recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אוטו נתן** (בגרמנית: Otto Nathan; ‏15 ביולי 1893 - 27 ביולי 1987) היה כלכלן גרמני שברח לארצות הברית ולימד באוניברסיטת פרינסטון (1933-1935), אוניברסיטת ניו יורק (1935-42), וואסר קולג' (1942-44) ואוניברסיטת הרווארד (1946-52).

חייו
----

נתן יליד, גרמניה, קיבל את תואר הדוקטורט ב-1920. הוא עבד בתחום הבנקאות בלונדון ובבריסל, ובין השנים 1920 ל-1933 היה יועץ כלכלי במשרד לסטטיסטיקה בממשלה הגרמנית ובשנת 1927 היה שליח הגרמני לוועידת הכלכלה העולמית בז'נבה. מכיוון שהיה סוציאליסט, לאחר עלית היטלר לשלטון ברח מגרמניה לארצות הברית. הוא שירת בממשל הובר ורוזוולט וחיבר דוחות כלכליים על גרמניה הנאצית. 

נתן היה חבר קרוב של אלברט איינשטיין, במשך שני העשורים האחרונים לחייו. הוא פגש את איינשטיין לראשונה בפרינסטון לאחר ששניהם ברחו מגרמניה בתחילת שנות ה-30, ומהר מאוד התפתחה ביניהם ידידות קרובה. גם לאחר שעזב את פרינסטון המשיך להתכתב עמו, ואף שימש לאיינשטיין יועץ משפטי בנושאים אישיים ופיננסים.

איינשטיין מינה את נתן כנאמן שותף לעזבונו יחד עם מזכירתו, הלן דוקאס, וכמוציא לפועל של העיזבון. השניים ליקטו ואיתרו חומרים, מכתבים וכתבי יד לארכיון במשך שנים רבות לאחר מותו של איינשטיין ב-1955. נתן שמר בקנאות על מידע שחשף פרטים אישיים מחייו של איינשטיין והגיע לבית משפט כדי למנוע פרסומים הקשורים לחייו האישיים. בדצמבר 1981 שישה שבועות לפני פטירתה של דוקאס, הארכיון הועבר לאוניברסיטה העברית. מכוון שנתן נחשד באהדה לקומוניזם, הוא נתקל גם בבעיות בארצות הברית בתקופת המקרתיזם. ב-1955 נמנעה ממנו קבלת דרכון כדי לצאת לאירופה לאסוף חומרי ארכיון ולהשתתף בחגיגות חמישים השנה לתורת היחסות בברן. רק כעבור שנתיים וחצי, ובהתערבות בית המשפט, הסכים הממשל להנפיק לו דרכון.

בשנת 1960 פרסם את הספר "Einstein on Peace", אסופה ראשונה של כתבים ומכתבים של איינשטיין שערך ותרגם ביחד עם היינץ נורדן ועסקו במחשבה המדינית והפוליטית של איינשטיין.

ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.

ספריו
-----

* Nazi War Finance and Banking Our Economy in War. Cambridge, Massachusetts: National Bureau of Economic Research, 1944.
* The Nazi Economic System: Germany's Mobilization for War. New York: Russell & Russell, 1971.
* Einstein on Peace. Albert Einstein; Otto Nathan and Heinz Norden, editors and translators

קישורים חיצוניים
----------------

* כתבה, בניו יורק טיימס
* אוטו נתן (1893-1987), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  ארכיון **אוטו נתן**, בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007265846805171
* BIBSYS: 97048625
* BnF: cb12874301d (data)
* CANTIC: a11476850
* GND: 116885009
* ISNI: 0000 0001 0931 4012
* LCCN: n81028097
* NDL: 00451027
* NTA: 069549818
* SNAC: w6zk5wx4
* SUDOC: 094847894
* VIAF: 108482851
* WorldCat: lccn-n81028097

 |
שליו מצויר ואפרוחו
**שליו-שיחים מצויר** (שם מדעי: *Perdicula erythrorhyncha*) הוא מין של עוף קטן עד בינוני, ממשפחת הפסיוניים, (סוג: Perdicula), נמצא בגבעותיה המיוערות של הודו (*Satpura Range*) ממזרח ומדרום למומבאי כמו כן מדרום למערב בנגל עד לצפון אנדרה פרדש.

מאפיינים
--------

שליו בשו מצויר נע בקבוצות קטנות על הגבעות וניתן להבחין בו על פי מקורו ורגליו האדומים, הבולטים לרחוק. הם נעים בקבוצות קטנות, בשורה עורפית לאורך שבילים בעשביה ובשעת סכנה הם מתעופפים למרחק של כמה מאות מטרים.

שליו הבוש המצויר בולט בצבעיו. על פני גופו מעין ציורים בצבעים כהים ובהירים ורגליו ומקורו האדומים בולטים אפילו בשעת תעופה. החלק התחתון של הנקבה לבן, אך אין לה פס לבן על הגרון והראש כמו לזכר. שלוים אלו נעים בקבוצות של 6–10 פרטים, ומתקשרים ביניהם בשריקה משולשת הנשמעת כ- "קיריקי". שריקות אלו, מיועדות לשמור את הקבוצה מלוכדת, וכן משמשות את הזכר המכריז על עצמו בעונת הרבייה. שליו הבוש המצויר יוצא מבין העשבים, לאזורים פתוחים כגון דרכי ושבילי עפר, בבוקר ובערב, במטרה לחפש אוכל ולהתפלש בעפר.

