recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**הנסיורג שלנברגר** (בגרמנית: **Hansjörg Schellenberger**, מבוטא **הָנְסיֵירְג**; נולד ב-13 בפברואר 1948) הוא מנצח ואבובן גרמני.

ראשית חיים
----------

שלנברגר נולד ב-13 בפברואר 1948 במינכן למשפחה חובבת מוזיקה. הוא החל את חינוכו המוזיקלי בגיל צעיר. מגיל 6 למד נגינה בחלילית ובגיל 10 החל להופיע בנגינת מוזיקת בארוק ולחבר מוזיקה.

בגיל 13 החל לנגן באבוב. ב-1965 זכה במקום הראשון בתחרות לצעירים בגרמניה ובפרס ראשון בניצוח בארצות הברית. למד אבוב, ניצוח ומתמטיקה באופן מקצועי במינכן ודטמולד. זכה בתחרויות חשובות, כגון תחרות ה-ARD במינכן (1972).

קריירה
------

בשנים 1975–1980 כיהן כאבובן ראשון בתזמורת הסימפונית של קלן. בשנים 1980–2001 כיהן כאבובן ראשון בפילהרמונית של ברלין. לאחר 30 שנה בהן התרכז בנגינה בתזמורות, עזב שלנברגר את התזמורת למען קריירה עצמאית כמנצח וכסולן.

שלנברגר הופיע ברחבי העולם כאבובן סולן, תחת שרביטם של מנצחים כהרברט פון קאראיאן, קרלו מריה ג'וליני, קלאודיו אבאדו, ריקרדו מוטי, ג'יימס לוויין ורבים אחרים. פעילותו בתחום המוזיקה הקאמרית מתמקדת ב"אנסמבל וינה-ברלין" (סולנים מתוך התזמורות הפילהרמוניות של וינה ושל ברלין), אשר קיים מזה 22 שנה. בשנים 1991–2001 הוא ייסד את "אנסמבל היידן" וכיהן כמנהל האמנותי שלו.

ב-1994 החל שלנברגר בקריירה כמנצח. הוא ניצח על תזמורות כגון מג'יו מוזיקלה פיורנטינו בפירנצה, אורקסטה מוניסיפד מדריד, תזמורת ורדי ממילאנו, תזמורת סנטה צ'צ'יליה מרומא, תזמורת אוסקה ביפן ורבות אחרות. בקונצרטים רבים הוא הופיע כמנצח וכסולן כאחד.

שלנברגר מעודד מלחינים צעירים, ומרבה לשלב את יצירותיהם בתוכניותיו. הוא הקליט מעל ל-50 תקליטורים לחברות DGG, דנון, סוני קלאסיקל, אורפאו ואחרים, את חלקם יחד עם אשתו, נגנית הנבל מרגיט-אנה זיס. ב-1997 הקים יחד עם אשתו חברת תקליטורים, בשיתוף עם חבריו מהפילהרמונית של ברלין.

בשנת 2013 מונה למנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית של אוקיאמה ובשנת 2021 נבחר להיות המנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של ברלין.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של הנסיורג שלנברגר

* הנסיורג שלנברגר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* הנסיורג שלנברגר, באתר AllMusic (באנגלית)

* הנסיורג שלנברגר, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* הנסיורג שלנברגר, באתר Discogs (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007452035105171
* BIBSYS: 4074795
* BNE: XX1585945
* BnF: cb138994708 (data)
* GND: 124584187
* ISNI: 0000 0000 8352 6251
* LCCN: n83153337
* MusicBrainz: 0e64d59b-cb95-4939-84e6-eead400983fe
* NKC: xx0120925
* NTA: 108295753
* SUDOC: 156252694
* VIAF: 5118904
* WorldCat: lccn-n83153337

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בנדבן יהודי-בלגי ופעיל ציוני. אם התכוונתם לאוצר ומבקר אמנות, ראו יונה פישר.

**יונה (ז'אן) פישר** (1871 – 14 בדצמבר 1929) היה יהלומן יהודי בלגי, נדבן, חבר הוועד הפועל הציוני ונשיא ציוני בלגיה והולנד.

ביוגרפיה
--------

יונה פישר נולד בקרקוב, פולין, בשנת 1871 לאביו, אבא, ולאמו שיינדל לבית וינר. המשפחה הייתה חסידית. בשנת 1890 עקר משם לאנטוורפן, בלגיה. שם, הפך לאחד מגדולי היהלומנים. לאחר התבססותו העביר את כל משפחתו לאנטוורפן. הוא החל להתעניין בציונות דרך אחיו אוסקר. בהיותו אחד מתומכיו הנלהבים של הרצל, הוא התמסר לפעילות ציונית ושימש כנשיא ציוני בלגיה והולנד. בין היתר היה מקורב למקס נורדאו. פישר היה פעיל בקק"ל. בתקופת מלחמת העולם הראשונה אף היה חבר בהנהלתה.

בשנת 1907 ביקר לראשונה בארץ-ישראל. את זיכרונותיו מן הביקור הוציא לאור כיומן בהוצאת "התקוה" באנטוורפן.

פישר נפטר בשנת 1929 באנטוורפן ונקבר בה. בשנת 1932, אחיו הצעיר אוסקר ומוריס פישר, בנו, ייסדו את המושבה כפר יונה לזכרו. על אדמות שנקנו מערבים בקלקיליה.

נכדו הוא יונה פישר.

### הנצחה

העיר כפר יונה קרויה על שמו מאחר שאדמות היישוב נרכשו על ידי "קרן יונה פישר" שהקים. הוא הונצח גם בשם רחוב ביישוב פרדסיה.

לקריאה נוספת
------------

* יונה (ז'אן) פישר, **פלשתינה היום: יומן מסע מאביב 1907**, כרמל ירושלים, 2018 (תרגום: ארז וולק; עריכה: גדי גולדברג. את ההקדמה לספר ערך נכדו של יונה (ז'אן) פישר, הלא הוא יונה פישר).
* זאב ענר, **סיפורי מושבות: סיפורן של חמישים ושתיים המושבות בארץ ישראל**, משרד הביטחון-ההוצאה לאור, מהדורה ששית, 2005.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "יונה (ז'אן) פישר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יא (1961), עמ' 3748

הערות שוליים
------------

1. ↑  על פי יונה פישר, אוסקר פישר הפך לציוני ברכבת בדרכו אל אנטוורפן, אז קרא את ספרו של הרצל "אלטנוילנד".
2. ↑  ז'אן פישר נפטר, באתר דאר היום, ‏15 בדצמבר 1929

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007261155405171
* BnF: cb16531748n (data)
* VIAF: 298338373
* WorldCat: viaf-298338373

 |
**תיירי רנדאל קורייה** (בפורטוגזית: **Thierry Rendall Correia**; נולד ב-9 במרץ 1999 באמדורה שבפורטוגל) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת ולנסיה מלה ליגה.

קריירת מועדונים
---------------

קורייה גדל במחלקת הנוער של ספורטינג ליסבון. ב-29 בנובמבר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 6-1 על קרבאך במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית לעונת 2018/2019. ב-11 באוגוסט 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הפורטוגלית, בתיקו 1-1 נגד מאריטימו במסגרת המחזור הראשון לעונת 2019/2020. בסך הכל ערך ארבע הופעות ליגה במדי המועדון.

ב-2 בספטמבר 2019 חתם קורייה על חוזה לחמש עונות בוולנסיה מלה ליגה. ב-25 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 3-3 נגד חטאפה במסגרת המחזור השישי בליגה לעונת 2019/2020.

קריירה בינלאומית
----------------

קורייה היה חלק מסגל נבחרת פורטוגל עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2021.

תארים
-----

נבחרת פורטוגל עד גיל 17
* אליפות אירופה עד גיל 17 (1): 2016

נבחרת פורטוגל עד גיל 19
* אליפות אירופה עד גיל 19 (1): 2018

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תיירי קורייה** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  Comunicado Sporting Clube de Portugal – Futebol, SAD באתר הרשמי של ספורטינג ליסבון, 2 בספטמבר 2019 (בפורטוגזית)
**וסטנדשטראסה 1** (בגרמנית: **Westendstraße 1**) הוא גורד שחקים בן 53 קומות, המתנשא לגובה של 208 מטרים, ברובע וסטנד-נורד בפרנקפורט שבגרמניה. המבנה הושלם בשנת 1993, ויחד עם בניין סיטי-האוס (אנ') הסמוך מהווה את מטה בנק DZ. בשנת 1995 זכה בפרס "הבניין הטוב ביותר של השנה" של לשכת האדריכלים האמריקאית בקטגוריית גורדי השחקים הרב-פונקציונליים. המגדל הוא גורד השחקים השלישי בגובהו בפרנקפורט וגם בגרמניה.

