recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**הנמל התת-ימי בקיסריה** הוא הנמל הקדום ביותר שנתגלה מימי האימפריה הרומית, אשר היה הגדול והמודרני ביותר בזמנו[דרוש מקור]. את הנמל בנה הורדוס, והעיר קיסריה נבנתה סביבו. מלבד היותו מרשים ומפואר במיוחד באותם ימים, הוא שימש כמענה לצורך ממשי להשתלב בסחר התבואות בין רומא לאלכסנדריה, ששימשה אסם התבואות של האימפריה. הנמל, שהיה הנמל המלאכותי הראשון בעולם שנבנה על חופים חוליים,[דרוש מקור] שרד 100 שנים בלבד, ועל מנת לראות את שרידיו יש לצלול במעמקי נמל קיסריה. נמל קיסריה של ימינו הוא נמל צלבני קטן שהיה בשימוש במאות ה-11 וה-12.

רקע
---

בשנת 31 לפנה"ס קיבל הורדוס את היישוב, יחד עם כל חופה של ארץ ישראל, מהקיסר הרומי אוגוסטוס לאחר שהאחרון ניצח בקרב אקטיום. בתגובה על שי זה, העיר שנבנתה מאוחר יותר (בין השנים 10-22 לפנה"ס) נקראה קיסריה על שמו של אוגוסטוס. את נמלה של קיסריה הימית (מריטימה), החל המלך הורדוס לבנות לפני הקמת העיר. הנמל היה נמל המזחים הראשון במזרח התיכון, ומיקומו נבחר בשל הסמיכות לאזורים חקלאיים ודרכי גישה נוחות. המניע לבנייתו היה אסטרטגי כלכלי, מלבד הפגנת העוצמה והשגת ההשפעה הפוליטית המלווים את קיומו של נמל מפואר בתקופה בה נמלי החוף התבססו על מעגנים טבעיים. הנמל אפשר עגינה של לפחות 100 ספינות גדולות, המזחים הושקעו בים על גבי דוברות מעץ, ולצדם נבנו גם מגדלור ושוברי גלים. שובר הגלים היה באורך 600–700 מטר. רוב המסחר שהיה נהוג בנמל היה של תבלינים (שכללו גם חומרי שימור וריפוי, קוסמטיקה וצבע), טקסטילים יקרים ואבני חן בשל ביקוש הולך וגובר ברחבי האימפריה הרומית מאז שלטונו של אוגוסטוס קיסר. תהליך בניית הנמל המלאכותי המפואר, על חופיה החוליים של קיסריה, וכן בניית העיר נערך במשך 12 שנים, ובתומן (2-10 לפנה"ס) הסתיימה בנייתם. העיר והנמל הפכו תוך זמן קצר למרכז הכלכלי והפוליטי של הארץ.

בימים ההם השיט היה שיט חופים וספינות ששטו ממצרים ליוון לא חצו את הים התיכון אלא שטו לאורך החופים ועגנו במפרצים טבעיים או בפתחי נחלים. לאורך חופי ארץ ישראל לא היה נמל משמעותי מכיוון שהחופים חוליים. ממזרח לנמל הוקמו גם מחסנים רבים לסחורות היצוא והיבוא; שרידי מחסנים אלו נמצאים כיום (בשנת 2017) מול הנמל, מזרחה, בתוך העיר הצלבנית. מעל למחסנים יצר האדריכל משטח נרחב, ועליו נבנו המקדשים לאוגוסטוס ולאלילה רומא. כמו כן נבנו בנמל אכסניות ליורדי ים.

גילוי הנמל העתיק
----------------

מיקומו של הנמל התת-ימי העתיק נשכח עד לגילויו בשנת 1960. החפירות התת-ימיות נערכו בעיקר בין השנים 1975–2004 מטעם המרכז ללימודי ים באוניברסיטת חיפה בהובלת פרופסור אבנר רבן. זהו הנמל הקדום ביותר שנתגלה, אשר נעשה בו שימוש בהמלצות ההנדסיות של ויטרוביוס, מהנדס רומי בן-דורו של הורדוס. בכך היה לנמל המלאכותי הראשון בהיסטוריה, הגדול והמודרני ביותר ברחבי האימפריה הרומית בזמנו.

קישורים חיצוניים
----------------

* קטע קול רן לוי, תעלומת הנמל העתיק של קיסריה, באתר "עושים היסטוריה" (שידור של הפודקאסט וטקסט מלא שלו)
* שי שמש, אוצר רומי תת-ימי נדיר בן כ-1,600 שנה התגלה בקיסריה, באתר מדע גדול, בקטנה, 17 במאי 2016

הערות שוליים
------------

1. ↑  עורכי רשות הטבע, עיר הנמל האדירה שבנה המלך הורדוס, באתר רשות הטבע והגנים
2. ↑  עורכי מטח, גן לאומי קיסריה, באתר מטח
3. ↑  Traveling Israel, קיסריה (ארכיון)
הרב **גדעון לנגמן** (נולד ב-1941) הוא רב, איש חינוך ואיש ציבור ישראלי.

ביוגרפיה
--------

הרב גדעון לנגמן נולד בבני ברק. בשנת 1960 החל ללמוד בישיבת חברון בירושלים. בשנת 1963 קיבל הסמכה לרבנות. עם סיום לימודיו החל ללמד בתיכון האזורי בקרית חינוך עזתה. היה מורה, סגן מנהל ומנהל התיכון. לאחר מכן מונה למפקח על החינוך הדתי של מחוז דרום במשרד החינוך. בשנת 1974 מונה לסגן ראש המועצה בנתיבות, בנוסף היה גם חבר המועצה הדתית. בשנים 1977–2003 ניהל את בית הספר העל-יסודי אווילנה דה-רוטשילד בירושלים. בשנת 2003 יצא לגמלאות.

לנגמן החל מתנדב מצעירותו בארגונים רבים בהם; מגן דוד אדום, המשמר האזרחי, צה"ל, זק"א וחברה קדישא קהילת ירושלים.
לנגמן ייסד בנתיבות את בסיס המשמר האזרחי והיה מפקדה. לאחר חזרתו לירושלים המשיך להתנדב במשך 33 שנים והגיע עד דרגת ניצב-משנה מיוחד. בשנת ה'תשמ"ז הוענק לו אות הנשיא למתנדב על פעילותו.
במקביל הקים את תחנה מגן דוד אדום בנתיבות וניהל אותה בהתנדבות. לאחר חזרתו לירושלים המשיך בהתנדבותו והיה לחבר הנהלת הסניף במקביל להיותו כונן. לנגמן הוא המתנדב הוותיק ביותר במגן דוד אדום ודרגתו היא רב-מתן בכיר, הדרגה הגבוהה ביותר שמתנדב יכול להגיע אליה.

לנגמן שירת במילואים בחטיבת הזקן (חטיבה 8). במלחמת ששת הימים לחם בגזרת צפון רמת הגולן כחובש קרבי בפלחה"ן. במהלך הקרבות לנגמן הציל את חייו של סגן מפקד הפלוגה שנפצע קשה. בהמשך מונה לתפקיד רב חטיבה 8. בשנת 2017 השתתף בשחזור הקרב של שחרור רמת הגולן ובמסדר הסיום במפקדה בקוניטרה שנערך על ידי חטיבה 8 לרגל 50 שנה למלחמה. לנגמן שירת 51 שנים במילואים והשתחרר בדרגת סגן אלוף.

פרסים
-----

* אות הנשיא למתנדב (ה'תשמ"ז)
* עיטור יקיר ירושלים לשנת ה'תשע"א (2011)
* פרס חינוך
* פרס מפעל חיים מצה"ל לשנת עבודה 2016

קישורים חיצוניים
----------------

* גדעון לנגמן בתוכנית ערב חדש בערוץ הראשון, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  צו המועצות המקומיות (ב), תשי׳יג-1953 הודעה בדבר בחירת סגני ראש מועצה
2. ↑  "השיריונר בן ה-73 לא מפספס אף אימון: "מסרבים לשחרר אותי"". אורכב מ-המקור ב-2018-02-10. נבדק ב-2018-02-09.
3. ↑  הרב גדעון לנגמן, באתר האתר הרשמי של עיריית ירושלים
הרב יחיא אמסלםהרב **יחיא אמסלם** (ה'תרע"ב, 1912 - כ"ג בחשון ה'תשס"ו, 2005) היה דיין באוראן, אב בית דין וממייסדי קהילת 'מחזיקי הדת' בפריז, פוסק ומחבר תורני.

ביוגרפיה
--------

נולד בשנת תרע"ב בעיר תאפילאלת שבמרוקו. בצעירותו עברה משפחתו לאוראן שבאלג'יריה, שם למד בישיבתו של הרב דוד הכהן סקלי, בעל שו"ת קריית חנה דוד, איתו המשיך לשמור על קשר קרוב לאורך שנים רבות. מבין חבריו בעיר נמנה הרב דוד אבן כליפא. בהמשך צירף הרב דוד הכהן סקלי את הרב יחיא להיות דיין בבית דינו.

בשנת תרצ"ח יצא לגייס כספים עבור בני קהילת מלייה לאחר שעברו פרעות וגזילת רכוש בשל מלחמת האזרחים בספרד, בברכתו של הרב יוסף משאש.