שליו הבוש המצויר מסוגל לקנן במשך כל השנה. עונת הקינון משתנה בהתאם לאזור המחיה. הקן ממוקם בקרבת שורש של שיח, לעיתים מרופד בשכבה דקה של עשב. הנקבה מטילה בין 4–7 ביצים הבוקעות לאחר כ-18 יום.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שליו-שיחים מצויר** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  שליו-שיחים מצויר באתר הרשימה האדומה של IUCN
**אדולף היינריך ליר** (בגרמנית: **Adolf Heinrich Lier**;‏ 21 במאי 1826 – 30 בספטמבר 1882) היה צייר נוף גרמני.

ביוגרפיה
--------

הוא היה בנו של צורף ממקלנבורג. בגיל חמש עשרה הוא הביע רצון להיות צייר אך אביו התנגד לרעיון, ושלח אותו במקום זאת לבתי הספר למקצועות הבנייה בזיטאו ודרזדן ללמוד שרטוט. הוא הצליח להשיג משרה לטווח קצר בסטודיו של גוטפריד סמפר בזמן שהיה בדרזדן.

בשנת 1848, הוא קיבל משימה לסייע בהכנת עיצובים לתקרת מוזיאון בבזל, בניהולו של האדריכל מלכיאור ברי. עם זאת, סוג כזה של עבודה התבררה כלא מספקת, והוא החליט לנסוע למינכן ללימודים נוספים. לאחר שלא הצליח להשיג עבודה בסטודיו של יוזף קרל שטילר, הוא נתקל בריצ'רד צימרמן, אותו הכיר מזיטאו, והפך לתלמידו. הוא החליט להתמחות בציורי נוף וערך את התערוכה הראשונה שלו בשנת 1855. בתחילה התמקד בהרי האלפים ובאגמי בוואריה עילית.

בשנת 1861 נסע לפריז, שם פגש את אנשי אסכולת ברביזון. המפגש חיזק אתו אמונתו שנופים צריכים להיות טבעיים, ולהתמקד בציור בהשפעה הכוללת של הנוף ולא בפרטים.

ב-1864 חזר לפריז, שם בילה את זמנו בהעתקת יצירות המופת הישנות בלובר. בנוסף הוא התעניין במיוחד ביצירתו של ז'ול דופרה, וביקר אותו באותו חורף. בשנת 1868 הוא פתח בית ספר לאמנות אותו הפעיל עד 1873, כאשר בריאותו החלה להידרדר, בעקבות מצבו הלבבי. לאחר תקופה זו הוא המשיך ללמד, אך לקח חלק פחות פעיל בבית הספר. מארי לואיזה קירשנר הייתה בין תלמידיו.

בתקווה למצוא קצת מנוחה והתאוששות, הוא תכנן לבלות את חורף 1882 בדרום טירול, אך מת מהתקף לב זמן קצר לאחר שהגיע לשם.

גלריה
-----

* נוף הרים עם אגםנוף הרים עם אגם
* קצירקציר
* יום קיץיום קיץ
* מחצבותמחצבות

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אדולף היינריך ליר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Hermann Arthur Lier (1883), "Lier, Adolf", Allgemeine Deutsche Biographie (ADB) (in German), vol. 18, Leipzig: Duncker & Humblot, pp. 631–636
2. 1 2  Sigfried Asche (1985), "Lier, Adolf", Neue Deutsche Biographie (in German), vol. 14, Berlin: Duncker & Humblot, pp. 535–536

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb170701167 (data)
* GND: 116998881
* ISNI: 0000 0000 6678 5446
* LCCN: nr98009593
* RKD: 49973
* ULAN: 500029303
* VIAF: 69696767
* WorldCat: lccn-nr98009593

 |
גרופנפיהרר **גרהרד קלופפר** (בגרמנית: **Gerhard Klopfer**‏; 18 בפברואר 1905 – 29 בינואר 1987) היה בכיר במפלגה הנאצית. יד ימינו של מרטין בורמן.

ביוגרפיה
--------

קלופפר נולד למשפחה חקלאית ב-18 בפברואר 1905 בעיר שרייברסדורף שהשתייכה אז לקיסרות הגרמנית. העיר נמצאת כיום בתחומי פולין המודרנית. למד משפטים וכלכלה ביינה ובברסלאו ובשנת 1931 נתמנה לשופט בדיסלדורף. עם עליית הנאצים לשלטון ב-1933 הצטרף למפלגה הנאצית ולאס אה, ושנה לאחר מכן עבר לגסטאפו. בסוף אותה שנה מונה ליועץ במשרד החקלאות הפרוסי וב-1934 הועבר ללשכת המשטרה החשאית. ב-1935 הוא עבר לאס אס והפך לאחד מאנשי מטהו של רודולף הס בדרגת אוברפיהרר. ב-1938 הוא היה אחראי לתפיסתם של עסקים יהודיים, ועסק בין היתר בנישואי תערובת בין גרמנים אתנים ליהודים, ושאלות עקרוניות בנושא כיבוש מדינות זרות. בהמשך מונה לתת מזכיר קבוע בלשכת המפלגה (Parteikanzlerei), וככזה היה לאיש סודו של מרטין בורמן.

