recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אלכסנדרה מלניק** (באנגלית: **Alexandra Melnik**; ‏15 במאי 1892 – 1982) היא חסידת אומות עולם אשר הצילה את סוניה ברנשטיין ואמה פניה, בכך שהוציאה אותם מהגטו והסתירה אותם בביתה יחד עם בנה **ויקטור מלניק** (Melnik Viktor) ובתה **טאיסיה מלניק** (חרצ'נקו) (Kharchenko Taisia).

משפחת מלניק כללה ארבע נפשות, האם אלכסנדרה ושלושת ילדיה: הבת הבכורה טאיסיה בת 16, הבן ויקטור בן 13 והבת גלינה בת 10. אב המשפחה נרצח ב-1938 בטיהורים בתקופת סטלין. אלכסנדרה הייתה אמה של חברה של סוניה מבית-הספר.

ההצלה
-----

בנובמבר 1941 התחולל הפוגרום הראשון בעיר חמלניצקי באוקראינה, שם סוניה ואמה היו שבויות. אחרי שהצליחו השתיים לשרוד את הפוגרום, הגיעה אלכסנדרה מלניק אל שער הגטו. סוניה סיפרה בעדותה ליד ושם: "אלכסנדרה הייתה אמה של חברת בית הספר שלי עוד מלפני המלחמה. היא נכנסה לתוך הגטו, איתרה אותנו ולקחה אותנו אליה הביתה מתוך רצונה החופשי". הניצולות, סוניה ואמה הסתתרו אצלה במשך שנה, למרות שהמשפחה חיה בעוני, הם חלקו איתם כל דבר (אוכל בגדים וכו'). עוד מספרת סוניה: "הילדים במשפחה גילו בגרות יוצאת דופן ושמרו על שתיקה, גם כאשר שכנים סקרניים ניסו לסחוט מהם מידע כלשהו, לאחר שחשדו באמם."

לאחר שנה של מסתור אצל משפחת מלניק, הכריזו הגרמנים על הפתרון הסופי. משפחת מלניק לא גירשה את סוניה ואמה אלא המשיכה להסתיר אותן. בימים מסוכנים במיוחד הובילו אותן הילדים של משפחת מלניק ליערות ומקומות מסתור והיו מביאים להם אוכל כל כמה ימים. לאחר מכן, היו באים להחזירן הביתה - לביתם.

בהמשך המלחמה, אלכסנדרה העבירה אותם לטרנסניסטריה באמצעות שכן שלה ואדם נוסף שהיו מוכנים לסייע תמורת תשלום. הם הגיעו לעיר מוהיליב-פודילסקי וכך הצליחו לשרוד את המלחמה. לאחר שהצליחו לעבור, חזרה סוניה לאזור הכיבוש הגרמני, על מנת ליידע יהודים שנשארו על כך שבאזורי כיבוש רומני הרציחות ורדיפות יהודים נרגעו במקצת. לאור זאת המשיכה אלכסנדרה להעביר בסיוע ילדיה יהודים נוספים שהסתתרו בטרנסניסטריה. סך הכל הצילה אלכסנדרה 22 יהודים.

לאחר המלחמה, שמרו המשפחות על קשר הדוק ביניהן. בשנת 1989 עלו סוניה ומשפחתה ארצה והתיישבו בבאר-שבע. בנות המשפחות טאיסיה וסוניה קיימו קשר חם במכתבים.

תהליך ההכרה
-----------

אלכסנדרה זכתה בהכרה רק לאחר מותה. לאחר שסוניה ומשפחתה עלו ארצה, הגישה סוניה ב-1990 בקשה ליד ושם, להכיר באלכסנדרה ובמשפחתה כחסידי אומות עולם. הבקשה התעכבה כ-4 שנים בגלל מחסור בעדים שיבואו להעיד. ב-1994 ניתן לאלכסנדרה לוויקטור ולטאיסיה התואר "חסידי אומות העולם" מיד ושם.

לאחר עיכובים ביורוקרטיים מצד גורמים ביד ושם פנתה סוניה בשנת 1995 אישית לנשיא המדינה, עזר וויצמן, להרשות לטאיסיה ובעלה לעלות ארצה לאחר שבקשתם נדחתה כל פעם מחדש בגלל פירוש שגוי של הסעיפים הרלוונטיים בחוק השבות. ב-1996 בגיל 68 עלו טאיסיה ובעלה ארצה לבאר שבע לגור ליד סוניה, והן היו שכנות במשך שנים. לאחר 10 שנים, בגיל 78, קיבלה טאיסיה אזרחות ישראלית. סוניה נפטרה בשנת 2014 והשאירה במותה שני ילדים, שלושה נכדים ושישה נינים. טאיסיה נפטרה בשנת 2019 ונטמנה ליד בעלה בבית העלמין האזרחי בבאר שבע.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ארכיון יד ושם, אלכסנדרה מלניק
2. ↑  גדעון רפאל בן מיכאל, מלניק ויקטור, באתר ביטאון פורום שמירת זיכרון השואה, מכון אייבשיץ
3. ↑  The Righteous Among the Nations Database Melnik Aleksandra, Yad Vashem
4. 1 2  המכון ללימודי השואה
5. ↑  אתר עצ"ומ
6. ↑  עיתון ידיעות אחרונות 10.2.1997
7. ↑  ארכיון יד ושם
8. ↑  ארכיון יד ושם, אלכסנדרה מלניק טופס הבקשה מסוניה לנשיא
**עיסא בולאטה** (באנגלית: **Issa J. Boullata**, בערבית: **عيسى بلاطة**;‏ 25 בפברואר 1929 - 1 במאי 2019) היה פרופסור לספרות ולשפה הערבית באוניברסיטת מקגיל בקנדה. הוא כתב מספר ספרים בנושאי ספרות ערבית מודרנית ותרגם ספרים רבים מערבית לאנגלית.

ביוגרפיה
--------

נולד בירושלים למשפחה ערבית נוצרית אורתודוקסית והיה אח לחמישה. אביו, יוסף, עבד במחלקת הדואר והטלגרף של הממשל הבריטי, אמו, ברברה. הוא למד בתיכון הנוצרי דה-לה סאל וסיים את לימודיו בשנת 1947. הוא החל לעבוד בבנק וללמוד משפטים בערבים, אבל מלחמת העצמאות גרמה לסגירת בית הספר שבו למד ולסגירת הבנק בו עבד. לאחר המלחמה הוא החל לעבוד כמורה בבתי ספר תיכונים והיה פעיל מאוד במוסדות הכנסייה האורתודוקסית. בין תלמידיו באותן שנים היו סרי נוסייבה ומוברק עווד. הוא למד לתואר ראשון באוניברסיטת לונדון, אותו סיים בהצטיינות וסיים דוקטורט בספרות ערבית בשנת 1969.

בין השנים 1968 ל-1975 הוא לימד בסמינר הרטפורד בקונטיקט. בשנת 1970 שימש כעורך שותף בכתב העת "The Muslim World". בשנת 1975 הצטרף לסגל אוניברסיטת מקגיל שבקנדה, בשנת 1979 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין ולימד עד שפרש לגמלאות בשנת 2004.

בשנת 2000 יצא ספר מאמרים לכבודו בהוצאת בריל, "Tradition, modernity, and postmodernity in Arabic literature: essays in honor of Professor Issa J. Boullata". הוא זכה במספר פרסים, בהם Arberry memorial prize בשנת 1972.

בשנת 2007 יצא ספר הפרוזה הראשון שלו, A Retired Gentleman, and other stories בו סיפורים העוסקים במהגרים המגיעים לקנדה מארצות הברית וארצות ערב.

תרגם סיפורים של מוחמד ברדה, אמילי נסראללה, ע'אדה א-סמאן ועוד.

בשנת 1960 נישא למריטה סיווארד, אותה פגש לראשונה שלוש שנים לפני כן כשביקרה בישראל עם אוניברסיטה אמריקאית. הוא נפטר במונטריאול ב-1 במאי 2019 והותיר אחריו ארבעה ילדים: יוסף (פרופסור לפרמקולוגיה), ברברה, דוד (שדרן רדיו) ופיטר (כומר). אחיו, כמאל בולאטה, הוא אמן והיסטוריון.

מספריו
------

* Outlines of Romanticism in Modern Arabic Poetry (1960)
* Badr Shakir al-Sayyab: His Life and Poetry (1971)
* Modern Arab Poets, 1950-1975 (1976)
* Trends and Issues in Contemporary Arab Thought (1990)
* A Retired Gentleman, and other stories (2007)
* Critical Perspectives on Modern Arabic Literature (1980) editor,
* Tradition and Modernity in Arabic Literature (1997, with Terri DeYoung). editor,

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עיסא בולאטה** בוויקישיתוף
* Issa Boullata: 56 years of teaching
* Tradition, modernity, and postmodernity in Arabic literature

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007258916305171
* BNE: XX1368698
* BnF: cb12191264h (data)
* GND: 121703495
* ISNI: 0000 0003 8384 2141
* LCCN: n80145905
* NTA: 067793738
* SUDOC: 030513316
* VIAF: 272292988
* WorldCat: lccn-n80145905

 |
כרזת התוכנית
"**מי רוצה להיות גיבור על?**" (באנגלית: **Who Wants to Be a Superhero?**) היא תוכנית מציאות שהגה יוצר הקומיקס סטן לי.

