recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**דובדבן שרוע** (שם מדעי: Prunus prostrata) הוא מין של דובדבן, שיח נמוך ומשתרע הגדל בצפון ארץ ישראל. הוא צמח מוגן לפי חוקי מדינת ישראל.

מאפיינים
--------

הדובדבן השרוע הוא שיח עם ענפים מעוצים בגוון אדמדם, בעל עלים דמויי ביצה עם שוליים משוננים. בסוף החורף פורח בפריחה ורודה, ולאחר האבקה מניב פירות בצורת בתי-גלעין עם ציפה אכילה וזג אדום.

הפירות מופצים על ידי בעלי חיים האוכלים מהם, ולא מועדפים על בני אדם לעומת פירות אחרים בשל הטעם והמיעוט של הציפה האכילה.

השיח נשכב סמוך לקרקע ולמסלעות ומשתרע. ניתן להרכיבו על גזע כדי לעודד אותו לגדול לגובה.

תפוצה
-----

הדובדבן השרוע גדל באופן טבעי בישראל, סוריה, טורקיה, לבנון, אלג'יר, מרוקו, אלבניה, יוון, איראן, פקיסטן ואפגניסטן, בעיקר בהרים בגובה 2000 מטר ומעלה.

בארץ הדובדבן השרוע גדל רק בחרמון בגובה של 1900 מטר ומעלה. הר דובדבן, הפסגה הגבוהה בחרמון, קרויה על שם צמח זה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דובדבן שרוע** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* TPL
* EOL
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* Tropicos
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  דובדבן שרוע באתר הרשימה האדומה של IUCN
**פטריק ג'ון קייסמנט** (באנגלית: **Patrick John Casement**; נולד ב-28 באוגוסט 1935) הוא פסיכואנליטיקאי בריטי.

ביוגרפיה
--------

קייסמנט למד בצעירותו לתואר באנתרופולוגיה ותאולוגיה באוניברסיטת קיימברידג'. בהמשך עסק בעבודה סוציאלית. לאחר שנים הוכשר כמטפל ופסיכואנליטיקאי, וב-1973 הפך לחבר האגודה הבריטית לפסיכואנליזה. קייסמנט נשוי למרגרט רוז לויד ואב לשתי בנות.

ספרו הראשון, "On Learning from the Patient", פורסם ב-1985, תורגם ל-20 שפות, והפך לרב-מכר עולמי. ספריו נכתבו על בסיס עבודתו הטיפולית בקליניקה הפרטית שלו בבריטניה; בספריו הוא מתאר דוגמאות ליחסי מטפל-מטופל וטכניקות פסיכואנליטיות בהן התנסה לאורך השנים, וכיצד הם התפתחו בעקבות התנסויותיו מול מטופליו. ספרו "Learning from Life: becoming a psychoanalyst", שנכתב בסמוך לפרישתו, הוא בחלקו אוטוביוגרפי, ומשלב תיאורים על מסעו המקצועי והאישי לאורך חייו. מאז פרישתו הוא ממשיך לכתוב ולהרצות ברחבי העולם.

ספרו "Learning from Our Mistakes" ‏(2002) זכה בפרס "גרדיבה" האמריקאי על תרומתו לפסיכואנליזה.

ספריו
-----

* On Learning from the Patient, 1985 (תורגם לעברית בשם "ללמוד מן המטופל", הוצאת זמורה ביתן)
* Further Learning from the Patient, 1990 (תורגם לעברית בשם "להוסיף וללמוד מן המטופל", 1995, הוצאת דביר; קטעים מהספר באתר גוגל בוקס)
* Learning from Our Mistakes, 2002
* Learning from Life: becoming a psychoanalyst, 2006 (תורגם לעברית בשם "ללמוד מן החיים: להיעשות פסיכואנליטיקאי", 2010, הוצאת דביר)

קישורים חיצוניים
----------------

* פטריק קייסמנט, The Marsh Agency (באנגלית)
* ריאיון עם קייסמנט, 2007, באתר Beyond the couch (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  פטריק ג'ון קייסמנט, באתר the Peerage (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007310082505171
* BnF: cb121108559 (data)
* ISNI: 0000 0000 8081 7416
* LCCN: n84229026
* NKC: mzk2014811750
* NTA: 074721968
* SUDOC: 029492882
* VIAF: 2502381
* WorldCat: lccn-n84229026

 |
זכר (ימין) ונקבת (שמאל) אדמונית.
**אדמונית אירופית** (שם מדעי: *Pyrrhula pyrrhula*) היא מין ציפור שיר ממשפחת הפרושיים. זכרים הם בעלי גוונים אדמוניים מהם הציפור קיבלה את שמה.

זוהי אחת מהציפורים הגדולות במשפחת הפרושיים ואורכה מגיע ל-15-19 ס"מ, מוטת כנפיה ל-22-26 ס"מ ומשקלה ל-26 גרם. היא בעלת ראש מגודל עם מקור אפור קטן וכיפה עם צידי מקור שחורים המקיפות את העיניים הקטנות. החזה, הצוואר והלחיים אדמדמות, הכנפיים אפורות והזנב וקצות הכנפיים שחורות.

האדמונית האירופית חיה ביערות המחטניים של צפון אירואסיה וניזונת מזרעים, גרגרים וחרקים. בחורפים היא נודדת דרומה אך לא הרחק וקשורה לאזורים הממוזגים.

תת-מינים
--------

* P. p. pileata
* P. p. europaea
* P. p. iberiae
* P. p. pyrrhula
* P. p. rossikowi
* P. p. caspica
* P. p. cineracea
* P. p. cassinii
* P. p. griseiventris

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אדמונית אירופית** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  אדמונית אירופית באתר הרשימה האדומה של IUCN

זכר מאכיל גוזל

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4556932-0

 |
**קארלו ברגונצי** (באיטלקית: **Carlo Bergonzi**;‏ 21 בדצמבר 1683 - 9 בפברואר 1747) היה בונה כלי קשת איטלקי, שעשה את תקופת חניכותו אצל הירונימוס אמאטי, 

 Carlo Bergonzi – קונטרבס
עבד עם גוז'פה גוארנרי ונחשב לגדול בתלמידיו של אנטוניו סטרדיווארי.

קארלו ברגוטנצי הוא הראשון והחשוב ביותר במשפחת ברגונצי, משפחת בוני-כינורות רבת מוניטין וכבוד מקרמונה, עיר בעלת מסורת עשירה של בוני כלי קשת. הוריו חיו בשכנות לסטרדיווארי בפיאצה סן דומניקו בקרמונה. ברגונצי עשה תקופת חניכות אל סטרדיווארי ועם הזמן קיבל עליו את כל עבודות התיקון של סטרידווארי. מחמת הביקוש הרב לשירותי התיקון שלו, נבצר מברגונצי להקדיש את זמנו לבניית כלי נגינה רבים משלו. עיצובי הכינור של ברגונצי התבססו על דפוסים של סטדיווארי וגוארנרי.

התוויות של ברגונצי שונות זו מזו, אך במתכונתן הטיפוסית הן מציינות תאריך, שם ומיקום.

> 
> *Anno 1733, Carlo Bergonzi   
>  fece in Cremona*
> 
> 
> 
> 

כינור "קרייזלר ברגונצי", הקרוי על שם הכנר פריץ קרייזלר, היה שייך בתקופה מסוימת לכנר יצחק פרלמן. הן קרייזלר והן פרלמן ניגנו בהופעות ובהקלטות בכינור זה.

ידוע, כי כלים רבים הנושאים את התווית של ברגונצי אינם אותנטיים. צ'לו שהיה פעם ברשותו של פאבלו קזאלס נחשב במשך שנים למעשה ידיו של ברגונצי, משום שעל התווית שעליו היה כתוב: "קארלו ברגונצי... 1733". לאחר זמן התברר, כי הצ'לו נבנה בידי מטאו גופרילר.

ברגונצי, משפחה של בוני כלי קשת
------------------------------

* מיקלאנג'לו (1722 בקירוב - 1758), בנו של קארלו הראשון
* זוסימו (1725 בקירוב - 1777), בנו של קארלו הראשון
* קארלו השני (1758-1838, קרמונה), בנו של מיקלאנג'לו
* ניקולא (1746 בקירוב - 1796) בנו של מיקלאנג'לו

לקריאה נוספת
------------

* Cowling, Elizabeth (1975). *The Cello*. New York: Charles Scribner's Sons. ISBN 0684141272.
* "Cello by Matteo Goffriller, 1700c (ex-Casals)". Cozio.com. אורכב מ-המקור ב-2007-11-22. נבדק ב-2008-04-23.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **משפחת ברגונצי** בוויקישיתוף

* "Violins, violas, cellos & double basses made by Carlo Bergonzi". Cozio.com. נבדק ב-2008-04-23.


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1735023
* GND: 139285601
* VIAF: 100571262
* WorldCat: viaf-100571262

 |
**יוהאן הנדריק פוסקאול** (בהולנדית: **Johannes Hendrik Voskuijl**;‏ 15 בינואר 1892 – 27 בנובמבר 1945) היה אזרח הולנדי שסייע להסתיר את אנה פרנק ומשפחתה בזמן הכיבוש הגרמני של הולנד בעת מלחמת העולם השנייה. אביה של בפ פוסקאול.