עיצוב
-----

### סקירה כללית

הבניין, שתוכנן על ידי קון פדרסן פוקס, דומה בסגנון למבנה ישן יותר של אותם אדריכלים, 1250 René-Lévesque (אנ') במונטריאול, בקוויבק שבקנדה. הבניין הוא מבנה הבנוי מבטון מזוין עם חזיתות מחוררות ולוחות שטוחים. גובה הקומות הוא לרוב 3.6 מטר, עם שטח רצפה של 950 מ"ר. החזית מורכבת מגרניט משובח וזהוב, ומקנה לה מראה לבן ובהיר מרחוק. הבניין תוכנן על ידי האדריכל ויליאם פדרסן. קרן הטבעת האופיינית בראש המגדל (הידועה בדרך כלל כ"כתר") מזכירה את פסל החירות, אך מיועדת גם כתזכורת להיסטוריה של פרנקפורט כעיר בה הוכתרו קיסרי גרמניה. הכתר פונה לכיוון החלק הישן של פרנקפורט שבו ההכתרה התקיימה בבית קתדרלת פרנקפורט. כתר הפלדה בעל 95 טון מחומם בחורף כדי למנוע היווצרות קרח, שעלול לסכן הולכי רגל או מכוניות ברחוב למטה.[דרוש מקור] העיצוב למגדל משה אביב ("שער העיר") ברמת גן נוצר בהשראת הבניין.

### מאפיינים

מול הכניסה מוצב פסל של קלאס אולדנבורג וקוסיה ואן ברוגן, המכונה Inverted Collar and Tie.

בתרבות הפופולרית
----------------

במשחק המחשב סים סיטי 4 יכול משתמש הבונה עיר וירטואלית להציב בה את מגדל וסטנדשטראסה 1 אשר מופיע בשם Khoury Art Foundation Building.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* הכניסה עם הפסל Inverted Collar and Tieהכניסה עם הפסל Inverted Collar and Tie
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וסטנדשטראסה 1** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Sim City 4 Building Index באתר simcity4buildings.net

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"וסטנדשטראסה 1"**.
**טבח גואנגשי** (בסינית מפושטת: **广西大屠杀**; בפין-יין: **Guǎngxī Dàtúshā**) התרחש על רקע אידאולוגי בגואנגשי במהלך מהפכת התרבות בסין, וכלל לינץ', קניבליזם ורצח שיטתי. על פי הערכות, מספר המתים הכולל בטבח נע בין 100,000 ל-150,000.

הטבח
----

במאי 1966 החלה מהפכת התרבות בסין. בהדרגה, נוצרו בגואנגשי שני פלגים: הפלג המכונה "המפלגה המאוחדת" תמך ללא תנאי ביו"ר גואנגשי, וויי גואוצ'ינג (אנ') הקומוניסטי, בעוד שהפלג המכונה "סיעת 4.22" התנגד לאידאולוגיה של וויי או לא תמך בה במלואה. עד מהרה החלו להתפתח עימותים אלימים בין הפלגים באזורים הכפריים של גואנגשי. האלימות גברה באפריל 1968, כאשר המפקד הצבאי של האזור, הואנג יונגשנג (אנ'), הכריז על סיעת 4.22 כ"ארגון ריאקציוני" והורה על דיכויו. בקיץ 1968 התפשטו העימותים גם אל האזורים העירוניים של המחוז.

בטבח השתתפו בעיקר המשמרות האדומים, חברי המפלגה הקומוניסטית של סין ואנשי המיליציה המקומית. שיטות ההרג כללו עריפת ראשים, הכאה, קבורה בחיים, סקילה, הטבעה, פיצוץ, תלישת איברים פנימיים ועוד. באחד המקרים משנת 1968, מורה בבית ספר תיכון הוכתה למוות בידי תלמידיה, שלאחר מכן התעללו בגופתה ואכלו חלקים ממנה. במקרה נוסף, קן גואורונג, שהיה נציג המחוז בכמה מהקונגרסים הלאומיים של המפלגה הקומוניסטית, הוביל רצח אדם באמצעות קשירתו למטען דינמיט ופיצוצו.

בחלקים מסוימים של גואנגשי, כגון וושואן (אנ') ווומינג (אנ'), בוצע קניבליזם נרחב ומאסיבי אף על פי שלא היה רעב המוני. על פי רישומים ציבוריים, לפחות 137 אנשים נאכלו, ואלפים השתתפו בקניבליזם. מתועדות גם מגוון צורות של קניבליזם. באזורים הכפריים נשא הקניבליזם אופי פולחני. הקניבליזם נתמך על ידי משרדי המפלגה הקומוניסטית והמיליציה המקומיים, אך אין ראיות לכך שהובא לידיעתם של מנהיגי המפלגה הקומוניסטית הלאומית. כאשר ראש הממשלה הראשון של הרפובליקה העממית של סין, ג'ואו אנלאי, שמע על מעשי הקניבליזם, הוא הורה לבכירי המפלגה לפעול להפסקתם, אך פקודתו כנראה לא יצאה לפועל.

חקירה והעמדה לדין
-----------------

המפלגה הקומוניסטית הקימה ועדות חקירה לגבי הטבח הן ב-1981 והן ב-1983. הוועדות קבעו שישנם כ-89,700 מקרי מוות מזוהים, למעלה מ-20,000 נעדרים ולמעלה מ-30,000 מקרי מוות בלתי מזוהים; לפחות 3,700 בני אדם מתו במהלך לחימה ישירה, 7,000 נרדפו למוות ו-79,000 הוכו או נורו למוות באופן מתוכנן ושיטתי.

חלק מהמעורבים בטבח נידונו ונענשו במאסר. בוושואן, 15 אנשים שהשתתפו בקניבליזם הועמדו לדין ונידונו לעונשים של עד 14 שנות מאסר. 91 מחברי המפלגה הקומוניסטית הסינית המקומית הושעו מהחברות במפלגה, ו-39 פקידים נוספים הורדו בדרגה או ששכרם הופחת.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  How political hatred during Cultural Revolution led to murder and cannibalism in a small town in China, South China Morning Post, ‏2016-05-11 (באנגלית)
2. 1 2  RUDOLPH, BARBARA (2001-06-24). "Unspeakable Crimes". *Time* (באנגלית). ISSN 0040-781X. נבדק ב-2023-08-25.
3. ↑  The New York Times, A Tale of Red Guards and Cannibals, The New York Times, ‏6 בינואר 1993
4. ↑  Terry Gross, Newly Released Documents Detail Traumas Of China's Cultural Revolution, NPR, ‏5 במאי 2016
5. ↑  Southerl, Daniel (1996-07-07). "DEVOURING THEIR OWN". *Washington Post* (באנגלית). ISSN 0190-8286. נבדק ב-2023-08-25.
**מוזס יעקב לבל** (**Moses Iacob Löbel**;‏ 1824–1867) היה בנקאי, איש עסקים ועסקן יהודי חשוב בוולאכיה, מנהל סניף של חברת ביטוח והמנהל הראשון של בנק רומניה, גיסו של יעקב מרמורוש וממייסדי בנק מרמורוש, בלנק ושות', עמד בראש הוועד, שייסד את קהילת הדת הישראלית המודרנית והוביל להקמת היכל קורל של בוקרשט, השאיר קרן להקמה ב-1873 בבוקרשט של בית ספר יסודי יהודי לבנים שנקרא על שמו ועל שם אשתו.

קורות חיים
----------

לבל נולד בבוקרשט, נסיכות ולאכיה כבנם של אברהם ואטל לבל. בשנים 1857 - 1864 היה מנהל הסניף הרומני של חברת הביטוח Aziende Assicuratrice מטריאסט. הוא קידם את נושא הביטוח במרחב הרומני ויצירת חברת ביטוח לאומית, שקמה ב-1870. לבל היה המנהל של Banque de Roumanie, שלוחה של הבנק Imperial Ottoman Bank מקונסטנטינופול.

יעקב לבל היה חבר בוועד הראשון של קהילת הדת הישראלית המודרנית, ששמה לה למטרה להקים היכל יהודי מודרני בבוקרשט. ב-16 בינואר 1866 נערכה אספה של חברי "קהילת היכל קורל של בוקרשט" ונבחר ועד הנהגה ובראשו יעקב לבל והוא הנהיג את איסוף הכספים ובניית ההיכל, אך מת משבץ בגיל 39 ערב חנוכתו בחנוכת ההיכל נאם הרב הצרפתי אנטואן לוי, שניהל לאחר מכן את טקסי קבורתו של יעקב לבל ושמו של לבל נחרט על לוח זיכרון בהיכל בלווייה שלו השתתפו קהל רחב, אנשי האליטה הכלכלית והפוליטית המקומית, לרבות השר יון ברטיאנו שהיה בדרך כלל עוין ליהודים.
לבל הוריש חלק גדול מנכסיו למטרות רווחה וצדקה, בייחוד לנוער נצרך במטרת לימודים והלבשה, קרן רווחה לעזרת נשים יולדות, קרן להקמת בית חולים יהודי בבוקרשט, וכו'. לבל הוריש סכומים של כסף בין גם לקהילה היהודית בבראשוב ולעיריית בראשוב במטרות צדקה עבור נוצרים.

### חייו הפרטיים

בשנת 1851 יעקב לבל התחתן עם אשתו, קרולינה, שנפטרה בבראשוב אחרי 15 שנות נישואים ב-1866.
לזכרה הוא הקים קרנות צדקה בפריז, בראשוב ובוקרשט אגליטאטיה 21 ביוני 1907 דרשת הרב מוריץ מאיר בק למלאת 40 שנה למותו של יעקב לבל. לבל הובא לקבורה על יד אשתו בבראשוב.