בסוף שנות החמישים, עבר להתגורר בפריז שבצרפת. בשל המצב הרוחני הקשה בעיר ובמדינה, יזם הרב אמסלם יחד עם שותפים את הקמת בית הדין 'מחזיקי הדת' בעיר, וכיהן כאב בית הדין.

כיהן בתפקידו עד שהוקמה הרבנות הראשית של פריז, אז התייתר תפקידו, והוא פרש ועבר לעסוק בעיקר בלימוד עצמאי והתכתבויות הלכתיות. בהמשך כיהן כרב הקהילה הספרדית בעיר.

בזמן מלחמת יום כיפורים תיקן תפילה לאומרה בבתי הכנסת בפריז, להצלחת כוחות צה"ל.

עמד בקשרים תורניים עם חכמי מרוקו, בהם כמה מרבני משפחת אבוחצירא, כדוגמת הבבא חאקי, איתו היה לו קשר ידידות קרוב, והלה הפציר בו שוב ושוב שיעלה ארצה מפריז, והרב ישראל אבוחצירא, ה'בבא סאלי'. וכן הרב יוסף משאש. וכן התכתב עם הרב דוד שלוש, רבה של נתניה.

חיבורו
------

* **מעשה חייא** - חידושים, דרשות ותשובות הלכתיות. יצא לאור בסיון תשס"ד, בעריכת הרב חיים אמסלם.

קישורים חיצוניים
----------------

* קברו, באתר עיר דוד

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: מכלל יופי עמ' קכז.
2. ↑  פתיחה מהרב חיים אמסלם לספר מעשה חייא.
3. ↑  **אוצר המכתבים - ב**, אלף רכ"ח.
4. ↑  **מעשה חייא, מכתבים בסוף הספר**, מכתב מ'בית דין צדק קהלת שומרי הדת בפריז'.
5. ↑  **מעשה חייא**, מכתבו של הרב מרדכי אלמליח.
6. ↑  **מעשה חייא**, מכתבים בסוף הספר.
7. ↑  **גאוני משפחת אביחצירא חלק ב**, עמ' 375-376
8. ↑  **קטלוג רפאלי - מכירה מקוונת 18**, עמ' 40
9. ↑  **מים חיים**, כרך ב, סימן רסח
10. ↑  **מעשה חייא**, עמ' 83.
תרשים הפטנט המקורי לרוכסן המודרני של סאנדבק, שהוגש בשנת 1917
**אוטו פרדריק גדעון סאנדבק** (**Sundbäck**; ‏24 באפריל 1880 - 21 ביוני 1954) היה ממציא אמריקאי ממוצא שוודי. ידוע בעיקר בזכות השיפורים שהמציא שהביאו לפיתוח הרוכסן.

ביוגרפיה
--------

נולד באודסטוגו בשוודיה, כבנם של אוטו יונאס מגנוסון, חקלאי אמיד, ואשתו כריסטינה קרולינה קלסדוטר. סאנדבק למד הנדסת מכונות בבית הספר הפוליטכני בבינגן בגרמניה וסיים את לימודיו בשנת 1903. בשנת 1905 היגר לארצות הברית, שם עבד בחברת "Westinghouse Electric" בפנסילבניה.

בשנת 1906 הועסק בחברת "Universal Fastener" בהובוקן שבניו ג'רזי. כישורי רישום טובים ונישואים עם אלווירה אהרונסון, בתו של אחראי הפרויקטים, הובילו את סאנדבק לתפקיד המעצב הראשי בחברה, והופקדה בידו המשימה לשפר את הרוכסן שפותח על ידי המהנדס האמריקאי וייטקומב ג'דסון. דגם זה התבסס על מערכת של לולאות ועיניים, ונטה להיפרד בקלות רבה מדי. ניסיונות הפיתוח הראשונים של סאנדבק, שעדיין התבססו על מערכת לולאות, לא היו משביעי רצון וסבלו מאותם פגמים של הדגם הראשון.

לאחר פטירת אשתו בשנת 1911, הקדיש את עצמו לחלוטין לעבודה על הרישומים, ועד חודש דצמבר 1913 מצא פתרון לבעיה של יציבות הסגר: מערכת המבוססת על מהדקים קפיציים במקום לולאות קטנות מצטלבות, שהממציא העניק לה את השם "Hookless Fastener N° 1" (אל-לולאה מס' 1). סאנדבק הגדיל את מספר המרכיבים הסוגרים מארבעה לאינץ' ל-10 או 11, ותכנן למוצר שתי שורות של שיניים אחת מול השנייה שהפכו למקשה אחת על ידי הסליידר, כדי להקל על ההתקנה.

בשנת 1914 שיפר סאנדבק את המצאתו בדגם חדש - "אל-לולאה מס' 2", שהוא למעשה אב טיפוס של הרוכסן המודרני. בדגם זה כל שן הכילה גומה בקצה התחתון וחרוט קטן בקצה העליון; רכיבים אלה, בצדדים מנוגדים, נסגרים זה על זה בזמן שהחלק המתכתי במרכז אוסף את שני הצדדים ביחד למרכז. מערכת כזו מבטיחה אחיזה טובה של שני הקצוות, ומאפשרת סגירה מושלמת. הדגם נרשם בשנת 1917 כפטנט מספר 1219881 במשרד הפטנטים בארצות הברית. באותה שנה החל חייט בניו יורק בשם סיימון וארי להשתמש במכשיר החדש לחגורה עם כיסים עבור מלחים אמריקאים, ונמכרו 24,000 רוכסנים. מאז שנות ה-30 ועד ימינו משמש הרוכסן כמרכיב חשוב בתעשיית הטקסטיל.

סאנדבק פיתח גם מכונות לייצור תעשייתי של הרוכסן שהמציא והפך לנשיא של חברה בשם "Lightning Fastener Company", שישבה בקנדה, ובמקביל המשיך להתגורר בארצות הברית ולהחזיק באזרחות אמריקאית. סאנדבק מת בשנת 1954 מהתקף לב בעיר מידוויל שבפנסילבניה, ונקבר בבית הקברות המקומי.

עוד בחייו קיבל סאנדבק את מדליית הזהב של האקדמיה המלכותית השוודית למדעי ההנדסה לשנת 1951. לאחר מותו, כאות הוקרה על תרומתו להמצאה, נכלל בהיכל התהילה הלאומי של הממציאים בארצות הברית. ב-24 באפריל 2012, לרגל יום השנה ה-132 להולדתו, הוקדש לו גוגל דודל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גדעון סאנדבק** בוויקישיתוף
* גדעון סאנדבק, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Inventing the 20th century: 100 inventions that shaped the world : from the airplane to the zipper, NYU Press.
2. ↑  *History of the Zipper* (Thomas Publishing Company). Thomasnet.com
3. ↑  Sundback in National Inventors Hall of Fame
**הקורפוס השמיני** (בגרמנית: **VIII. Armee-Korps** ) היה קורפוס בצבא הפרוסי ומאוחר יותר בצבא הקיסרות הגרמנית. הקורפוס לחם במלחמת אוסטריה–פרוסיה, מלחמת צרפת–פרוסיה ומלחמת העולם הראשונה ופורק ב-1919.

היסטוריה
--------

### מלחמת אוסטריה–פרוסיה

הקורפוס הוקם ב-21 ביוני 1815 וכמפקדו הראשון מונה אוגוסט ניידהרדט פון גנייזנאו. ב-1866 לחם הקורפוס במלחמת אוסטריה–פרוסיה תחת פיקוד קרל אברהרד הרווארת פון ביטנפלד. תחת פיקודו של ביטנפלד הוכפפו דיוויזיות נוספות ליצירת ארמיית האלבה. הקורפוס נע אל בוהמיה, וכבש את רומבורק וסלוקנוב ללא קרב. הוא הביס אות האוסטרים במספר קרבות, ונטל חלק חשוב בקרב קניגרץ שהכריע את המלחמה.

### מלחמת צרפת–פרוסיה

בין השנים 1870-1871 השתתף הקורפוס במלחמת צרפת–פרוסיה כחלק מהארמייה הראשונה בפיקוד קרל פרידריך פון שטיינמץ. הקורפוס השתתף בקרב גרבלוט, המצור על מץ, קרב האלו, קרב אמיין וקרב סן קוונטין. לאחר המלחמה הוצב הקורפוס במחוז הצבאי החמישי ובסיסו היה בקובלנץ.

### מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, היה הקורפוס תחת פיקוד אריך טילף פון טשפה אונד ויידנבאך. הוא נערך בחזית המערבית במסגרת הארמייה הרביעית של אלברכט, דוכס וירטמברג. הקורפוס נטל חלק במערכה על הגבולות, ובאוקטובר הועבר תחת פיקוד הארמייה השלישית ונטל חלק בקרב שמפאן הראשון. במאי 1915 הוא הועבר להילחם בקרב ארטואה השני, ובספטמבר של אותה שנה נטל חלק בקרב שמפאן השני. בדצמבר 1916 הועבר הקורפוס לחזית המזרחית, אולם במרץ 1917 הוחזר לחזית המערבית כחלק מפלגת הארמייה B. הוא לחם במסגרת מתקפת האביב ומתקפת מאה הימים ופורק עם סיום המלחמה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הקורפוס השמיני** בוויקישיתוף
* הקורפוסים של הצבא הקיסרי במהלך מלחמת העולם הראשונה באתר Die höchsten Kommandostellen des Heeres (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 35146574886438150718
* WorldCat (עם VIAF): 35146574886438150718

 |
**משרד החינוך של רוסיה** (ברוסית: **Министерство просвещения Российской Федерации**) הוא המשרד הממשלתי הפדרלי ברוסיה האחראי לעידוד ופיתוח מערכת החינוך ותמיכה במוסדות חינוך והשכלה.