ביוגרפיה
--------

פוסקאול גר באמסטרדם ועבד כרואה חשבון, עד שגילו המבוגר אילץ אותו לפרוש. לו ולאשתו כריסטינה, היו שמונה ילדים. אחת מבנותיו, אליזבת "בפ", התקבלה בשנת 1937 לעבודה בסניף ההולנדי של החברה הגרמנית אופקטה בניהולו של אוטו פרנק ובשנת 1942 הפכה למנהלת האדמיניסטרטיבית של החברה. בהמלצתה, קיבל אוטו פרנק את יוהאן לעבודה כמנהל המחסנים של החברה. ביום 6 ביולי 1942 עברה משפחת פרנק למחבוא, מחשש לחייהם מידי הגסטפו ומשתפי הפעולה ההולנדיים עושי דברם. המחבוא היה חלל בן 3 קומות שהכניסה אליו הייתה ממבואה בקומה העליונה של משרדי החברה. בפ סייעה להסתיר את המשפחה, יחד עם עובדים נוספים בחברה יוהנס קליימן, יאן חיס, ויקטור קוגלר ומיפ חיס. היא הכניסה גם את יוהאן פוסקאול בסוד העניין, והוא בנה את ארון הספרים שהסתיר את הכניסה למחבוא.

בהמשך עברו למסתור גם משפחת ואן-פלס ופרידריך פפר. יוהאן ובפ המשיכו לשמור על קשר עם משפחת פרנק. אנה פרנק כינתה אותו ביומנה "הנס פוסן", אולם בכל המהדורות של היומן שפורסמו מאז 1985, "הוחזר" לו שמו האמיתי. שאר משפחת פוסקאול לא הייתה מעורבת בסוד, ויוהאן ובפ הקפידו לא לדבר על כך בבית. ב-1943 אובחן יוהאן כחולה סרטן, ונאלץ לפרוש מהעבודה ולהפסיק לבקר אצל המסתתרים. במקומו הובא לבניין וילם ואן מארן. ב-4 באוגוסט 1944 פרצו למחבוא שוטרים ממשטרת הסדר ועצרו את כל המסתתרים. בראש הכוח עמד נגד אס אס קרל זילברבאואר מהאס דה ועמו עוד שלושה קציני משטרה נוספים. משפחת פרנק ושאר דיירי המחבוא נלקחו למטה הגסטאפו ומשם הועברו, לאחר חקירה, לבית מעצר בו שהו יומיים ולאחר מכן הועברו למחנה המעבר המשטרתי ליהודים וֶסְטֶרְבּוֹרְק.

אנשי המשטרה פעלו על סמך הלשנה של אדם שנותר אלמוני עד ימינו. לפי חלק מהדעות, המלשין היה ואן מארן שהחליף את פוסקאול כאחראי המחסנים. עם זאת, בספר שנכתב ב-2015 על ידי העיתונאי הפלמי ירואן דה ברוין, בשיתוף עם בנה הצעיר של בפ, יופ ואן וייק, נטען כי בתו הצעירה של יוהאן, נלי, היא זאת שהלשינה על המסתתרים. נלי הייתה פרו-נאצית, ומעולם לא הסכימה עם אהדתם של אביה ואחותה ליהודים. לטענת בנה של בפ, אמו חשדה בנלי תמיד אולם חששה להסגיר אותה. כמו כן על פי עדותו של זילברבאואר, למלשין היה קול של אשה צעירה. נלי נפטרה ב-2001 מבלי שחלקה בפרשה יחקר. חשודים נוספים בפרשה הם טוני אהלרס ולנה הרצוג.

קוגלר וקליימן נעצרו גם כן, אולם בני הזוג חיס כמו גם בפ ויוהאן הצליחו להתחמק ממעצר. קוגלר וקליימן שרדו את המלחמה, אולם מבין המסתתרים רק אוטו פרנק שרד. יוהאן פוסקאול לא התגבר על הסרטן שלו, ונפטר ב-27 בנובמבר. הלווייתו נערכה ב-1 בדצמבר בהשתתפות אוטו פרנק ושאר המסתירים.

לקריאה נוספת
------------

* מיפ חיס, **נזכור את אנה פרנק**, הוצאת דביר, 1987.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ההלשנה על אנה פרנק והאחראי לה
2. ↑  אתר למנויים בלבד שלמה פפירבלט, עדויות חדשות שופכות אור על תעלומה בת יותר מ-70 שנה - מי הלשין לנאצים על אנה פרנק ומשפחתה?, באתר הארץ, 8 באפריל 2015
**יוהאן פשיידט** (בגרמנית: **Johann Pscheidt**;‏ נולד ב-8 באוגוסט 1901 בברלין-נויקלן; נפטר במועד לא ידוע) היה קבלן בניין אוסטרי, שפעל למען היהודים בתקופת הנציונל-סוציאליזם. בשנת 1963 הוכר כחסיד אומות העולם.

ביוגרפיה
--------

פשיידט התגורר בזלצבורג והיה קבלן בניין וסוחר בנאמנות עבור חברות יהודיות. ב-1941 עבר לזגלמביה (סוסנוביץ, בנדין וזוויירצ'יה) שבפולין, שם ניסה להציל יהודים שעמדו בפני שילוח למחנות ריכוז נאציים. הוא פתח מפעל למשחת נעליים בשם "רקורד" (Rekord) כדי לסייע ליהודים בגטו האזורי. בית החרושת שלו היה גם מקלט ועמדת מעבר ליהודים שברחו מהגטו.

בנוסף לכך, פשיידט נתן להם דרכונים אריים מזויפים והשיג עבור רבים מהם תעודות עבודה ממשרד הרכש בטרנוב שייעדו אותם לעבודה במשרד רכש העבודה בווינה, תעודת שבמקור הוקצו לעובדים זרים ממוצא פולני. באופן זה הוא הציל 80 איש תוך כארבעה חודשים.

ב-25 בפברואר 1963 החליט יד ושם להעניק ליוהאן פשיידט את אות חסידי אומות העולם.

קישורים חיצוניים
----------------

* חסיד אומות העולם האוסטרי
* יוהאן פשיידט - פעילותו להצלת חיי יהודים בתקופת השואה, באתר יד ושם

הערות שוליים
------------

1. ↑  Gutman, Israel; Bender, Sara (30 ביוני 2005). *Lexikon der Gerechten unter den Völkern: Deutsche und Österreicher* (בגרמנית). Wallstein Verlag. pp. 351–3. ISBN 978-3-89244-900-3. נבדק ב-4 ביולי 2011. `{{cite book}}`:  (עזרה)

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"יוהאן פשיידט"**.
**משפחת בניה הסופר** הייתה משפחת סופרים, דהיינו מעתיקי ספרים, שפעלה בסוף המאה ה-15 ותחילת המאה ה-16 בצנעא, בירת תימן.

בראש המשפחה עמד הרב בניה הלוי (בניה הוא תרגום של "עמר"). שמו המלא היה בניה בן סעדיה בן זכריה אלמרגזי. הוא נחשב לגדול מעתיקי הספרים ביהדות תימן. יש הסבורים כי שימש כראש אב בית דין העיר צנעא.

גם ארבעת ילדיו דוד, יוסף, סעדיה ומרים וכן נכדיו בני בנו דוד, מעודד והרב אביגד (כיהן כראש אב בית הדין צנעא) היו סופרים.

הם העתיקו ספרים מגוונים: חומשים, נ"ך, ש"ס, מדרש, תכאליל, כתבי הרמב"ם ועוד. כארבעים מהם נשתמרו בספריות ובידיים פרטיות. מחזור שהועתק בשנת 1508 על ידי הבן הרב יוסף, נמצא בספריה הממלכתית בברלין.

העתקותיהם נחשבות כמדויקות. שאלת היחס בין נוסח המקרא בספריהם למסורה של טבריה עוררה פולמוס בין החוקרים בשנת התשכ"א 1961 מעל דפי "הארץ".

לפי תאריכי הקולופונים, העתיק רבי בניה כתבים בשנים 1483-1460, רבי דוד בשנים 1473-1510, רבי יוסף בשנים 1478-1508. רבי סעדיה העתיק ספר פילוסופי של אלגזאלי בשנת 1498 ורבי אביגד העתיק ספרים בשנים 1540-1531.

רבי יעקב ספיר, שביקר בתימן בשנת התרי"ט 1859, ראה חומש בכתב ידה של הסופרת מרים, ובו היה כתוב: "אל תשיתו עלי חטאת אם תמצאו בו שגיאות, כי אשה מינקת אנכי. מרים בת בניה הסופר". עוד כותב ספיר, כי יהודי צנעא אומרים שהרב בניה העתיק ארבע מאות ספרים, אולם מספר זה נראה מופרז.

לקריאה נוספת
------------

* יהודה רצהבי, תורתן שלבני תימן, קריית אונו התשנ"ה 1995, עמוד צט.
* משה גברא, אנציקלופדיה לחכמי תימן, בני ברק התשנ"ז 1997.