קישורים חיצוניים
----------------

* בוקרשט באנציקלופדיית איוו על יהדות מזרח אירופה (באנגלית)
* אגליטאטיה 21 ביוני 1907 דרשת הרב מוריץ מאיר בק למלאת 40 שנה למותו של יעקב לבל

הערות שוליים
------------

1. ↑  Evrei din România - breviar biobibliografic, Hasefer, 2008, עמודים 240 - 241 (ברומנית)
2. 1 2 3 4  Der Israelit כרך עמ' 570 1867
3. ↑  Evreii din România în texte istoriografice, Hasefer, 2004, עמודים 508 - 510 (ברומנית)
4. ↑  Evreii din România în texte istoriografice, Hasefer, 2004, עמוד 511 (ברומנית)
5. ↑  Egalitatea 21/06/1907
**מפקד היהודים בצבא הגרמני**, (בגרמנית: **Judenzählung** נקרא: **יודן זלונג**) (שם רשמי: ספירת היהודים הנתונים לשירות צבאי) היה צעד אנטישמי שבוצע על ידי המטה הכללי של צבא הקיסרות הגרמנית באוקטובר 1916, במהלך מלחמת העולם הראשונה, על מנת לאשר את ההאשמות על היעדר פטריוטיזם בקרב יהודי גרמניה. המפקד ספר את מספר היהודים ששירתו בצבא הגרמני ומצא כי מעל 80% שירתו בחזית, בפרופרציה דומה לנוצריי האימפריה, אך תוצאותיו הרשמיים לא פרסמו באופן פומבי, תחת אמתלה של שמירה על 'שלום פנימי'. הממצאים עוותו והודלפו באופן חלקי לארגונים אנטישמיים על מנת להסיט נגד היהודים, וכאשר ארגונים יהודים ביקשו לראות את המפקד הרשמי משרד המלחמה מנע זאת מהם בטענה שהממצאים שפורסמו על ידי האנטישמיים הם מדויקים.

רקע
---

חיילים יהודים-גרמנים מציינים את חנוכה בחזית הרוסית (1916)
עבור יהודים רבים, פריצת המלחמה נתפסה כהזדמנות עבורם להוכיח את הנאמנות שלהם לאומה הגרמנית. כ-100,000 יהודים גויסו לצבא הגרמני ולראשונה הותר להם לשרת כקצינים. למרות שפעילות אנטישמית הייתה נתונה לצנזורה צבאית, ככל שהמלחמה התקדמה החלו להתפשט טענות שלפיהם היהודים עושים הכול על מנת להימנע משירות בחזית ושהם מתעשרים מספסרות באספקת מלחמה. בתגובה לכך, החליט שר המלחמה וילד פון הוהנבורן להורות על מפקד אוכלוסין שיבדוק את מספר היהודים ששירתו בצבא ואת האחוז מהם בחזית. הרשויות הכחישו שהמניעים שלהם נבעו מאנטישמיות ושהם נלקחו רק על מנת לאסוף נתונים סטטיסטיים.

השפעה
-----

כ-12,000 יהודים נהרגו במהלך במלחמה, ו-35,000 נוספים קיבלו אות עיתור כבוד על אומץ לב. המפקד גרם לייאוש בקרב יהודי גרמניה, שראו באירוע הוכחה לנפיצות האנטישמיות בקרב הציבור הגרמני. רבים ראו באפיזודה כזרז לאנטישמיות מוגברת. כתוצאה חלק מן היהודים פנו לפציפיזם או לציונות, משום שהרגישו שהשתלבות היהודים בגרמניה בלתי-אפשרית. הכותב היהודי גרמני ארנולד צווייג, שהתנדב לצבא ושירת בחזית המערבית, כתב במכתב למרטין בובר בפברואר 1917 על העלבון האישי וההשפלה שחווה בעקבות המפקד:

"המפקד היהודי הייתה תגובה של עצב לחטאי גרמניה והייסורים שלנו... אילו לא היה אנטישמיות בצבא הקריאה לצאת לחזית הייתה כמעט קלה".
בעקבות חוותיו, זוויג החל לשנות את השקפותיו למלחמה והפך לפציפיסט מוצהר. הוא מתאר את חוויתיו בסיפור הקצר 'הצנזוס היהודי בורדן'. הנתונים השקריים בדבר מיעוט היהודים בחזית היוו חלק מהמיתוס האנטישמי של תקיעת הסכין בגב בידי יהודים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  S. Friedlaender, Redemptive Anti-Semitism Archived 2007-09-29 at the Wayback Machine Source: S. Friedlaender, Chapter 3 in: Nazi Germany and the Jews, Vol. I - The Years of Persecution 1933-1939, (New York 1997), pp. 73-112. (Yad Vashem History of the Holocaust, a collaboration between the Yad Vashem Holocaust Remembrance Authority in Jerusalem and Drew University, Madison New Jersey.
2. ↑  עמוס אילון, **רקוויאם גרמני**, עמ' 337.
3. ↑  Isenberg Noah William. 1999. Between Redemption and Doom : The Strains of German-Jewish Modernism. Lincoln Neb: University of Nebraska Press pg 59
**חלון החזית** (באיטלקית: **finestra di fronte**) הוא סרט איטלקי מאת פרזן אוזפטק משנת 2003, שנע מההווה של רומא, שבו ניצתת אהבה בין אישה נשואה ולבין השכן שלה בחזרה אל העבר של מלחמת העולם השנייה עם אהבה הומוסקסואלית אסורה.

עלילה
-----

ג'ובאנה ופיליפו נשואים עם שני ילדים, גרים בבניין דירות, עם יחסים טובים עם השכנים. הם בדיוק חוזרים מהקניות ומתווכחים, כרגיל, על עבודה, סקס, ילדים, אוכל. פתאום הם מוצאים את עצמם עוזרים לזקן שכנראה איבד לחלוטין את הזיכרון ולא יודע איך קוראים לו ואיפה הוא גר. ג'ובאנה מתנגדת, אך פיליפו לא יכול שלא לעזור לו, וכך הוא אפילו נשאר אצלם כמה ימים. בתוך כל זה נמשכת ג'ובאנה יותר ויותר אל השכן, שגר מול חלון המטבח שלה. גם הוא צעיר, אך רווק, כנראה, וביניהם גם מתפתח רומן.   

לאורך הסרט נחשפת זהותו של הזקן וסיפור האהבה האסור בתקופת מלחמת העולם השנייה. מסתבר שהוא, דוידה, יהודי, והאהוב שלו, סימונה, היה יהודי גם, אך סימונה וכל משפחתו של דוידה נלקחו למחנה ריכוז, ודודיה ניצל, והוא לא מצליח, גם אחרי 60 שנה, להשלים עם זה.

מוזיקה
------

שיר הנושא של הסרט Gocce di memoria ("טיפות של זיכרון") מדבר על הזיכרון ועל כך, שהגוף והזיכרון בלתי ניתנים להפרדה, והוא מתייחס לשתי האהבות הלא ממומשות בסרט.

שואת יהודי איטליה בקולנוע האיטלקי
---------------------------------

הסרט מצטרף לקבוצה קטנה של סרטים איטלקים שעוסקים בנושא שואת יהודי איטליה, כמו "החיים יפים" משנת 1997 של רוברטו בניני ו"שומר הלילה" משנת 1974 של ליליאנה קוואני, שניהם סרטים שנויים מאוד במחלוקת.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* "חלון החזית", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "חלון החזית", באתר נטפליקס

* "חלון החזית", באתר AllMovie (באנגלית)

* "חלון החזית", באתר Box Office Mojo (באנגלית)

* "חלון החזית", באתר Metacritic (באנגלית)

* "חלון החזית", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית)

* "חלון החזית", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* שיר הנושא עם תמונות מהסרט, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------
**ואדי אל נעם** (בערבית: **وادي النعم**) הוא כפר בדואי בלתי מוכר וחלק מהפזורה הבדואית בצפון הנגב, השוכן בתחומי המועצה האזור התעשייתית נאות חובב בצידו המזרחי של כביש מספר 40, ומרוחק כ-10 ק"מ דרומית לעיר באר שבע. הכפר מונה כ-5,000 תושבים.

היסטוריה
--------

הכפר נוצר בשנות ה-50, לאחר שתושבים בדואים מהנגב הועברו אליו בהוראת הממשל הצבאי. באזור בו שוכן הכפר הוקמו במהלך השנים מספר אתרים ומפעלים בעלי השלכות בריאותיות וסביבתיות לאזור זה. כיום מבני הכפר שוכנים במרחק עד כ-500 מטרים מגבולות אזור התעשייה נאות חובב שהוקם בשנת 1975, וכמו כן קווי חשמל במתח גבוה ואזורי התמנת פסולת, ואזור התעשייה הצבאית רמת בקע.