היסטוריה
--------

### המשרד לחינוך העם של האימפריה הרוסית

בניין המשרד לחינוך העם של האימפריה הרוסית, בכיכר לומונוסוב 1 בסנקט פטרבורג.
שער ביטאון המשרד לחינוך העם מינואר 1848.
גוף ממשלתי מרכזי ראשון לניהול תחום ההשכלה והחינוך ברוסיה החל לפעול לראשונה בשנת 1782 בשם הוועד להקמת מכוני לימוד עממים (ברוסית: Комиссия об учреждении народных училищ), אך ייעודה העיקרי היה סיוע להקמת מכוני חינוך ולא פיקוח והנהלה שלהם. לאחר הרפורמה הממשלתית של אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה בשנת 1802 הוחלט על הקמת משרד ממשלתי לענייני חינוך ו**המשרד לחינוך העם** (ברוסית: Министерство народного просвещения Российской империи) נוצר לראשונה ב-8 בספטמבר 1802.

ב-1817 המשרד הפך למשרד לעניינים רוחניים והשכלת העם (ברוסית: Министерство духовных дел и народного просвещения Российской империи), בראשו עמד הנסיך אלכסנדר ניקולאייביץ' גוליצין (שקודם לכן עמד בראש הסינוד הקדוש שניהל את ענייני הדת באימפריה). אך ב-1824 הושב שמו המקורי של המשרד והמשיך לפעול כמשרד ממשלתי לענייני השכלה וחינוך עד לפרוץ מהפכת אוקטובר בשנת 1917.

### קומיסריון החינוך העממי

ב-1917 המשרד פורק והפך לקומיסריון העממי לענייני חינוך. ב-1946 נקרא משרד החינוך של ברית המועצות.

### משרד ההשכלה של הפדרציה הרוסית

ב-1990 אורגן מחדש ונקרא בשם משרד ההשכלה. בשנת 2004 בוצע רה-ארגון והרחבת המשרד תוך שילוב בו מחלקות שהיו שייכות למשרדים אחרים. במאי 2008 נקרא בשם משרד ההשכלה והמדעים והיה אחראי גם על פיתוח המדע.

### משרד החינוך של הפדרציה הרוסית

במאי 2018 המשרד פוצל למשרד החינוך ולמשרד המדע וההשכלה הגבוהה.

ראו גם
------

* השירות הפדרלי לפיקוח על חינוך ומדע

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **משרד החינוך של רוסיה** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של משרד החינוך של רוסיה
* משרד החינוך של רוסיה, ברשת החברתית פייסבוק

* משרד החינוך של רוסיה, ביישום טלגרם

* משרד החינוך של רוסיה, ברשת החברתית אינסטגרם

* משרד החינוך של רוסיה, ברשת החברתית טיקטוק

* משרד החינוך של רוסיה, ברשת החברתית VK

* משרד החינוך של רוסיה, סרטונים בערוץ היוטיוב
* פרופיל המשרד באתר ממשלת רוסיה
* ערוץ יוטיוב

| משרדי הממשל של הפדרציה הרוסית |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| משרד הפנים • משרד האוצר • משרד ההגנה • המשרד למצבי חירום • משרד החוץ • משרד הבריאות • המשרד למשאבי טבע • המשרד לפיתוח דיגיטלי ותקשורת • משרד המסחר והתעשייה • משרד החינוך • משרד המדע וההשכלה הגבוהה • משרד החקלאות • משרד הספורט • משרד האנרגיה • משרד המשפטים • משרד התרבות • משרד התחבורה • המשרד לפיתוח כלכלי • משרד הבינוי והשיכון • משרד העבודה והרווחה • המשרד לפיתוח המזרח הרחוק

---

**משרדים לשעבר**: משרד התקשורת • המשרד לטכנולוגיות מידע ותקשורת • המשרד לאנרגיה אטומית • משרד הרכבות • המשרד לפיתוח אזורי • משרד הביטחון • משרד הפנים והביטחון של רוסיה • משרד ההשכלה והמדעים • המשרד לפיתוח צפון הקווקז • המשרד לענייני קרים

---

**ראו גם:** מוסדות ממשלתיים ברוסיה | סמל הפדרציה הרוסית |

 |
**פריאוביבוס** (שם מדעי: ***Praeovibos***; מילולית: "לפני כבש המושק") הוא סוג נכחד של יונק ממשפחת הפריים, אשר התקיים באמריקה הצפונית ובמערב אירופה במשך תקופת הפליסטוקן שלפני 1.5 מיליון שנה עד לפני 12,000 שנה מזמננו. הסוג תואר בידי Staudinger ב-1908 והכיל מין בודד - **Praeovibos priscus**.

הוא קשור לתת-משפחת היעלים, ייתכן שקרוב רחוק של כבש המושק ובעבר אף שברו שהיה אביו הקדמון, אף שכיום ידוע שכבשי המושק התקיימו באותם זמנים ואזורים.
הוא היה גדול ומסיבי יותר מכבש מושק, עם גובה כתפיים של 130–165 ס"מ ובעל גפיים ארוכות יותר ומסיביות יותר. היה לו מבנה קרניים עבות וחזקות, אשר התאימו להדיפת טורפים או יריבים וייתכן שהיה בעל דו-צורתיות זוויגית, כשהזכרים היו גדולים יותר.

המאובנים של יונק זה התגלו במערב אירופה, לרבות בספרד ואנגליה ובאמריקה הצפונית צפונה עד אלסקה ויוקון. הוא כנראה נדד דרך המעבר היבשתי באמצע הפליסטוקן לאמריקה ובה חי באזורי טונדרה ובטייגה לצד איילי צפון, כאשר באירופה כנראה התקיים ביערות ממוזגים ולחים יותר. במספר מאובנים נראים עדויות שהוא ניצוד בידי בני אדם.

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  Kurtén, Björn (1968). Pleistocene mammals of Europe. New Brunswick, N.J.: AldineTransaction. p 168. מסת"ב 9780202309538.
2. ↑  Peter C. Lent (1999). Muskoxen and Their Hunters: A History. University of Oklahoma Press. מסת"ב 978-0-8061-3170-2
3. ↑  Mol, D. De Vos, J. & Reumer, J.W. F. 1999 – Praeovibos priscus (Bovidae, Artiodactyla, Mammalia) from the North Sea and aspects of its paleoecology
**הקושר** (באנגלית: **Conspirator**) הוא מותחן אפל בריטי משנת 1949 בבימויו של ויקטור סביל, עם אליזבת טיילור ורוברט טיילור בתפקידים הראשיים.

התסריט מבוסס על הרומן "The Conspirator" מאת המפרי סלייטר (אנ') משנת 1948.

תקציר העלילה
------------

לונדון, 1949, מלינדה גייטון (אליזבת טיילור), יפהפייה בת 18 מארצות הברית מבלה עם חברתה ג'ויס (הונור בלקמן) ומכירה מייג'ור נאה בשם מייקל קארה (רוברט טיילור) שמזמין אותה לרקוד. היא נמשכת אליו ולא יודעת שיש לו גם צד אפל. הוא מרגל למען הרוסים. כל פעם הוא מקבל גלויה עם תצלום של גשר על התמזה, אז הוא חובש כובע, לובש מקטורן ומרכיב משקפיים ומגיע לדירת מסתור שם הוא נפגש עם אלק (ניקולס ברוס) ועוזרו (קרל שטפנק) ומוסר להם פתק מגולגל בשטרות כסף ובו ידיעות על ישיבות המטה הכללי בהן הוא משתתף.

היחסים בין מייקל ולינדה מתחממים והוא נוסע בפתאומיות לויילס ונפגש עם דודתו ג'סיקה (מרג'ורי פילדינג) שמייעצת לו להתחתן. החתונה נערכת ברוב פאר ומלינדה עוברת לגור בדירתו שמנוהלת על ידי העוזרת ברודרס (ת'ורה הירד).

מלינדה שמה לב להיעדרותיו של מייקל וגם לגלויות מסתוריות שהוא מקבל. כאשר היא מוצאת במכנסיו פתק מוסתר בתוך חבילת שטרות היא מבינה שהוא מרגל לטובת הקומוניסטים. הוא מתוודה כי הוא חבר המפלגה מאז שהיה באירלנד חבר במחתרת אנטי בריטית. היא מבקשת ממנו להפסיק עם זה והוא מבטיח.

בינתיים הוא מקבל נזיפה חמורה מאלק וממזכירו שמסתבר שהוא ראש הרשת, ראדק. הם גוערים בו על זה שנשא אישה ללא רשות המפלגה ופוקדים עליו לרצוח אותה.