ב-20 בינואר 1942 הוא ייצג את בורמן במהלך ועידת ואנזה. יחד עם הלמוט פרידריכס, קלופפר היה הביורוקרט בעל ההשפעה הרבה ביותר על בורמן. עמדה זו נתנה לו כוח רב בתוך המפלגה הנאצית, בורמן בטח בו עד כדי כך ששלח אותו או את פרידריכס במקומו לפגישות מפלגתיות. בתפקיד זה, בשנים האחרונות של מלחמת העולם השנייה, הוא חתם גם על ייסודו של ה"פולקסשטורם" (Volkssturm) שכלל נערים בני 16 ומבוגרים בני 60. במקביל הוא טיפח קריירה צבאית בתוך האס אס, וב-1944 הועלה לדרגת גרופנפיהרר. 

במהלך הקרב על ברלין הוא נמלט מהעיר, אולם נתפס בידי הצבא האדום והואשם בפשעי מלחמה. ב-1949 הוא שוחרר מחוסר ראיות, ובית הדין הגבוה בנירנברג הכיר בו כבעל "אחריות משנית" לשואה. ב-1952 החל לעבוד כיועץ מס באולם, וב-1956 כעורך דין. ב-1962 הופסקה סופית החקירה נגדו. הוא מת באולם ב-29 בינואר 1987, והיה בכך לאחרון משתתפי ועידת ואנזה שנותר בחיים.

בסרט "הפתרון הסופי" גולמה דמותו של קלופפר בידי איאן מקניס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גרהרד קלופפר** בוויקישיתוף
* המשתתפים בוועידת ואנזה
* גרהרד קלופפר באתר הספרייה הלאומית הגרמנית (בגרמנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Lehrer, Steven, **Wannsee House and the Holocaust**, McFarland, 2000, עמ' 161
2. ↑  GERHARD KLOPFER, MET FOR 'FINAL SOLUTION,' DIES
3. ↑  "GERHARD KLOPFER, GENERAL IN THE SS"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 125897154
* ISNI: 0000 0000 1843 131X
* SUDOC: 166393185
* VIAF: 23116219
* WorldCat: viaf-23116219

 |
**שליו כחול** (וכן, **שליו אפריקאי כחול**; שם מדעי: *Coturnix adansonii*) הוא מין של עוף קטן עד בינוני ממשפחת הפסיוניים (סוג: Coturnix). נצפה ביחידים, בקבוצות משפחה קטנות, או בלהקות גדולות.

מבנה
----

* גובה 14-16.5 ס"מ.
* משקל כ-47 גרם.
* אורך כנף 78–82 מ"מ לזכרים ו- 80–84 מ"מ לנקבות.
* אורך הזנב 26–32 מ"מ לזכרים ו- 29–31 מ"מ לנקבות.
* צבעים - הראש כחול שחור, המקור שחור, העיניים אדומות, הגרון כחול, הגב שחור והרגליים צהובות.

הזכר מהודר יותר מן הנקבה.

תפוצה
-----

השליו הכחול הוא עוף נודד, שתפוצתו מסיירה לאון עד אתיופיה, דרומית לזמביה ומזרחית לקניה והוא נמנע מלקנן באזורים צחיחים.

בית גידול
---------

השליו הכחול חי בעיקר בכרי דשא ושדות, ליד נחלים או גופי מים אחרים, שם הוא ניזון מזרעי עשבים, חרקים, (כולל טרמיטים) ורכיכות, אותם הוא הורג טרם אכילתם.

קינון ורבייה
------------

השליו הכחול הוא עוף מונוגמי החי כל חייו עם בן זוג אחד, אך אינו טריטוריאלי. במהלך עונת הרבייה הזכר משמיע 3 שריקות, הראשונה בקול צווחני והשתיים לאחריה בקול רך. בקן הבנוי על הקרקע, ומדופן בקש ועלים, מטילה הנקבה 3–9 ביצים בצבע זית - חום כהה, בעלות קליפה מחוספסת השוקלות כ־4.5 גרם כל אחת. הקן ממוקם מתחת לשיח כדי להגן על האפרוחים, שהם מקבוצת עוזבי קן, מפני טורפים. האפרוחים בוקעים מהביצים לאחר כשבועיים וחצי.

ראו גם
------

* שליו
* שליו נודד

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שליו כחול** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ADW
* ITIS
* GBIF
 |

* Blue Quail - Coturnix adansonii, birds of Southern African
* **Janice Pappas**, blue quail, University of Mishigan Museum of Zoology
**החתול בחוץ** (באנגלית: **The Cat's Out**) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי מסדרת הסרטים "סימפוניות טיפשיות", אשר הופץ לראשונה בשנת 1931. החתול בחוץ היה כותר עבודה ששרד על הדפס כספת קיים; הסרט הקצר היה במקור מוגן בזכויות יוצרים ושוחרר בתור **הסיוט של החתול**.

עלילה
-----

חתול המשפחה משוחרר ללילה ונתקל בקשיים רבים. הוא תופס ציפור שרה על גבי שבשבת הגג, אך היא עפה, הציפור מושכת את החתול ואת שבשבת מזג האוויר מהגג ומפילה את החתול החוצה. לאחר מכן יש לחתול חזון של ציפורים ענקיות שמציקות לו, ומכאן ואילך נראה שהכל מתעורר לחיים ומייסר אותו, כולל עכבישים ענקיים ועצים.