קישורים חיצוניים
----------------

* מיכאל ריגלר, בניה הסופר וצאצאיו, באתר נוסח תימן
* אדם בן-נון, משפחת בניה הסופר: האמנם מעודד בן דוד בן בניה הוא נכד בניה הסופר?, באתר נוסח תימן

הערות שוליים
------------

1. ↑  שלמה מורג, "גילויים נוספים בכתבי יד של המקרא", הארץ, תרבות וספרות, ב בתמוז תשכ"א
2. ↑  יעקב ספיר, "ספר מסע תימן", כט: קדמות היהודים בתימן וקורותיהם. גדולי הדור וחבוריהם, באתר פרויקט בן-יהודה
"**המלקטות**" (בצרפתית: **Des glaneuses**) הוא ציור שמן מאת האמן הצרפתי ז'אן-פרנסואה מילה (Jean-François Millet). הציור, המציג שלוש עובדות בשדה, נחשב לאחת מיצירות האמנות הבולטות והידועות בזרם ה"נטורליזם".

תיאור
-----

הציור מציג שלוש עובדות המלקטות בשדה שיירי תבואה. הנשים הכפופות לבושות בשמלות מבד גס ועל ראשן כיסוי ראש. ברקע התיאור מופיעים פועלי השדה האוספים את התבואה לאחר הקציר. מבחינת הקומפוזיציה של הציור, מילה הצליח להבליט את שלוש הדמויות בעזרת שימוש בניגודיות (קונטרסט) גבוה יותר על גבי רקע מטושטש באופן יחסי ועל ידי שימוש ב-"חתך הזהב" בין גודל משטח השמיים לבין האדמה. תנוחות הנשים יוצרות תחושה של תנועה איטית, הבאה לביטוי על ידי כיווני הפנייה של הנשים. מבטן איננו נפגש עם זה של הצופים.

היסטוריה
--------

בשנת 1857 הציג מילה את הציור "המלקטות" לראשונה ב"סלון" - תערוכת האמנות (אנ') הרשמית של האקדמיה לאמנויות היפות. הציור משך אליו ביקורת רבה מצד חוגים רחבים בחברה הצרפתית. בעבור רבים היוותה האדרה של המעמד הנמוך בחברה תזכורת לא נעימה על רקע המהפכה של שנת 1848. מבקר אמנות אחד אף טען כי הציור מהווה תזכורת מדאיגה "לפיגומי הגרדומים של שנת 1793".

לאחר הסלון, נמכר הציור בעבור 1,000 פרנקים לקונה אנגלי בשם בינדר (Binder), אשר הצליח להוריד את מחירו של הציור בכ-3,000 פרנקים. עד מותו של מילה, בשנת 1875, לא זכה הציור להערכה רבה, אולם לאחר מכן החלה התעניינות מחודשת ביצירה. בשנת 1889 נמכר הציור, שהיה באותה עת באוספו של בנקאי בשם פרדיננד בישופסהיים (אנ'), במכירה פומבית בעבור 300,000 פרנקים. בשנה שלאחר מכן נתרם הציור למוזיאון הלובר, שהעביר אותו מאוחר יותר לאוסף מוזיאון ד'אורסה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המלקטות** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: Kimmelman, Michael (August 27, 1999), ART REVIEW; "Plucking Warmth From Millet's Light", The New York Times (New York City),, retrieved on 2008-01-10

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* Joconde: 000PE002031

 |
הרב **יצחק גוויטע** (5 ביוני 1777, כ"ט באייר ה'תקל"ז–2 בפברואר 1857, ח' בשבט ה'תרי"ז) היה גביר ממוצא לובי שחי באיטליה ועלה לארץ ישראל בסוף ימיו, מייסד ישיבת "בית יעקב" בטבריה, ומחבר הספר "שדה יצחק".

קורות חיים
----------

נולד בטריפולי שבלוב לרב פריג'א גויטע, בן למשפחה שמוצאה בעיר גויטע (Guete) שבספרד, שהגיעה לאחר הגירוש לצפון אפריקה. בצעירותו למד בישיבות העיר אצל הרב משה לחמייש, הרב חיים ואתורי והרב שלום פלוס.

בהיותו כבן 20, בשנת 1797 (ה'תקנ"ז), עזב את טריפולי ועבר להתגורר בליבורנו שבאיטליה, שם עבד כמשרת בביתו של גביר מקומי. בתקופה זו התארח בבית הגביר שד"ר מישראל. הרב יצחק תרם לו את חסכונותיו, ובתמורה בירכו השד"ר כי יתעשר.

האגדה על התעשרותו מספרת כי נקלע באחד הימים למכירה פומבית של חביות ללא ידיעה מה תכולתן. לאחר שהניח את ידו על אחת מהחביות כשצפה במכירה מתוך סקרנות, הוכרח על ידי המוכרים לרכוש את החביות, כי סברו שבהנחת ידו על החבית הראה סימן לכך שרצונו לרכוש אותן. בשל היותו חסר אמצעים, בלית ברירה שילם הגביר שהעסיק אותו על החביות משכרו החודשי של הרב יצחק, וזה האחרון מצא בתוכן מטבעות זהב והפך בן רגע לעשיר.

בשנת 1799 (ה'תקנ"ט) עבר להתגורר בעיר טריאסטה שבאיטליה, שם נישא למזל טוב, ויחד נולדו להם ארבעה ילדים שנפטרו בצעירותם. בהמשך שימש כמנהל תלמוד תורה בעיר, תמך כספית בתלמידי חכמים, והקים בתי כנסת וישיבות בעיר ובצפון אפריקה.

בשנת 1856 (ה'תרט"ז) עלה לארץ ישראל והשתכן בצפת. ייסד בטבריה ובצפת בתי כנסת וישיבות, אחת מהן היא ישיבת "בית יעקב" בטבריה. שיפץ ושיקם מכספו בתי כנסת ומבנים בצפת ובטבריה, כדוגמת בית הכנסת רבי יוסף קארו בצפת, לאחר שנחרבו ברעידת האדמה שהתרחשה בשנת 1837.

ייסד בטבריה בית מדרש בשם "פחד יצחק".

ייסד והחזיק קופות צדקה לטובת עניים.

נודע כסוחר עשיר, ועם זאת גם כתלמיד חכם שהתפרסם כנדבן גדול. יש הסוברים כי מבנה קברו הנוכחי של רבי שמעון בר יוחאי נבנה על ידיו.

הלך לעולמו בצפת ב-2 בפברואר 1857 ונקבר בבית העלמין העתיק בעיר, בסמוך לרב משה אלשיך.

חיבורו
------

* **שדה יצחק** – חידושים ופלפולים על מסכתות הש"ס, ושיטות מסודרות לפי סדר דפי הגמרא למסכתות התלמוד, ארבעה חלקים: חלק א', ליבורנו ה'תר"ו, חלק ב', ליבורנו ה'תר"ז, חלק ג', וינה ה'תרי"א, חלק ד', וינה ה'תרט"ז

לקריאה נוספת
------------

* שמעון ואנונו, **ארזי הלבנון - אנציקלופדיה לגאוני וחכמי יהדות ספרד והמזרח**, תשס"ו, חלק ג', עמ' 1279

קישורים חיצוניים
----------------

* חכם יצחק גויטע, באתר החכם היומי
* שדה יצחק, באתר הספרייה הלאומית
* ר' יצחק גויטע זצ"ל, באתר מרכז אור שלום
* סיפור התעשרותו, באתר ישיבת אור דוד
* **שדה יצחק - חלק א-ב**, ליוורנו תרי"א, גואטה, יצחק, 1777-1857, **חלק ג**, ליוורנו תרט"ז, **חלק ד**, ליוורנו תרי"א, באתר היברובוקס
* יצחק גויטע, באתר "החכם היומי"
* יצחק גואטה (1777-1857), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  לעיתים גם "גואיטה".

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007297278205171
* LCCN: nr98000226
* NTA: 304956252
* VIAF: 2378428
* WorldCat: lccn-nr98000226

 |
מזרקת שוקולד בחנות בבריסל שבבלגיה.
שימוש במזרקת שוקולד ביתית.
**מזרקת שוקולד** הוא מתקן המשמש להגשת פונדו שוקולד.

לרוב המתקן כולל מזרקה קטנה, שגובהה כחצי מטר, ובה מספר שלבים. בבסיס המזרקה מתקן חימום הממיס את השוקולד ושומר על מצבו הנוזלי, וכן משאבה המעלה את השוקולד לראש המזרקה, ממנה זורם השוקולד במורד המזרקה אל מתקן החימום. 

המזרקה מאפשר טבילת פירות או מרשמלו בשוקולד הנוזלי.

על מנת שהשוקולד ייזל במזרקה, עליו להיות בעל ריכוז גבוה של חמאת קקאו או שומן.

היסטוריה
--------

מזרקת השוקולד הומצאה על ידי בן בריסמן (Ben Brisman) בשנת 1991. המתקן נהיה פופולרי בארצות הברית בשלהי שנות ה-90 של המאה ה-20. 

מתקנים אלו נועדו לשימוש מסחרי (שימושן של חנויות ושירותי קייטרינג). עם העלייה בפופולריות של המתקן יצרה חברת הלמן לראשונה מזרקות לשימוש ביתי בשנת 2004, ובשנת 2005 החל ייצור של מתקנים זולים.