מייקל ומלינדה יוצאים עם חברים לצייד ציפורים. מלינדה מתרחקת ומייקל יורה לעברה אך מחטיא היא נופלת ומתעלפת. היא בטוחה שמייקל ניסה לרצוח אותה ומספרת זאת לחברתה ג'ויס. מלינדה מתחילה לארוז ומייקל רוצה למנוע זאת ומתחיל לתקוף אותה אך אז נכנסת העוזרת ברודרס והוא עוזב אותה ורץ לפגישה בדירת הסתרים. הוא מוצא את המקום נטוש ומטלפן לשגרירות הרוסית אך משם עונים לו שמייקל קארה מת. מייקל מבין את הרמז, ממהר לדירתו ונכנס לחדרו. מלינדה ואנשי הבולשת נכנסים ואז נשמעת ירידה ומודיעים לה שהוא התאבד. כדי למנוע שערורייה מציעים לה לאשר את הסיפור כי הוא התאבד בגלל שאיימה לעזוב אותו והיא מסכימה בחוסר ברירה.

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| אליזבת טיילור | מלינדה גרייטון/קארה |  |
| רוברט טיילור | מייג'ור מייקל קארה | מרגל קומוניסטי |
| הונור בלקמן | ג'ויס | חברה של מלינדה |
| מרג'ורי פילדינג | דודה ג'סיקה | דודה של מייקל |
| ת'ורה הירד | גב' ברודרס | עוזרת בדירת קארה |
| קארל שטפנק | ראדק | ראש רשת ריגול רוסית |
| ניקולס ברוס | אלק | המפעיל של מייקל קארה |

קישורים חיצוניים
----------------

* "הקושר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "הקושר", באתר AllMovie (באנגלית)
* "הקושר", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "הקושר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קדימון ל"הקושר", באתר יוטיוב
* הקושר, באתר TCM
פירוש נוסף ערך זה עוסק באתר אינטרנט. אם התכוונתם למשחקים נוספים של משחק זה, ראו קלאב פינגווין: עלית חיל הפינגווין: נקמתו של הרברט או קלאב פינגווין.

**קלאב פינגווין: עלית חיל הפינגווין** (באנגלית: **Club Penguin: Elite Penguin Force**) הוא משחק DS שפותח על ידי 1st Playable Productions ומופץ על ידי Nintendo DS Game Card ו-EA Distribution. המשחק מבוסס על עלית חיל הפינגווין של משחק המחשב המצליח קלאב פינגווין.

המשחק מכר יותר מ-1.5 מיליון עותקים ברחבי העולם. המשחק מבוסס על ה-EPF (שהייתה אז סודית) בקלאב פינגווין.

המשחק
-----

צילום מסך מתוך המשחק,"G" מציג את אחת הדמויות
במשחק "עלית חיל הפינגווין" יכולים הפינגווינים (השחקנים) המשחקים להרוויח מטבעות לחשבון בפינגווין שלהם במחשב. הם יוכלו להשתמש במטבעות כדי לקנות פריטי לבוש, רהיטים וכו'. במשחק אפשר לצאת למשימות ומיני-משימות שבהם משתמשים בגאדג'טים שונים, אביזרים ויכולת לחקור אירועים מוזרים בקלאב פינגווין. שחקנים מתמודדים עם משחקים כמו "אתגר הריקודים" ו"זריקת שלג", וגם משחקים שקיימים בתוך משחק קלאב פינגווין כמו "הרפתקאות חבילת הסילון" "דיג בקרח" ועוד.

עלילת המשחק
-----------

תפקידם של השחקנים הוא להיות חברים בעלית חיל הפינגווין ה-EPF, דרגת סוכנות גובהה יותר בקלאב פינגווין. גארי איש הגאדג'טים הידוע כסוכן G, לאחר שבנה רובוטים עוזרים הוא צריך לוודא שזה בטוח. הפינגווינים יוצאים לחצר ובונים "מנהיג" בשבילם שהוא פרובורט 1000. גארי חושב שהוא לכד אותו, אבל בסופו של דבר, הפינגווין מוצא אותו. אחר כך השחקן מחלץ את G, שסובל מאיבוד זיכרון. אחר כך הפינגווינים מוצאים פחי שמן, מה שאומר שהרובוטים עדיין על האי. די מהר השחקן מוצא את הרובוטים ואת דפי הפנקס של גארי. אחר כך השחקן צריך למצוא וללכוד את הרובוטים ולנטרל אותם, לשים אותם בבועה ואז לתת לגארי. בנוסף, השחקן צריך להביס את "המנהיג" של הרובוטים פרובוט 1000, והשחקן צריך גם להציל את פאפל הסוכנות. בסופו של דבר השחקן מביס את פרובורט 1000 והרובוטים, ומציל את פאפל הסוכנות וגארי.

ביקורות
-------

קלאב פינגווין: עלית חיל הפינגווין קיבל ביקורות מעורבות.

בדצמבר 2008 זה היה המשחק הרביעי הנמכר ביותר של DS.

בשנת 2009 הצביעו עבורו והוא היה המשחק הטוב ביותר לאותה שנה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר קלאב פינגווין
**הקורפוס השני** (באנגלית: **II Corps**) הוא קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה.

היסטוריה
--------

### מלחמת העולם הראשונה

ב-24 בפברואר 1918 הוחלט על הקמת הקורפוס, וביולי לחמו כוחות מהקורפוס לצד כוחות בריטיים ואוסטרליים בקרב המל. באוגוסט לחם הקורפוס במהלך הקרב השני על הסום כחלק מהארמייה הבריטית השלישית, ובספטמבר הוא לחם תחת פיקוד הארמייה הבריטית הרביעית בקרב תעלת סן-קנטן. לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה נשאר הקורפוס כמה חודשים באירופה, וב-1 בפברואר 1919 פורק הקורפוס.

### מלחמת העולם השנייה

ב-29 ביולי 1921 הוקם הקורפוס מחדש כיחידה של המשמר הלאומי, וב-15 באוגוסט 1927 הוא הפך ליחידה של הצבא הסדיר. ב-1 באוגוסט 1940 הופעל הקורפוס מחדש בפורט ג'יי, ניו יורק, והוא החל לאמן את יחידותיו למלחמה. הקורפוס לחם במהלך המערכה בתוניסיה תחת פיקודו של לויד פרדנדאל, ונחל תבוסה בקרב מעבר קסרין בפברואר 1943, אך הסב אבדות קשות לקורפוס אפריקה הגרמני בפיקודו של הפילדמרשל ארווין רומל. לאחר התבוסה החליף דווייט אייזנהאואר את פרדנדאל בגנרל ג'ורג' פטון, אשר פיקד על הקורפוס במהלך השלבים האחרונים של המערכה. פטון התגלה כקשוח בהרבה עם חיילי הקורפוס ממפקדו הקודם, והקפיד מאוד על נושאי שגרה יומית ומוכנות קרבית. בין השאר הקפיד שכל החיילים והמפקדים יחבשו קסדות, כולל רופאים בחדרי ניתוח. כתוצאה ממשמעת הברזל לא היה פטון אהוד בקרב החיילים, אך איכותו של הקורפוס השתפרה ובמרץ 1943 החישה מתקפת נגד של הקורפוס את סופם של כוחות הציר באפריקה. כוחותיו של פטון הדפו את כוחות הציר בקרב על רכס אל-גואטר.

ב-10 ביולי 1943 נחת הקורפוס תחת פיקודו של עומר בראדלי בסיציליה, והיה חלק מהארמייה השביעית בפיקודו של פטון, אשר לחמה בחלקו המערבי של האי. בנובמבר 1943 השתתף הקורפוס תחת פיקודו של ג'פרי קיז בפלישת בעלות הברית לאיטליה, כחלק מהארמייה החמישית שעליה פיקד מארק קלארק, אשר היה צעיר מקיז בשמונה שנים. הוא השתתף בקרב על סן פייטרו אינפיין ולאחר מכן בקרב על נהר רפידו, קרב מונטה קאסינו, פריצת הקו הגותי ומתקפת האביב של בעלות הברית בצפון איטליה. לאחר כניעת גרמניה הנאצית פעל הקורפוס באוסטריה, עד לפירוקו ב-10 באוקטובר 1945.

### המלחמה הקרה

במרץ 1958 הוקם הקורפוס מחדש והיה אחראי על אימון יחידות המילואים, ואף הקצה כוחות שנשלחו להילחם בווייטנאם. ב-5 ביוני 1970 פורק הקורפוס.

קישורים חיצוניים
----------------
**להוטסה** (בנפאלית: **ल्होत्से**, בטיבטית: **ལྷོ་རྩེ**) הוא ההר הרביעי בגובהו בעולם. ההר שוכן על הרכס הדרומי של הר האוורסט. פסגת ההר היא בגובה 8,516 מטר מעל פני הים, להר שתי פסגות משנה: להוטסה האמצעי (מזרח) בגובה 8,414 מטר ולהוטסה שאר בגובה 8,383 מטר. ההר שוכן על גבול סין ונפאל.

מאפיינים בולטים
---------------

להוטסה ידוע בזכות קרבתו להר אוורסט ובזכות העובדה כי מטפסים להר אוורסט במסלול המקובל יותר, עושים חלק מדרכם על המורד הצפון מערבי של הר להוטסה. נוכחותו הטופגרפית של הר להוטסה היא הקטנה ביותר מבין כל הפסגות מעל 8,000 מטר בעולם כיוון שהיא נמצאת רק 610 מטר מעל המעבר הדרומי לאוורסט. לכן, פסגה זו מדורגת כפסגה נחותה מבין פסגות מעל 8,000 מטר.