בסדרה מתחרים 11 מתמודדים שונים אשר ממציאים להם דמות גיבור על, מכינים את התחפושת שלה ומתנהגים כמוה. מכיוון שלא ניתן לבחון כישורים של גיבורי על (מבחני תעופה וכוח למשל), המשימות בתוכנית מתרכזות בבחינת התכונות האישיות של כל מתמודד. חלק מהתכונות שנבחנות, נבדקות בחשאיות מבלי שהמתמודדים יודעים על כך. לדוגמה במשימה שבה על המתמודדים לעבור במהירות ובחשאיות מבגדי אזרחים לחליפת גיבורים ולהגיע במהירות לנקודת הסיום, מושתלת ילדה בוכה. המטרה האמיתית של המשימה היא לעזור לילדה הבוכה ולא לסיים את המשימה כמה שיותר מהר.

בעונה הראשונה זכה גיבור העל "פידבק". ששת הפרקים של העונה הראשונה שודרו בארצות הברית ביולי-ספטמבר 2006. המנצח הגדול של העונה השנייה היה גיבור העל "המגן" או באנגלית, "The Defuser".

הסדרה שודרה בישראל בערוץ AXN וסטאר וורלד שבכבלים.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של מי רוצה להיות גיבור על

* "מי רוצה להיות גיבור על", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "מי רוצה להיות גיבור על", באתר Metacritic (באנגלית)

* "מי רוצה להיות גיבור על", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
**פול פייר קמבון** (20 בינואר 1843 – 29 במאי 1924) היה דיפלומט צרפתי משפיע בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. הוא כיהן כשגריר צרפת בלונדון למשך 22 שנה, כחלק מתפקידו הוא גם חתם על הסכם סייקס-פיקו.

ביוגרפיה
--------

פול קמבון הוא אחיו הבכור של ז'יל קמבון. קמבון למד משפטים, והפך למזכירו של ז'ול פרי במחוז סיין. לאחר מכן הוא הפך למזכיר הכללי של מחוז האלפים הימיים (1871), מחוז שפך הרון (1871), מחוז אוב (1872), ומחוז דו (1876), ומחוז נור (1877-1882), לאחר שמילא את כול התפקידים הללו עבר קמבון אל העולם הדיפלומטי.

הוא כיהן כשר תושב צרפת בתוניסיה מ־28 בפברואר 1882 עד 28 באוקטובר 1886 ותרם לרפורמה במוסדות השיפוט של הרג'נט של תוניס עם הקמת בית המשפט הצרפתי בתוניס ב-27 במרץ 1883 ובהדרגה ביטל בתי משפט קונסולריים, תהליך שהושלם עם סגירת השיפוט הקונסולרי של ממלכת ארצות השפלה ב־1 בנובמבר 1884. בנוסף, הוא ארגן מחדש את השירותים המינהליים בתוניסיה עם הקמת מנהל העבודות הציבוריות ב-1882 ואת ההדרכה הציבורית של אומנויות יפות ב-1883.

מחלקת הכספים, שהוקמה בשנת 1882, הצליחה החל משנת 1884, והחליפה את הוועדה הפיננסית לחובות תוניסאים שהוקמה בשנת 1868 ומטרתה הייתה לשלוט בניהול ההוצאות התוניסאיות ולהבטיח את ההחזר לנושים. מוסכמות לה מארסה, שנחתמו ב־8 ביוני 1883, קובעו במיוחד את ההנפקה להחזר החוב של ההלוואה התוניסאית שהובטחה על ידי צרפת.

פול קמבון בראשית דרכו, יחד עם פייר פונצ'ין, ייסד את הברית הצרפתית ב-21 ביולי 1883.

עוד בתחום הכלכלי, פול קמבון הקים את לשכת המסחר התוניסאית בשנת 1885. הוא גם הגה את החוק התוניסאי שנכנס לתוקף ב -1 ביולי 1885 שקבע את עקרון רישום המקרקעין, והבהיר את מצב אחזקות הקרקעות באותה תקופה. החוקק תעדף את ההתעצמות הבאה של התיישבות קרקעות אירופאית בתוניסיה.

לאחר שהותו בתוניסיה הפך פול קמבון לשגריר צרפת במדריד (1886), בקונסטנטינופול (1890) ובלונדון (1898-1920).

שם מילא תפקיד חשוב בהיווצרותה של ההסכמה הלבבית, אז של ההסכם הרוסי-בריטי משנת 1907. בתחילת מלחמת העולם הראשונה הוא דחף את בריטניה לצאת למלחמה נגד גרמניה. הוא עזב את תפקידו בשנת 1920 ונבחר לחבר באקדמיה למדעי המוסר והפוליטיקה. הוא גם חבר במקביל באקדמיה למדעי המוסר והמדיניות במדריד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פול קמבון** בוויקישיתוף
* פול קמבון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Accord secret Sykes-Picot

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007294234705171
* BNE: XX1221145
* BnF: cb12400071n (data)
* GND: 118666738
* ISNI: 0000 0000 4540 3509
* LCCN: no2002052514
* The Léonore id LH//413/21 is not valid.
* NTA: 069299692
* SNAC: w6qr91fk
* SUDOC: 033099960
* VcBA: 495/97935
* VIAF: 9933512
* WorldCat: lccn-no2002052514

 |
**אביב חדד** (נולד ב-4 בפברואר 1984) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת מ.ס. רו"ח תל אביב מליגה ג'.

קריירה
------

חדד החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב. בשנים 2003–2007 הושאל לשלוש קבוצות שונות מהליגה הלאומית: מכבי קריית גת, הפועל רמת השרון והפועל אשקלון. בתחילת עונת 2007/2008 חזר חדד למועדון נעוריו ואף שותף בשלושה משחקים בגביע הטוטו, אך לקראת סוף חלון העברות של קיץ 2007 הוא הושאל להכח עמידר רמת גן, עמה הצליח לעלות לליגת העל. בעונה שלאחר מכן לא הצליח לסייע לקבוצה להישאר בליגת העל, ולאחר ירידתה לליגה הלאומית עזב את הקבוצה.

בתחילת עונת 2009/2010 עבר חדד לבני יהודה תל אביב, במדיה שיחק שש וחצי שנים. בתום עונת 2013/2014 ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית, אך לאחר עונה אחת חזר עם הקבוצה לליגת העל. בינואר 2016 שוחרר מבני יהודה וחתם בהפועל בני לוד מהליגה הלאומית, במדיה שיחק עד תום העונה.

ב-21 ביוני 2016 חתם חדד בעירוני נשר, במדיה שיחק בעונת 2016/2017. ב-3 ביולי 2017 חזר חדד לקדנציה שנייה בהכח עמידר רמת גן בליגה א' דרום, אך כעבור שלושה חודשים חתם בהפועל אום אל-פחם מליגה א' צפון.

ב-7 ביוני 2018 חתם חדד במכבי עירוני אשדוד, אך שוחרר מהקבוצה עוד לפני תחילת העונה. ב-4 בספטמבר 2018 חדד חתם בהפועל הוד השרון מליגה ב', אך כעבור חודשיים עבר להפועל שפרעם מליגה א' צפון, ממנה עבר כעבור חודש להפועל בני זלפה מאותה הליגה.

בקיץ 2019 חתם חדד בקבוצת שמשון בני טייבה מליגה ב'. ב-11 בנובמבר 2019 חתם חדד במכבי עירוני קריית אתא. ב-25 באוגוסט 2020 חתם בהפועל באקה אל-גרבייה. לקראת עונת 2021/2022 חתם באליצור יפו תל אביב מליגה ג', לאחר עונה אחת עבר למ.ס. רו"ח תל אביב.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt

הערות שוליים
------------

1. ↑  דאפר מחמיד, אביב חדד חתם בהפועל אום אל-פחם, באתר דאבל פס, 9 באוקטובר 2017
2. ↑  מיכאל וייסרמן, אביב חדד חתם בעירוני אשדוד, רן בן שמעון ומישל רוס קרובים לסיכום, באתר דאבל פס, 7 ביוני 2018
"**מי רוצה שק-קמח?**" הוא ספר ילדים מאת הסופר, המשורר, המחזאי ושדרן רדיו ישראלי דויד גרוסמן. הספר פורסם לראשונה בשנת 2011, על ידי הוצאת עם עובד. הספר מאויר באיוריו של גלעד סופר.

תקציר העלילה
------------

הספר "מי רוצה שק קמח?" הוא ספר ילדים קופצני ופרוע של גרוסמן, בו מסופר על ילד בשם יונתן, הגיבור הראשי של הסיפור, ועל אביו. כל ערב לפני שיונתן הולך לישון, אביו מרים אותו על גבו כשק קמח, והם מסתובבים בבית ובודקים אם החפצים השונים רוצים להיות בעצמם שק קמח. במהלך העלילה, כאשר אבא של יונתן מציע לעשות שק קמח לפיל המפחיד שלו, יונתן חושש שאביו ישכח אותו ויעביר את שק הקמח לפיל שהוא פוחד ממנו.

מסר חינוכי
----------

החוויה המתרחשת בסיפור מובילה למסר של התמודדות בלתי נמנעת ולא נעימה של יונתן עם החששות שאביו יעביר את שק הקמח לפיל. כשבכל ערב אבא מסתובב עם שק הקמח בבית על גבו, ויונתן חושש שאביו ישכח אותו, וימכור את שק הקמח לפיל. על פי התרחשויות העלילה, ניתן לראות שהסיפור הוא פרי דמיונו של הכותב, המספר על פחדים ועל ילד אחד קטן שעטוף באהבה.