הכפר הבלתי מוכר אינו מחובר לתשתיות כמו מים, חשמל או ביוב ומתאפיין בבנייה בלתי חוקית. מזה שנים רבות מתנהל בין המדינה ותושבי הכפר ואדי אל נעם משא ומתן להסדרת ההתיישבות ועל העתקת הכפר או חלקו ליישוב מוסדר. תושבי הכפר מעוניינים בהסדרה תכנונית של יישובם, במסגרתו יוקם יישוב בעל אופי כפרי-חקלאי עצמאי, אך טרם התקבלה תוכנית המוסכמת על הצדדים. כיום נמצאות בהליכי תכנון שלוש תוכניות לוואדי אל נעם: תוכנית המתאר המקומית ליישוב, תוכנית למתחם מוסדות חינוך, ותיקון לתוכנית המתאר המחוזית (4/14/23/2/1) הנדרש כחלק מקידום שתי תוכניות אלה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  עמותת במקום, מידע מתוך "התנגדות לתכנית מתאר מחוזית מחוז הדרום", באתר , ‏24/07/2007
2. ↑  חיה נח, רמת חובב והישוב ואדי אלנעם, באתר "העוקץ", 11 ביוני 2008
3. ↑  פורום דו-קיום בנגב, להכיר בוָאדִי אַנ-נַעַם כישוב חקלאי עצמאי, ‏ינואר 2018

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987010819917705171
* VIAF: 249454976
* WorldCat: viaf-249454976

 |
| ד'אל |
| --- |
| **תחילית**: |   ذ |
| **אמצעית**: |    ـذ |
| **סופית מחוברת**: |   ـذ |
| **סופית לא מחוברת**: |    ذ |
| **אלפבית ערבי** |
| ا | ب | ت | ث | ج | ح |
| خ | د | ذ | ر | ز | س |
| ش | ص | ض | ط | ظ | ع |
| غ | ف | ق | ك | ل | م |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ن | ه | و | ي |  |

 |
| סימנים נוספים |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ﺓ | ﻯ | ء | ال | ﻻ |  |

 |
| אותיות חיצוניות |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ﭖ | ﭺ | ژ | ﭪ | ڨ |  |

 |
| תשכיל |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ـَ | ـِ | ـُ | ـًا ـٍ ـٌ |  |

 |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ـْ | ـّ | ـٰ | آ | ٱ |  |

 |

**דַ'אל/דַֿאל** (בערבית: **ذَال**) היא האות התשיעית באלפבית הערבי. לפניה באה האות דאל ואחריה באה האות רא.

ד'אל מייצגת את העיצור /ð/ (כמו הצירוף th במילה האנגלית brother. זהו גם הצליל הישן של דל"ת רפה בעברית, אם כי כיום רוב הדוברים הוגים אותה כדל"ת רגילה). התעתיק המקובל שלה לעברית הוא "ד'". בערבית לבנטינית ד'אל נהגית כעיצור /z/ (כמו זי"ן), וברוב הניבים המצריים והצפון אפריקאים היא נהגית כעיצור /d/ (כמו דל"ת). יוצאים מן הכלל הם הניבים הפלסטינים הכפריים, התוניסאים, האלג'יראים הכפריים וחלק מהלוביים, שם ד'אל נותרת כהגייתה הסטנדרטית.

ד'אל היא אחת משש האותיות הערביות שאין להן מקבילה באלפבית הפיניקי (האחרות הן ת'א, ח'א, צ'אד, ט'א וע'ין). על אף שבאלפביתים פרוטו-שמיים, כמו האלפבית הדרום-ערבי, מופיעה אות לייצוג הפונמה הזו, שהשתמרה עד היום בשפות שמיות דרומיות, דוגמת ዘ בכתב האתיופי, הרי שבאלפבית הפיניקי, שהוא המקור לאלפבית הערבי, כבר לא הייתה אות לייצוג הפונמה הזו. כך עוצבה ד'אל כגרסה של דאל, ללא שום מקבילה פיניקית. (הסיבה שד'אל עוצבה דווקא כדאל היא כנראה עקב דמיון פונטי של העיצור /ð/ לעיצור /d/, ואולי גם בהשפעת הארמית והעברית, שבהן כבר קרה תהליך בג"ד כפ"ת, כך שאותה האות – דל"ת – שימשה בהן לייצוג שני העיצורים הללו).

בכתיבה, האות מתחברת מצד ימין אך לא מצד שמאל, כמו בשאר אותיות דוד'ארז.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ذ** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TDVİA: zal

 |
**חיים נוי** (נולד בתל אביב בשנת 1946) הוא עיתונאי ועורך ישראלי.

ביוגרפיה
--------

אביו של נוי היה העיתונאי שבתי פורטנוי, כתב לענייני פלילים, מוותיקי העיתון "ידיעות אחרונות". 

נוי עבד בעתי"ם, סוכנות החדשות הישראלית החל מ-1969. את דרכו המקצועית הוא התחיל ככתב בבתי המשפט וכתב פלילים. היה מייסד ויושב ראש תא הכתבים לענייני משטרה ופלילים שהוקם באגודת העיתונאים בתל אביב בהמשך שימש עורך חדשות ראשי ומרכז המערכת. הוא מונה לעורך הראשי, ולמנכ"ל ב-1998.

בסוף 2003 נסגרה סוכנות עתי"ם על ידי בעלי המניות שלה, העיתונים הגדולים בישראל, נוי המשיך לעבוד בעת"ים עד אפריל 2004, בעקבות רכישתה בידי צביקה גנות ושאול גולן, בעלי חברת "אטלס" להפצת עיתונים. 

לאחר שפרש הוא מונה לעורך הראשי של סוכנות ידיעו’ חדשה שהוקמה באותה עת בשם "אי.פי.איי" (IPA) - "סוכנות העיתונות הישראלית"..

במקביל, עסק נוי בכתיבת רשימות ביקורת בנושאי תרבות ואמנות, ובעיקר סיקור הצגות תיאטרון שונות ומופעי אופרה. רשימותיו מתפרסמות, בין השאר, באתרי אינטרנט ובלוגים שונים, ובכללם news1, דה מרקר קפה, מאמרים, יו-פוסט, ועוד.

חיים אישיים
-----------

נוי נשוי למשוררת והפסלת מיכל הירש נוי, והם מתגוררים ברמת-גן.

הערות שוליים
------------

1. ↑  נדחתה עתירת העיתונאים, חדשות, 12 ביוני 1985
2. ↑  תא כתבים לענייני משטרה הוקם באגודת העתונאים, דבר, 1 באוקטובר 1976
3. ↑  ספיר פרץ, ‏"בעלי המניות טירפדו אותנו", באתר גלובס, 24 בנובמבר 2003
4. ↑  ענת באלינט, סוכנות הידיעות עתי"ם נסגרה בשל חובות, באתר TheMarker‏, 12 בנובמבר 2003  
דליה טל, ‏עובדי סוכנות עתי"ם הגישו בקשת פירוק: "ההנהלה סגרה את המערכת", באתר גלובס, 12 בנובמבר 2003
5. ↑  ענת באלינט, סוכנות הידיעות עתי"ם נמכרה לחברת אטלס ותמשיך לפעול, באתר הארץ, 21 בינואר 2004
6. ↑  מעיין כהן, ‏חיים נוי מונה לעורך הראשי של I.P.A, באתר גלובס, 3 ביוני 2004
**רון רוזנפלד** (נולד ב-16 ביוני 1964 בתל אביב-יפו שבישראל) הוא זמר-יוצר, פזמונאי ומלחין ישראלי; סולן וכותב השירים של להקת "פורטרט". רוזנפלד הוא גם הבעלים של חברת רהיטי קונספט, המעוצבים בהשראת ז'אנר הרוק אנד רול.

ביוגרפיה
--------

רוזנפלד נולד בתל אביב-יפו לשרה וליורם. בגיל 6 עבר עם הוריו להרצליה. את לימודיו התיכוניים עשה בבית הספר "אורט" בעיר במגמת אדריכלות. באותה עת, הקים עם חבריו הקרובים להקה שהופיעה בקביעות במועדון "פינגווין" בתל אביב. את שירותו בצה"ל עשה כטבח.

בשנת 1988 כתב עבור אילנה אביטל את השיר "סוף הצד", שהגיע למקום ה-32 במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג'. שנה לאחר מכן הלחין לאדם את "תפקיד חיי", הסינגל המצליח ביותר מתוך האלבום חופשי. באותה שנה הקים יחד עם אלי ניסן (גיטרה, זמרה), נושי פז (תופים), יוסי עזר (בס), ערן שרון (קלידים), ליאור בלכר ואמיר פרי (חצוצרות) את להקת פורטרט. סיגנל הבכורה שלהם, "הכל מבינה", פורסם בשנת 1991, ובוצע על בימת הפסטיגל. אלבום הבכורה של הלהקה, הכל מבינה, יצא לאור כשנה לאחר מכן, וכלל גרסת כיסוי לשירו של דורי בן זאב, "ואתם רוקדים" ואת "כמה זה מתוק". האלבום השני נקרא "הפורטרט האחרון" (1993) בשנת 1995 פורסם האלבום האחרון של הלהקה לפני ההפסקה שלקחו, "פונקי ביזנס".

בשנת 2003 הקליטה להקת חמסה את השיר "חייב למות עליי", שכתב רוזנפלד. הוא סיים במקום השביעי במצעד הפזמונים השנתי של תשס"ג – שירו הגבוה ביותר של רוזנפלד במצעדי הפזמונים השונים.

בשנת 2006 התאחד עם להקת פורטרט בהוצאת האלבום "ארבע על ארבע".

ב-2010 הקים רוזנפלד חברת רהיטים משלו. את הרעיון הגה בזמן שביקש מיצרן תיבות להגברה להרכיב עברו מזנון לטלוויזיה שלו בהשראת ארגזי הבמה.

בשנת 2017 הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, "לשם מה".