אולם, צורת פסגתו של להוטסה מרשימה בפני עצמה וזאת בזכות המורד הדרומי. מורד זה מתרומם לגובה של 3.2 ק"מ לאורך מישור של 2.25 ק"מ בלבד, עובדה בזכותה זהו המורד התלול ביותר בגודל זה בעולם. ניסיונות רבים לטפס אל הלהוטסה מן המורד הדרומי נחלו כישלון וחלק מכשלונות אלה הסתיימו במוות. רק מעטים הצליחו להעפיל אל פסגת ההר מכיוון זה.

טיפוס
-----

אחד הניסיונות המתועדים הראשונים להעפיל אל פסגת להוטסה נעשה בשנת 1955, על ידי משלחת הימלאית בינלאומית בראשה עמד נורמן דיירנפורת'. במשלחת היו שני אוסטרים, שני שווייצרים ושני אמריקאים וכן קצין קישור נפאלי. את משאה של המשלחת נשאו 200 סבלים מקומיים ומספר מטפסים בני השרפה. לאחר שבחנו את המורד הדרומי התלול, מיקדה המשלחת את מאמציה במורד המערבי והצפון-מערבי של להוטסה, בו העפילה עד לגובה של 8,100 מטר. המטפסים ירדו מן ההר כאשר החלה במקום רוח עזה והטמפרטורות ירדו. המשלחת, בה היה גם הקרטוגרף שניידר, השלימה מיפוי ראשון של אזור האוורסט. המשלחת אף צילמה מספר סרטים קצרים על התרבויות באזור ההימלאיה וכן טיפסה למספר פסגות נמוכות יותר באזור.

ההעפלה הראשון לפיסגת להוטסה הושלמה ב-18 במאי 1956 על ידי משלחת שווייצרית בראשות ארנסט רייס ופריץ לוכזינגר. ב-12 במאי 1979 הושלמה ההעפלה הראשונה לפסגת להוטסה שאר על ידי זפ מאירל ורולף וולטר מאוסטריה. להוטסה האמצעי נותר לאורך תקופה ארוכה פסגת ההר הגבוהה ביותר בעולם שעדיין לא דרכה בה כף רגל אדם. ב-23 במאי 2001 הגיעו מטפסים ראשונים לפסגת להוטסה האמצעי. היו אלה חברי משלחת רוסית: יבגני וינוגרדסקי, סרגי טימופייב, אלכסי בולוטוב ופטר קוזנצוב.

ב-31 בדצמבר 1988 היה המטפס הפולני ז'יז'טוף ויליצקי לראשון שטיפס לפסגת הלהוטסה בחורף. נכון לאוקטובר 2003 טיפסו לפסגת הלהוטסה 243 מטפסים ו-11 מתו במהלך ניסיונות הטיפוס.

פני להוטסה
----------

המדרון המערבי של להוטסה ידוע בשם "פני להוטסה". כל מטפס על האוורסט העושה דרכו אל המדרון הדרומי של ההר חייב לטפס על קיר קרח כחול זה בגובה 1,125 מטר. המדרון מתרומם ברובו בזווית של 40-50 מעלות ולעיתים אף בזווית של 80 מעלות. מטפסי השרפה וכן המטפסים המובילים במשלחת מציבים בדרך כלל במדרון זה חבלים קבועים ושאר משלחת הטיפוס באה בעקבותיהם. במדרון שני קטעים סלעיים המכונים בשמות "הרצועה הצהובה" ו"דורבן ז'נבה".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **להוטסה** בוויקישיתוף
* להוטסה באנציקלופדיית הטיפוס
* להוטסה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007565570005171
* GND: 4035559-7
* LCCN: sh85076383
* VIAF: 244072042
* WorldCat (עם VIAF): 244072042

 |
"**מצפה**" (1971–1975), מאת רוברט מוריס
"מזח לולייני" (1970), מאת רוברט סמיתסון
"**פיסול בשדה המורחב**" (באנגלית: **Sculpture in the Expanded Field**) הוא מאמר מאת החוקרת ומבקרת האמנות רוזלינד קראוס המנסה להציג הגדרה אסתטית מחודשת של מושג ה"פיסול" בעקבות התפתחויות שחלו באמנות החל משנות ה-60 של המאה ה-20. המאמר פורסם בכתב העת "October" (אנ') בשנת 1979.

קראוס טוענת כי החל מתחילתו של המודרניזם התערער מעמדו של הפיסול כאמצעי לייצוג סימבולי קונקרטי, כלומר כאנדרטה. אנדרטאות פיגורטיביות, דהיינו אנדרטאות המגולמות בדימוי אנושי, אינן מסוגלות עוד לקיים את מעמדן המוצהר כציון היסטורי בחלל ספציפי וכמשקפות היבט תודעתי של קהילה. אחת הדוגמאות לכך היא פסלו של אוגוסט רודן "שערי הגיהנום", אשר יועד להצבה כשער כניסה למוזיאון בצרפת, אולם הוצב לבסוף בכמה מקומות בעולם. 

מצב זה מכונה על ידי קראוס כ"מצב נגטיבי", בו הפיסול נאלץ להמיר את ההתייחסות לחלל היסטורי בצורות מופשטות המהוות "מסמן טהור", וכן בהתייחסות עצמית ארס פואטית. קראוס מתארת מאפיינים אלו בפיסול המופשט, אשר מדגיש את בסיס הפסל או הופך אותו לחלק בלתי נפרד ממנו, כדוגמת פסליו של קונסטנטין ברנקושי. בפסלים כגון אלו "הבסיס מוגדר עתה מהותית כניתן להעברה, דבר המצביע היעדר מקום קבוע לעבודה, וחוסר הבית שלו מוטמע לתוך עצם חומריותו של הפסל". 

כתוצאה ממצב זה, נוצרה הגדרה נגטיבית של הפיסול כאלמנט שאינו "אדריכלות" ואיננו "טבע". לפיכך, התקיים הפיסול בתוך שיח אפיסטימולוגי הנדרש לבחינת גבולותיו כל העת. קראוס מנסה להציע הגדרה אלטרנטיבית למצב זה, בה הגבול בין "פיסול", "אדריכלות" ו"טבע" הוא דינמי ויוצר "שדה מורחב" בה הגדרתו של הפיסול תלויה בהגדרתם של שדות סמנטיים.

קראוס מוצאת כי צורות פיסול חדשות כגון "אמנות אדמה" וסוגים שונים של אמנות מינימליסטית אכן מקיימות את ההיגיון של השדה המורחב. היגיון פוסט מודרני זה עתיד, לדעת קראוס, ליצור מימד היסטורי חדש של הפיסול.

לקריאה נוספת
------------

* קראוס, רוזלינד, "פיסול בשדה המורחב", בתוך: **מוזות**, גיליון מס' 5–6, פברואר 1989, עמ' 50–55 (תרגום לעברית: מיכל נאמן)
**פיסורה אנאלית** היא סדק לא טבעי, קרע או חתך בעור של התעלה האנאלית.

מאפייני פיסורה
--------------

ניתן להבחין בסימנים אפשריים לקיומה של פיסורה, בכמה דרכים. בין השאר הופעת דימום בצבע אדום מבריק על נייר הטואלט (הדימום מופיע באזור האנאלי), הופעת הדימום לפעמים בשירותים, ואם הסדק אקוטי הוא יכול לגרום גם לכאב מחזורי חמור, בעיקר אחרי הפרשת צואה.

רוב הסדקים האנאליים נגרמים על ידי מתיחת השריר מעבר ליכולת שלו, או אחרי תנועות מעיים חריגות, על ידי הצואה, או במקרים כגון עצירות. לעיתים, פיסורה אנאלית נגרמת על ידי דלקות מעיים.

הפיסורה שכיחה אצל נשים לאחר לידה.

פיסורה אנאלית מתרחשת מאזור הפתיחה האנאלי וממוקמת לרוב בקו המרכזי, בגלל המבנה של האזור. פיסורה לא עמוקה נראית כמו חתך מנייר, ולרוב תחלים מעצמה, אך יש מצבים שהפיסורה מחמירה והסדקים מעמיקים, הדימום אינו מפסיק, והטיפול הופך כמעט בלתי אפשרי. בפיסורה כרונית, הכאב מופיע בתדירות גבוהה.

טיפול בפיסורה
-------------

בעבר מקובל היה לנתח במקרי פיסורה רבים. בסוג אחד של ניתוח חותכים חלק מהשריר, דבר שאינו בר תיקון. בסוג אחר, מורידים את כל הרקמה הפצועה והמצולקת ומאפשרים לרקמה חדשה להיווצר במקום. ההצלחה בשיעור של לערך 80%.

כיום רוב הפרוקטולוגים מנסים קודם לניתוח טיפול שמרני הכולל משחות שונות, שתפקידן להחליש את השריר זמנית, דבר שיגרום בעקיפין לריפוי ללא ניתוח. שיטה אחרת היא שימוש בקצף רקטלי קורטיפואם, אשר התווייתו המקורית היא לטיפול קורטיקוסטרואידי מקומי בדלקת כיבית של החלחולת (רקטום), אך הוא משמש לעיתים גם לטיפול בפיסורה אנאלית ובהתוויה זו הוא לעיתים קו ההגנה הראשון וגם האחרון בטרם ניתוח.