אמצעים רטוריים
--------------

בסיפור מופיעה האנשה של חפצים שונים בבית. כלומר בספר, האב מעניק תכונות אנושיות לחפצים בביתם. יתר על כן, לאורך הספר יש חזרות של שני משפטים שמעבירים את המסר העיקרי של הספר.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  רותה קופפר, כמו שיר ערש, באתר הארץ, 21 בספטמבר 2011
2. ↑  מי רוצה שק-קמח? / דויד גרוסמן ; איורים - גלעד סופר ; [עריכה - דלית לב | גרוסמן, דויד, 1954- (סופר, גלעד, 1968- | סופר, גלעד, 1968- ;לב, דלית | הספרייה הלאומית], באתר www.nli.org.il
3. ↑  לילך וולך‏, דויד גרוסמן מבין לנפשם של ילדים - סקירת ספרי ילדים, באתר וואלה!‏, 11 בספטמבר 2011
4. ↑  מי רוצה שק-קמח? - ספר מוקלט - דויד גרוסמן - Storytel, באתר www.storytel.com (בעברית)
5. 1 2 3  בר טיירי, מי רוצה שק קמח?, באתר נוריתה, ‏2013
6. 1 2  רון גדניר, שעת סיפור בפרנקפורט: "מי רוצה שק קמח", באתר עריית תל אביב-יפו, ‏2019
**וודאפון פארק** (בטורקית: **Vodafone Park**) הוא אצטדיון כדורגל באיסטנבול שבטורקיה ובו 41,903 מקומות ישיבה. האצטדיון משמש את קבוצת הכדורגל בשיקטש, שהיא גם בעלת האצטדיון.

היסטוריה
--------

אבן היסוד הונחה באוקטובר 2013 על השטח של אצטדיון אינני שנסגר ארבעה חודשים קודם לכן. וודאפון ארנה כולל 1903 תאי צפייה, מספר מסעדות, ואינטרנט אלחוטי ברמה גבוהה אותו מספקת חברת סיסקו.

ב-10 באפריל 2016 נפתח האצטדיון לקהל הרחב, ויום למחרת נערך בו משחק הבכורה בו נכחו 38,420 צופים שראו את בשיקטש מנצחת 2–3 את בורסאספור. מריו גומז העלה את בשיקטש ליתרון בדקה ה-22 ובכך הפך לכובש הראשון בתולדות האצטדיון.

בשנת 2017 שונה שם האצטדיון מ"וודאפון ארנה" ל"וודאפון פארק", עקב הוראה של נשיא טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, לחדול מהשימוש במילה "ארנה" ("arena") לתיאור מתקני ספורט בטורקיה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וודאפון פארק** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של וודאפון פארק (באנגלית)
* וודאפון פארק, ברשת החברתית פייסבוק

* וודאפון פארק, ברשת החברתית טוויטר

* וודאפון פארק, ברשת החברתית אינסטגרם

* וודאפון פארק, סרטונים בערוץ היוטיוב
**שדה התעופה כברית** הוא שדה תעופה צבאי של חיל האוויר המצרי, מיקומו כ-30 קילומטרים צפונית לעיר סואץ ו-125 קילומטרים מזרחית לקהיר. השדה משרת בעיקר מסוקי קרב מדגם איירוספסיאל גאזל. שמו של השדה נגזר משם הכפר הקרוב אליו ומשמעותו בערבית הוא גופרית.

היסטוריה
--------

בזמן מלחמת העולם השנייה השדה נקרא תחנת חיל האוויר המלכותי כברית. הבסיס שימש את חיל האוויר הבריטי המלכותי במערכה במדבר המערבי שבה לחמו הבריטים בגרמנים ובאיטלקים בצפון אפריקה. בשנת 1941 הוקמה בבסיס יחידת קומנדו בריטית. בשנת 1943 חילות האוויר של צבא ארצות הברית נחתו בשדה התעופה וסייעו לבריטים במאבק מול הגרמנים. השליטה על שדה התעופה הועברה לידי מצרים לאחר שהבריטים פינו את תעלת סואץ בשנת 1956.

שדה התעופה הועבר לרשות חיל האוויר המצרי והוא הפך אותו לאחד מבסיסיו העיקריים. במהלך מלחמת סיני, טייסת 20 של חיל האוויר המצרי שמנתה 12 מטוסי מיג-15 הוצבה בבסיס. במלחמת ששת הימים, כחלק ממבצע מוקד, בסיס כברית הופצץ על ידי מטוסי חיל האוויר הישראלי מדגם דאסו מיסטר IV. בתקיפה ניזוקו מטוסי מיג-17 רבים שהיו חשופים לצד מסלול ההמראה. בשנת 1973, במלחמת יום הכיפורים, כוחות חיל רגלים של צה"ל השתלטו על הבסיס וכן על הבסיסים כספרית ושלופה, אולם לא נעשה בהם שימוש צבאי. 

כיום בסיס כברית נמצא בשליטת חיל האוויר המצרי. שדה התעופה מאוכלס בעיקר על ידי מסוקי SA-342 - איירוספסיאל גאזל ("צבי"). מסלולי ההמראה וההנאגרים שיועדו למטוסים, משמשים את המסוקים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Kibrit Airport (HE34), OurAirports.com – Egypt.
**עיסא בן סלמאן אאל ח'ליפה** (בערבית: **عيسى بن سلمان آل خليفة**; 3 ביוני 1931 – 6 במרץ 1999) היה האמיר הראשון של בחריין מ-1961 ועד מותו ב-1999.

ביוגרפיה
--------

עיסא בן סלמאן נולד בג'אסרה (אנ') לסלמאן בן חמד אל ח'ליפה ומוזה בן חמד אל ח'ליפה, בתו של חמאד בן עבדאללה אל ח'ליפה, וירש את אביו כאמיר עם מותו בנובמבר 1961. הוא מונה ב-16 בדצמבר.

במהלך שלטונו זכתה בחריין בעצמאות מבריטניה בשנת 1971. בזמן שהממשלה שקלה בתחילה להצטרף לאיחוד האמירויות הערביות, עיסא התנגד לכך. הוא ניסה להנהיג דמוקרטיה פרלמנטרית, וגברים קיבלו זכות בחירה בבחירות לפרלמנט ב-1973, אולם באוגוסט 1975 הוא פיזר את הפרלמנט משום שסירב להעביר את חוק ביטחון המדינה מ-1974 (אנ'). השיטה הפרלמנטרית מעולם לא שוקמה ואילצה את האמיר להתמודד עם מחאות מהמחנות השמאלניים והאסלאמיסטיים, שהגיעו לשיאם ב-1994.

בתקופת שלטונו היה הסדר בינו לבין אחיו, השייח' ח'ליפה בן סלמאן, לפיו לאחיו היה רק תפקיד דיפלומטי וטקסי, בעוד עיסא שלט בממשלה ובכלכלה כראש ממשלה.

חיים אישיים
-----------

לעיסא בן סלמאן אל ח'ליפה הייתה אישה אחת, בת דודתו הסה בינת סלמאן אל ח'ליפה (אנ')‏ (1933–2009), בתו של סלמאן בן איברהים אל ח'ליפה. הם נישאו ב-8 במאי 1949. נולדו להם חמישה בנים וארבע בנות:

* חמד, מלך בחריין
* ראשד בן עיסא
* מוחמד בן עיסא, מפקד המשמר הלאומי (אנ')
* עבדאללה בן עיסא
* עלי בן עיסא
* מונירה בת עיסא
* מרים בת עיסא
* שייח'ה בת עיסא
* נורה בת עיסא

פעילות
------

במהלך 38 שנותיו כאמיר, התרחשה ההפיכה הכלכלית של בחריין לאומה מודרנית ולמרכז פיננסי מרכזי באזור המפרץ הפרסי. עם זאת, המבקרים מציינים שהוא גם פיזר את הפרלמנט, וקיבל על עצמו כוח דיקטטורי.

עיסא בן סלמאן אל ח'ליפה מת מהתקף לב ב-6 במרץ 1999 בבית הממשלה במנאמה, זמן קצר לאחר פגישה עם שר ההגנה של ארצות הברית ויליאם כהן. במותו היה בן 67.

נשיא ארצות הברית, ביל קלינטון, הביע "עצב עמוק" למשמע הידיעה על מותו של האמיר. גם מזכ"ל האו"ם, קופי אנאן, הביע "עצב רב", ותיאר את האמיר כ"כוח ליציבות" באזור. הוא נקבר בבית העלמין באל-רפאה (אנ').

ירש אותו בנו הבכור, חמד בן עיסא אל ח'ליפה.

ראו גם
------

* בית ח'ליפה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עיסא בן סלמאן אאל ח'ליפה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Democratic test ended". *Spokane Daily Chronicle*. Manama. AP. 28 באוגוסט 1975. נבדק ב-10 באפריל 2013. `{{cite news}}`:  (עזרה)
2. 1 2  Wright, Steven (2008). "Fixing the Kingdom: Political Evolution and Socio-Economic Challenges in Bahrain" (PDF). *CIRS*. נבדק ב-10 באפריל 2013. `{{cite journal}}`:  (עזרה)
3. ↑  Jehl, Douglas (7 במרץ 1999). "Sheik Isa, 65, Emir of Bahrain Who Built Non-Oil Economy". *The New York Times*. ארכיון מ-16 בינואר 2014. נבדק ב-10 באפריל 2013. `{{cite news}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1195234147
* LCCN: no2009103736
* VIAF: 91127079
* WorldCat: lccn-no2009103736

 |
עקל קלוע מסיבי קוקוס להכלת זיתים לשם מעיכתם על ידי מכבש והפקת שמן זית
**כבישה קרה** היא תהליך תעשייתי להפקת שמן מפירות וזרעים. שמן המופק באמצעות כבישה קרה נקרא **שמן כתית**.