קישורים חיצוניים
----------------

* רון רוזנפלד, ברשת החברתית פייסבוק
* רון רוזנפלד, באתר אייטונס (באנגלית)
* רון רוזנפלד, באתר ספוטיפיי
* רון רוזנפלד (1964-), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  הכול מבינה (אלבום) - פורטרט, פזמונט
2. ↑  הפורטרט האחרון, באתר MOOMA
3. ↑  אתה חייב למות עליי - חמסה, פזמונט
4. ↑  אלעד בילו, פורטרט עצבני: רון רוזנפלד מוציא אלבום סולו ראשון, באתר כלכליסט

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007297494905171
* VIAF: 97441268
* WorldCat (עם VIAF): 97441268

 |
לוחית זיכרון לזכרו של לבר בהאוס אייספוגל-ווג, צלנדורף, ברלין
גשר לזכרו של לבר, ב"אי האדום" (Rote Insel) שבשכונת שנברג
**יוליוס לבר** (Julius Leber; ‏16 בנובמבר 1891 – 5 בינואר 1945) היה פוליטיקאי גרמני שהשתייך ל-SPD והיה חלק מן ההתנגדות הגרמנית לנאציזם.

היסטוריה מוקדמת
---------------

לבר נולד בביסהיים (Biesheim) שבאלזס מחוץ לנישואים לקטרינה שובטזר ולאחר מכן אומץ על ידי בעלה ג'ין לבר. לבר סיים את הלימודים בשנת 1908 עם תואר GCSE לאחר שסיים לימודי ספנות בברייזאך (Breisach). בשנת 1910 הוא למד לימודים מתקדמים ובמקביל פרסם כתבות בעיתון.
על מנת לשלם את לימודיו נתן שיעורים פרטיים.

לאחר מכן לבר למד כלכלה והיסטוריה בשטרסבורג ובאוניברסיטת אלברט לודוויג של פריבורג. בשנת 1913 הצטרף למפלגה הסוציאל דמקורטית של גרמניה. כאשר פרצה מלחמת העולם הראשונה ב-1914 התנדב לשירות בצבא האימפריה הגרמנית.

שירות צבאי
----------

לבר נפצע פעמיים כחייל. הוא קודם לדרגת סגן ולאחר המלחמה שירת ברייכסווהר ושמר על הגבול המזרחי. בזמן הפוטש של קאפ לבר צודד ברפובליקת ויימאר. לאחר מכן הוא עזב את הרייכסווהר במחאה כיוון שחלק ממנהיגיו היו מאחורי הפוטש.

קריירה פוליטית
--------------

בשנת 1921 לבר התמנה לעורך הראשי של העיתון הסוציאל-דמוקרטי "Lübecker Volksboten", ומשנת 1921 עד 1933 הוא גם היה חלק ממועצת העיר ליבק. כמו כן תיפקד כחבר הרייכסטג משנת 1924.

### התנגדות לנאציזם

לאחר שעלה היטלר לשלטון בשנת 1933 אירעו מספר התנקשויות בחייו של לבר. לאחר מכן הוא נעצר, שוחרר בלחץ כוח העבודה של ליבק, ונעצר שוב במרץ. משנת 1933 ועד 1937 הוחזק לבר במחנה הריכוז זקסנהאוזן, לאחר שהוכרז כ"מסוכן לשלטון". לאחר ששוחרר הוא עבד כסוחר פחם בברלין-שנברג. עיסוק זה היה כיסוי לתפקידו החשוב בהתנגדות לשלטון הנאצי.

בשנת 1940 לבר ניסה ליצור קשר עם הנהגת הכוחות החמושים, וכך הכיר את קלאוס שנק פון שטאופנברג. בעקבות זאת הוא גם יצר קשר עם קרל פרידריך גרדלר וחוג קרייזאו שהיו סביב הלמוט ג'יימס פון מולטקה.
המעגל של שטאופנברג תכנן שלבר יכהן כשר הפנים החדש לאחר ההפיכה שתכננו.

### מעצר והוצאה להורג

לבר נבגד על ידי מרגל בקבוצה קומוניסטית מחתרתית שמנהיגה היה אנטון סיפקו (Anton Saefkow) שאיתו לבר חתר למגר. הוא נעצר ב-5 ביולי 1944 על ידי הגסטפו, 15 יום לפני קשר העשרים ביולי - ההתנקשות בחייו של היטלר במאורת הזאב שבפרוסיה המזרחית. ב-20 באוקטובר נערך ללבר משפט ראווה בבית הדין העממי ביחד עם אדולף רייכוויין (Adolf Reichwein), הרמן מאס (Hermann Maass) וגוסטב דארנדורף (Gustav Dahrendorf).
גזר דינו היה עונש מוות, והוא הוצא להורג ב-5 בינואר 1945 בכלא פלצנזה (Plötzensee).

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **יוליוס לבר** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007274297805171
* BnF: cb12223095f (data)
* GND: 118570633
* ISNI: 0000 0000 8235 8444
* LCCN: n82248235
* NTA: 067876471
* SUDOC: 030909473
* VIAF: 54198643
* WorldCat: lccn-n82248235

 |
**JSport** הוא אתר אינטרנט, הסכת ובלוג העוסק בסיקור ספורט ישראלי, בדגש על כדורגל נשים וכדורגל נשים ישראלי.

זהו האתר היחידי, אשר מסקר כדורגל נשים ישראלי באופן תדיר.

היסטוריה
--------

האתר הוקם בידי העיתונאים שאול גרינפלד וחורן סריבקיאן בשנת 2015 כשישראל אירחה את אליפות אירופה בכדורגל נשים עד גיל 19

מדורים ותכנים באתר
------------------

JSport מקדיש את רוב תכניו לפרסום וקידום ענף כדורגל הנשים שאינו זוכה בישראל לסיקור רב. בין היתר באתר מופעלת מערכת סטטיסטיקת משחקים מליגת העל והאתר מביא תוצאות בזמן אמת מהליגה הלאומית וליגת העל.
האתר מכיל ראיונות בלעדיים עם שחקניות, אנשי צוות ומביא את הצבע מליגות הנשים בארץ.
JSport מפעיל קבוצות וואטסאפ לעדכונים שוטפים של תוצאות בזמן אמן וחדשות וכן את קבוצת הפייסבוק כדורגל נשים ישראלי שבה חברים אלפי משתתפים בין היתר שחקניות ישראליות וזרות, מאמנים, הורים של שחקניות וכן אנשי צוות ומביאה את כדורגל הנשים לבמה המרכזית.

הסכתים
------

האתר מפעיל הסכתים המסקרים כדורגל נשים, ומארח בהסכתים בין היתר שחקניות כדורגל, מנהלות קבוצה ואנשי צוות מענף כדורגל הנשים.

קישורים חיצוניים
----------------

* 
* אתר האינטרנט JSport
* עמוד הפייסבוק של JSport
* קבוצת הפייסבוק כדורגל נשים ישראלי
* עמוד האינסטגרם JSport

הערות שוליים
------------

1. ↑  שאול גרינפלד, באתר אייס
2. ↑  
	* קבוצת הפייסבוק כדורגל נשים ישראלי
**דניאל פטריקה צ'וֹבאנו** (ברומנית: **Daniel Petrica Ciobanu**, נולד ב-1991), הוא פסנתרן רומני, יליד פיאטרה ניאמץ.

ביוגרפיה
--------

### ילדות ונעורים

צ'ובאנו החל לנגן בפסנתר בגיל תשע, ובהמשך קיבל מלגות לימודים לקונסרבטוריון המלכותי של סקוטלנד. הוא השלים את לימודיו בבית הספר הגבוה למוזיקה ע"ש אלפרד קורטו בפריז אצל מריאן ריביצקי ובאונברסיטה לאמניות של ברלין עם פסקל דוויו ומרקוס גרו.

### קריירה

הופעתו הראשונה של צ'ובאנו על במה בינלאומית הייתה ב-2016, אחרי שזכה במדליות זהב בתחרות הפסנתר הבינלאומית אוניסה בדרום אפריקה ובפסטיבל הפסנתר הבינלאומי BNDES בריו דה ז'נרו. בשנת 2017 זכה הן בפרס הקהל והן במדליית כסף בתחרות לפסנתר ע"ש רובינשטיין בתל אביב. לאחר זאת הופיע בקרנגי הול בניו יורק, באלבפילהרמוני בהמבורג, בגוונדהאוס בלייפציג, בקונצרטהאוס ברלין, בכיכר ג'ון סמית בלונדון והפסטיבל הבין-לאומי ג'ורג'ה אנסקו בבוקרשט. כמו כן יצא למסעות קונצרטים ביפן, סין, טייואן, דרום אפריקה וברזיל.

צ'ובאנו מרבה להופיע בגוונדהאוס בלייפציג, הן כסולן עם תזמורת הגוונדהאוס תחת שרביטו של עומר מאיר ולבר וברסיטלים. הוא ניגן עם התזמורת הסימפונית של קסטיליה אי לאון, תזמורת רשות השידור הלאומית של ויילס, הפילהרמונית הבלטית הפולנית ופסטיבל שלזוויג-הולשטיין. כמו כן הופיע עם התזמורת הפילהרמונית המלכותית, תזמורת קונצרטהאוס ברלין, פסטיבל אנסקו בבוקרשט, הפילהרמונית הישראלית והקאמרטה הישראלית ירושלים ועוד.

באוגוסט 2001 ניגן ברסיטל בפסטיבל לוצרן ובהופעתו הראשונה בקונצרטהאוס של וינה ניגן סונאטות לכינור ופסנתר מאת בטהובן עם הכנר יוליאן רחלין. ב-2010 הופיע לראשונה ברויאל פסטיבל הול ומאז ניגן ברסיטלי סולו ברחבי אירופה, וכן בריו דה ז'אנרו, בתל אביב ובטאיפיי.