ראו גם
------

* טחורים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פיסורה אנאלית** בוויקישיתוף

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4259303-7

 |
בסדר הדין האזרחי, **כתב הגנה** הוא כתב טענות המוגש לבית משפט במענה על כתב תביעה (שהוא, לרוב, המסמך הפותח תביעה אזרחית). במובן רחב יותר, כתב הגנה הוא מסמך, תזה או ספר הנכתב במטרה להגן או להסביר עמדה מסוימת.

כמסמך משפטי מטרת כתב ההגנה היא לענות על הטענות המועלות בכתב התביעה, להפריכן או להסביר ולהצדיק מעשים מסוימים, ובכך למקד וליעל את הדיון המשפטי. ככל מסמך משפטי אף כתב ההגנה כפוף לכללים, לצורה ולמועדים של בית-המשפט בו מתנהל העניין. על כתב ההגנה לכלול מסמכים וראיות שיחזקו את טענות הנתבע בנוגע לתביעה שהוגשה נגדו. אי-הגשת כתב הגנה כדין מפחיתה מסיכוייו של הנתבע לזכייה בתיק ואף עשויה להביא למתן פסק דין על פי כתב התביעה לבדו. יצוין שבמקרים מסוימים רשאי הנתבע להגיש יחד עם כתב ההגנה תביעה שכנגד כנגד התובע.

במובנו הכללי - כתב הגנה הוא הצגת עמדה מסוימת הקיימת בקהילה נבדלת (מיעוט, לרוב) והצדקתה כדרך ויכוח עם דעה סותרת הנפוצה בציבור הכללי. לדוגמה, ספרו של אלן דרשוביץ, המציג את עניינה של ישראל כנגד טענות הרווחות בציבור האמריקאי ככתב הגנה.
דוגמה נוספת, קובץ טיעוני הנגד, שהעלה אליהו מונטאלטו בוויכוח פדובה כנגד התזה הנוצרית המקובלת בפירוש לספר ישעיהו פרק נ"ג הוצג ככתב הגנה. בניגוד לכתב ההגנה המשפטי שהוא תכליתי, מדויק ושקול לכתב התביעה, כתב ההגנה הפולמוסי הוא כללי, חסר כתובת מוגדרת ולרוב בעל השפעה מועטה (משכנע אך את המשוכנעים שבקהילה.)

לקריאה נוספת
------------

* אלן דרשוביץ, **ישראל - כתב הגנה**, תרגום - ירון בן עמי, הוצאת מטר, 2004
* אהרן רוז, החרדים: כתב הגנה, תכלת 25, באתר "תכלת ברשת", 2006

הערות שוליים
------------

1. ↑  לדוגמה: תבנית כתב הגנה בבית משפט לתביעות קטנות
2. ↑  van Rooden, P." A Dutch adaptation of Elias Montalto's Tractado Sobre o Princioio do Capito 53 de Jessias. Introduction and commentary" in: Hans Bots amd J. Roegiers, **The Contribution of the Jews to the Culture in the Netherlands**, Amsterdam/Maarssen 1990=Lias 16,2 (1989), pp. 197f

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
**יוסף (פפו) אבו ראשיד** (26 באוגוסט 1926 - 24 בספטמבר 2011) היה שחקן ומאמן כדורסל ישראלי. אימן קבוצות כדורסל מהליגה הלאומית משנות ה-50 ועד שנות ה-70.

ביוגרפיה
--------

נולד בשכונת הליופוליס שבקהיר, מצרים. אביו אליהו היה ממוצא ספרדי ואמו לונה ממוצא טורקי. התחנך בבית ספר צרפתי. כאשר עלה לישראל עיברת את שמו ל"אבראשי", אך כינויו נותר "אבו ראשיד" או "פפו".

### סיפור עלייתו לישראל

אבו ראשיד עלה לישראל פעמיים. לראשונה עלה לישראל בשנת 1946 - עת שיחק בקבוצת הכדורסל היהודית-מצרית, "הכח" קהיר. בעת סבב המשחקים, בו שיחקה הקבוצה בין השאר בלבנון, בסוריה ובישראל, ירד אבו ראשיד מהרכבת בה נסעה הקבוצה באחת מן התחנות, וכך הפך לבלתי לגאלי בישראל. 

בשנת 1947 שמע כי אביו, אליהו, חולה, ועל כן חזר למצרים. כשרצה לעלות חזרה לישראל, הגבולות היו סגורים בפניו בגלל מלחמת העצמאות.

ב-22 בפברואר 1950 עלה אבו ראשיד רשמית וקבע את מקום מגוריו בחיפה.

### משפחתו

אבו ראשיד נישא למרגלית לבית לוקר בשנת 1958 ולהם שתי בנות.

כספורטאי
--------

ב-1950 שיחק בנבחרת ישראל למכביה בכדורסל. שיחק ככדורסלן בשנות החמישים במסגרת מועדון הפועל חיפה.

### כמאמן

לצד עבודתו כמנהל בנק בחיפה, אימן פפו קבוצות כדורסל באזור הצפון במשך 18 שנה, במסגרת הליגה הראשונה בכדורסל. כמו כן אימן את נבחרת צה"ל בעת שירותו הצבאי. הוא אימן את הפועל חיפה במשך שבע שנים רצופות, במהלכן גילה וחינך את השחקנים אלברט חמו, חיים קסטן, יצחק מזרחי ויואב כץ (שהפך עשרות שנים אחר כך לבעלים של המועדון). כמו כן אימן את קבוצת הנשים של הפועל חיפה. 

בנוסף אימן את מכבי חיפה, הפועל בית אלפא, הפועל משמר העמק, מכבי קריית מוצקין והפועל קריית חיים.

קישורים חיצוניים
----------------

* דורון בן דור, אבו רשיד, המאמן המיתולוגי נפטר בגיל 85, 24 בספטמבר 2011, באתר ONE

הערות שוליים
------------

1. ↑  אליעזר רואי, כדורסלני צה"ל — לצרפת, דבר, 14 במרץ 1952
2. ↑  בליל־שבת תוכרע שאלת היורדות בליגה בכדורסל: בחיפה, בית אלפא וק"ח מקווים; אווירה קשה ועצבנות – בירושלים, מעריב, 7 במאי 1970
3. ↑  יהושע כהנא, שלושה משחקים - שתי הפתעות, מעריב, 5 במאי 1968
**שלמה רוהלד** (כ"ה באייר תרל"ה, 30 במאי 1875 – כ' באייר תש"י, 7 במאי 1950) היה מזכיר תלמוד תורה "שערי תורה" ביפו, סופרם ומזכירם של הרב נפתלי הרץ הלוי והרב אברהם יצחק הכהן קוק ביפו, ולאחר מכן מזכיר ראשי של משרד הרבנות בתל אביב ורשם ראשי בבית הדין בעיר.

ביוגרפיה
--------

נולד בירושלים, בנו של שמואל ונכדו של הרב נפתלי יצחק הלוי רוהלד, ראש השוחטים בעדה האשכנזית בירושלים. אמו חנה היא בת הרב שלמה, בנו של הרב חנוך הניך הלוי שושן מקלווריה, מחבר ביאור רשב"ח על הרמב"ם. דודו, ברוך בנדט רוהלד, הוא מייסד דפוס "ציון" ("דפוס רוהלד") בירושלים.

למד אצל הרב יעקב בן ישראל זלניר והרב דוד הכהן שותק (מתלמידי הרב יהושע לייב דיסקין). כמו כן למד אצל הרב נפתלי הרץ הלוי בהיותו בירושלים, בטרם התמנה לרב ביפו.

בשנת תרנ"ב (1892) הוציא למשך תקופה קצרה את העיתון "מוריה".

בשנת תרנ"ו (1896) עבר ליפו כדי לשמש מזכיר התלמוד תורה "שערי תורה" ביפו ושימש בתפקידו ארבעים שנה. היה מעסקני התלמוד תורה ופעל להרחבתו.

במקביל שימש סופרו ומזכירו של הרב נפתלי הרץ הלוי. פעל להקמת בית הדין בביתו של הרב קוק ביפו ושימש סופרו ומזכירו. בית דין זה שימש כתובת מרכזית לפתרון סכסוכים ממוניים ביפו, בתל אביב ובכל מושבות האזור. 

לאחר התפתחות העיר תל אביב החל לשמש מזכיר ראשי של משרד הרבנות בתל אביב ורשם ראשי בבית הדין בעיר, וכיהן בתפקידו עשרות שנים.

בשנת תש"ה (1945), במלאת לו שבעים שנה, נערכה מסיבה לכבודו מטעם "ועד יובל", שהורכב מרבנים ואנשי ציבור. הם הוציאו לכבודו חוברת בשם "לך שלמה - קונטרס שמע שלמה", הכוללת ברכות, לקט חידושי תורה, ומונוגרפיה מפורטת על תולדותיו והתפתחותו של מוסד הרבנות הראשית לתל אביב-יפו. במסיבה עיטרוהו הרבנים הראשיים הרב משה אביגדור עמיאל, הרב יעקב משה טולידאנו והרב יוסף צבי הלוי בתואר הכבוד "מורנו". 