תהליך ואמצעי כבישה
------------------

בתהליך הכבישה הקרה נדחסים הפירות או הזרעים, לעיתים לאחר שעברו שלב מקדים של טחינה, ומהודקים באמצעות מכבש מכני (אנ'), ללא חימום של חומר הגלם. חימום חומר הגלם מאפשר הפקת כמויות גדולות יותר של שמן, אך פוגע מאוד באיכותו ולמעשה הורס את מרבית הויטמינים ונוגדי החימצון.

אמצעי כבישה מסורתיים, אך הנמצאים בשימוש גם במאה ה-21 (מטעמים שיווקיים, בעיקר) הם רחיים, מכבש מנוף, ומכבש בורג. מפעלים מודרניים יותר משתמשים במכבשים הידראוליים ובמערבלים.

במהלך הכבישה יוצאים מהפרי מים ושמן המופרדים לאחר מכן. הפרדת השמן מהמים נעשית כיום באמצעות צנטרפוגות, בעבר נעשתה על ידי המתנה שהשמן יצוף על המים.

כבישה נחשבת קרה אם הטמפרטורה של השמן בתהליך אינה עולה על 30 מעלות צלזיוס. מסחרית, ההגדרות משתנות ממדינה למדינה בטווח של מעלות בודדות. במדינות שונות קיימת תקינה ואסדרה הקובעת מהו שמן כתית ורמות איכות שונות.

תכונות
------

תהליך הכבישה הקרה ממצה בצורה הטובה ביותר את החומרים התזונתיים בפרי, במיוחד את הוויטמינים ונוגדי חימצון. התהליך מתבצע ללא שימוש בממסים.
שמן שעבר כבישה קרה שומר על צבע, טעם וריח בולטים. שמן כתית שלא עבר סינון עשוי להיות עכור, אך הדבר אינו פוגע בתכונותיו.

לשמנים בכבישה קרה נקודת עשן גבוהה.

ככל שהחומציות של שמן כתית נמוכה יותר, נחשב השמן איכותי יותר.

שימושים
-------

שימוש יעיל בשמני כתית נעשה כתיבול בסלטים וכבסיס לרטבים קרים. שמני כתית נחשבים כבסיס טוב להכנת מיונז. במטבח הסיני מקובל להוסיף שמן שומשום למנות לפני הגשתן על מנת לתת למנה את הניחוח האופייני.

על מנת לשמור על הערכים התזונתיים במזון שמכיל שמן כתית מומלץ שלא להעבירו תהליך חימום. ניתן, למשל, לבשל את האוכל ולהוסיף אליו את השמן רק לאחר התקררותו או מיד לפני ההגשה. כך גם מנוצלים הטעם והריח הייחודיים לשמן.

עם זאת, בגלל נקודת העשן הגבוהה נותן שמן כתית תוצאות טובות מאוד בטיגון (אך תוך ויתור על הערכים התזונתיים).

שמני מאכל נפוצים בכבישה קרה הם שמן זית, שומשום, קוקוס, בוטנים, אבוקדו, שקדים, זרעי ענבים, קנאביס. שמנים נוספים המופקים בכבישה קרה משמשים בארומתרפיה (למשל שמן חוחובה, מרווה, אקליפטוס ועוד).

קישורים חיצוניים
----------------

* 
*

הערות שוליים
------------

1. ↑  regev, מילון מונחים שמן זית ישראלי - ענף הזית, באתר ענף הזית במועצת הצמחים, ‏2017-07-13
2. ↑
**ווגונים** (**Vogon**) הם גזע של חייזרים בדיוניים מהכוכב ווגספיר (vogsphere) בסדרה מדריך הטרמפיסט לגלקסיה, אשר נכתבה על ידי דאגלס אדמס. בסדרה, הווגונים אחראים להריסה של כדור הארץ, בשביל לבנות כביש בין-גלקטי. הווגונים הם היומנואידים, אך גדולים יותר ובעלי עור ירוק. הווגונים מתוארים כ" אחד מהיצורים הכי לא נעימים בגלקסיה- לא רעים, אבל גסי רוח, בירוקרטים, ישירים ורשמיים", ו-"גורמים לסקס להראות כמו תאונת דרכים". בנוסף לכך, הם המשוררים של "השירה השלישית הגרוע ביותר ביקום", לדוגמה השיר מהספר המדריך לטרמפיסט בגלקסיה אשר נקרא על ידי הפרוסטטניק ווגון יילטץ:

> 
> "אוה מקרטטן מושיקותייך
> מיקרוביותך לי היא! כגבגשושונריים עלי דבורה מבורחשת.
> גרופ עותר אני בפניך.
> פונטיניגי הופכדורמים.
> ובקפינטנציות תדלגרני עם חובקי אזרדיים פריכים
> ולא אקרעך במנעצונים עם הצהורובום שלמראשותי, תראה אם לא!
> 
> 
> 
> — "**מדריך הטרמפיסט לגלקסיה**", עמוד 46 תרגום: מתי וגנריק ודנה לדרר הוצאת כתר (1985)
> 

ספינותיהם של הווגונים מתוארות כ-"דבר צהוב וגדול בצורה בלתי אפשרית", ש-"נראו יותר כאילו הקרישו מאשר ניבנו" ו-"תלויות באוויר באותה צורה שלבנים הן לא". ספינותיהם ידועות בכך שהם אינם ניתנות לזיהוי על ידי רדאר, ויכולות לנסוע דרך היפר-מרחב. הווגונים הם הבירוקרטים של הגלקסיה.

| מדריך הטרמפיסט לגלקסיה - מאת דאגלס אדמס |
| --- |
| סדרת הספרים המקורית | מדריך הטרמפיסט לגלקסיה • המסעדה שבסוף היקום • החיים, היקום וכל השאר • היו שלום ותודה על הדגים • לא מזיק ברובו | התשובה לחיים, היקום וכל השאר |
| סיפורים אחרים | זאפוד הצעיר הולך על בטוח • ועוד משהו... • ספינת החלל טיטניק |
| מדיות נוספות | סרט • סדרת תסכיתי רדיו • סדרת טלוויזיה • משחק מחשב • ספינת החלל טיטניק |
| דמויות | ארתור דנט • פורד פרפקט • זאפוד ביבלברוקס • טריליאן • מרווין האנדרואיד הפרנואיד • אקראית • ווגונים • דג בבל |
| שונות | 42 - התשובה לחיים, היקום וכל השאר |
| לקטגוריה |
**קורפוס הפרשים שמטוב** (בגרמנית: **Kavallerie-Korps Schmettow**) היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית. הקורפוס לחם במלחמת העולם הראשונה, ופורק ב-1919. הקורפוס הוקם ב-1916 כקורפוס פרשים, וב-1917 הפך לקורפוס חי"ר בשם **הקורפוס ה-65**.

היסטוריה
--------

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914 היו לצבא הקיסרות הגרמנית ארבעה קורפוסים של חיל פרשים. עם זאת, הפרשים התגלו כלא-יעילים לנוכח מלחמת החפירות, ובהדרגה הוסבו קורפוסי הפרשים לקורפוסים של חי"ר. כך קרה, שכאשר הצטרפה ממלכת רומניה למלחמה, לא היה לגרמניה פיקוד פרשים מסודר בחזית המזרחית. לפיכך ב-31 באוגוסט 1916 אוחדו בחיפזון מספר יחידות פרשים גרמניות ואוסטרו-הונגריות ליצירת **קורפוס הפרשים שמטוב** בפיקוד אברהרד פון שמטוב. הקורפוס כלל את דיוויזיית הפרשים הגרמנית ה-3, דיוויזיית הפרשים האוסטרו-הונגרית ה-1 והדיוויזיה ה-51 של ההונבד (המרכיב ההונגרי בצבא האוסטרו-הונגרי).

הקורפוס השתתף בהצלחה במערכה ברומניה כחלק מהארמייה התשיעית של אריך פון פאלקנהיין. הוא לחם בקרב טרנסילבניה, קרב בוקרשט וקרב ארגס. עם סיום המערכה הרומנית פורק הקורפוס והפך לקורפוס חי"ר בשם **הקורפוס ה-65**. שמטוב המשיך לפקד עליו. הקורפוס הועבר לחזית המערבית כחלק מהארמייה השביעית כשהוא כולל ארבע דיוויזיות. הקורפוס השתתף בקרב השני על האן ולאחר מכן במתקפת האביב ומתקפת מאה הימים. הקורפוס פורק עם סיום המלחמה.

קישורים חיצוניים
----------------

* קורפוסי הפרשים של הצבא הקיסרי באתר Die höchsten Kommandostellen des Heeres (בגרמנית)
נחל ימין
**נחל ימין** הוא נחל בהר הנגב הצפוני, מיובלי נחל חתירה. מקור שם הנחל הוא בעקבות שמו הערבי של הנחל, ואדי אל ימן, כלומר הדרומי.