ביקורות
-------

Motion Picture Herald (3 באוקטובר 1931): "יצירה מתוחכמת של עבודה מצוירת, סרט טיפוסי של סימפוניות טיפשיות. הנושא הוא כפי שהכותרת מרמזת, ואנימטורים ניצלו עד הסוף את האפשרויות להצחיק את הכותרת."

וראייטי (27 באוקטובר 1931): "אחת מסרטי סימפוניות טיפשיות של וולט דיסני היפים ביותר. הציון טוב וכושר הכתיבה תקיף, בנוסף יש כמה רעיונות חדשים. כמה צחוקים טובים עוזרים."

מוזיקה
------

חלק מהמוזיקה כוללת את השיר הפופולרי "For He's a Jolly Good Fellow" (בעברית: כי הוא בחור כארז), וחלק מהשיר "Listen to the Mockingbird" (בעברית: הקשיבו לציפור הלעג) מתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית.

מדיה ביתית
----------

הסרט הופץ ב-19 בדצמבר 2006, באוצרות וולט דיסני: עוד סימפוניות טיפשיות, כרך ב'.

קישורים חיצוניים
----------------

* "החתול בחוץ", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "החתול בחוץ", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Shorts". *Motion Picture Herald*: 34. 3 באוקטובר 1931. נבדק ב-23 בפברואר 2020. `{{cite journal}}`:  (עזרה)
2. ↑  "Talking Shorts". *Variety*: 19. 27 באוקטובר 1931. נבדק ב-23 בפברואר 2020. `{{cite journal}}`:  (עזרה)
**"ביבליותקה היסטוריקֶה"** (ביוונית עתיקה: **Βιβλιοθήκη ἱστορική**, "ספריה היסטורית", בתעתיק ללטינית: **bibliotheca historica**) הוא חיבור היסטורי שנכתב על ידי דיודורוס סיקולוס איש אגירה שבסיציליה, בן המאה הראשונה לפנה"ס. החיבור הוא היסטוריה אוניברסלית (אנ') ממלחמת טרויה עד מלחמת גאליה של יוליוס קיסר.

היצירה מורכבת מארבעים ספרים, ובהם מתאר דיודורוס את ההיסטוריה של מצרים העתיקה, מסופוטמיה, הודו, ערב והמזרח התיכון. שם היצירה מצביע על כך, כי היא איננה מתיימרת להיות יצירה מקורית, כי אם ליקוט מחיבורים קודמים. בין השאר הספר מצטט את הקטאיוס איש אבדרה, קטסיאס, אפורוס, הירונימוס מקארדיה, דוריס מסאמוס (אנ'), דיולוס (אנ'), פיליסטוס, טימאיוס, פוליביוס ופוסידוניוס.

התאריך המוקדם ביותר שמוזכר ביצירה הוא האולימפיאדה ה-180 (השנים 60–56 לפנה"ס), כשדיודורוס מתאר את זעם תושבי מצרים כאשר אזרח רומי הרג בטעות חתול (חיה המקודשת למצרים). המאורע האחרון שהוא מזכיר היא מפלתו של אוגוסטוס קיסר בקרב הימי ליד טאורמינה בשנת 36 לפנה"ס. הוא אינו מזכיר את הפיכת מצרים לפרובינקיה רומית בשנת 30 לפנה"ס, ומכאן שהוא סיים את כתיבת חיבורו קודם לכן. דיודורוס טוען בהקדמה לחיבור כי הוא הקדיש 30 שנה ליצירה זו, כולל מסעות מסוכנים באירופה ואסיה. טענה שהחוקרים מפקפקים בנכונותה, לאור טעויות בחיבור שאינן הגיוניות אם הכותב היה עד ראייה להם, ולא רק העתיקם ממקורות אחרים.

מתוך ארבעים הספרים שביצירה, רק 14 שרדו: חמשת הראשונים והספרים 11 עד 20. בנוסף, קטעים מתוך הספר מוזכרים בספרי פוטיוס הראשון וקונסטנטינוס השביעי.

הספר מוזכר בקצרה בכתבי פליניוס הזקן, כשהוא משבח את דיודורוס על הענווה הנדרשת כדי לקרוא את ספרו בשם זה, באופן יוצא דופן ביחס לשאר ההיסטוריונים היוונים.

חלקיו הראשונים של הספר הודפסו לראשונה בבולוניה ב-1472 בלטינית. חלקיו האחרונים של הספר (ספרים 11 עד 20) נדפסו ביוונית לראשונה בבזל ב-1535. מאוחר יותר נדפסה היצירה בשלמותה, ב-1559 בז'נבה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ביבליותקה היסטוריקה** בוויקישיתוף
* דיודורוס סיקולוס, **הספרייה ההיסטורית**, בתרגום לאנגלית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007585851005171
* BNE: XX2035649
* BnF: cb12008253h (data)
* GND: 4299126-2
* LCCN: n85057476
* NLA: 35986548
* NSK: 000645864
* SUDOC: 103535772
* VcBA: 492/14672
* VIAF: 181214625
* WorldCat (עם VIAF): 181214625

 |
**בואה פורטו-ריקני** (שם מדעי: *Epicrates inornatus*) הוא מין של נחש ממשפחת החנקיים הנפוץ רק על האי פוארטו ריקו. נחש זה הוא מסוג "Epicrates" המכונה בואה קשת, בתוך סוג זה כלולים גם המינים בואת הקשת ובואה קובני.