סוגי מזרקות שוקולד
------------------

מזרקות השוקולד המשמשות בשימוש מסחרי גדולות מהמזרקות הביתיות, ומשמשות לרוב בדוכני רחוב, חנויות שוקולד, ובאירועים. מזרקות אלה עשויות לרוב פלדת אל חלד. גובהן של המזרקות המסחריות יכול לעלות על מטר, והן מסוגלות להכיל עד 15 ק"ג שוקולד. 

גובה המזרקות הביתיות אינו עולה לרוב על חצי מטר, והן עשויות פלסטיק או פלדת אל חלד. המזרקות הביתיות מכילות לרוב עד 3 ק"ג שוקולד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מזרקת שוקולד** בוויקישיתוף
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**יצחק גוּרביץ** (נולד ב-1947 בפולין) כיהן בתפקיד מנכ"ל הקריה למחקר גרעיני (קמ"ג) בשנים 2001–2008.

ביוגרפיה
--------

גורביץ נולד בשנת 1947 בפולין הקומוניסטית לזוג יהודים מסורתיים: נחום, יליד רובנו, ולרחל לבית ליפסקה, ילידת לודז'. במלחמת העולם השנייה ברחו הוריו לתוככי רוסיה כשכל בני משפחתם שנותרו מאחור נספו בשואה. בשנת 1957 עלתה המשפחה לישראל במסגרת עליית גומולקה, והתגוררה בשכונה ד' בבאר שבע. שם גדל יצחק כשאביו מוצא פרנסתו כחלבן. ב-2001 מונה למנהל הקריה בהחלטת ממשלת ישראל בראשות אריאל שרון.

במשך שבע שנותיו כמנהל קמ"ג הוביל גורביץ שינוי ארגוני והתייעלות משמעותית בכל אגפי החברה. אחרי יותר מ-30 שנות עבודה בכור הודיע על כוונתו לפרוש. גורביץ המליץ למנות לתפקיד את פרופ' אלי אברמוב, מומחה בתחום הנדסת הגרעין, אך בסופו של דבר מונה לתפקיד זה בנובמבר 2008 האלוף במיל' אודי אדם.

בריאיון ל"ידיעות אחרונות" בחודש אפריל 2009 השווה גורביץ את אחמדינז'אד להיטלר ואת נאומיו נגד ישראל ל"מיין קמפף". הזהיר מפני תוכנית הגרעין האיראנית, ודיבר בהתרגשות על ביקורו במחנה ההשמדה אושוויץ, כראש משלחת של הוועדה הישראלית לאנרגיה אטומית. "חשתי באושוויץ גאווה גדולה", מספר גורביץ, "עזבתי את פולין כילד מפוחד והנה אני חוזר כראש הקמ"ג בישראל, בראש מורם. חזרנו ממחנה ההשמדה מחוזקים, מבינים טוב יותר את תפקיד המדינה ואת תפקידנו הצנוע כעובדי הקמ"ג בשימור ביטחונה".

קישורים חיצוניים
----------------

* צבי אלוש, עובדי הקמ"ג: אם נצטרך - נשבש את עבודת הכור, באתר ynet, 24 בינואר 2002

הערות שוליים
------------

1. ↑  אורי בינדר, אודי אדם מועמד לניהול הכור, באתר nrg‏, 9 באפריל 2008
2. ↑  שוש מולא ועופר פטרסבורג, סדק בחומת השתיקה, באתר ynet, 23 באפריל 2009.
טומי סנדס בהופעה בשייח ג'ראח, 2010
**טומי סנדס** (באנגלית: **Tommy Sands**; נולד ב-19 בדצמבר 1945) הוא זמר פולק אירי, מלחין ופעיל חברתי.

ביוגרפיה
--------

נולד בחווה המשפחתית בצפון אירלנד. שני הוריו באו ממשפחות מוזיקליות ובמשפחה היו שבעה ילדים.

בשנת השבעים החלו להופיע כמה מהאחים לבית משפחת סנדס ביחד תחת השם "The Sands Family". בנוסף סנדס פיתח קריירת סולו במהלכה שיתף פעולה עם אמנים שונים כמו פיט סיגר, ג'ואן באאז, הצ'לן וודרן סמילוביץ. אחד משיריו המפורסמים ביותר, There Were Roses, עוסק בסכסוך באירלנד. הוא נישא לקתרין ואב לשני ילדים, שעמם הוא לעיתים מופיע בהופעותיו.

בשנת 2002 הוא קיבל תואר דוקטור של כבוד מאוניברסיטת נבאדה-רינו. על "עבודה יוצאת דופן כמוזיקאי ושגריר של שלום והבנה". ביוני 2010, הגיע לישראל ולרשות הפלסטינית לסיבוב הופעות. במהלכו הופיע בשייח ג'ראח שבירושלים במחאה על פינוי התושבים הערבים במקום מבתיהם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טומי סנדס** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של טומי סנדס

* טומי סנדס, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* טומי סנדס, באתר Discogs (באנגלית)

* טומי סנדס, באתר Songkick (באנגלית)

* טומי סנדס, באתר Genius

* טומי סנדס, באתר בילבורד (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007348273605171
* ISNI: 0000 0000 4873 8523
* LCCN: no2004039243
* MusicBrainz: 0ebf031d-3b5b-4a5d-b5e9-8729b2677c40
* SNAC: w6gz1rt2
* SUDOC: 244422028
* VIAF: 31704606
* WorldCat: lccn-no2004039243

 |
**מזרס** היה מצביא מדי שפעל בשירות כורש.

ביוגרפיה
--------

לאחר שלידיה נכבשה בידי כורש וסופחה אל ממלכת פרס האחמנית, מינה כורש אדם בשם טבלוס כסטרפ של האזור. טבלוס קבע את מושבו בסרדיס, כורש הפקיד בידי לודי בשם פקטיאס אוצר של זהב שהיה אמור להגיע אל טבלוס, אולם פקטיאס ניצל את הזהב כדי לשכור שכירי חרב ועורר את הערים השונות באסיה הקטנה למרד כללי נגד פרס. המורדים הטילו מצור על סרדיס וטבלוס הגן עליה בחרוף נפש. כורש מיהר ושלח את מזרס לדכא את המרד. פקטיאס נבהל כששמע על כך ונמלט לעיר קימי. מזרס דרש מאנשי העיר להסגיר אותו, הם שאלו את האורקל המקומי שהשיב להם שעליהם לעשות כמצוותו של מזרס, אולם אנשי קימי היו מסופקים והחליטו לשלוח את פקטיאס למיטליני. אנשי מיטליני הסכימו להסגיר את פקטיאס תמורת תשלום, אולם אנשי קימי התחרטו ומיהרו להעביר את פקטיאס לכיוס, אולם אנשי כיוס מסרו אותו לפרסים תמורת שטחים. לא ברור מה עלה בגורלו.

לאחר מכן קיבל מזרס הוראה לכבוש את שאר הערים ששיתפו פעולה עם פקטיאס. הוא כבש את פירארני ומגנסיה אולם אז חלה ומת. את המשימה השלים הרפגוס.

לקריאה נוספת
------------

* הרודוטוס. **היסטוריה**. תרגמו וכתבו מבואות: בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ. פפירוס, בית ההוצאה - אוניברסיטת תל אביב, 1998.
* **כתבי הירודוטוס**. מתורגמים מיוונית עם מבוא והערות מאת ד"ר אלכסנדר שור. ירושלים, ראובן מס, תרצ"ה. העתק דיגיטלי באתר "דעת".

הערות שוליים
------------

1. ↑  הרודוטוס, ספר א', 153.
2. ↑  הרודוטוס, ספר א', 154.
3. ↑  הרודוטוס, ספר א', 156.
4. ↑  הרודוטוס, ספר א', 158.
5. ↑  הרודוטוס, ספר א', 160.
6. ↑  הרודוטוס, ספר א', 161.
בקומבינטוריקה, **מזרקה** היא סידור עיגולים בשורות כך שמתקיימים התנאים הבאים:

* בשורה התחתונה כל העיגולים נוגעים אחד בשני
* כל עיגול אחר נוגע בדיוק בשני עיגולים בשורה מתחתיו

העניין העיקרי במזרקות הוא מספר המזרקות שאפשר ליצור מ-n עיגולים. המספרים המתקבלים הם:

...1,1,2,3,5,9,15,26,45,78,135,234,406,704,1222,2120,3679,6385,11081 (סדרה A005169 באתר OEIS – האנציקלופדיה המקוונת לסדרות של מספרים שלמים)

הגדרות שקולות
-------------

* אם נסתכל על האלכסונים (למעלה משמאל - למטה מימין) מהשמאלי והלאה, נקבל שכל מזרקה שקולה לסדרה של מספרים טבעיים, כאשר הראשון הוא 1, וכל איבר הוא לכל היותר 1 יותר מזזה שקדם לו. מספר העיגולים המתקבל הוא סכום הסדרה.

נוסחת נסיגה
-----------

נשתמש בהגדרה השקולה. נסמן ב-(P(n,k את מספר הסדרות שסכומן n, המספר הראשון שלהן הוא k, וכל איבר הוא לכל היותר אחד יותר מקודמו. אז נקבל את יחס הנסיגה הבא:

{\displaystyle P(n,k)={\begin{cases}0&k>n\\1&k=n\\\sum \_{i=1}^{k+1}P(n-i,i)&n>k\end{cases}}}

ומספר המזרקות מגודל n הוא (P(n,1.