מסלול הנחל
----------

אורך נחל ימין הוא 11 קילומטר. הנחל מתחיל באמצע מישור ימין, סמוך לקריה למחקר גרעיני. משם יורד הנחל לכיוון דרום, תוך כדי הוא אוסף בדרך את נחל זרוע ואת נחל אצבע הבאים ממורדות רכס חצרה. לאחר שהנחל עובר כ- 8 קילומטר, הוא חוצה את דרך מעלה העקרבים, בדרום מישור ימין. לאחר חציית הדרך מתחתר הנחל בסלעי הגיר של רכס חצרה ויוצר קניון עמוק ומצוקי, שבו יש מפל בגובה כ-100 מטר. נחל ימין מתחבר לנחל חתירה במרחק 3 קילומטר ממזרח לעין ירקעם.

סביבת הנחל
----------

בתחילה במישור יש שיחים מפוזרים, המישור החולי הוא שריד לתקופה שהייתה לפני היווצרות הבקע הסורי אפריקאי. בהתחלת הנחל האפיק מתון, אבל אחרי מרחק קצר הוא יורד במפל לערוץ קניוני, ובמסלול רואים שילוב של מצוקים וחולות. ישנה דיונה בגדה המערבית של האפיק, ובצד המזרחי יש אבן חול. בנחל ימין ישנם שני גבים גדולים במשטח סלע משופע. הגבים מלאים במשך חודשים אחרי שיטפונות באזור ובשנים גשומות יש נביעה עונתית.

צמחייה
------

בחודשים מרץ ואוקטובר ניתן למצוא פריחה עונתית בנחל, במיוחד אירוס ירוחם וחבצלת הנגב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נחל ימין** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  מנחם מרקוס, **אנציקלופדיה מפה: כל היישובים וכל האתרים בישראל**, כרך 3, מפה, 2000, עמ' 181
2. 1 2  נחל ימין – מעלה פלמ"ח, באתר אתר טבע ונופים בישראל

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987012301769405171

 |
**שריר המסור הקדמי** (TA: Musculus serratus anterior) ממוקם בצד בית החזה, שטחי יותר מהצלעות העליונות. שריר המשור הקדמי זכה לשמו על פי צורת חיבורו לצלעות שמתארה משונן ודומה לשיני משור. השריר מניע את עצם השכם החוצה (protraction) ומשתתף בתנועות של סיבוב עצם השכם. פעולת השריר כמייצב של עצם השכם חיונית לפעולת שרירים אחרים המניעים את הזרוע. חלקו של השריר בתנועת איגרוף הקנה לו את הכינוי "שריר המתאגרף".

תיאור
-----




שרירי החזה והזרוע במבט קדמי

תחילתו של שריר המשור הקדמי בצידי צלעות 1-8. השריר עובר בין כלוב הצלעות לעצם השכם כך שחלקו נמצא עמוק יותר מעצם השכם ונאחז בצד התיכון של הפן הקדמי של עצם השכם.

עצבוב
-----

שריר המשור הקדמי מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים החמישי, השישי והשביעי (C5,C6,C7) דרך **עצב החזה הארוך** (אנ').

ראו גם
------

* כתף
* אנטומיה טופוגרפית (*בית חזה במבט צידי*, *גו במבט קדמי*, *גפה עליונה במבט קדמי*)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שריר המסור הקדמי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TA98: A04.4.01.008

 |
גשר הרכבת הטורקי בערוץ נחל לבן
הגשר הבריטי בערוץ נחל לבן. הכביש הישן מבאר שבע לניצנה
**נַחַל לָבָן** הוא נחל הנמצא במערבו של הר הנגב הצפוני. שמו העברי הוא תרגום של שמו הערבי -"ואדי אלאביץ'" (קרי, אלאביד). אורכו של נחל לבן הוא כ-36 ק"מ, ושטח אגן הניקוז שלו הוא כ-330 קמ"ר.

תחילתו בהר לבן נמצאת בשוליה הצפוניים של רמת מטרד, ומשם הוא יורד כלפי צפון-מערב, אל עבר חולות שונרה. בערוץ הנחל, במרחק 3 ק"מ לאתר העיר הקדומה שבטה, קיימים מתקני חקלאות קדומים ובורות מים רבים. לאורכו של נחל לבן כונסים אליו נחל דרורים, נחל זיתן ונחל קרחה ונחלים נוספים. הוא מנקז את כתף שבטה וחלק מהר בוקר. במקום שבו חוצה הנחל את כביש באר שבע-ניצנה-אבו עגילה הוקם עליו גשר גדול, לא רחוק משם נמצאת ההיאחזות הנטושה שדמות שיזף. משם יוצא הנחל אל חולות שונרה עגור, לכיוון צפון-מערב, אחר כך הוא יורד בכיוון מערב, ומתחבר עם נחל ניצנה.

מסילת הרכבת הצבאית העות'מאנית מביר עסלוג' לעוג'ה אלחאפיר חצתה את תוואי הנחל על גבי גשר רכבת. כמו כן חוצים את הנחל הכביש הבריטי והכביש החדש (כביש 211) מבאר שבע לניצנה. 

בערוץ הנחל נמצאת דיונת החול הגדולה בארץ.

שמו של נחל לבן נגזר מן הפריחה הלבנה של שיחי רותם מדברי הצובעת בלבן את נופו של הנחל בחורף, ולא מלובנם של סלעי הקירטון בנחל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נחל לבן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  שדמות שיזף היאחזות נח"ל 1956

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007475796305171
* VIAF: 316601985
* WorldCat (עם VIAF): 316601985

 |
**שריר העכוז הקטן** (TA: Musculus gluteus minimus) הוא הקטן מבין שלושת שרירי העכוז (יתר שרירי העכוז הם שריר העכוז הגדול ושריר העכוז האמצעי). השריר ממוקם עמוק יותר משריר העכוז האמצעי ופעולותיו דומות לאלו של האחרון: הוא מרחיק את הירך ומסובב אותה פנימה. כוחו של העכוז הקטן, בעת סיבוב פנימי של הירך, גדול יותר מזה של העכוז האמצעי.

תיאור
-----

לשריר העכוז הקטן מבנה דמוי מניפה משולשת המשתרעת מהאגן לעצם הירך.

תחילתו של השריר בפן החיצוני של עצם הכסל, בין קו העכוז הקדמי לקו העכוז התחתון.

השריר נאחז בחלק הקדמי של תל הירך הגדול.

עצבוב
-----

שריר העכוז הקטן מעוצבב על ידי שורש העצב המותני החמישי (L5) ועל ידי שורש העצב של העצה הראשון (S1) דרך **עצב העכוז העליון** (Nervus gluteus superior).

תמונות נוספות
-------------

* מבט צידי אל עצמות האגן ואל אזורי החיבור של השרירים הנאחזים בהן.מבט צידי אל עצמות האגן ואל אזורי החיבור של השרירים הנאחזים בהן.
* מבט קדמי אל עצם הירך ואל אזורי החיבור של השרירים הנאחזים בה.מבט קדמי אל עצם הירך ואל אזורי החיבור של השרירים הנאחזים בה.
* שרירי העכוז והירך במבט אחורי (העכוז הגדול והעכוז האמצעי הוסרו באופן חלקי), שריר העכוז הקטן נראה בחלקו העליון של האיור.שרירי העכוז והירך במבט אחורי (העכוז הגדול והעכוז האמצעי הוסרו באופן חלקי), שריר העכוז הקטן נראה בחלקו העליון של האיור.

ראו גם
------

* אנטומיה - מונחים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שריר העכוז הקטן** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TA98: A04.7.02.008

 |
ארבעת שרירי הלעיסה: שריר המלעס, שריר הצדע, שריר כנפה הצידי ושריר הכנפה התיכון. שרירים אלה מתחברים אל שני צידי הלסת כך שמכל שריר יש שניים, אחד מכל צד של הראש ובסך הכל שמונה.
**שרירי הלעיסה** (באנגלית: **Muscles of mastication**) הם קבוצה של ארבעה זוגות שרירים משורטטים, אחד מכל צד של הראש, אשר אחראיים על הזזת המפרק הלסתי רקתי לצורך פועלות הדיבור והלעיסה. קבוצת שרירים אלה כוללת את שריר המלעס (Masseter Muscle), שריר הכנפה הצידי (Lateral Pterygoid Muscle), שריר הכנפה התיכון (Medial Pterygoid Muscle) ושריר הצדע (Temporalis Muscle).

מבנה
----

שרירי הלעיסה מורכבים בעיקר מארבעה שרירים משורטטים שמתחברים אל הלסת התחתונה. שרירי הלעיסה כוללים:

* שריר המלעס (Masseter Muscle)
* שריר הכנפה הצידי (Lateral Pterygoid Muscle)
* שריר הכנפה התיכון (Medial Pterygoid Muscle)
* שריר הצדע (Temporalis Muscle).

קבוצת שרירים זו גורמת לתנועת הלסת התחתונה על גבי המפרק לסתי-רקתי. זהו מפרק מורכב אשר מאפשר את תנועת הלסת התחתונה לכל המישורים, אפשרות זו עוזרת בפעולת הלעיסה והפונטיקה. 

### עצבוב

בשונה משרירי ההבעה, שמעוצבבים על ידי עצב הפנים (Facial nerve, עצב VII), שרירי הלעיסה מעוצבבים על ידי עצב הלסת התחתנה של העצב המשולש (Mandibular branch of Trigeminal nerve, עצב V). שוני זה נובע ממקור התפתחותי שונה של עצבים אלה. בעוד שרירי הלעיסה התפתחו מקשת הלוע הראשונה (1st Pharyngeal arch), שרירי ההבעה התפתחו מקשת הלוע השנייה (2nd Pharyngeal arch).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שרירי הלעיסה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TA98: A04.1.04.001

 |
**מרי אן לי** (באנגלית: **Mary ann Lee**;‏ יולי 1823 – 25 בינואר 1899) הייתה אחת הבלרינות המקצועיות האמריקאית הראשונות.