מאפיינים
--------

הבואה הפורטו-ריקני הוא נחש דק החי על האדמה ברוב הזמן, אך מסוגל לטפס גם על עצים. אורכו נע בין 1.8-2.7 מ', אך ידועים פרטים שהגיעו לאורך גדול יותר. צבעו חום כהה.
הוא ניזון מיונקים קטנים, עטלפים, ציפורים ולטאות. 

בפוארטו ריקו הוא נפוץ יותר באזור הקרסט שבצפון מערב המדינה. מאחר שאזור זה עשיר במערות, לבואה יש הזדמנות שם לתפוס עטלפים. הוא עושה זאת על ידי כך שהוא נתלה בפתח המערה וכאשר עטלף עובר הוא תופס אותו בשיניו ולאחר מכן חונק אותו.

הנקבה משריצה 23-26 נחשים קטנים חיים. לא נערכו אף פעם תצפיות על האכילה של הנחשים הצעירים ולכן לא מחזיקים ומגדלים נחשים צעירים בשבי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בואה פורטו-ריקני** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ADW
* ITIS
* GBIF
 |

* האתר הרשמי של יער יונקה בפורטו-ריקו

הערות שוליים
------------
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**יוליוס יעקובי** (1891 – 1950) היה רופא עיניים, ביישוב בימי המנדט הבריטי, פיתח ולימד בבית החולים הדסה (תל אביב) שיטות ניתוח שלא היו ידועות בארץ ישראל, המציא מחט מיוחדת הקרויה על שמו, לניתוח "טוטי" (ליצירת צינור לניקוז הדמעות מהעין לאף).

קורות חיים
----------

**הלל יוליוס יעקבי**, (julius jacoby) בן צבי הרמן, נולד בפרוסיה בסביבה יהודית מתבוללת, סיים את לימודי הרפואה בקניגסברג ( Königsberg) בשנת 1919. יעקובי עבד באינסטרבורג שבפרוסיה ובהמשך השתלם בבית החולים האוניברסטאי בקניגסברג (גרמניה) והתמחה בכירורגיה של העין ובשיטות טיפול למחלת הגרענת. 

ב-מלחמת העולם הראשונה השתתף כקצין רפואה קרבי.

עלה ארצה בשנת 1935 עם אשתו קיידה, והתיישב בתל אביב. התגורר ברחוב בן-יהודה. עבד בבית החולים הדסה במחלקת העיניים בהנהלתו של הד"ר אפרים סיני. 

בנוסף לעבודתו בהדסה ניהל מרפאת עיניים ביפו ועבד במרפאת עיניים לחולים מעוטי יכולת ברחוב שינקין.

יעקובי לימד את הצוות הבכיר במחלקת העיניים בהדסה שיטות ניתוח שלא היו מקובלות עדיין בארץ. היה מומחה בניתוח "טוטי" שתפקידו ליצור צינור לניקוז הדמעות מהעין לאף במקרי סתימת צינור הדמעות הטבעי. הוא גם המציא מחט מיוחדת לניתוח הזה הנקראת על שמו. ברבות השנים ביצעו במחלקת העיניים עשרות ניתוחים כאלה גם אצל ילדים קטנים.

מנהלו הד"ר סיני העיד : "נוכחתי שהוא רופא מעולה, בעל ידע, ניסיון ותכונות אופי נעלות".

מתלמידיו ותלמידותיו : ד"ר סבינה ליבלינג.

יעקבי היה פעיל בארגון הרופאים של ההגנה, אשתו עסקה בעבודות למען החיילים, ובניו צבי ובנימין בשירות לאומי..

בשנת 1950 נפטר בביתו, כנראה מהתקף לב. נטמן ב-5 בפברואר 1950 בבית העלמין קריית שאול.

ראו גם
------

* גרענת

לקריאה נוספת
------------

* פרופ' נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ ישראל 1948-1799", איתי בחור - הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, ערך : יעקובי, יוליוס, עמוד 237.

הערות שוליים
------------

1. ↑  קניגסברג היום בטריטוריה השייכת לרוסיה וקרויה קלינינגרד
2. ↑  ד"ר אפרים סיני, "במלוא העין - מעולמו של רופא", צ'ריקובר מוציאים לאור בע"מ, תל אביב, עמוד 159
3. ↑  יוליוס יעקובי באתר GRAVEZ
**ג'ק ג'וזף קרושן** (באנגלית:  **Jack Kruschen**; ‏ 20 במרץ 1922 – 4 באפריל 2002) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה יהודי-קנדי שהיה מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1960 על תפקידו בסרט "הדירה".

ביוגרפיה
--------

קרושון נולד בעיר ויניפג שבפרובינציית מניטובה, קנדה להורים ממוצא יהודי-רוסי.
החל את הקריירה שלו ברדיו עוד כאשר היה תלמיד תיכון, שידר ברדיו עבור כוחות צבא לוחמים בשנות ה-40 וה-50.
קיבל הכרה רבה בזכות תפקידיו הקבועים בסדרות הרדיו "Broadway Is My Beat", "Escape ו"Pete Kelly's Blues".