פונקציה יוצרת
-------------

הפונקציה היוצרת של הסדרה היא:
{\displaystyle {\begin{aligned}f(n)&=&{\dfrac {1}{1-{\dfrac {x}{1-{\dfrac {x^{2}}{1-{\dfrac {x^{3}}{\cdots }}}}}}}}\,\end{aligned}}}

יתרה, מכך, אם נסמן ב-(f(n,k את מספר המזרקות שיש להן k עיגולים בבסיסן, הפונקציה היוצרת היא:
{\displaystyle {\begin{aligned}f(n,k)={\dfrac {1}{1-{\dfrac {xy}{1-{\dfrac {x^{2}y}{1-{\dfrac {x^{3}y}{\cdots }}}}}}}}\end{aligned}}}

קישורים חיצוניים
----------------

* Odlyzko, A. M. and Wilf, H. S, The editor’s corner: n coins in a fountain, Amer. Math. Monthly 95 840–843
דגדק דו-גוני (*Chlopsis bicolor*)
**צ'לופסידיים** (שם מדעי: **Chlopsidae**; לפי האקדמיה ללשון העברית השם הוא **דַּגְדַּקִּיִּים**, אך השם המדעי של האקדמיה (פור') השתנה) היא משפחה של דגים ימיים מסדרת הצלופחאים הקרובים למורניים ומכונים לעיתים "מורנות חקייניות". תפוצתם היא בשוניות אלמוגים טרופיות ברחבי העולם.

אורכם של צלופחים אלה הרבה יותר קצר ממורנות אמיתיות והם מגיעים לאורך 11–42 סנטימטרים בלבד. הם בעלי גוף נחשי עם רצועת סנפירים גבית עד לזנבם הרחב והם בעלי ראש גדול עם עיניים גדולות ובעלי לסתות מעוגלות עם שפתיים בולטות ובהם שיניים חדות. מינים אלה בעלי כמה קשקשים ירוקים על גופם.

טרפם כולל דגים קטנים יותר וחסרי חוליות המצויים בקרבת הקרקעית אותם הם לוכדים בלסתותיהם החזקות.

סוגים
-----

* סוג ומין יחיד *Boehlkenchelys longidentata*
* סוג ומין יחיד *Catesbya pseudomuraena*
* *Chilorhinus* - בו 2 מינים
* דַּגְדַּק (*Chlopsis*) - בו 11 מינים
* *Kaupichthys* - בו 6 מינים
* סוג ומין יחיד *Powellichthys ventriosus*
* סוג ומין יחיד *Robinsia catherinae*
* סוג ומין יחיד *Xenoconger fryeri*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צ'לופסידיים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |
**רבי יצחק ברייטר** היה מרבני ברסלב בפולין.

התגורר בלובלין. בחורף תרס"ה, 1905, מצא את הספר ליקוטי מוהר"ן והתוודע לתורת ברסלב. לקראת ראש השנה תרס"ו נסע לאומן והיה אחד הראשונים שבא לשם מפולין. כשחזר התחיל להפיץ את תורת ברסלב, ונסע לאומן כעשר פעמים. כונה "ר' יצחק". 

החל מתרפ"ו, 1926, לא הצליח להיכנס לברית המועצות ובעקבות כך הקים "קיבוצים" של חסידי ברסלב בוורשה ואחר כך בישיבת חכמי לובלין. לפרנסתו עבד כמנהל חשבונות בוורשה. כשפרצה מלחמת העולם השנייה נכלא בגטו ורשה. הגרמנים ראו בו אחד ממנהיגי היהודים, "יודן פיהרר", ולכן היה בין הראשונים ששולחו לטרבלינקה[דרוש מקור], עם רבנים נוספים, ושם נספה.

חיבר ספר בשם **חלוקי הנחל**.

קישורים חיצוניים
----------------

* מה היה הסדר יום שהיה לר' יצחק ברייטר מגדולי חסידי ברסלב בפולין לפני השואה?, אתר ברסלב (**בעברית**)
* שיר ידידות מהרב רבי יצחק ברייטער זצ"ל הי"ד, בלוג תפוז (**בעברית**)
* נחמו נחמו עמי – תפקיד מנהיגי הדור האמיתיים / הרב יצחק ברייטר
* יצחק בן יוסף צבי ברייטער (בערך 1886-1994), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007463017905171
* GND: 1055851321
* ISNI: 0000 0000 3477 956X
* LCCN: n95002053
* VIAF: 9086316
* WorldCat: lccn-n95002053

 |
מזרקת בקינגהאם ביום
מזרקת בקינגהאם בלילה
**מזרקת בקינגהאם** (באנגלית: **Buckingham Fountain**) היא מזרקת מים מפורסמת אשר ממוקמת בגראנט פארק באזור "הלולאה" בשיקגו.

היסטוריה
--------

המזרקה עצמה עוצבה על ידי אדוארד בנט והפסלים הממוקמים על המזרקה עוצבו על ידי ז'אק לאמברט בהשראת מזרקת לאטונה בארמון ורסאי. המזרקה נתרמה לעיר על ידי קייט בקינגהאם לזכר אחיה, קלארנס בקינגהאם.

המזרקה נפתחה באופן רשמי ב-26 באוגוסט 1927. המזרקה פועלת מ-8:00 בבוקר עד 11:00 בלילה כל יום מאמצע חודש אפריל עד אמצע חודש אוקטובר, בתלות במזג האוויר. כל שעה עגולה המזרקה משפריצה זרם חזק של מים בגובה 46 מטר באוויר במשך 20 דקות. בחשכה, מתלווה למיצג גם מופע אור-קולי. המופע האחרון בשעות הלילה מתחיל ב-10:00 בלילה.

המזרקה מכילה 5.7 מיליון ליטרים של מים. במשך המיצג שמתקיים כל שעה, מוזרמים מעל 53,000 ליטרים של מים לדקה דרך 133 סילונים שונים.

אזכורים בתרבות
--------------

* המזרקה הופיעה במהלך שיר הפתיחה של סדרת הטלוויזיה האמריקנית הקומית "נשואים פלוס".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מזרקת בקינגהאם** בוויקישיתוף
**צ'ירסאווה גואל** (בצרפתית: **Tchiressoua Guel**; נולד ב-27 בדצמבר 1975) הוא כדורגלן עבר איווארי ששיחק בעמדת הקשר.

קריירת מועדונים
---------------

גואל התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל מימוסאס במדיה שיחק 5 שנים. בקיץ 1998 הצטרף לאולימפיק מרסיי מליגת העל הצרפתית. ב-6 בפברואר 1999 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-3 נגד בסטיה.

בקיץ 1999 הצטרף לסנט אטיין. ב-11 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בצרפת בתיקי 3-3 נגד לה הבר. באותו משחק בישל שער נוסף.

בקיץ 2001 הצטרף ללוריאן. בעונתו הראשונה, שיחקה הקבוצה בליגה הראשונה אך ירדה לליגה השנייה. גואל שיחק עם הקבוצה גם בשנתיים שלאחר מכן, גם אז בליגה השנייה.

בקיץ 2004 חתם באנקרגוג'ו מליגת העל הטורקית, במדיה רשם 15 הופעות. ב-13 בינואר 2005 חתם בנאנסי, עמה רשם עליית ליגה בסיום העונה. בקיץ 2005 חזר לקדנציה שנייה בלוריאן.

בקיץ 2007 הצטרף לעירוני קריית שמונה מליגת העל שרשמה את עונתה הראשונה בליגה הבכירה בישראל. גואל שיחק בכל המשחקים של קבוצתו במהלך העונה.

קריירה בינלאומית
----------------

ב-29 במאי 1993 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת חוף השנהב בהפסד 4-1 לניגריה. ב-27 במרץ 1994 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-4 נגד סיירה לאון.

גואל השתתף עם הנבחרת 5 פעמים בגביע אפריקה לאומות.

תארים
-----

מימוסאס
* ליגת העל של חוף השנהב: 1997, 1998
* גביע חוף השנהב: 1997
* הסופר קאפ האיווארי: 1997, 1998
* ליגת האלופות האפריקאית: 1998

לוריאן
* הגביע הצרפתי: 2002

אישיים
* מלך שערי ליגת העל של חוף השנהב: 1997

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"צ'ירסאווה גואל"**.
**קונסטנטין פלביצקי** (ברוסית: **Константин Флавицкий**;‏ 25 בספטמבר 1830 – 3 בספטמבר 1866) היה צייר רוסי בסגנון הקלאסי.

ביוגרפיה
--------

קיבל חינוך לאמנות באקדמיה הקיסרית לאמנויות, והיה סטודנט של פרופסור פ.א. ברוני. הא זכה במדליות כסף מהאקדמיה עבור רישומים וציורים מהחיים. בשנת 1854 הוענק לו מדליית זהב קטנה על ציורו "חצר שלמה". הוא סיים את הלימוד האקדמי (1855), וקיבל את תואר האמן. הוא קיבל מדליית זהב גדולה מהאקדמיה לאמנויות על הציור "ילדיו של יעקב מוכרים את אחיו יוסף". נסע לאיטליה (1856–1862) כזוכה של האקדמיה.