ביוגרפיה
--------

מרי אן לי נולדה בפילדלפיה להורים אנשי תיאטרון, ולמדה שם אצל פול אזאר מן האופרה של פריז. הופעתה הראשונה בבלט הייתה ב-1837 בתפקיד **פאטימה** ב"נערה מקשמיר" בתיאטרון רחוב צ'סטנאט בפילדלפיה. באותה הפקה הופיעה לראשונה אוגוסטה מייווד. לילה אחר לילה קצרו שתי הנערות תשואות וזרי פרחים.

לי למדה בניו יורק אצל ג'יימס סילוויין, והופיעה לראשונה בניו יורק ביוני 1939 בתיאטרון הבאוארי. היא לא הגבילה את עצמה לריקוד אלא שיחקה גם במלודרמות וביצירות אחרות לבמה. היא יצאה למסע הופעות בארצות הברית ואחר למדה אצל מנהל הבלט ז'אן קוראלי בפריז. בשובה לארצות הברית, הביאה עמה את ההוראות לכמה בלטים פופולריים. היא הייתה הראשונה שרקדה את ז'יזל בבוסטון בשנת 1846.

לי רקדה עם ג'ורג' וושינגטון סמית ויצאה עמו למסעות הופעות. בשנת 1847,בגיל 24, פרשה מן הריקוד מסיבות בריאותיות. היא נישאה לוויליאם ואנהוק, סוחר פילדלפי. לזוג נולדו שלושה ילדים. היא חזרה פעמים אחדות לבמה, ובהמשך חייה לימדה ריקוד. היא מתה בפילדלפיה בשנת 1899 ונקברה בבית הקברות לורל היל. מבקרים ואוהבי-בלט גם יחד היו תמימי דעים בשבחים שחלקו ללי. לו התמידה בקריירה שלה במקום לפרוש, סביר להניח שהייתה נעשית לכוכבת בעלת שם בינלאומי.

קישורים חיצוניים
----------------

* מרי אן לי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Britannica Online Encyclopedia: Mary Ann Lee אנציקלופדיה בריטניקה אונליין, "מרי אן לי"
2. ↑  ג'יימס ט. אדוארד, קולג' רדקליף, "נשים אמריקאיות ידועות-שם 1607–1950: מילון ביוגרפי", הוצאת אוניברסיטת הרווארד 1971, עמ' 388
**ויז'ה לה אנגוסטורה** (בספרדית: **Villa La Angostura**) היא עיירת נופש ארגנטינאית לחוף אגם נאוול ואפי שבפרובינציית נאוקן, כ-110 ק"מ דרומית לסן מרטין דה לוס אנדס וכ-90 ק"מ צפונית-מערבית לבארילוצ'ה. בשנת 2001 התגוררו בה כ-7,300 תושבים.

למילה הספרדית Angostura אין מקבילה בעברית, ופירושה הוא למעשה שם העצם של המילה "צר", ההפך מ"רוחב". פירוש השם "ויז'ה לה אנגוסטורה" הוא "עיר הרוחב הצר", והוא נגזר ממצר היבשה שהיא שוכנת עליו בחלקה.

גאוגרפיה
--------

תצפית על ויז'ה לה אנגוסטורה מהר באז'ו
ויז'ה לה אנגוסטורה נמצאת בתחומו של הפארק הלאומי נאוול ואפי.
היא שוכנת לחופו הצפון-מזרחי של אגם נאוול ואפי, ובחלקה מצויה על מצר יבשה שהוא חלק מחצי האי קֶטְרִיאוּאֶה, עליו נמצא הפארק הלאומי לוֹס אָרָזָ'אנֶס. צפונית מערבית לה נמצא אגם קורנטוסו.

מעל העיירה מתנשאים שלושה הרים: בָּאז'וֹ (שגובהו 1,792 מ', ושבו יש גם אתר סקי פופולרי), אינְקָזָ'ל (1,849 מ') ובֶּלְוֶודֶרֶה (1,992 מ').

היסטוריה
--------

באזור בו מצויה ויז'ה לה אנגוסטורה חיו בעבר אנשי האואיליצ'ה, המשתייכים לתרבות המפוצ'ה. ארגנטינה השתלטה על האזור רק בשנות ה-80 של המאה ה-19. ראשוני המתיישבים היו מהגרים גרמנים, שנופי המקום הזכירו להם את מולדתם, וההשפעה הגרמנית על האדריכלות בעיר ניכרת גם כיום. עד סוף המאה הגיעו מתיישבים נוספים מרחבי ארגנטינה, לצד מהגרים מסוריה ולבנון.

ב-15 בספטמבר 1932 הוכרזה ויז'ה לה אנגוסטורה כעיר. עוד קודם לכן הוקמה בה תחנת טלגרף, ובהמשך הוקמו בה גם כנסייה (1938) ותחנת משטרה (1943).

מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 התרחבה ויז'ה לה אנגוסטורה באופן ניכר. בשנת 1991 עמד מספר תושביה על כ-3,000 ועשור מאוחר יותר כבר הגיע לכ-7,300.

הרחוב הראשי

כלכלה ותיירות
-------------

בעבר התבססה ויז'ה לה אנגוסטורה על תעשיית העץ, אך לאחר הקמת הפארקים הלאומיים בסביבתה דעכה תעשייה זו. בד בבד, התחזקו ענפי הנדל"ן והתיירות כענפי הכלכלה העיקריים של העיירה.

התיירות בוויז'ה לה אנגוסטורה עונתית. בחורף פוקדים אותה תיירים העוסקים בספורט חורף באתרי הסקי הסמוכים אליה. בקיץ פוקדים אותה מטיילים המסיירים באתרים הסמוכים לה - שבעת האגמים, הפארק הלאומי נאוול ואפי והפארק הלאומי בוסקה דה לוס אראז'נס, שהוא המקום היחיד בעולם שבו יש יער של עצי מירטל צ'יליאני. באגם נאוול ואפי פועלות חברות המציעות פעילויות של ספורט ימי כגון שיט קיאקים, סקי מים וגלישת רוח. נחל קורנטוסו, שאורכו 200 מטרים בלבד, מחבר בין אגם נאוול ואפי לאגם קורנטוסו, והוא אתר פופולרי לדייג של דגי סלמון וטרוטה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **ויז'ה לה אנגוסטורה** |

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ויז'ה לה אנגוסטורה (בספרדית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007494119305171
* LCCN: n99041522
* VIAF: 131534056
* WorldCat (עם VIAF): 131534056

 |
**קוז'וב גבגליה** (במקדונית: **КК Кожув Гевгелија**) היא קבוצת כדורסל מקדונית מהעיר גבגליה, המתמודדת בליגת העל המקדונית.

היסטוריה
--------

הקבוצה הוקמה בשנת 1961 כחלק מ"מועדון הספורט קוז'וב" שהוקם עוד בשנת 1922. הקבוצה מעולם לא השתתפה בליגה היוגוסלבית הראשונה. בסיום עונת 2010/11 העפילה הקבוצה לליגה מקדונית הבכירה מהמקום השני. בעונת הבכורה סיימה הקבוצה במקום השמיני.

בעונת 2012/13 השתתף המועדון בליגה הבלקנית. בסיום העונה הגיעה הקבוצה לחצי גמר הגביע המקדוני ולגמר הפלייאוף, בו הפסידה לקבוצת מזט סקופיה 4-0.

בעונת 2014/15 הגיעה הקבוצה עד לגמר הגביע והפסידה לקבוצת רבוטניצ'קי 74-66.

למועדון יש קהל אוהדים גדול עם ארגון הנקרא "Фантоми Север" (שדים מהצפון), התומך גם במחלקת הכדורעף וממלא את האולם העירוני בכל משחק.

תארים והישגים
-------------

* **הליגה המקדונית**:
	+ מקום שני: 2013
* **הגביע המקדוני**:
	+ גמר: 2015
	+ חצי גמר: 2013

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קוז'וב גבגליה** בוויקישיתוף
* קוז'וב גבגליה, ברשת החברתית פייסבוק
* עמוד הקבוצה באתר "eurobasket"
**קוזימו פנצ'לי** (באיטלקית: **Cosimo Fancelli**;‏ 1620, רומא – 1688, רומא) היה פסל איטלקי.

ביוגרפיה
--------

קוזימו הוא בנו של האמן קרלו פנצ'לי, כמו אחיו ג'אקומו אנטוניו פנצ'לי החל כעוזר של ג'ובאני לורנצו ברניני.

נאמר עליו כי פיסל את דמות הנילוס במזרקת ארבעת הנהרות בפיאצה נאבונה, אמירה זאת מיוחסת גם לאחיו ג'אקומו.

לאחר מכן הוא חבר לפייטרו דה קורטונה בקישוט כנסיות ברומא: כנסיית סנטי לוקא ומרטינה סמוך לפורום רומאנום (1649), כנסיית סנטה מריה דלה פאצ'ה (1656), כנסיית סנטה מריה בוויטה לאטה (1660), סן קרלו אל קורסו (אחרי 1665) וקמרון של סנטה מריה בוליצ'לה (1662-65).

ברניני הטיל עליו לסיים את פסל המלאך המחזיק את המטפחת של ורוניקה הקדושה בגשר סנטאנג'לו.