היה נשוי לחנה לבית ויינברג, דור חמישי לרבי אברהם שלמה זלמן צורף ודור שישי לרבי שלמה מטולוצין. לזוג נולדו שמונה ילדים. 

נפטר בשנת תש"י, ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "שלמה רוהלד", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 154

הערות שוליים
------------

1. ↑  שלמה רוהלד באתר GRAVEZ
משולש גיאודטי על ספירה תלת-ממדית. הגאודיזות הן המעגלים הגדולים של הספירה.
בגאומטריה דיפרנציאלית, **מסילה גאודזית** היא מסילה המתארת באופן מקומי את הדרך הקצרה ביותר בין שתי נקודות במרחב. זוהי הכללה של מושג הקו הישר מהגאומטריה האוקלידית ליריעות כלליות. למשל, על פני הכדור, המסילות הגאודזיות הן המעגלים הגדולים שהרדיוס שלהם שווה לרדיוס הכדור. 

על פי תורת היחסות הכללית, גופים שלא פועלים עליהם כוחות מלבד כוח הכבידה, נעים בממוצע על פני מסילות גאודזיות במרחב-זמן.

אם מוגדרת מטריקה דיפרנציאלית על המרחב האפיני, למשל באמצעות סמלי כריסטופל, המסילות הגאודזיות מקיימות את המשוואה הדיפרנציאלית הנובעת מן העובדה שהווקטור המשיק שלהן מקביל לעצמו לאחר טרנספורט מקבילי לאורך העקום. ניתן גם למצוא את המסילה הקצרה ביותר בין שתי נקודות במרחב עקום על ידי כתיבת משוואת אורך הקו לפי פרמטר כלשהו, ואז למצוא את המינימום של משוואה זו על ידי חשבון וריאציות.

מסילה גאודזית במרחב עקום
------------------------

ביריעה רימנית עם טנזור מטרי g, האורך של מסילה גזירה ברציפות {\displaystyle \gamma \colon [a,b]\rightarrow M} מוגדר על ידי

{\displaystyle L(\gamma )=\int \_{a}^{b}{\sqrt {g({\dot {\gamma }}(t),{\dot {\gamma }}(t))}}\,\mathrm {d} t.}
המרחק {\displaystyle d(p,q)} בין שתי נקודות {\displaystyle p,q} ב-M מוגדר כאינפימום של כל אורכי המסילות האפשריות הגזירות ברציפות למקוטעין {\displaystyle \gamma \colon [a,b]\rightarrow M} כך ש-{\displaystyle \gamma (a)=p} ו-{\displaystyle \gamma (b)=q}.

משוואת המסילה הגאודזית
----------------------

במרחב בעל טרנספורט מקבילי, הטרנספורט המקבילי של וקטור משיק לאורך המסילה הגאודזית אינו משנה אותו:

{\displaystyle \nabla \_{u}u=0}

כאשר {\displaystyle u={\frac {\partial }{\partial \tau }}} והעקומה היא {\displaystyle x^{j}(\tau )}.

בהטלה למערכת צירים נקבל:

{\displaystyle {\frac {\partial ^{2}x^{j}}{\partial \tau ^{2}}}+{\Gamma \_{i}}\_{k}^{\!j}{\frac {\partial x^{i}}{\partial \tau }}{\frac {\partial x^{k}}{\partial \tau }}=0}
כאשר {\displaystyle e\_{j}} הם ווקטורי הבסיס, ו-{\displaystyle {\Gamma ^{k}}\_{\!i}^{j}} הם סמלי כריסטופל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מסילה גאודזית** בוויקישיתוף
* מסילה גאודזית, באתר MathWorld (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007562985805171
* GND: 4156669-5
* LCCN: sh85053967

 |
**מגארַכְנֶה** (שם מדעי: **Megarachne**; מילולית: "עכביש ענק") הוא סוג של חסר חוליות קדום גדול ביותר שהיה שייך לקבוצה בעלי כליצרות בה כלולים העכבישים והעקרבים המודרניים. ייתכן שהוא דמה להם אך היה שייך לסדרה נכחדת - עקרבי מים שכשמם חיו ברובם בתוך הימים והאוקיינוסים. סוג זה בדומה לעוד סוגים מהמשפחה Mycteroptidae היה בעל מאפיינים של יצור יבשתי. המאובנים של היצור התגלו על כמה סלעים בסן לואיס שבארגנטינה. 

יצור זה הגיע לאורך 54 סנטימטר והיה לעכבישן הגדול ביותר שדרך על פני האדמה (בעבר סברו שעכבישים נכחדים מהקבוצה מסוטליים היו גדולים יותר אך אין לכך רמזים). כמו כן הוא חי במים מתוקים אך לא בים כמו רוב עקרבי המים. הוא היה בעל צורה שטוחה מעט איתה אולי יכל "לטאטא" את הקרקעית ולחלץ החוצה חסרי חוליות.

לא ידוע אם יצור זה חי כיצור יבשתי ואולי אף טיפס על עצים. הוא חי כנראה ברחבי האגמים של ארגנטינה לפני 306-298 מיליון שנה, אז היה אקלים לח וחמים בהרבה מארגנטינה של היום. כמו כן היו אחוזי חמצן גבוהים מאוד באוויר, דבר שגרם לחסרי חוליות שונים לגדול.

גלריה
-----

* 
* מאובן שנמצא במוזיאוןמאובן שנמצא במוזיאון

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מגארכנה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |
**קרב גנגוט** (ברוסית: **Гангутское сражение**, בשוודית: **Sjöslaget vid Hangöudd**) היה קרב ימי שהתרחש ב-7 באוגוסט 1714 בין הכוחות של רוסיה הצארית לבין כוח שוודי כחלק של מלחמת הצפון הגדולה. הקרב הסתיים בניצחון רוסי. קרב זה היה הניצחון הראשון של הצי הרוסי. הוא איפשר לרוסים פעילות חופשית בים הבלטי.

לקראת אביב 1714 דרום ומרכז פינלנד היו בשליטה רוסית. הרוסים שאפו לקבל מוצא חופשי לים הבלטי, אולם הים היה בשליטה שוודית, ואלו לא אפשרו לרוסים גישה בצורה שהרוסים שאפו אליה, לכן הגיעו הרוסים למקנה שיהיה עליהם להכניע את השוודים.

בסוף יוני 1714 התכנס הצי הרוסי במזרח פינלנד במטרה להנחית תגבורת לחיזוק הכוח הרוסי בעיר טורקו, הנמצאת כ-100 ק"מ מערבית לאזור. אספקת תגבורות ביבשה לכוח הרוסי שישב באזור לא הייתה אפשרית ולכן הוחלט להעביר את התגבורת והאספקה דרך הים. הצי השוודי חסם את הצי הרוסי להמשך המסע שלו ליעד. בשלב זה, פקד פטר הגדול על הצי להתארגן להעברת חלק מהספינות דרך לשון יבשתית שאורכה כ-2.5 ק"מ לצד השני של חצי האי. בהיוודע המהלך, פוצל הצי השוודי. החלק הראשון, בפיקוד נילס ארנשולד, החל בתנועה למקום בו צפויות היו הספינות הרוסיות לחזור לים, החלק השני החל בהכנות למתקפה על הצי הרוסי שנשאר במקום.

מהלך הקרב
---------

פיוטר הגדול החליט לנצל את הפיצול בכוח השוודי. בבוקר 6 באוגוסט לא הייתה רוח כלל. כתוצאה מכך, התקשו ספינות המפרש השוודיות לנוע בים. כוח רוסי, שהורכב מ-20 ספינות משוטים, החל לעבור דרך הכוח השוודי אך במרחק גדול מספיק ממנו כדי לא להיות חשוף לכוח האש. לאחר הצלחת המהלך, ביצע כוח נוסף, בהיקף של 15 ספינות, את הפריצה. השוודים היו בדעה ששאר הכוח הרוסי ימשיך במהלך דומה והחליטו להחזיר את הכוח שקודם לכך נשלח למקום הנחיתה הצפוי של הרוסים. הרוסים ניצלו את יכולתם לנוע בעזרת משוטים וכוח בהרכב של 23 ספינות תקף את השוודים. תחילה השוודים עמדו יפה במתקפה, אך ההתקפה השלישית, בה השתתפו ספינות בכמות גדולה בהרבה, הייתה מוצלחת והרוסים הצליחו להשתלט על עשר ספינות שוודיות, כולל ספינת הדגל של מפקד הכוח, נילס ארנשולד, שנלקח בשבי. שאר הספינות עזבו לכיוון האי אלנד.

השלכות הקרב
-----------

הניצחון בקרב איפשר לרוסים לנוע בחופשיות במפרץ הפיני ובמפרץ הבוטני ולתת תמיכה משמעותית לכוח היבשה בפינלנד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרב גנגוט** בוויקישיתוף
* תיאור הקרב (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007548373505171
* LCCN: sh85058746

 |
**גדעון יונג** (בגרמנית: **Gideon Jung**; נולד ב-12 בספטמבר 1994) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת הקשר האחורי והבלם בגרויטר פירט.