הוא חזר לרוסיה בשנת 1862. בשנה שלאחר מכן, הוכר כחבר באקדמיה על הציור הגדול "קדושים אנוסים בקולוסיאום", שנעשה ברומא. בתערוכה בשנת 1864, הציור "מותה של הנסיכה טרקנובה" הביא לו את התואר פרופסור באקדמיה לאמנויות ומשך את תשומת לבם של אוהבי האמנות והציבור.

הוא נדבק בשחפת ובריאותו התערערה קשות. המחלה התפתחה במהירות עקב תנאי האקלים בסנט פטרבורג, והוא נפטר בסנט פטרבורג בגיל 35.

"באמנותו דבק קונסטנטין פלביצקי במסורות הקלאסיות, בעקרונות שנקבעו על ידי ק.פ.בריולוב. מורשתו היצירתית אינה נרחבת והוא ידוע בעיקר כמחבר הציור הנסיכה טרקאנובה. היצירה מבוססת על אגדה מההיסטוריה הרוסית לפיו הנסיכה טאראקאנובה, שאמרה שהיא בתם של הקיסרית אליזבת ואלכסיי רזומובסקי וטענה לכס המלכות הרוסי בתקופת שלטונה של קתרין הגדולה, מתה במבצר פטר ופול במהלך המבול של 1777. פלביצקי מתאר בעוצמה טרגית רבה את הסבל של אישה צעירה זו העומדת בפני מוות בטוח בצינוק קודר מוצף במים, ומתאר את חוסר האונים והייאוש שלה בצורה האקספרסיבית ביותר."

גלריה
-----

* מכירת יוסף על ידי אחיומכירת יוסף על ידי אחיו
* קדושים אנוסים בקולוסאוםקדושים אנוסים בקולוסאום
* הנסיכה טאראקאנובה במאסר בזמן השיטפוןהנסיכה טאראקאנובה במאסר בזמן השיטפון

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קונסטנטין פלביצקי** בוויקישיתוף
* קונסטנטין פלביצקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Directory of the Imperial Academy of Arts 1915, p. 208.
2. ↑  Masterpieces of the State Tretyakov Gallery, Red Square Publishers,

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 128768185
* ISNI: 0000 0000 1679 6972
* RKD: 28249
* VIAF: 52749880
* WorldCat: viaf-52749880

 |
**סינדרום הסטודנט** או **תסמונת התלמיד** (באנגלית: **Student syndrome**) מתייחסת להתמהמהות מתוכננת, כאשר, לדוגמה, סטודנט יתחיל ליישם את עצמו למשימה ברגע האחרון האפשרי לפני המועד האחרון. סינדרום הסטודנט מבטל את שולי הבטיחות הפוטנציאליים ומייצר לחץ מול משימה. התסמונת מופעלת על ידי האדם באופן מודע או לא מודע. על פי מקור אקדמי אחד, הסיבה שהאדם מכניס את עצמו לסינדרום הסטודנט היא על מנת לעורר רמת דחיפות גבוהה מספיק כדי להבטיח שכמות נכונה של מאמץ מבוצע לסיום המשימה.

המונח משמש לתיאור סוג זה של סחבת באופן כללי, ולא רק על ידי סטודנטים, למשל בתחום הנדסת תוכנה: "מחקר ראשוני זה חוקר שלושה נושאים התנהגותיים אשר עשויים להשפיע על הפרודוקטיביות של חברי הצוות הן בפרויקט המתנהל במתודולוגיית מפל מסורתי והן ב Scrum: ניהול של מתח, השימוש בזמן פנוי (slack) ותסמונת התלמיד."

המונח הוטבע לראשונה על ידי אליהו גולדרט בספרו *שרשרת קריטית*.

ראו גם
------

* חוק פרקינסון
* חוק הופשטטר
* אפקט פיגמליון
* ניהול זמן
* דחיינות

הערות שוליים
------------

1. ↑  D. C. Smith, The Effects of Student Syndrome, Stress, and Slack on Information Systems Development Projects, Issues in Informing Science and Information Technology, ‏2010 (באנגלית)
2. 1 2  Smith, D. C. (2010). "The Effects of Student Syndrome, Stress, and Slack on Information Systems Development Projects" (PDF). *Issues In Informing Science and Information Technology*. **7**. נבדק ב-10 בפברואר 2015. `{{cite journal}}`:  (עזרה)
3. ↑  "What Is Student Syndrome in Project Management?". Project Management Learning. 6 בפברואר 2010. נבדק ב-22 בדצמבר 2018. `{{cite web}}`:  (עזרה)
**קלוד-מישל שֶנברג** (בצרפתית: **Claude-Michel Schönberg**‏; נולד ב-6 ביולי 1944 בוואן, צרפת) הוא מפיק מוזיקלי, שחקן, זמר, פזמונאי ומלחין מחזות זמר יהודי-צרפתי, הידוע בעיקר בגין עבודותיו המשותפות עם אלן בובליל.

קורות חיים
----------

שנברג החל את הקריירה שלו כמפיק מוזיקלי וזמר. הוא כתב את מרבית הלחנים לאופרת הרוק הצרפתית הראשונה "המהפכה הצרפתית" (1973), ואף גילם את לואי ה-16 באותה ההפקה. בשנת 1974 כתב את הלחן והמילים לשיר "Le Premier Pas", שהגיע למקום הראשון במצעד הצרפתי ונמכר במיליון עותקים. לאחר מכן הפיק אלבום בו שר משיריו.

בשנת 1978 החליט להקדיש את עיקר מרצו להפקת גרסת במה מוזיקלית לספרו של ויקטור הוגו "עלובי החיים". המחזמר עלה לראשונה בפריז בשנת 1980, ולאחר מכן הועלה בגרסה אנגלית בלונדון בשנת 1985 ובברודוויי בשנת 1987. ההפקה בברודוויי הייתה מועמדת לתריסר פרסי טוני וזכתה בשמונה (לרבות פרס המחזמר הטוב ביותר). בשנת 1989 הועלה בלונדון המחזמר של שנברג ובובליל "מיס סייגון". הפקת המחזמר בברודוויי שברה את השיאים במכירת כרטיסים מראש (24 מיליון דולר לפני הצגת הבכורה ב-11 באפריל 1991). המחזמר היה מועמד לעשרה פרסי טוני. בשנת 1997 העלו שנברג ובובליל את המחזמר "מרטן גר" על בימות לונדון. המחזמר זכה בפרס אוליביה. בשנת 2001 הלחין שנברג לראשונה את המוזיקה לבלט "אנקת גבהים", אשר הוצג על בימות לונדון מספטמבר 2002.

מחזות הזמר הידועים שהלחין שנברג הם: "המהפכה הצרפתית" (1973), "עלובי החיים" (1980), "מיס סייגון" (1989), "מרטן גר" (1996), "מלכת הפיראטים" (2006), "מרגריט" (2008).

בעבר היה שנברג נשוי למגישת החדשות של ערוץ France 2, ביאטריס שנברג, עד גירושיהם. בשנת 2003 נישא שנברג לבלרינה האנגלייה שארלוט טלבוט. לשנברג בן אחד ושתי בנות.

קישורים חיצוניים
----------------

* קלוד-מישל שנברג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* קלוד-מישל שנברג, באתר ספוטיפיי
* קלוד-מישל שנברג, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* קלוד-מישל שנברג, באתר Discogs (באנגלית)
* קלוד-מישל שנברג, באתר Genius
* קלוד-מישל שנברג, באתר SecondHandSongs
* קלוד-מישל שנברג, בארכיון הבימה
* קלוד-מישל שנברג (1944-), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007429754405171
* BNE: XX1029699
* BnF: cb138995309 (data)
* CiNii: DA13021036
* GND: 119387565
* ISNI: 0000 0000 6301 5841
* LCCN: n86860408
* MusicBrainz: e605aaba-e920-456a-9c8a-0836c46d4764
* NDL: 001111515
* NKC: ola2003193771
* NLK: KAC201504104
* NTA: 073084751
* SNAC: w6dj5mbw
* SUDOC: 198112858
* VIAF: 17408863
* WorldCat: lccn-n86860408

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בגנרל צרפתי ממלחמת העולם הראשונה. אם התכוונתם למדינאי צרפתי, ראו לאון גמבטה.

**פרנסואה לאון גמבטה** (בצרפתית: **François Léon Gambetta**; ‏6 ביולי 1870 – 9 בנובמבר 1923) היה מייג'ור ג'נרל צרפתי, מפקד חטיבת הפרשים "האפריקנית" של הצבא הצרפתי בחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה.

תחילת הקריירה
-------------

פרנסואה לאון גמבטה נולד בפריז למשפחה המעורה היטב בפוליטיקה וחיי הצבא הצרפתיים והיה אחיינו של לאון גמבטה ממייסדי הרפובליקה הצרפתית השלישית הצרפתית. ב-1890 הצטרף גמבטה לחיל הפרשים הצרפתי במסגרת לגיון הזרים והוצב במדינות המגרב כמפקד גדוד הוסרים. בספטמבר 1913 הועלה לדרגת קולונל.

מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
---------------------------

בפרוץ מלחמת העולם הראשונה הועבר גמבטה עם חטיבת ההוסרים "האפריקנית" והוצב בחזית המקדונית וביוני 1917 הועלה לדרגת בריגדיר גנרל.
ב-14 בספטמבר 1918 פתחו כוחות מדינות ההסכמה בחזית המקדונית בפיקודו של לואי פראנשה ד'אספרה, במתקפה כוללת לאורך עמק הוארדאר במטרה להבקיע את קווי כוחות מעצמות המרכז בפיקודו של הגנרל הגרמני פרידריך פון שולץ. ב-21 בספטמבר פתחה חטיבת הפרשים הצרפתית בפיקודו של גמבטה במתקפה לכיוון נהר צרנה וב-23 בספטמבר נכבשה העיר פרילפ.

ב-25 בספטמבר לחם גמבטה בחוד כוחותיו בעת הקרב לשחרור העיר סקופיה. חטיבת ההוסרים הסתערה בכוח של 2,000 פרשים על הקווים האחוריים של הארמייה ה-11 הגרמנית בפיקודו של קונו פון שטויבן. בעקבות הסתערות זו נכנעה מיד אחת מחטיבות הרגלים הגרמניות, שאר חלקי הכוח הגרמני האיצו את נסיגתם צפונה וב-29 בספטמבר השתלטו הצרפתים על העיר. בעקבות קרב זה זכה גמבטה בעיטור לגיון הכבוד. בנובמבר 1920, הועלה לדרגת גנרל דיוויזיה ומונה למפקד כוחות הפרשים בתוניסיה. בשנה זו כתב גמבטה ספר על חלקה של חטיבת הפרשים "האפריקנית" בכיבוש העיר סקופיה, אשר לשיטתו הובילה להכרעת החזית כולה. ב-1923 הלך גמבטה לעולמו באנטיב והוא בן 53 שנים.

ראו גם
------

* סוסים במלחמת העולם הראשונה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנסואה לאון גמבטה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  ריאן ור ברקמוס, אירופה המערבית למטייל, באתר גוגל ספרים (באנגלית).
2. ↑  פרסיליה, רוברטס מארי, "מלחמת העולם הראשונה-מתקפת הוארדאר" באתר גוגל ספרים (באנגלית).
3. ↑  פרנסואה לאון ז'ואינו גמבטה, תפקיד הפרשים האפריקנים בניצחון בקרב על העיר סקופיה, הוצאת ברגר לברול, פריז, 1920. באתר גוגל ספרים (בצרפתית).

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb10714780z (data)
* GND: 1069084603
* ISNI: 0000 0000 6201 592X
* The Léonore id LH//1380/19 is not valid.
* SUDOC: 153332379
* VcBA: 495/194008
* VIAF: 88630344
* WorldCat: viaf-88630344

 |
אטנבורוזאורוס יחד עם שני נאוטילוסים.
**פלסיוזאורודים** (שם מדעי: *Plesiosauroidea*) היא קבוצה נכחדת של זוחלים ימיים מסדרת הפלזיוזאורים. הם חיו בעידן המזוזואיקון, לפני 66–210 מיליון שנה. הם היו קרובי משפחתם של הפליואוזאורודים אך קטנים בהרבה ובעלי לסתות קטנות יותר.

לפלסיוזאורודים היה צוואר מוארך, ראשים קטנים ומבנה גוף שהזכיר כלבי ים, וככל הנראה יכלו לעלות לחופים ואולי גם להטיל שם ביצים. הם שחו בתנועת משוטים עם כל גפיהם ולא בעזרת זנבם. לבני המשפחה Polycotylidae היו צווארם קצרים ורחבים ולסתות גדולות.

הם רדפו בימים הקדומים אחרי להקות דגים אותם הם צדו עם צווארם הארוך, באמצעותו תקפו בהפתעה את הדגים. אצל חלקם נמצאו גם חלוקי אבן בבטנם, מה שעזר להם לשקוע ולא לצוף למעלה.

מאובניהם נמצאו במקומות רבים בעולם בצורה כמעט מושלמת.

משפחות
------

* Alzadasauridae
* Aristonectidae
* Cimoliasauridae
* קריפטולידיים (Cryptoclididae)
* אלאסמוזאוריים (Elasmosauridae)
* Microcleididae
* פלסיוזאוריים (Plesiosauridae)
* פוליקוטיליים (Polycotylidae)
* לפטוקלידיים (Leptocleididae)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פלסיוזאורודים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
 |
**פרנסואה דה נוויל, דוכס וילרואה השני** (בצרפתית: **François de Neufville, 2ème duc de Villeroy**‏; 7 באפריל 1644, ליון - 18 ביולי 1730, פריז) היה אציל ואיש צבא צרפתי.

ביוגרפיה
--------

אביו של פרנסואה היה ניקולא דה נוויל, מרקיז וילרואה, שהיה מרשל של צרפת והאפוטרופוס של המלך הצעיר לואי ה-14, שמאוחר יותר העניק לו תואר דוכס. פרנסואה נהנה ממערכת יחסים הדוקה עם לואי, והיה לאחד מאנשי המעגל הפנימי שלו. וילרואה סומן כבעל פוטנציאל לקריירה צבאית מבטיחה, שהייתה מועדפת עליו, בין השאר בגלל קרבתו למלך, היותו אחד מהאנשים הבולטים בחצר המלוכה בכלל, כישוריו כמנהיג חברתי והתנהגותו בהתאם לכללי הנימוס. ב-1693, ללא ניסיון ממשי בפיקוד בעל חשיבות, הוא מונה למרשל של צרפת. ב-1695, לאחר מותו של דוכס לוקסמבורג, הוא קיבל את הפיקוד על צבא צרפת שבפלנדריה תוך כדי מלחמת תשע השנים; ויליאם השלישי ראה בו יריב נחות בהשוואה לדוכס לוקסמבורג. וילרואה היה אחראי להפצצה הנרחבת של בריסל ב-1695, שבגללה שופצה העיר במאה ה-18 וקיבלה את המראה הנוכחי שלה מבחינה אדריכלית (אם כי היא נפגעה גם במלחמות העולם).

ב-1701 נשלח וילרואה לאיטליה כמחליפו של ניקולא קאטינא, וזמן קצר לאחר מכן הובס על ידי צבאו של הנסיך אויגן מסבויה בקרב קיארי שהיה חלק ממלחמת הירושה הספרדית. בפברואר 1702 הוא הובס ונשבה לאחר שהופתע בקרב קרמונה, והוחלף על ידי הדוכס מוונדום.

בשנה שלאחר מכן התמודד וילרואה מול הדוכס ממרלבורו בארצות השפלה. בעיותיו של מרלבורו עם ההולנדים והנציגים האחרים של הברית הגדולה מנעו את האסון מבחינת וילרואה במשך זמן מה, אך ב-1706 תקף מרלבורו והביס את וילרואה ללא תנאי בקרב ראמיאי. לואי ניחם את ידידו הוותיק, אך בכל זאת החליף אותו בפיקוד על הצבא, ומאותה עת וילרואה חי חיים של איש חצר ושמר על ידידותו עם לואי אף על פי שנחשד במספר מזימות פוליטיות.

בתקופת העוצרות היה וילרואה האפוטרופוס של לואי ה-15, ובין 1717 ל-1722 כיהן במספר תפקידים ציבוריים בכירים. אולם, לאחר שניסה לפעול נגד העוצר פיליפ השני מאורליאן הוא נשלח לכהן כמושל ליון, ולמעשה לגלות. משפחתו של וילרואה ספגה חרפה נוספת לאחר ששניים מחבריה הצעירים, דוכס רץ והמרקיז ד'אלינקור, הוגלו לאחר שנתפסו מקיימים יחסי מין בגני ורסאי. לואי ה-15 החזיר את וילרואה לעמדת כוח כשהגיע לבגרות מבחינת החוק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנסואה דה נוויל, דוכס וילרואה** בוויקישיתוף
* פרנסואה דה נוויל, דוכס וילרואה במהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה
* פרנסואה דה נוויל, דוכס וילרואה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  The Man Who Would Be King: The Life of Philippe d'Orleans, Regent of France by Christine Pevitt. Published by Weidenfeld & Nicolson in Great Britain, 1997. Page 301

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb14953829z (data)
* GND: 117427624
* ISNI: 0000 0000 6314 2429
* LCCN: nr97005658
* NKC: mzk2007411526
* NLA: 35766399
* NTA: 070671524
* SNAC: w6qk24tc
* SUDOC: 135687861
* Trove: 1077763
* VIAF: 47030856
* WorldCat: lccn-nr97005658

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**נזיר מג'לי** (בערבית: **نظير مجلي**; נולד ב-1952) הוא סופר ועיתונאי ערבי ישראלי.

בין השנים 2008 - 2016 הגיש את מגזין החדשות בערבית "השבוע" של חברת החדשות של ערוץ 2.

