן: החיפוש אחר זהות**, עמ' 84
5. ↑  יוסף נבו, **ירדן: החיפוש אחר זהות**, עמ' 103-104

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: nr94020009
* VIAF: 172798533
* WorldCat: viaf-172798533

 |
שוטר צבאי בריטי צופה על חומת ברלין. 1984.
**המשטרה הצבאית המלכותית** (באנגלית: **Royal Military Police** או בראשי תיבות: **RMP**) היא יחידת ז'נדרמריה בריטית הכפופה למשרד ההגנה הבריטי. היא משמשת הן כיחידת משטרה אזרחית והן כמשטרה הצבאית של הכוחות המזוינים של הממלכה המאוחדת. אחראי על עבודות השיטור של אנשי שירות הצבא ועל מתן נוכחות משטרתית צבאית הן בבריטניה והן בזמן שאנשי שירות פרוסים מעבר לים למבצעים ותרגילים. השוטרים ידועים לעיתים קרובות בשם "כובעים אדומים" בגלל כיסויי הארגמן על כובעיהם והכומתות בצבע ארגמן.

היסטוריה
--------

המשטרה הצבאית המלכותית החלה עוד במאה ה-13, אך רק בשנת 1877 הוקם חיל סדיר של משטרה צבאית עם הקמת משטרת הפרשים הצבאית (Military Mounted Police), שבעקבותיה הגיעה המשטרה הצבאית הרגלית (Military Foot Police) בשנת 1885. למרות היותם גופים עצמאיים הם פעלו יחד ובשנת 1926, הם אוחדו במלואם כדי ליצור את חילות המשטרה הצבאית (Corps of Military Police, CMP). כהוקרה על שירותם במלחמת העולם השנייה, הם הפכו לקורפוס של המשטרה הצבאית המלכותית ב-28 בנובמבר 1946.

בשנת 1992 אורגנה המשטרה כאגף עצמאי במשרד ההגנה הכולל גם את המשטרה הצבאית של הצי המלכותי, המשטרה הצבאית של חיל האוויר המלכותי, המשטרה הצבאית של חיל הנחתים המלכותי והמשטרה הצבאית של צבא היבשה. זהו הגוף העיקרי לסיכול ריגול צבאי ולחקירת פשעים בכוחות המזוינים באמצעות האגף לחקירות מיוחדות.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
*

ראו גם
------

* חיל המשטרה הצבאית
* המשטרה הצבאית המלכותית
* המשטרה הצבאית של גרמניה
* המשטרה הצבאית של ברזיל
* שירות אכיפת החוק הצבאי (אוקראינה)
* המשטרה הצבאית של ארצות הברית
* המשטרה הצבאית של רוסיה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המשטרה הצבאית המלכותית** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של המשטרה הצבאית המלכותית

הערות שוליים
------------

1. ↑  History of the Royal Military Police and its Antecedents, rhqrmp.org

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0004 0623 4561

 |
**אנה קריסטינה גאסטייר** (באנגלית: **Ana Kristina Gasteyer**; נולדה ב-4 במאי 1967) היא שחקנית, קומיקאית ומוזיקאית אמריקאית.

ביוגרפיה
--------

גאסטייר נולדה בוושינגטון די. סי. שבארצות הברית, למשפחה מרקע נוצרי. אמה מריאנה רומל-גאסטייר היא אמנית, בעלת שורשים רומנים ויוונים, ואביה פיל גאסטייר שדלן שמכהן גם כראש עיר של העיירה קוראלס שבניו מקסיקו.

לאחר התיכון היא למדה באוניברסיטת נורת'ווסטרן.

קריירה
------

ב-1996 הצטרפה לצוות תוכנית המערכונים "סאטרדיי נייט לייב" ובין חיקוייה הידועים בתוכנית נמנים אלו של מרתה סטיוארט וסלין דיון, ב-1998 שיחקה עובדת סוציאלית בפרק של חוק וסדר.

ב-2004 הופיעה במחזה אופרה בגרוש בברודוויי ובאותה שנה שיחקה את אמה של דמותה של לינדזי לוהן בסרט "ילדות רעות".

ב-2005 שיחקה במחזה מרשעת שהועלה בשיקגו. היא שיחקה שופטת בשלושה פרקים של הסדרה האישה הטובה, ב-2008 שיחקה בסרט "הנשים" בכיכובן של מג ראיין ואווה מנדז. ב-2009 שיחקה בסרט העצמאי "להעז", בכיכובה של אמי רוסום.

בשנת 2011 החלה לשחק בסיטקום של ABC "פרברי הגיהנום", בתפקיד שילה שיי, תפקיד אותו גילמה למשך 3 עונות עד לסיום שידור הסדרה ב-2014. בשנת 2012 שיחקה בסרט הקומדיה "רובוט ופרנק" לצד סוזן סרנדון.