גלריה
-----

* מלאך מחזיק את המטפחת של ורוניקה הקדושה בגשר סנטאנג'לומלאך מחזיק את המטפחת של ורוניקה הקדושה בגשר סנטאנג'לו

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קוזימו פנצ'לי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 129424749
* ISNI: 0000 0001 1557 323X
* ULAN: 500049984
* VcBA: 495/71106
* VIAF: 89117976
* WorldCat: viaf-89117976

 |
**מנזר גלאתי** (בגאורגית: **გელათის მონასტერი**, גֶלאתיס מוֹנאסטֶרי) או **מנזר הבתולה - גלאתי** הוא מנזר בעיר כותאיסי שבמחוז אימרתי גאורגיה. המנזר נבנה בשנת 1106 על ידי דוד הבנאי, מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת, (1089-1125).

במשך תקופה ארוכה היה מנזר גלאתי אחד ממרכזי ההשכלה הגבוהה בגאורגיה. היה בו אקדמיה שהעסיקה חלק מאנשי המדע המפורסמים של גאורגיה, ביניהם מדענים, תאולוגים ופילוסופים, הרבה מאלה שהיו פעילים במנזרים האורתודוקסיים השונים מחוץ לגאורגיה או באקדמיית מנגן שבקונסטנטינופול.

היסטוריונים מאותם הימים תיארו את העבודה שנעשית באקדמיה כך: 

> 
> ירושלים השנייה של כל המזרח ללימוד כל דבר בעל ערך, להוראת הידע - אתונה השנייה שתעלה בהרבה על זו הראשונה בחוק האלוהי, קנון (החוק הכנסייתי) לתפארת הכנסייה.
> 
> 
> 
> — היסטוריונים של דוד הבנאי מתארים את אקדמיית גלאתי
> 

האקדמיה נמצאה על גבעה מיוערת, כ-11 ק"מ צפון-מזרחית לכותאיסי. דוד הבנאי שייסד את האקדמיה, לא זכה בסופו של דבר לראות בהשלמתה, ונקבר על פי הנחיותיו המפורשות, ברצפת שער הכניסה הראשית בחלק הדרומי, כי, על פי האגדה, רצה המלך הענו שכל נתין בממלכה יעבור מעל קברו. דוד היה מעורב באופן אישי בבניית האקדמיה, ונקשרו לו בשל כך אגדות רבות.

מנזר גלאתי שימש מרכז תאולוגי גדול ומשך אליו מלומדים רבים. הלימודים כללו תאולוגיה, גאומטריה, אסטרונומיה, מוזיקה, רטוריקה, שפות וציור. עד תחילת המאה ה-20 במנזר נשמר כתב עת עתיק הבשורות של מוכווי שכיום נמצא בטביליסי.

המנזר נחרב פעמיים על ידי העות'מאנים, אולם הצליח לשמר מספר רב של ציורי פרסקו וכתבי יד המתוארכים למאות השתים עשרה - שבע עשרה.

בשנת 1994, הכריזה אונסק"ו על המנזר כאתר מורשת עולמית.

הפרסקאות במנזר
--------------

רוב הפרסקאות במנזר הם מהמאה השש עשרה, מלבד אלה שבכניסה לכנסייה הראשית, המתוארכים לתחילת המאה השתים עשרה. גם אפסיס הכנסייה הגדולה עשוי כולו פסיפס מאותה מאה המורכב ממעל לשני מיליון אבנים. בכנסייה נמצא גם איקונין חאחוּלי המפורסם ביותר בגאורגיה. האיקונין היה הגדול מסוגו בעולם, אולם הרוסים גנבו אותו, שברו אותו ומכרו את חלקיו. חלקים מהאיקונין נמצאים כיום במוזיאון הממלכתי בטביליסי, במוזיאון מטרופוליטן בניו יורק, והיתר בידיים פרטיות.

* תאוטוקוסתאוטוקוס
* מיכאלמיכאל
* חג העלייהחג העלייה
* דוד הבנאידוד הבנאי
* ציורי פרסקוציורי פרסקו

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מנזר גלאתי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מנזר גלאתי
* גלריית תמונות של המנזר
* לבן אורושדזה, מנזר גלאתי, (אנגלית)

| דגל גאורגיהדגל גאורגיה סמל אונסק"וסמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בגאורגיה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| מנזר גלאתי • מצחתה (קתדרלת סווטיצחובלי, מנזר הצלב) • סוואנתי עילית (מסטיה, אדישי, אושגולי) • יערות הגשם והביצות הקולכיים
אתרי מורשת עולמית לשעבר: קתדרלת בגרטי |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007342988405171
* LCCN: n85175347
* NKC: kn20130121004
* SUDOC: 194469875
* VIAF: 294613807
* WorldCat: lccn-n85175347

 |
**דסונגריפטריים** (שם מדעי: ***Dsungaripteridae***) הוא סוג של פטרוזאורים מקבוצת הפטרודקטיליים, אשר חיו בין סוף היורה לתחילת הקרטיקון סביב 157 עד 112 מיליון שנה.

מינים אלה שהידוע שבהם הוא הדסונגריפטרוס היו בעלי גודל בינוני וחלקם דמו מעט לפטרודקטילוס אך הם היו קרובים לפטרוזאורים גדולים כמו התלסודרומיים והאז'דרכיים. למינים אלה הייתה גולגולת רחבה עם לסת ארוכה ומשולשת שפנתה כלפי מעלה. היא הייתה בעלת שיניים - דבר נדיר אצל מרבית הפטרוזאורים של הקרטיקון. העיניים שלהם מוקמו באחורי הגולגולת.

הדסונגריפטריים בהסתמך על מבנה הלסתות והשיניים הותאמו לתפיסת דגים ולריסוק של צדפות ויצורים בעלי שריון. הם מעכו את הטרף בעזרת השיניים החזקות אך השטוחות בצורתם.

ככל הנראה הם השתמשו בזרמי אוויר חם כדי לדאות בדומה לעופות ימיים או עופות דורסים מודרניים.

סוגים
-----

* Banguela?
* Domeykodactylus
* דסונגריפטרוס (Dsungaripterus)
* Lonchognathosaurus
* Noripterus
* Tendaguripterus?

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דסונגריפטריים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |
**האישה ששרה** (ברוסית: **Женщина, которая поёт**) הוא סרט סובייטי משנת 1978. מלודרמה מוזיקלית וביוגרפיה למחצה של אלה פוגצ'ובה, שם מיוצגת הגיבורה תחת שמה של אנה סטרלצובה; שמספר על גורלה של זמרת פופ. כמה פעמים יש לה רצון לעזוב את הבמה, שכן נראה לה שאין לה חומר שעליו תוכל לחשוף באופן מלא את הכישרון שלה. אבל היא מחפשת ומוצאת את הסגנון שלה, הז'אנר שלה, השירים שלה. היא עוברת מסלול חיים קשה: נפרדת מבעלה, הופכת לאמא ולבסוף חווה תחושה חזקה.

הסרט יצא בבתי קולנוע של ברית המועצות בסוף פברואר 1979. על פי תוצאות הפצת הסרטים הסובייטים משנת 1979, הסרט זכה במקום הראשון, ומשך אליו 55 מיליון צופים, ווהשחקנית הראשית אלה פוגצ'ובה זכה בתואר "השחקנית הטובה של השנה" על פי משאל שנערך במגזין "המסך הסובייטי". "האישה ששרה" תופס את המקום ה -27 בהיסטוריה ההפצה של הקולנועית הסובייטית.

לאחר יציאת הסרט, הסרט זכה לביקורות וסקירות רבות בעיתונות הסובייטית - חיוביות ושליליות כאחד - ועורר ויכוח סוער בחברה, אך לא כל כך סביב הסרט, אלא סביב אלה פוגצ'ובה.

קישורים חיצוניים
----------------

* "האישה ששרה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "האישה ששרה", באתר AllMovie (באנגלית)
* "האישה ששרה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑
**רובע אמסטרדם המערב החדש** (בהולנדית: **Amsterdam Nieuw West**) הוא אחד משמונה מחוזות של עיריית אמסטרדם, הולנד.

הרובע הוקם בשנת 2010 ומורכב משלשה שכונות מגורים, חויזנואלד סלטרמייר (Geuzenveld-Slotermeer), אוסדורפ (Osdorp), וסלוטרואט (Slotervaart).

הרובע משתרע על שטח של 32.38 קמ"ר. חלק מהשכונות ברובע זה נבנו בשנות החמישים כחלק מתוכנית הרחבה עירונית.

היסטוריה
--------

רובע המערב החדש הוא אזור מגורים פרברי וצפוף. הרובע ממוקם במערב אמסטרדם של שטחה של העיירה סלוטן (Sloten) שנחשבת חלק מרובע זה.

שכונות הרובע מוקפות בחגורות דשא ירוקות הנקראות ערי הגן המערבי (Westelijke Tuinsteden) ורובן נבנו בשנות החמישים והשישים. במרכזו של הרובע שוכן אגם סלוטרפלאס (Sloterplas) המוקף בפארק גדול הנקרא סלוטרפארק (Sloterpark).

השכונות הוותיקות ביותר ברובע זה הן: סלוטרוארט (Slotervaart), חויזנואלד סלטרמייר (Geuzenveld-Slotermeer), אוברטומסה ולד (Overtoomse Veld) ואוסדורפ (Osdorp)

בשנות ה-90 מספר שכונות נוספות: אוסטאובר (Oostoever), ניו סלוטן (Nieuw Sloten) ודה אקר (De Aker).