קריירה
------

לאחר ששיחק בקבוצת הנוער שלה, ב-13 בספטמבר 2013 ערך יונג את הופעת הבכורה שלו במדי רוט-וייס אוברהאוזן, ששיחקה בליגה הגרמנית הרביעית.

ביולי 2014 עבר להמבורג, והצטרף לקבוצת המילואים של המועדון. ב-14 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת בבונדסליגה, בהפסד 0–5 לבאיירן מינכן.

ב-26 בנובמבר 2017 כבש את שער הבכורה שלו בליגה, בניצחון קבוצתו 3–0 על הופנהיים. בתום עונת 2017/2018 ירד עם הקבוצה לבונדסליגה השנייה לראשונה בתולדותיה.

ביולי 2021 עבר לגרויטר פירט, העולה הטרייה לבונדסליגה.

### קריירת נבחרות

בשנת 2017 שיחק יונג בנבחרת גרמניה הצעירה, וזכה עימה באליפות אירופה עד גיל 21.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גדעון יונג** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית)
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Weisers Kopfball macht den EM-Traum wahr". *kicker.de* (בגרמנית). 30 ביוני 2017. נבדק ב-30 ביוני 2017. `{{cite web}}`:  (עזרה)
**קרב גנילה-ליפה** התרחש בין 29 ל-30 באוגוסט 1914 בתחילת מלחמת העולם הראשונה, כחלק מקרב גליציה. בקרב נלחמו כוחות מהאימפריה האוסטרו-הונגרית והאימפריה הרוסית, באזור נהר גנילה-ליפה (נהר הינילה-ליפה, באוקראינה). הקרב הסתיים בניצחון רוסי.

רקע
---

בתחילת קרב גליציה, ספגו הרוסים תבוסות בקרב קרשניק וקרב קומרוב מהצבא האוסטרו-הונגרי. הסיבה העיקרית לכך הייתה שרוב הצבא הרוסי היה ערוך דרומית לעיר למברג, בעוד שלמעשה התקיפו האוסטרים מצפון לה. הארמייה השלישית האוסטרית תחת פיקודם של גנרל רודולף פון-ברודמן וגנרל הרמן קבש, המשיכה להתקדם לכיוון נהר הזלוטה-ליפה. אך ב-26 באוגוסט נתקלו האוסטרים בארמיות הרוסיות, תחת פיקודו של גנרל רוזקי, שהגיעו כתגבורת לצבא הרוסי הדליל. הרוסים הביסו את האוסטרים, ואלה האחרונים החליטו לסגת, תוך שכוחותיו של קבש כמעט מכותרים על ידי הרוסים.

הקרב
----

ראש המטה הכללי האוסטרי, קונרד פון הוצנדורף, החליט להקים קו הגנה בנהר הגנילה ליפה, ממנו גם יצאו האוסטרים להתקפה כנגד הארמיות הרוסיות. המתקפה האוסטרית נכשלה לחלוטין, בשל עדיפותם המספרית המוחלטת של הרוסים. ב-29 באוגוסט, הבקיעו הרוסים את הקו, תוך כדי גרימת אבדות כבדות לאוסטרים, שהחליטו על נסיגה כללית. האוסטרים נסוגו עד מעבר ללמברג (למברג עצמה נפלה לידי הרוסים ב-3 בספטמבר), ורק תגבורת בהולה מהחזית הסרבית הצליחה לבלום את ההתקדמות הרוסית ולמנוע התמוטטות כללית.

לקריאה נוספת
------------

* Buttar, P. (2014). *Collision of Empires: The War on the Eastern Front in 1914*. Osprey Publishing. ISBN 978-1472813183.

קישורים חיצוניים
----------------

* J. Rickard: Battle of Gnila Lipa, 26-30 August 1914.


| החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה |
| --- |
| הפלישה הרוסית לפרוסיה המזרחית | קרב שטלופנן • קרב גומבינן • קרב טננברג • הקרב הראשון על האגמים המזוריים • הקרב השני על האגמים המזוריים |
| קרב גליציה | קרב קרשניק • קרב קומרוב • קרב גנילה ליפה • קרב רווה • המצור על פשמישל |
| המערכה בקווקז במלחמת העולם הראשונה | קרב סריקמיש • מתקפת ארזורום • קרב ארזינג'אן • קרב באש-אפאראן |
| קרבות נוספים | הקרב על הוויסלה • קרב לודז' • מתקפת גורליצה-טרנוב • הנסיגה הגדולה • מתקפת ברוסילוב • קרב קובל • מתקפת קרנסקי |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**תלוליות הענבים בנגב** (ידוע גם כ"תלילאת אל עינב") היא תופעה של תלוליות הבולטות סביב אתרים נבטיים בנגב. התלוליות הן שרידים לחקלאות עתיקה בנגב, הנראים עד היום סביב שש הערים הנבטיות: שבטה, ניצנה, חלוצה, רחובות בנגב, עבדת וממשית. שרידים אלה באים לידי ביטוי כמדרונות הבנויים מאלפי גלי אבנים שנערמים באופן מסודר. פירוש המילים "תלילאת אל עינב" הוא תלוליות הענבים (מערבית). שם אחר: רג'אם אל כרום.

מראה
----

התלוליות נראות כגלי אבנים הדומים לעציצים הפוכים, הנערמים במערך מסודר על מדרונות הגבעות. קוטר של תלולית אופיינית הוא כמטר אחד וגובהה כחצי מטר. המרחק בין תלולית אחת לשנייה הוא כ-2–3 מטרים. בנוסף לתלוליות עצמן, במקרים מסוימים נערמים פסי חצץ ארוכים על גבי המדרונות. חוץ מפסי החצץ, ישנן אבנים הנאספות על התלוליות, והן יוצרות פני שטח נוחים לזרימת מים על גבי המדרונות. האבנים שנאספו הן אבנים שהיו על פני השטח ונערמו שם בגלים, ללא כל פינוי.

תולדות המחקר
------------

בשנת 1870 סיירו בנגב המזרחן אדוארד הנרי פאלמר והזואולוג ובוטנאי ריצ'רד דרייק במטרה למפות את הנגב, לתעד את החי והצומח ולמפות אתרים ארכאולוגים. בהיותם ליד ניצנה שהיתתה ידועה אז בשם "עוג'ה אלחפיר" הם שמו לב לשורות שורות של ערמות אבנים קטנות שהיו מפוזרות על פני מדרונות החמרה. הם הבינו שהשורות הן מעשה ידי אדם אבל לא הצליחו להבין את המטרה לה נוצרו. הבדואיים במקום אמרו להם ששמן של התלויות הן "תולילות – אל – ענב". מכאן הניחו פלמר ודרייק שהמטרה של התלוליות הייתה לדליית גפנים. בספרו כתב "... מדרונות אלה, אילו היו מטופלים בכלי עבודה ובאמצעי השקייה, כפי שבוודאי היו בידי תושבי עוג'ה, התאימו מאוד לגידול גפנים. כיסוי הקרקע הצורני השחור הקרין את חום השמש כשהערמות הקטנות אפשרו לגפנים להתפשט מבלי שהאשכולות יגעו באדמה."

מסקנותיו של פלמר ודרייק היו מקובלות בקהילה המדעית ונושא זה לא נחקר עד שנות ה-50 של המאה ה-20, אז החל מחקר ארכאולוגי וגאומורפולוגי על חקלאות עתיקה בנגב. בשטח לא נמצאו כל שרידים הקשורים בגפן או בענבים. פרופסור יהודה קידר החל לחקור את הנושא. בין השנים 1961–1964 כתב את הספר המקיף "החקלאות הקדומה בהרי הנגב", שכולל סקר יסודי, של כל שרידי החקלאות הקדומה בהר הנגב שיצא בשנת 1967. במחקרו הגיע למסקנה שהמקום לא מתאים לגידול גפנים בגלל מיעוט מי גשמים. במחקרו הוא הגיע למסקנה שמטרת שורות התלוליות הייתה לגרום לגידול בסחיפת קרקע הלס מהמדרון לוואדי, שם התקיימה חקלאות. מי השיטפונות שירדו במורד בין שורות האבנים והקרקע שנסחפה יצרו בתחתית הואדי תשתית טובה של קרקע לגידול חקלאי ומים להרוות את השדות. במחקרים נוספים שנעשו על ידי פרופסור מיכאל אבן-ארי הוא הגיע למסקנות דומות. פרופסור משה שחק שיער שהמטרה של התלוליות הייתה להגדיל את כמות מי הנגר שירדו במדרון וכך להעלות את פוריותו עבור צמחיית בר שתשמש למרעה העדרים. הגאומורפולוג פרופסור חנוך לביא הגיע למסקנה דומה.

קישורים חיצוניים
----------------

* תלוליות הענבים המסתוריות בנגב, יגאל גרנות, באתר מסע אחר
* yoaview תלֶילָאת-אל-עֶנַבּ באתר yoaView
* בעקבות חידת התלוליות – יומיים באזור עבדת ושבטה באתר שדה בוקר
* החקלאות הקדומה בנגב פרסום של יד בן-צבי, עמ' 198
* הפתעה נגבית- סקירה בנושא, עם צילומי אוויר.

הערות שוליים
------------

1. ↑  תלוליות הענבים המסתוריות בנגב, יגאל גרנות, באתר מסע אחר