החל את דרכו בקולנוע בשנת 1949 כשחקן משנה בסרטו של ג'ון פארו "אדום, חם וכחול".
החל לעצב את הקריירה שלו בשנות ה-50 בזכות תפקידיו בסרטים "מלחמת העולמות" בתפקיד סלבטורה, "הכוכב העצבני האדום" בתור סם ג'ייקובס מצוות החללית, "אבוט וקוסטלו נוסעים למאדים" ו"כסף מהבית".
צבר תאוצה כשחקן אופי בשנת 1960 בזכות הופעתו בדרמה הקומית של בילי ויילדר "הדירה" בתפקיד ד"ר דרייפוס, עלייה הועמד קרושן לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.

בשנות ה-60 שיחק קרושן בקומדיה המוזיקלית "מולי בראון הבלתי נלאית" בתפקיד קריסמס מורגן המעסיק את מרגרט בראון (דבי ריינולדס), במערבון "מקלינטוק!" לצד ג'ון ויין, בקומדיה "אהובי חזור אלי" בתפקיד ד"ר לינוס טיילר, בסרט המוזיקלי "לך אחר החלום הזה" בכיכובו של אלביס פרסלי בו שיחק בתור המהמר קרמין ובמותחן הפסיכולוגי "פסגת הפחד".
השתתף בשנותיו המאוחרות בסדרות טלוויזיה רבות ובקומדיות מצליחות משנות ה-70 כמו "ברווז השווה מיליון" ו"המשטרה משתוללת" בתפקיד רד מאיירס העבריין אותו חוקר הבלש בין (אלן ארקין).

לקרושן היו שני ילדים מאשתו הראשונה מריג'ו אולמן, נישא במהלך חייו לשתי נשים נוספות: ויולט מורניג עד למותה ולמרי פנטר עד לפטירתו של קרושן ב-2 באפריל 2002.

פילמוגרפיה נבחרת
----------------

* מלחמת העולמות (1953)
* ג'ולי (1956)
* הכוכב העצבני האדום (1959)
* המסע האחרון (1960)
* שבע דרכים מהשקיעה (1960)
* הדירה (1960)
* אהובי חזור אלי (1961)
* לך אחר החלום הזה (1962)
* פסגת הפחד (1962)
* מקלינטוק! (1963)
* מולי בראון הבלתי נלאית (1964)
* בריג'יט היקרה (1965)
* קפריס (1967)
* ברווז השווה מיליון (1971)
* המשטרה משתוללת (1974)
* מעודדות השטן (1977)
* מתחת לקשת בענן (1981)
* עד שהגעת (1997)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ק קרושן** בוויקישיתוף

* ג'ק קרושן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* ג'ק קרושן, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* ג'ק קרושן, באתר AllMovie (באנגלית)
* ג'ק קרושן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* ג'ק קרושן, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* ג'ק קרושן, באתר Discogs (באנגלית)
* ג'ק קרושן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007426265705171
* BNE: XX4977859
* BnF: cb13962717h (data)
* GND: 1062169085
* ISNI: 0000 0000 4030 9775
* LCCN: no92028346
* MusicBrainz: 13e4c51b-d5b8-4f63-8059-c541f4a62512
* SNAC: w6v549rd
* VIAF: 19873025
* WorldCat: lccn-no92028346

 |
**אריק כריסטיאן הוגארד** (דנית: **Erik Christian Haugaard**; ‏23 באפריל 1923 – 4 ביוני 2009) היה מתרגם וסופר ילדים אמריקאי שנולד וגדל בדנמרק. הוגארד ידוע בזכות ספריו המיועדים לנוער, וכן בזכות תרגומיו של ספרי הנס כריסטיאן אנדרסן לאנגלית מהמקור הדני.

קורות חיים
----------

הוגארד נולד בפרדריקסברג שבדנמרק. ב-1940 לאחר שמולדתו נכבשה על ידי הנאצים, נמלט לארצות הברית, ובמהלך מלחמת העולם השנייה שירת בחיל האוויר המלכותי הקנדי. הוא למד בבלאק מאונטיין קולג' בצפון קרוליינה בין 1941 ל-1942, וכן למד ב-"New School for Social Research" בניו יורק. ב-1949 נישא למירנה סלד, ולזוג נולדו שני ילדים. הזוג חי בארצות הברית, ולאחר מכן בדנמרק ובאירלנד.

ב-1963 פרסם את ספרו הראשון לנוער "האקון מהסאגה של רוגן" (Hakon of Rogen's Saga). הספר זכה להצלחה מסחרית וביקורתית וזיכה את הסופר בפרס איגוד הספריות האמריקאי. כן קיבל מספר פרסים נוספים, לרבות פרס מיוחד מטעם משרד התרבות הדני, על מגוון יצירותיו שכללו תרגום לאנגלית של כל כתבי הנס כריסטיאן אנדרסן.

יצירותיו של הוגארד הן לרוב על רקע היסטורי, ומתרחשות בתקופה, כגון מלחמת העולם השנייה, או יפן הפיאודלית, בה הטילו נסיבות התקופה נטל כבד על ילדים.

בשנת 1970 תורגם לעברית ספרו "יתומי הרוח". הספר מתאר את סיפורו של נער תושב בריסטול יתום מאב ומאם, המוצא את פרנסתו כמלח על אניית סוחר, ולבסוף מגיע להשתתף במלחמת האזרחים האמריקנית. הספר תורגם על ידי רנה לוטן והשירים המופיעים בספר תורגמו על ידי רנה שני. הספר יצא ב"הוצאת דן חסכן" הקשורה בהוצאת עם עובד.