בשנת 2015 התארחה בסדרת הקומית של רשת Hulu, "אנשים קשים", ושיחקה בסרט "פול בלארט 2: נשאר בווגאס" בכיכובו של קווין ג'יימס. בשנת 2016 החלה לשחק בקומדיה "ליידי דינמייט" בין התפקידים הראשיים. ב-2019 שיחקה לצד איימי פולר ומאיה רודולף בקומדיה "טיול לנאפה" מבית נטפליקס. ושיחקה בסדרה "עושה בית ספר", המהווה ספין אוף ל"הגולדברגים". בשנת 2020 החלה לדבב בסדרת האנימציה "דנקנוויל" ברשת FOX, את ג'נין.

בשנת 2019, הוציאה את אלבום האולפן השני שלה "Sugar & Booze", לכבוד חג המולד.

בשנת 2021 החלה לשחק בתפקיד הראשי בסיטקום "*American Auto*" ברשת NBC, בתפקיד של קתרין הסטינגס, מנכ"לית חדשה של חברת מכוניות.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של אנה גאסטייר

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנה גאסטייר** בוויקישיתוף
* אנה גאסטייר, ברשת החברתית פייסבוק
* אנה גאסטייר, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* אנה גאסטייר, ברשת החברתית אינסטגרם
* אנה גאסטייר, סרטונים בערוץ היוטיוב
* אנה גאסטייר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* אנה גאסטייר, באתר AllMovie (באנגלית)
* אנה גאסטייר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* אנה גאסטייר, באתר AllMusic (באנגלית)
* אנה גאסטייר, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* אנה גאסטייר, באתר Discogs (באנגלית)
* אנה גאסטייר, באתר Songkick (באנגלית)
* אנה גאסטייר, באתר בילבורד (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Maureen Lee Lenker October 11, 2019 at 10:00 AM EDT, Exclusive: Listen to Ana Gasteyer and Maya Rudolph's cheeky Christmas song 'Secret Santa', EW.com (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007339509605171
* ISNI: 0000 0000 5387 9582
* LCCN: no2004073888
* MusicBrainz: 7cdeb911-b65a-42cb-a280-55449e72f3a8
* VIAF: 48943228
* WorldCat: lccn-no2004073888

 |
**הוגו פון הברמן** (בגרמנית: **Hugo Freiherr von Habermann**‏; 14 ביוני 1849 – 27 בפברואר 1929) היה צייר ושרטט גרמני. לפעמים מכנים אותו "הזקן" כדי להבדיל אותו ואחיינו באותו השם, שהיה גם צייר.

קורות חיים
----------

הברמן נולד בדילינגן, בנו של פיליפ, פרייהר פון הברמן, מנישואיו לפאולין, הרוזנת לוטרום פון ארטינגן. בשנת 1858 עברה המשפחה למינכן, שם למד בבתי ספר יוקרתיים ועבר שיעורים ראשונים באמנות. בשנת 1868 החל ללמוד משפטים, אך לא התלהב מקריירה משפטית.

בשנת 1870 הוא שירת כקצין צבא במלחמת צרפת-פרוסיה, אך למרות הסחת הדעת הזו הצליח לייצר את ציורו הראשון בנושא "רות ובועז". בשנה שלאחר מכן הוא מונה לפקח על האמנים שציירו דיוקנאות של שבויי המלחמה באינגולשטאט. אז הוא החליט לוותר על לימודי המשפטים ולהיות צייר.

כאשר הברמן חזר למינכן, הוא לקח כמה שיעורים מקדימים מהרמן שניידר (1847-1918) ואז נכנס לאקדמיה לאמנויות יפות. בשנת 1874 התקבל לכיתת אמן של קארל פון פילוטי. תערוכתו הראשונה התקיימה ארבע שנים אחר כך. הוא סיים את לימודיו בשנת 1879 ופתח סטודיו משלו.

יחד עם ברונו פיגליין ופריץ פון אוהדה, הוא פתח בית ספר פרטי לאמנות בשנת 1880. המקום משך מעט תלמידים ונסגר לאחר תקופה קצרה. באותה שנה הוא הצטרף לאלוטריה, ארגון לאמנים "מהפכניים" שיהווה ארגון מבשר של הזצסיון במינכן. בתערוכת האמנות הבינלאומית במינכן בשנת 1897 כינה אותו הנסיך יורש העצר מבוואריה, כפרופסור על ציורו "סלומה".

שנים מאוחרות
------------

בשנותיו המאוחרות יותר המתמחה בפורטרטים של נשים.

הברמן היה ממייסדי הזצסיון במינכן ונעשה הנשיא השני שלו. בשנת 1905 מונה לפרופסור מן המניין באקדמיה ובשנת 1909 מונה לחבר המסדר המקסימיליאני הבווארי למדע ואמנות. בתקופה זו הוא גילה את הצייר הספרדי אל גרקו, שהשפיע באופן מיידי וברור על סגנונו.

בשנת 1922 הוא התחתן עם הדוגמנית הוותיקה שלו, אולגה הס. שנתיים לאחר מכן פרש לגמלאות, ובשנה שלאחר מכן קיבל עיטור אזרחי מפאול פון הינדנבורג, נשיא גרמניה.