ביוגרפיה
--------

מג'לי נולד בנצרת לאב בדואי, יליד ביסאן, אשר שירת כגשש במשטרה הבריטית, ולאחר מכן כשוטר במשטרת ישראל, ולאם סורית. מג'לי שהוא מוסלמי, התחנך במוסדות הכנסייה הפרנציסקנית. החל בקריירה עיתונאית בשנת 1974 בעיתון רק"ח בשפה הערבית אל-איתיחאד, ובין השנים 1992 ל-1999 שימש כעורך העיתון. תחת הנהגתו נעשה תהליך של ליברליזציה בעיתון - האוריינטציה המפלגתית הופחתה והוכנס תוכן חדש כגון מדור ספורט, ניסיון זה באה לקיצו ב-1999 כאשר מג'לי פוטר בעקבות פרסום כתבה ביקורתית על מזכ"ל המפלגה מוחמד נפאע וויכוח על הקו האידאולוגי שהעיתון צריך לנקוט.

כיום משמש כמגיש מגזין האקטואליה השבועי בערבית של חברת החדשות בערוץ 2 (أسبوع) הוא משמש כפרשן לענייני ישראל בעיתון הלונדוני "א-שרק אל-אווסט", וברשת אל-ערביה. הוא גם חבר מערכת כתב העת "ארץ אחרת" וכותב לעיתים בהארץ. לימד ניהול קונפליקטים באוניברסיטת בן-גוריון.

במאי 2003 הוא הוביל ביחד עם הכומר אמיל שופאני, מסע של אישי ציבור ערבים ויהודים למחנה אושוויץ.

הוא השתתף בהקמת עמותת מ"זיכרון לשלום", יוזמה המקדמת היכרות של הציבור הערבי בישראל עם ההיסטוריה והפחדים של הציבור היהודי, וכך לשפר את הקשר בין האזרחים הפלסטינים למדינה בה הם חיים. מהצד היהודי מטרתה להעמיק את ההבנה לאירועי הנכבה של העם הפלסטיני על מנת לקרב את החברה היהודית לאזרחים הפלסטינים במדינה. מג׳לי הוא ראש תחום חברה ערבית של מכון שחרית.

בשנת 2022 יצא לאור סיפרו של מג'לי "האחריות של המיעוט" (הוצאת שחרית – בית יוצר ישראלי וספרי חמד) העוסק בסוגיית מעמדו של המיעוט הערבי בישראל.

מג'לי מתגורר בנצרת. נשוי לאבתהאג' ואב לשלושה ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

* נזיר מג'לי, ‏סיפור לא אישי, **ארץ אחרת** 16
* נזיר מג'לי, באתר "שחרית"
* אני רוצה שמדינת ישראל תהיה חזקה כי רק כך היא תוכל ללכת בדרך השלום, ריאיון עם נזיר מג'לי, עמיר פריימן
* תוכנית חדשות ערוץ 2 בהגשת מג'לי, באתר חדשות ערוץ 2
*

הערות שוליים
------------

1. ↑  מכון שחרית, עמיתים, באתר אתר מכון שחרית (ארכיון)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007489448605171

 |
פרנסואה דה מונמורנסי
**פרנסואה דה מונמורנסי** (בצרפתית: **François de Montmorency**;‏ 7 ביוני 1530 - 6 במאי 1579) היה איש צבא ומדינאי צרפתי. בן לבית מונמורנסי.

ביוגרפיה
--------

פרנסואה היה בנו בכורו של אן דה מונמורנסי, המפקד העליון של הצבא הצרפתי בתקופתם של פרנסואה הראשון, אנרי השני, פרנסואה השני ושארל התשיעי מלכי צרפת. במשך 15 שנה לחם פרנסואה לצד אביו, החל במערכה בחבל לורן נגד צבאו של קרל החמישי (1552) ועד קרב סן דני במלחמת הדת השנייה בצרפת, שבו נהרג אביו (1567).

ב-1553, בקרב טרואן (באזור התעלה שבצפון צרפת) נפל בשבי הספרדים. כאשר השתחרר משביו ב-1556, התמנה למושל פריז וחבל איל-דה-פראנס. באותה שנה נשלח לעזרתו של האפיפיור פאולוס הרביעי במערכה נגד הספרדים באיטליה. ב-1557 השתתף בקרב סן-קנטן (בחבל פיקרדי שבצפון צרפת), שבו נפל אביו בשבי הספרדים, וב-1558 השתתף בכיבוש העיר קאלה שלחופי התעלה.

ב-1559 השתתף בשיחות שהביאו לשלום קאטו-קמברסיס בין פליפה השני מלך ספרד לבין אנרי השני מלך צרפת. בהתאם להסכם זה נשארו בידי צרפת ערי המבצר לאורך הנהר סום (בצפון צרפת) והערים מץ, טול וורדן שבחבל לורן. אחרי מות אנרי השני נאלץ פרנסואה דה מונמורנסי לוותר על התואר "גראנד מייטר" (ראש בית המלך) לטובת פרנסואה, דוכס גיז, אך השתתף באספת המעמדות הצרפתית שהתקיימה באורליאן ב-1560 - 1561.

פרנסואה דה מונמורנסי לחם לצד הקתולים בקרב דרה (19 בדצמבר 1562) שהיה הקרב הראשון במלחמות הדת בצרפת. אך היריבות בינו לבין בית גיז התגברה עד כדי דין ודברים וקרבות רחוב בפריז ב-1565 נגד שארל, קרדינל לורן, אחיו של פרנסואה, הדוכס מגיז. ב-1570, כמושל פריז, ניסה ללא הצלחה לשכנע את ההמון הפריזאי לתמוך בשלום סן-ז'רמן-אן-לה, שכלל ויתורים להוגנוטים.

ב-1572 נשלח אל אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה כדי לחתום על ברית בין ממלכת צרפת לבין ממלכת אנגליה, וקיבל שם את אות מסדר הבירית (מסדר אבירים אנגלי). כאשר שב לפריז היה מאוד לא פופולרי בעיני ההמון הפריזאי. באי יכולתו להשתלט על ההמון שהתקומם נגד נישואי אנרי מלך נווארה ההוגנוטי למרגריט דה ולואה הקתולית, נאלץ פרנסואה דה מונמורנסי להתפטר מתפקידו כמושל פריז, מה שהותיר את שדה הפעולה בידי בית גיז. מאורעות אלה הביאו לטבח ליל ברתולומאוס הקדוש שהחל ב-24 באוגוסט 1572.

ב-1574, המלך שארל התשיעי איפשר לפרנסואה דה מונמורנסי לתפוס את מקומו בחצר המלכות, אך היריבות עם בית גיז גרמה לו לנטוש אותה שוב. משום שלא נותר לו דבר להפסיד, הצטרף לקשר של פרנסואה, דוכס אנז'ו, נגד בית המלוכה. הקשר נתגלה והוא נעצר ונכלא בבסטיליה.

הוא השתחרר מכלאו ב-1575, ומאז התגורר בארמונו שבו נפטר ב-1579. פרנסואה דה מונמורנסי נקבר בכנסיית סן מרטן דה מונמורנסי בחבל איל-דה-פראנס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנסואה דה מונמורנסי** בוויקישיתוף
* פרנסואה דה מונמורנסי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb10730880p (data)
* GND: 123997852
* ISNI: 0000 0001 0654 1770
* LCCN: no2010188545
* SNAC: w6mk7zfb
* SUDOC: 19844737X
* VcBA: 495/365497
* VIAF: 47683642
* WorldCat: lccn-no2010188545

 |
פלסטיק בועות
ילד משחק בפלסטיק בועות
**פלסטיק בועות** (הידוע בשמותיו העממיים **פצפצים** ו**פקפקים**) הוא יריעה פלסטית גמישה ושקופה, המשמשת לעטיפת חפצים שבירים. על היריעה נמצאות כריות אוויר קטנות במרווחים שווים, שמטרתן לרפד את החפצים. פלסטיק בועות יהיה לרוב עשוי מפולימר מסוג פוליאתילן.

את פלסטיק הבועות המציאו בטעות ב-1957 המהנדסים אלפרד פילדינג ומארק צ'בנס, כשניסו ליצור טפט פלסטי קל לניקוי עם גב מנייר. ב-1960 הקימו השניים את החברה "Sealed Air Corporation", ששיווקה את המוצר תחת השם **Bubble Wrap**, שהפך לשם הרווח שלו באנגלית.

הבועות שמספקות את הריפוד לחפצים העדינים קיימות במספר גדלים, בין כ-6 מילימטרים לכ-2.5 סנטימטרים, לפי גודל החפצים ורמת הריפוד הנחוצה. בנוסף, ניתן לבחור את סוג הפלסטיק המתאים ביותר מבין מספר סוגים. למשלוח חלקים אלקטרוניים רגישים, למשל, משתמשים בחומר שלא מייצר חשמל סטטי, העלול להזיק להם.

שימוש נוסף לפלסטיק הבועות הוא למטרות שעשוע או הפגת מתח. אנשים רבים נהנים לפוצץ את בועות הפלסטיק ולשמוע את קולות הפיצוץ. בעקבות מנהג זה הוקם גם אתר אינטרנט בו ניתן להעביר את מצביע העכבר מעל "פלסטיק בועות וירטואלי", ולראות ולשמוע את הבועות מתפוצצות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פלסטיק בועות** בוויקישיתוף
* אתר משחק פלסטיק הבועות המקורי
* קטע קול דורון פישלר, מי המציא את הפצפצים?, בפודקאסט "התשובה", 8 ביולי 2019