הערות שוליים
------------

1. ↑  *Erik Christian Haugaard* (Children's Literature Network)
2. ↑  *About this author* (Goodreads Inc)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007277637905171
* BNE: XX831501
* BnF: cb12197304c (data)
* GND: 1066254168
* ISNI: 0000 0000 8077 9421
* LCCN: n79145258
* NTA: 074265830
* SNAC: w6m331nh
* SUDOC: 030587646
* VcBA: 495/155928
* VIAF: 79076146
* WorldCat: lccn-n79145258

 |
**באונטי** (באנגלית: **Bounty**) הוא חטיף שוקולד המיוצר על ידי חברת מרס ונמכר ברחבי העולם. החטיף הופיע לראשונה בשנת 1951 בממלכה המאוחדת ובקנדה, בהתחלה רק בציפוי שוקולד חלב.

חטיף הבאונטי הוא בעל מילוי קוקוס המצופה בשוקולד חלב (הנמכר באריזה כחולה) או בשוקולד מריר (הנמכר באריזה אדומה) ובדרך כלל נמכר כשני חטיפים באריזה אחת.

מאז 2006, גרסה בטעם דובדבן של החטיף נמכרת באוסטרליה. טעם זה נמכר בהתחלה כמהדורה מוגבלת, אך מכירתו נמשכה עד שנת 2013. באירופה, מהדורה מוגבלת בטעם מנגו נמכרה בין השנים 2004 -2005 וברוסיה ואוקראינה ב-2010. מהדורה בטעם אננס נמכרה ברוסיה במהלך 2014.

למרות שהחטיף כבר לא משווק על ידי מרס בארצות הברית (חטיפים דומים של חברת הרשי עדיין נמכרים), ניתן למצוא אותו במחלקות הבינלאומיות (הכוללות בעיקר מוצרים מיובאים) של מרכולים רבים.

צורה
----

בשנת 2013, מרס רשמה את צורתו של חטיף הבאונטי כסימן מסחרי באיחוד האירופי. חברת "לודוויג שוקולדה", חברת ממתקים גרמנית, ערערה על רישום זה. בשנת 2009, בית המשפט בערכאה ראשונה האירופי בלוקסמבורג אישר את הערעור, בקביעתו "המאפיינים הייחודיים לכאורה, כלומר הקצוות המעוגלים של החטיף ושלושת החצים או הקווים בצורת 'V' שעליו, לא יכולים להיחשב כמאפיינים היכולים להבדיל אותו בצורה מובהקת מצורות חטיפים נפוצות אחרות".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **באונטי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של באונטי

הערות שוליים
------------

1. ↑  "It's the taste of paradise, but for Europe it's just a bar". *The Irish Times* (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-11-06.
**בואדייה דל מונטה** (ספרדית: **Boadilla del Monte**) הוא יישוב בקהילה האוטונומית של מדריד השוכן במרחק 14.5 ק"מ ממדריד, בירת ספרד. אוכלוסיית בואדייה דל מונטה מונה כ-47,000 תושבים. זהו אחד מהיישובים בהם רמת ההכנסה לנפש היא מהגבוהות ביותר בקהילה האוטונומית של מדריד. היישוב מהווה מוקד משיכה בעיקר בזכות הטבע, האתרים ההיסטוריים והפעילות הכלכלית המתנהלת בו. בבואדייה דל מונטה מתקיים שילוב של מסורת, טבע וקידמה כמו גם שיעור גבוה של אוכלוסייה צעירה - עובדה המגובה על ידי הרשות המקומית, שכן זהו היישוב היחיד בספרד בו מוענק סיוע לתושבים עבור לידה או אימוץ ילדים, כמו גם סיוע במימון הילדים עד הגיעם לגיל 3. מספר קווי אוטובוס וכן רכבת קלה מחברים את היישוב למדריד. ביישוב פועלות מעל 2,000 חברות, בהן בנק סנטנדר, שבמתחמו עובדים מעל 6,000 איש.

מיקום גאוגרפי
-------------

בואדייה דל מונטה שוכנת ממערב לעיר מדריד, וגובלת מצפון במחדהונדה, מדרום בוייאויסיוסה דה אודון ובעיר אלקורקון, ממזרח בפוסואלו דה אלרקון וממערב בברונטה וביישוב וייאנואבה דה לה קנייאדה. בנוסף על הרובע הוותיק, קיימים בבואדייה דל מונטה מרכזי אוכלוסייה דוגמת שכונות היוקרה מונטפרינסיפה (Montepríncipe), אוליבר דה מירבאל (Olivar de Mirabal), לאס לומס (Las Lomas) ובוננסה (Bonanza).

היסטוריה
--------

בואדייה דל מונטה השתייכה בין היתר לרוזן מטורנו ולמרקיזים ממירבאל. חוספה ממירבאל השיגה אישור ממועצת קסטיליה למכור את האחוזה שבישוב לנסיך דון לואיס, אשר ציווה על האדריכל ונטורה רודריגז לשפץ את הארמון. באמצע המאה השמונה עשרה צורף ליישוב רומנייוס - כפר שמנה 30 תושבים.