בריאותו החלה להידרדר בשנת 1928 והוא עבר להתגורר בסטודיו שלו והפך למתבודד עד למותו במינכן ב־27 בפברואר 1929.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הוגו פון הברמן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Literature by and about Hugo von Habermann, portal.dnb.de
2. 1 2  "Habermann, Hugo Freiherr von", daten.digitale-sammlungen.de

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 116350873
* ISNI: 0000 0000 6676 7416
* LCCN: nr95032582
* RKD: 35049
* ULAN: 500008506
* VIAF: 40127686
* WorldCat: lccn-nr95032582

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**מוחמד יוסף שראתחה** (ערבית: **محمد شراتحة**; נולד ב-1957) הוא פעיל טרור בארגון חמאס. בזמן האינתיפאדה הראשונה היה מפקד "חוליה 101" של חמאס שהייתה אחראית לביצוע פיגועים נגד ישראל. תחת פיקודו יצאו חוליות טרור שהיו אחראיות לרצח אבי סספורטס ואילן סעדון בראשית 1989. שראתחה נעצר ונידון למאסר עולם, אך שוחרר בעסקת שליט באוקטובר 2011.

ביוגרפיה
--------

שראתחה נולד במחנה הפליטים ג'באליה שברצועת עזה בשנת 1957. משפחתו הייתה במקורה מבאר שבע, וברחה לעזה במהלך מלחמת העצמאות. הוא עבד כמאבטח באוניברסיטה האסלאמית בעזה, שאנשי האחים המוסלמים בהנהגת השייח' אחמד יאסין השתלטו עליה בשנת 1982.

בשנת 1983 הצטרף שראתחה לארגון טרור שהקים יאסין בשם אל-מוג'אהדון אל-פלסטיניון, שמטרתו הייתה פעילות ג'יהאד נגד ישראל. הארגון נחשף בידי השב"כ בשנת 1984, ושראתחה נעצר באשמת החזקת נשק וחבירה לארגון טרור. בגלל מעורבותו בפעילות הארגון הוא נידון למאסר של שנתיים. בתקופת שהותו בכלא הכיר את סלאח שחאדה, שלימים גייס אותו לזרוע הצבאית של חמאס.

לאחר שחרורו חזר לרצועת עזה. במרץ 1987 הקים יאסין ארגון טרור חדש ומינה את סלאח שחאדה לעמוד בראשו. שחאדה גייס את שראתחה לשורות הארגון החדש ביוני 1987, והורה לו להקים חוליית מבצעים שמטרתה לבצע פיגועי טרור נגד מטרות ישראליות. יחידה זו, שכונתה בשם הקוד "חוליה 101", החלה לפעול בהנהגתו של שראתחה עם פרוץ האינתיפאדה הראשונה בדצמבר 1987. בשנת 1988 ביצעה החוליה שני פיגועי ירי בתוך רצועת עזה. באותה שנה גייס שראתחה לחוליה מספר לוחמים אותם אימן בנשק, בהם עבד רבו אבו חוסא, מוחמד נסאר ומחמוד אל-מבחוח.

בראשית 1989 החליט שראתחה כי יש צורך להגביר את פעילות החוליה, והורה לנסאר ולמבחוח לבצע חטיפה של חיילים ישראלים. בעזרת כלי נשק וכלי רכב שסיפק להם שראתחה, השניים חטפו ורצחו את סמל אבי סספורטס ב-16 בפברואר 1989, ושלושה חודשים לאחר מכן, ב-3 במאי, חטפו ורצחו את רב"ט אילן סעדון. רצח שני החיילים הוביל לגל מעצרים נרחב של השב"כ ברצועת עזה, במהלכו נעצרו כ-250 פעילי חמאס ובהם גם שראתחה. בחקירתו הודה בפיקוד על "חוליה 101" וסירב להביע חרטה על המעשה. עקב זאת, באוקטובר 1991 נידון לשלושה מאסרי עולם ולעוד 30 שנות מאסר בפועל. שראתחה סירב לגלות את מקום קבורתו של אילן סעדון, שהתגלה לבסוף רק בשנת 1996 במהלך חפירות.

שראתחה המשיך לעסוק בפעילות טרור גם מתוך הכלא. ביולי 1998 תכנן ביחד עם מספר אסירים נוספים תוכנית חטיפה של חייל ישראלי והברחתו לסיני. אחיו של שראתחה, עבד אל-עזיז, היה אמור לשמש כאיש הקשר בין האסירים לבין הנהגת חמאס ברצועה. אולם, עבד אל-עזיז נעצר במסוף רפיח ותוכנית החטיפה נחשפה. בעקבות זאת, נשפט שראתחה פעם נוספת ונידון ל-25 שנות מאסר נוספות.

שראתחה שוחרר מהכלא ב-18 באוקטובר 2011, במסגרת עסקת שליט, ושב לרצועת עזה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  גיא אביעד, **לקסיקון חמאס**, עמ' 249.
2. 1 2 3  גיא אביעד, **לקסיקון חמאס**, עמ' 250.
3. 1 2  נענע10 - רוצח סעדון וסספורטס ששוחרר: אני לא מתחרט - חדשות