ב-2017 ייסד צ'ובאנו את פסטיבל המוזיקה ניאמץ בעיר הולדתו פיאטרה ניאמץ ברומניה, ליצירת במה בינלאומית חדשנית ורעננה לטובי האמנים הצעירים של זמננו. הפסטיבל השנתי מתנהל במשך שבוע בהרי הקרפטים וכולל לא רק מוזיקה קלאסית אלא גם צורות אמנות אחרות כמו ג'אז, וידאו, ציור ומחול.

בעונת 2020/21 התמנה צ'ובאנו לאמן הבית הראשון של התזמורת הפילהרמונית ג'ורג'ה אנסקו בבוקרשט, לתקופה של שלוש עונות. 

בספטמבר 2020 יצא לאור בהוצאת אקסנטוס תקליטור סולו ראשון שלו ובו יצירות מאת פרוקופייב, דביסי, ליסט ואנסקו. התקליטור התקבל בשבחים יוצאי-דופן מצד הביקורת.

ביקורות
-------

> 
> צליל מלא ומזהיר, שליטה פסנתרנית כבירה, רגישות, מקוריות ללא אגו מופרז" (אלן לומפש). אישיותו המוזיקלית הייחודית של צ'ובאנו ויכולתו הטכנית מביאות אותו להופעות עם תזמורות מן המעלה הראשונה ברחבי העולם.
> 
> 
> 
> 


> 
> באלבום בכורה זה, מציג עצמו דניאל צ'ובאנו כאמן מוכשר ועתיר-רגש ביותר. מבט מקרוב מגלה את התבונה והכישרון ואת המחשבה הזהירה בגישתו ליצירות. מבחינה מוזיקלית, רצון הפסנתרן להציג את סיפורו לוכד כליל את קשב המאזין, ויכולתו הטכנית נקייה מכל מכשול. עם דניאל צ'ובאנו, המוזיקה היא חווייה.
> 
> 
> 
>

קישורים חיצוניים
----------------

* פסנתרי בכשטיין, ביוגרפיה של דניאל צ'ובאנו
* ביוגרפיה של דניאל צ'ובאנו
* רסיטל של דניאל צ'ובאנו בקונסרבטוריון שטריקר בתל אביב

הערות שוליים
------------

1. ↑  העולם של בכשטיין, ביוגרפיה של דניאל צ'ובאנו
2. ↑  אתר תחרות רובינשטיין
3. ↑  העולם של בכשטיין, ביוגרפיה של דניאל צ'ובאנו
4. ↑  העולם של בכשטיין, ביוגרפיה של דניאל צ'ובאנו
5. ↑  אלן לומפש, המנהל האמנותי של פסטיבל שארפ
6. ↑  אלן לומפש, המנהל האמנותי של פסטיבל שארפ
**טוקלומטי**  הוא סרט תיעודי בהפקת ערוץ הספורט הישראלי, שהוקרן בבכורה בפסטיבל הקולנוע ירושלים ב-2018. בנוסף, הוא הוקרן בפסטיבלים ברחבי העולם וזכה בהערכה ובפרסים. את היצירה ביימו גד אייזן ודוד אופק. בביקורת של העיתונאי אבנר שביט נטען, כי הסרט אומנם מגיע מנקודת מוצא של מגרש כדורגל, אך הסרט איננו סרט ספורט וגם מי שאינו מתעניין בענף ימצא עצמו מתרגש מצפייה בו.

תיאור הסרט
----------

אנתוני סטניסלס "טוני" טוקלומטי - כדורגלן בניני שהגיע ארצה כדי לשחק עבור מועדון הכדורגל מכבי נתניה. איריס היא עיתונאית אשר התאהבה בטוני במהלך שגרת עבודתה. איריס המאוהבת נכנסת להיריון מטוני, ומביאה לעולם את בנם המשותף, עידן טולקומטי-ג'ורנו (לימים שחקן נבחרות הנוער והצעירה של ישראל). עוד בטרם נולד בנו, טוני טוקלומטי מגורש מישראל בשל חשד כי שיקר לרשויות באשר לגילו האמיתי, כבן 31 במקום 19. רגע לפני חגיגות הבר מצווה של בנה עידן, איריס מבקשת מהרשויות לאפשר את כניסתו של אביו טוני לישראל, כדי לפגוש את בנו שלא ראה מעולם. לשם כך היא זקוקה לסכום של 30,000 ש"ח על מנת להנפיק עבורו ויזת תייר. בהמשך איריס תתמודד עם שאלה הרת גורל: האם תוכל להינשא לטוני כדי שיישאר בישראל ויהפוך לאבא נוכח לעידן או שמא יהיה זה מפגש חד פעמי. בשנות נעוריו, עידן הופך לכדורגלן מצטיין שעתידו לפניו. הוא מחוזר על ידי מועדוני כדורגל רבים שמוכנים להשקיע כסף רב בכישרון הצעיר. הדילמה הניצבת בפני איריס מתרחשת על רקע תמונות מרגשות של אב ובנו אשר נפגשים בפעם הראשונה בחייהם.

רשימת משתתפים
-------------

עידן טוקלומטי-ג'ורנו - בנם של טוני ואיריס

איריס ג'ורנו - עיתונאית ספורט ישראלית, אמו של עידן

טוני טוקלומטי - כדורגלן זר אפריקני מבנין, אביו של עידן

מוטי ג'ורנו - אחיה של איריס

ז'רמן זורנו - אמם של איריס ומוטי

משה פרימו - עיתונאי ספורט

ויויאן אומבו - אחותו של טוני

פמי אומבו - בתו של טוני

בעלי תפקידים
------------

תסריט ובימוי - גד אייזן ודוד אופק

הפקה - מנור בירמן

עריכה - אורן חורש

צילום - דרור לבנדיגר, גד אייזן

עיצוב פסקול - רותם דרור

מוזיקה מקורית - ברוך בן יצחק

ביקורות
-------

שני ליטמן, כתבת תרבות וקולנוע ב"הארץ" טענה שיוצרי הסרט החלו לעבוד על סיפור מעניין אך עם פוטנציאל בנאליות מסוים, והצליחו להפיק "יצירה תיעודית, מרגשת, מפתיעה, עמוקה ואפילו נוקבת".

אבנר שביט, מבקר סרט של "וואלה! תרבות" טען, "אף שנקודת המוצא של "טוקלומטי" היא מגרש הכדורגל, זה לא סרט על ספורט, וגם מי שאינם מתעניינים בענף יתרגשו ממנו"

הסרט הוקרן בפסטיבלים ברחבי העולם ואף גרף את פרס "נאנוק הכסף" בפסטיבל פלאהרטיאנה היוקרתי ברוסיה

קישורים חיצוניים
----------------

* "טוקלומטי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* אתר למנויים בלבד מאי פלטי, שיר בן איבדה כל שמץ של פוליטיקלי קורקט, באתר הארץ, 21 באוגוסט 2018

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  וויסאם סעדו גוטאני (2017-07-06). "החזרה המרגשת של טוני טוקלומטי". *ynet*.
4. ↑  אתר למנויים בלבד שני ליטמן, "טוקלומטי": עוצמה רגשית היורדת לשורשי חיינו, באתר הארץ, 28 ביולי 2018
5. ↑
6. ↑
**ויוֹלָה (איבי) קליין נויבירט טוֹרֶק** (21 במאי 1916 – 27 ביולי 2022) הייתה רופאה ישראלית, עבדה כרופאה מחוזית של הנגב במשך 22 שנים, ממייסדי בית הספר לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון וכלת פרס אות יקיר הנגב ויקירת באר שבע.

ביוגרפיה
--------

טורק נולדה ב-1916 בלבוצ'ה שבצ'כוסלובקיה (בעת הולדתה באוסטרו-הונגריה; כיום במזרח סלובקיה) כוויולה קליין, בתם של יוהנה (חנה) לבית הלש (Halas) ויוליוס (ירמיהו) קליין, במשפחה יהודית מסורתית. היא סולקה מלימודי הרפואה בסלובקיה על פי צו הנומרוס קלאוזוס (הגבלת מספר הסטודנטים היהודים). נישאה לד"ר אלדר נויבירט (Aladar Neuwirth), רופא יליד 1902. בשנת 1944 גורשה יחד עם בעלה למחנה אושוויץ. משם הועברה לבדה למחנה העבודה ליכטוורדן בשלזיה, שם עבדה במרפאת המחנה. ב-19 באוקטובר 1944 נספו הוריה. בתום מלחמת העולם השנייה, ב-8 במאי 1945 שוחררה מהמחנה. לאחר ששבה לביתה גילתה שבעלה ורבים מבני משפחתה נספו. היא בחרה להמשיך ללמוד ולסיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת ברטיסלבה. היא עבדה בבית מרפא לניצולי השואה בהרי טאטרה. "היה קשר של שותפות ושייכות איש לרעהו", "כולנו נשארנו לבד. בשבילי זו הייתה מחויבות."

ויולה נישאה בנישואים שניים לד"ר גבריאל טורק, רופא אורתופד במקצועו. השניים הצליחו להימלט מסלובקיה ועלו לארץ ישראל. היא התקבלה לעבודה כרופאה בבית מרפא בבאר יעקב, בו טופלו ניצולי השואה. בשנת 1954 נסעה להשתלמות בחו"ל למשך כשנה. בשנת 1959 עברה עם משפחתה לבאר שבע והתגוררה בשכונה ד'. במשך 22 שנים, משנת 1966 ועד 1988 עבדה טורק כרופאה מחוזית ומנהלת הלשכה המחוזית של משרד הבריאות, ופיתחה את שירותי הרפואה בנגב לתושביו. היא ייסדה את שירותי הבריאות לבדואים בנגב. יחד עם בעלה הייתה בין מייסדי בית הספר לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע. 