בתחילת שנות ה-2000, כחלק ממסגרת התחדשות עירונית נרחבת, נבנו בתים חדשים, שהחליפו שכונות קטנות ואזורים מיושנים.

בשנת 2007, סימנה, שרת השיכון והדיור הגב' אלה בוחאלנר (Ella Vogelaar), את שכונת בוס אן לומר (Boss en Lommer) הנמצאת כעת ברובע מערב אמסטרדם, כשכונה מקופחת והכריזה על תוכנית שיקום שכונות.

התוכנית כללה גם את שכונות: סלוטרוארט (Slotervaart), חויזנואלד סלטרמייר (Geuzenveld-Slotermeer) ומרכז אוסדורפ (Osdorp).

אתרים בעלי עניין ברובע זה
-------------------------

### טבע

* אגם סלוטרפלאס (Sloterplas)
* פארק סלוטרפארק (Sloterpark)

גלריית תמונות
-------------

* ערי הגן המערביערי הגן המערבי
* העיירה סלוטןהעיירה סלוטן
* בנייני מגורים ברובעבנייני מגורים ברובע
* בניין בשכונת אוסדורפבניין בשכונת אוסדורפ

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רובע המערב החדש** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של רובע המערב החדש (באנגלית)
* האתר הרשמי של עיריית אמסטרדם (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0004 4654 3705

 |
‏*The Daily Talk* בדיווחו על מדיניות הנשיאה הנבחרת אלן ג'ונסון-סירליף בדצמבר 2005
***The Daily Talk*** הוא אמצעי תקשורת בשפה האנגלית המפורסם באופן יומי על גבי לוח בשדרת טובמן של מרכז מונרוביה עיר הבירה של ליבריה. לפי הניו יורק טיימס זהו התסקיר "המופץ בתפוצה הרחבה ביותר" בעיר משום שלתושביו אין מספיק כסף או חשמל הנדרשים על מנת לצרוך אמצעי תקשורת המוניים מתקדמים יותר.

מייסדה, העורך והעובד היחיד של *דיילי טוק* הוא אלפרד ג'יי סירליף שיצר אותו מתוך אמונה כי אזרחים שיש להם את המידע על ארצם הם הכלי לשיקומה של ליבריה אחרי מלחמת האזרחים.

הכתבות שהוא רושם על הלוח מורכבות מדיווחי עיתונים וכתבים מתנדבים. המימון שלו מתבצע באופן ארעי על ידי תרומות כספיות מזדמנות וכרטיסי חיוג לטלפון סלולרי. יש לו תא הצעות לקוראים.

היסטוריית המיזם
---------------

סירליף יצר את הלוח בשנת 2000. הוא גם הקים חדר חדשות בסמוך ללוח עוד במהלך כהונתו של צ'ארלס טיילור אך לאחר ביקורת על שלטונו החדר נהרס על ידי חיילי צבא ליבריה וסירליף עצמו נכלא לתקופה קצרה.

החדר הוקם מחדש על ידו בעזרת ידידיו שבוע לפני בחירות של 2005 בהם זכתה אלן ג'ונסון-סירליף (יש לה שם משפחה זהה אך היא אינה קרובת משפחתו של סירליף) ומאז הלוח המשיך לפעול.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **The Daily Talk** בוויקישיתוף
* כתבת וידאו של אתר Monocle על *The Daily Talk*, ספטמבר 2009

הערות שוליים
------------

1. ↑  Lydia Polgreen,"All the News That Fits: Liberia’s Blackboard Headlines",*The New York Times*,August 4, 2006
רמברנדט פיל, דיוקן של אחיו רובנס פיל, 1807
**רובנס פיל** (באנגלית: **Rubens Peale**;‏ 4 במאי 1784 - 17 ביולי 1865) היה אמן ומנהל מוזיאונים אמריקאים. יליד פילדלפיה, והיה בנו של האמן-חוקר הטבע צ'ארלס וילסון פיל. בשל ראייתו החלשה הוא לא התאמן בציור ברצינות עד לעשור האחרון לחייו, אז צייר את טבע דומם.

ראשית חייו
----------

הוא היה בנו הרביעי של צ'ארלס וילסון פיל. רובנס היה בעל עיניים חלשות, ובניגוד לרוב אחיו, לא הפך לאמן בגיל צעיר.

הוא נסע עם המשפחה בשנת 1802 לבריטניה, אך לא היה מסוגל לנסוע בתוך אירופה עם חידוש המלחמה לאחר שלום אמיין.

בשנת 1803 השתתף בשיעורים באוניברסיטת פנסילבניה. הוא הפך למנהל מוזיאון אביו בפילדלפיה משנת 1810 עד 1821, [2] ואז עבד במוזיאון פיל בבולטימור, אותו ניהל עם אחיו, רמברנדט פיל. כדי לקדם את המוזיאון, הוא התקין תאורת גז במוזיאון.

קריירה
------

פיל פתח מוזיאון משלו בניו יורק ב־26 באוקטובר 1825. ב־1840, פיל שינה את שמו למוזיאון להיסטוריה של טבע ומדע בניו יורק. המצוקה הכלכלית בשנת 1837 הכניסה את המוזיאון שלו לחובות. רובנס נאלץ למכור את כל האוסף שלו לברנום בשנת 1843. הוא עבר לפוטסטאון, פנסילבניה. בשנת 1837 פרש לאחוזתו של ג'ורג' פטרסון חותנו, בפנסילבניה, וחי כג'נטלמן כפרי.
באוקטובר 1855 החל לנהל יומן, וגם פנה לציור דומם, כהרחבה להתעניינותו בהיסטוריה של הטבע. בשנת 1864 הוא חזר לפילדלפיה ולמד ציור נוף אצל אדוארד מורן. בעשר השנים האחרונות לחייו ייצר 130 ציורים.

חיים אישיים
-----------

ב־6 במרץ 1820 התחתן עם אליזה ברד פטרסון (6 בדצמבר 1795 - 1864) ונולדו להם הילדים: צ'ארלס וילסון, ג'ורג' פטרסון, ויליאם, מרי ג'יין (1826–1902), ג'יימס ברד ואדוארד ברד. צ'ארלס וילסון פיל (15 בפברואר 1821 - 30 בספטמבר 1871) נישא להרייט פריל (נולדה ב -11 באוגוסט 1830); בנם אלברט צ'ארלס פיל (1849-1914) הפך לגאולוג של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית.

מורשת
-----

בשנת 1985, הגלריה הלאומית לאמנות שילמה 4.07 מיליון דולר עבור הציור ״רובנס פיל עם גרניום״, דיוקן 1801 מאת אחיו רמברנדט פיל. זה קבע שיא ליצירת אמנות אמריקאית שנמכרה במכירה פומבית.

רובנס פיל, טבע דומם עם אבטיח, 1865
בשנת 2007 קנה המוזיאון לאמנות באוניברסיטת פרינסטון את טבע הדומם של רובנס פיל עם אבטיח, לכבוד ג'ון וילמרדינג.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רובנס פיל** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Charles Coleman Sellers, **Mr. Peale's Museum : Charles Willson Peale and the first popular museum of natural science and art**, New York : Norton, 1980
2. ↑  The Bowery Boys: New York City History -, The Bowery Boys: New York City History (באנגלית)
3. ↑  The Peale Family: Creation of an American Legacy, 1770-1870, www.tfaoi.com
4. ↑  "Rubens Peale Works on Sale at Auction & Biography" (ארכיון)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 129794198
* ISNI: 0000 0000 6679 7316
* LCCN: nr95030542
* RKD: 62244
* SNAC: w6x06rh9
* ULAN: 500010639
* VIAF: 1101074
* WorldCat: lccn-nr95030542

 |
**דסונגריפטרוס** (שם מדעי: ***Dsungaripterus***) הוא סוג של פטרוזאור גדול שחי בצפון סין בתקופות יורה עליון עד לקרטיקון תחתון. הוא קיבל את שמו מהתצורות בהם נמצא ב-1964 במרכז דסונגריאן (Dzungarian Basin), שינג'יאנג שבסין (אזור בו נמצאו גם מאובני הדינוזאור הטורף גואלונג). בעוד שגולגולת הפריט נשתמרה כמעט בשלמותה, השלד עצמו הורכב משברים חלקיים.

מאפיינים
--------

פטרוזאור זה התאפיין במוטת כנפיים באורך 3-3.5 מטר; בלסתות ארוכות שקצוותיהן משתפלות כלפי מעלה, ובתוכן שיניים רבות קטנות וקשיחות; ובגולגולת רחבה בעלת כרבולת עצם, הבולטת מאמצע המקור ועד ל"כיפת הגוגולת", אשר בסופה בליטה קרינית (כמו של קזואר). מבנה השלד החזק, הכולל עצמות תומכות בגפיים, מעיד על יכולת תעופה אפשרית.

על פי ההשערות, מבנה הלסתות והשיניים איפשר לדסונגריפטרוס לצוד את טרפו מבינות סלעים, חריצים ונקיקים, ולכתוש אותו לאחר מכן בעזרת שיניו הקשיחות.

בתרבות
------

פטרוזאור זה מופיע במשחקי המחשב פארק היורה 3: בניית פארק, עולם היורה: המשחק וJurassic World Evolution 2.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דסונגריפטרוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |

דסונגריפטרוס מעופף לצד נוריפטרוס (Noripterus)