בשנת 1988 פרשה טורק לגמלאות, בהיותה בת 72 והמשיכה להתנדב בתחומים רבים. בשנה זו הוענק לה התואר יקירת באר שבע.

בשנת 1998 השיאה משואה בטקס יום הזיכרון לשואה ולגבורה שנערך ביד ושם.

בשנת 2004 קיבלה טורק את "אות יקיר הנגב" מאוניברסיטת בן-גוריון, כהוקרה על תרומתה לפיתוח הרפואה בנגב.

לטורק שני ילדים. בתה, פרופ' חנה יבלונקה, היא היסטוריונית, חוקרת השואה, ראש המחלקה ללימודי מדינת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון. בנה ירום נשוי למיכל ארלוזורוב, בתו של שאול ארלוזורוב ונכדתו של חיים ארלוזורוב. נכדתה של טורק היא השחקנית דבי יבלונקה, ואחייניה הם הרב מיכאל הרשקוביץ ופרופ' מיכה קליין.

ב-27 ביולי 2022 הלכה טורק לעולמה בגיל 106.

קישורים חיצוניים
----------------

* ויולה טורק - בחרנו בחיים, ניצולי השואה ומדינת ישראל באתר יד ושם
* דברים שנאמרו בעצרת הזיכרון לשואה ולגבורה תשע"ב, 2012 באתר בית לוחמי הגטאות 4 ביוני 2012
* איריס ליפשיץ קליגר, נכנסו למחנה 333 נשים ויצאנו 333 נשים בחיים, באתר ynet, 24 באפריל 2017
* Holocaust Survivor Testimony: Viola Torek, ראיון באתר יוטיוב
* עופר אדרת, אחרי מות: "הרופאה "שלא עשתה ספורט וקראה תיגר על כל מה שבריא", מתה בגיל 106". הארץ, 25 באוגוסט 2022.

הערות שוליים
------------

1. ↑  תאריך הלידה המדויק על-פי: USC Shoah Foundation Institute testimony of Viola Torok, באתר מוזיאון השואה האמריקני.
2. ↑  יוליוס קליין; יוהנה קליין: דפי עד שמילאה ויולה טורק, במאגר המרכזי של שמות קרבנות השואה, אתר יד ושם.
3. ↑  בעלה אלדר נויבירט; אחותה לילי קליין: דפי עד שמילאה ויולה טורק, במאגר המרכזי של שמות קרבנות השואה, אתר יד ושם.
4. ↑  ויולה טורק - בחרנו בחיים, ניצולי השואה ומדינת ישראל באתר יד ושם
5. ↑  סרטונים מדליקי המשואות תשנ"ח (1998): סיפורה של ויולה טורק ביוטיוב
6. ↑  ויולה טורק, באתר www.yadvashem.org
**ישראל סחרוב** (17 בפברואר 1912 - 4 בפברואר 2007) היה תעשיין, איש עסקים ואיש ציבור ישראלי. מייסד הקרן לביטחון ישראל (לב"י) והיושב-ראש הראשון שלה. יקיר תל אביב. סבו היה איש העלייה הראשונה יצחק אייזיק בן-טובים.

ביוגרפיה
--------

נולד בירושלים, דור שלישי בארץ, בן יצחק מרדכי סחרוב, שהיה סוחר עצים גדול, ורבקה לבית בן טובים. למד בבית הספר תחכמוני בתל אביב ובבית ספר תיכון למסחר. בשנים 1928 עד 1932 שהה במצרים ועבד במסחר בעצים. בשובו לארץ ישראל עסק במסחר עצים והיה מראשי הקהילה העסקית בארץ ישראל. התגייס להגנה והיה מפקד פלוגה בתל אביב. במאורעות תרצ"ו-תרצ"ט היה אחראי על פעילות ההגנה בחלק הצפוני של תל אביב. במלחמת העולם השנייה שירת כקצין בצבא הבריטי. 

לאחר קום המדינה הרחיב את עסקיו. היה ממייסדי חברת הביטוח סהר ותעשיות עץ לבוד (תע"ל). היה איש מנהל בכיר, ובין תפקידיו: יושב-ראש התעשייה האווירית (מונה ב-1977, התפטר ב-1982 וחזר לתפקיד ב-1983 עד 1985), יושב ראש מספנות ישראל, יושב-הראש הראשון של בזק (כיהן עד 1985) ויושב-ראש כימיקלים לישראל. במקביל היה פעיל במספר גופים ציבוריים, בין היתר בלשכת המסחר תל אביב יפו וכן בתנועת מכבי ישראל. 

באמצע שנות ה-70 פרש מעסקיו הפרטיים והקדיש את זמנו לפעילות ציבורית. היה מייסד קרן לב"י והיושב-ראש הראשון שלה. בין שאר תפקידיו הציבוריים: יושב-ראש הנהלת בית הספר לאמנויות תל אביב ויושב-ראש הנהלת של המרכז התיאטרוני בנווה צדק. היה דירקטור בחברות ציבוריות רבות. בתחילת שנות ה-80 הוצע לו על ידי ראש הממשלה מנחם בגין תפקיד שר האוצר ונגיד בנק ישראל, אך הוא דחה את ההצעות. 

בשנת 1994 קיבל את פרס יקיר תל אביב.

נפטר בגיל 95, ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק.

משפחתו
------

לישראל סחרוב היו שלושה אחים: יחזקאל סהר, שהיה המפכ"ל הראשון של משטרת ישראל, התעשיין ואיש תע"ש אליהו סחרוב ואיש העסקים אהרון סחרוב, וכן שתי אחיות: זהובית שלוש ומרים פשוטי.

סחרוב היה נשוי ללאה ליפשיץ, אחותו של אריה לובה אליאב. בתו תמר נשואה לעורך הדין גיל מקוב, צאצא למשפחת מקוב מרחובות. בניהם הם עורכי הדין אריאל ודן מקוב. בתו שולמית (זאזא) נשואה לעודד טירה, מי שהיה קצין תותחנים ראשי ונשיא התאחדות התעשיינים.

דודיו הם העיתונאי והמורה זלמן בן-טובים ומנהל כמה סניפים של בנק אנגלו פלשתינה ברוך בן-טובים.

קישורים חיצוניים
----------------

* ישראל סחרוב, מבכירי התעשיינים בישראל, נפטר בגיל 95, באתר גלובס, 5 בפברואר 2007


| ראשי התעשייה האווירית לישראל |
| --- |
| יושבי ראש החברה | מיכאל פירון • ישראל סחרוב • דוד עברי • מרדכי הוד • צבי צור • יאנוש בן גל • אורי אור • יאיר שמיר • דב בהרב • רפי מאור • הראל לוקר • עמיר פרץ |  |
| מנהלים כלליים | אל שווימר • גבריאל גידור • מאיר דביר • נמרוד שלום אריאב • משה קרת • יצחק ניסן • יוסי וייס • נמרוד שפר • בועז לוי |
**בצלאל יעקב דבליצקי** (**Dwelaitzky**; כ"ז בכסלו תרל"ג, דצמבר 1872 – ה' בשבט תשכ"ג, 30 בינואר 1963) היה תעשיין ישראלי, מייסד ובעל מפעל השוקולד צ. ד..

ביוגרפיה
--------

נולד בזאגר שבליטא, בנם של מנחם מנדל ודבורה דבליצקי. קיבל חינוך דתי. בצעירותו התגורר בבויסק שבלטביה, והיה מקורב לרב העיר הרב אברהם יצחק קוק. בעיר ניהל בית מרקחת ובית מסחר לתרופות. לאחר מכן עבר להתגורר במוסקבה והתעשר מעסקיו. לבסוף התיישב בריגה וניהל מפעל לצבעים שסניפיו הסתעפו בליטא ואסטוניה.

ביקר בארץ ישראל כמה פעמים. בביקוריו רכש קרקעות ופרדסים בתל אביב, רמת גן, חדרה וחיפה. בשנת 1933 עלה עם בנו לישיבת קבע בארץ והתיישב בתל אביב. אשתו ובתו עלו כעבור שלוש שנים. בארץ היה ממייסדי וראשי בית הכנסת הגר"א בתל אביב, היה ממקורבי הרב יוסף צבי הלוי ותמך כלכלית בישיבת "כנסת הרבנים" בעיר בראשות הרב שמעון אמוראי. בנה מתחם בתים בהדר הכרמל בחיפה.

יסד וניהל את מפעל "פלאניל" לצבעים. בשנת 1954 ייסד את המפעל לשוקולד "צ.ד." ברמת-גן (ראשי תיבות של שמו: **צ**לאל **ד**בליצקי). 

נודע כבעל צדקה. בארץ התיידד עם הסופר חיים נחמן ביאליק, ובעקבות המלצתו תמך כספית במשך שנים בלימודיו התורניים של הנער שלמה גורן. נישא פעמיים. מאשתו הראשונה, רוחמה, נולדו לו שישה ילדים, מאשתו השנייה, דבורה, נולדו לו שני בנים ובת.

דבליצקי נפטר בשנת 1963 ונקבר בבית הקברות קריית שאול בתל אביב. בנו הרב שריה דבליצקי פרסם לזכרו את הספר "זיכרון בצלאל", הכולל חידושים ופסקים בהלכות אבלות.

לקריאה נוספת
------------

* הרב שריה דבליצקי, **זיכרון בצלאל**, בני ברק תשס"ט (מהדורה חדשה)

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "בצלאל יעקב דבליצקי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יד (1965), עמ' 4510

הערות שוליים
------------

1. ↑  הנעלמים/בתי חרושת שהיו. צ.ד, באתר ישראל היום

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007526282805171
* VIAF: 310741407
* WorldCat (עם VIAF): 310741407

 |
הפלאטרס בהופעה
**הפלאטרס** (**The Platters**; בתרגום חופשי: **התקליטים**) היה הרכב קולי אמריקאי שפעל בתקופת הרוקנ'רול, הגוספל והרית'ם אנד בלוז.

היסטוריה
--------

ההרכב הוקם בשנת 1953 על ידי המנהל באק ראם והטנור טוני ויליאמס. בתחילת דרכו ההרכב כלל את קורנל גאנטר, הרב ריד, אלכס הודג', ג'ו ג'פרסון ודייוויד לינץ'. שנה לאחר מכן פוטרו ג'פרסון, הודג' וגאנטר והוחלפו על ידי פול רובי והקול הנשי הראשון בלהקה, זולה טיילור. 

ב-1955 הוציא ההרכב את הסינגל Only You, שהיה להצלחה גדולה ותפס את המקום הראשון במצעד ה-R&B האמריקני. באותה שנה הוציא ההרכב את השיר The Great Pretender, שתפס את המקום הראשון גם במצעד המוזיקה של ארצות הברית. עד 1960, כאשר ויליאמס עזב, הוציאה הלהקה עשרות להיטים, בהם My Prayer, שניצב במקום הראשון במצעד ה-R&B ובמצעד הכללי, ו-Twilight Time, שנחשב לשיר הטוב ביותר של הלהקה, יחד עם Smoke Gets in Your Eyes. 

בשנות ה-60 התבסס ההרכב בעיקר על קולו של הסולן סוני טרנר, ולהיטיהם אמנם נכנסו למצעדים, אך מיעטו להיכנס לעשירייה הראשונה. מאז עזיבתו של ויליאמס, עבר ההרכב שינויים רבים, והחבר היחיד שנשאר לאורך כל הדרך הוא הרב ריד. כיום ההרכב ממשיך להופיע, אך האלבום המקורי האחרון שהוציאו היה בשנת 1978 והוקלט באולפני אבי רוד.

הוכנסו להיכל התהילה של הרוק אנד רול ב-1990 והיו מהראשונים שהוכנסו להיכל התהילה של הלהקות (Vocal Group Hall of Fame), ב-1998.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הפלאטרס** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הפלאטרס (באנגלית)
* הפלאטרס, ברשת החברתית פייסבוק

* הפלאטרס, ברשת החברתית אינסטגרם

* הפלאטרס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* הפלאטרס, באתר ספוטיפיי

* הפלאטרס, באתר AllMusic (באנגלית)

* הפלאטרס, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* הפלאטרס, באתר דיזר

* הפלאטרס, באתר Discogs (באנגלית)

* הפלאטרס, באתר Songkick (באנגלית)

* הפלאטרס, באתר בילבורד (באנגלית)
* הפלאטרס באתר היכל התהילה של הרוק אנד רול
* הפלאטרס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007506109005171
* BIBSYS: 7057229
* GND: 5519580-5
* ISNI: 0000 0001 1009 2584
* LCCN: n94112702
* MusicBrainz: 3fb55c03-3ad9-4341-8d0b-7c4c49aefca0
* NKC: xx0162928
* NLP: a0000002539671
* VIAF: 123088628
* WorldCat: lccn-n94112702

 |
**דריוס גרלנד** (באנגלית: **Darius Garland**; נולד ב-26 בינואר 2000) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת קליבלנד קאבלירס מליגת ה-NBA, בעמדת הרכז. אביו, וינסטון גרלנד, שיחק ב-NBA בין השנים 1987–1995.

קריירת תיכונים ומכללות
----------------------

גרלנד נולד בעיר גארי שבאינדיאנה, ובגיל 12 עבר עם משפחתו לנאשוויל שבטנסי. בכל 4 עונותיו בקבוצת הכדורסל של "אקדמיית ברנטווד" זכה עמה באליפות ליגת התיכונים השנייה של טנסי, וב-3 מתוכן זכה בתואר שחקן התיכונים המצטיין של הליגה. בעונת 2017/2018 קלע 27.6 נקודות בממוצע למשחק, נבחר להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן ובנייקי הופ סאמיט, וזכה בתואר השחקן המצטיין של כל ליגות התיכונים בטנסי.

בשנת 2018 החל גרלנד ללמוד באוניברסיטת ואנדרבילט אשר בנאשוויל, ובארבעת משחקיו הראשונים בקבוצת הכדורסל שלה הצטיין עם ממוצע של 19.8 נקודות למשחק. במהלך המשחק החמישי של העונה, ב-23 בנובמבר 2018, נפצע בברכו השמאלית ונאלץ להתפנות לקבלת טיפול. מאוחר יותר התברר כי מדובר בקרע במניסקוס, אשר השבית את גרלנד ממשחק עד לסיום העונה. בינואר 2019 הודיע על כוונתו לעזוב את ואנדרבילט כבר לאחר עונה אחת, ולהעמיד את עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA.

קריירת משחק ב-NBA
-----------------

בדראפט ה-NBA‏ 2019 נבחר גרלנד בבחירה החמישית, על ידי קליבלנד קאבלירס. לאורך עונת הרוקי שלו שימש כשחקן חמישייה קבוע בקליבלנד, ותרם 12.3 נקודות ו-3.9 אסיסטים בממוצע למשחק.
בשנת 2022 נבחר למשחק האולסטאר של ה- NBA.

סטטיסטיקות הקריירה
------------------

### בליגת המכללות

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018/2019 | ואנדרבילט | 5 | 5 | 27.8 | 0.537 | 0.478 | 0.750 | 3.8 | 2.6 | 0.8 | 0.4 | 16.2 |

### בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019/2020 | קליבלנד | 59 | 59 | 30.9 | 0.401 | 0.355 | 0.875 | 1.9 | 3.9 | 0.7 | 0.1 | 12.3 |
| **קריירה** |  | 59 | 59 | 30.9 | 0.401 | 0.355 | 0.875 | 1.9 | 3.9 | 0.7 | 0.1 | 12.3 |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דריוס גרלנד** בוויקישיתוף
* דריוס גרלנד, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* פרופיל, באתר Basketball-Reference
* פרופיל, באתר Sports-Reference
* פרופיל, באתר eurobasket
* פרופיל, באתר ליגת ה-NBA
* פרופיל, באתר ESPN

הערות שוליים
------------

1. ↑  סטטיסטיקות ה-NBA של וינסטון גרלנד, באתר basketball-reference.com
2. ↑  גרלנד הצטיין במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן, באתר אוניברסיטת ואנדרבילט, 29 במרץ 2018
3. ↑  גרלנד זוכה בתואר שחקן העונה בטנסי, באתר tennessean.com,‏ 8 במרץ 2018
4. ↑  סטטיסטיקות המכללות של גרלנד, באתר sports-reference.com
5. ↑  דריוס גרלנד יחמיץ את כל המשך העונה, באתר ESPN,‏ 27 בנובמבר 2018
6. ↑  גרלנד מעמיד את עצמו לבחירה בדראפט 2019, באתר bleacherreport.com,‏ 23 בינואר 2019
7. ↑  רשימת הנבחרים בדראפט 2019, באתר basketball-reference.com
**אירו-מיר** (מאנגלית: **Euro-Mir**) היא רכבת הרים מסתובבת בנושא חלל הנמצאת בפארק אירופה. אולם בניגוד לרוב רכבות ההרים המסתובבות, המכוניות אינן מסתובבות בחופשיות, אלא מסובבות על ידי מנועים בנקודות מוגדרות במהלך הנסיעה. הרכבת עוצבה על ידי פרנץ מאק ונפתחה ב-1997.

חווית הנסיעה מעוצבת על פי דגם תחנת החלל הרוסית מיר. היא מורכבת מחמישה מגדלים גליליים, כשהנסיעה מדמה טיול לחלל וכניסה מחודשת לאטמוספירה של כדור הארץ. המגדל הגדול ביותר, המכיל את המעלית אשר מעלה את הקרוניות לראשו, הוא מבנה מתורסר (בעל תריסר פאות), ברוחב 7.6 מטרים וגובהו 28 מטרים בעוד שהצניחה המקסימלית במהלך הנסיעה היא 26 מטרים. הרכבת נחנכה בשנת 1997 ומכילה תשע רכבות, שכל אחת מהן כוללת ארבע קרונות עגולים מסתובבים. צורת הישיבה היא גב אל גב בזוגות, עד לתכולה מקסימלית של 16 בני אדם ברכבת.

הנושא של האטרקציה תוכנן על ידי P&P Projects.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אירו-מיר** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של אירו-מיר

הערות שוליים
------------

1. ↑  "ThrillRide!". אורכב מ-המקור ב-2007-09-22. נבדק ב-2007-09-18.
2. ↑  Coaster Kingdom > Europa Park > Euro Mir > Our Thoughts
3. ↑  "Our Projects". P&P Projects. נבדק ב-2 בפברואר 2014. `{{cite web}}`:  (עזרה)