אתרים בישוב
-----------

בואדייה דל מונטה נודעת בקרב חובבי האמנות, בזכות ארמון הנסיך דון לואיס אשר נבנה במאה השמונה-עשרה. לאחר ששיני הזמן נגסו בארמון, הוא נמכר בידי משפחת רוספולי לעיריית היישוב. הארמון שימש כאתר ההסרטה לסרטו של מילוש פורמן- רוחותיו של גויה. בקרבת הארמון נמצאת מזרקת ונטורה רודריגז, שעוצבה בידי האדריכל שאת שמו היא נושאת.
ביישוב נמצא גם מוזיאון בנק סנטנדר סנטרל-היספנו, השוכן בקומפלקס של הנהלת הבנק הראשית. במוזיאון מוצגות יצירות של אמנים חשובים דוגמת אל גרקו ואנתוני ואן דייק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בואדייה דל מונטה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בואדייה דל מונטה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 5539041-9
* LCCN: n2013029784
* MusicBrainz: 22fe5378-7165-444d-a1de-7b5f49e82c59
* VIAF: 134648886
* WorldCat: lccn-n2013029784

 |
**אריק האחד עשר**, או **אריק אריקסון** (בשוודית: **Erik Eriksson**, בנורדית עתיקה: **Eiríkr Eiríksson**; כונה גם **אריק המשנשן והצולע**, בשוודית: **Erik läspe och halte**;‏ 1216 – 2 בפברואר 1250) היה מלך שוודיה בין השנים 1222 – 1229 ומשנת 1234 ועד מותו.

חייו
----

אריק היה בנם של אריק העשירי, מלך שוודיה ושל רעייתו ריצ'זה מדנמרק. על פי הכרוניקה לבית אריק (Erikskrönikan), שנכתבה בראשית שנות העשרים של המאה ה-14, סבל אריק מצליעה חלקית. הוא נולד לאחר מותו של אביו ובינתיים נבחר למלוך יוהאן הראשון בן ה-15, משושלת סוורקר היריבה, על ידי האצולה השוודית, וזאת בניגוד לרצונו של האפיפיור, שהעדיף את אריק כמלך.

מלכותו
------

ב-1222 מת יוהאן הראשון ואריק, שהיה אז בן שש, הוכרז כמלך. בראש מועצת העוצרות ששלטה בממלכה בשמו של אריק עמד קנוט הולמגרסון, שהיה קרוב משפחה רחוק של אריק. ב-1229, לאחר שהיה מלך קטין במשך שבע שנים, הודח אריק לאחר קרב אולוסטרה. הוא נמלט לדנמרק, שם מלך דודו, ולדמר השני. קנוט הולמגרסון הוכתר כקנוט השני, מלך שוודיה, אך תקופת מלכותו הייתה קצרה וב-1234 הוא מת.

לאחר מותו של קנוט השני שב אריק ומלך על שוודיה עד מותו ב-1250. הוא נשא לאישה את קתרינה, בתו של האציל (יארל) סונה פולקסון מבית ביילבו וצאצאית לבית סוורקר. המקורות מציינים בדרך כלל שאריק היה חשוך ילדים, אך כמה מקורות טוענים שהיו לו שתי בנות שמתו בינקותן.

ב-1236 נישאה אינגבורג, אחותו (כנראה הצעירה מבין אחיותיו) של אריק, לבירגר יארל. אמו של בירגר הייתה יורשת של שושלת בית סוורקר וחברה בבית ביילבו. בנם הקטין, ולדמאר, ירש את אריק האחד עשר לאחר מותו ב-1250, ככל הנראה תוך דילוג על בניהן (אם היו) של אחיותיה הגדולות של אינגבורג. בירגר יארל היה לעוצר הממלכה והחזיק את הסמכויות האמתיות כשליט שוודיה עד למותו ב-1266.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אריק האחד עשר, מלך שוודיה** בוויקישיתוף
* Personakt för Erik "Läspe och halte" Eriksson, Född 1216 i Danmark, hämtad 2007-11-17 (בשוודית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ההתייחסות למושא ערך זה בשם "אריק האחד עשר", היא למעשה ביטוי אנכרוניסטי, שכן הראשון מבין מלכי שוודיה שקרא לעצמו בשם אריק עם מספור מלכותי, היה אריק הארבעה עשר (מלך בשנים 1560–1568), שאימץ את מספורו על פי היסטוריה בדיונית של שוודיה. גם אם בודקים בתקופות פרהיסטוריות, לא ידוע על מספר כה רב של מלכים בשם אריק לפני נשוא ערך זה. בכל אופן הוא לא נקרא כך בימי חייו.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* SELIBR: 373951
* VIAF: 308301698
* WorldCat: viaf-308301698

 |
**מתחם באזאר וכיל** בשיראז שייך לתקופת שושלת זנד. הוא נמצא ליד כיכר העירייה, ליד מצודת כרים ח'אן. הוא הוכרז כאחד אתרי המורשת הלאומית של איראן.

רקע
---

באזאר וכיל, שיראז, רישום של ג'יין דיולפואה
באזאר וכיל בשיראז הוא אחד המפורסמים מבין השווקים המסורתיים וההיסטוריים של איראן. השוק זה, אשר נבנה לפי הוראתו של כרים ח'אן זנד, ממוקם במרכז העיר ממזרח לכיכר שוהדא. בקרבת השוק יש אתרים שונים, ביניהם מסגד וכיל וחמאם וכיל.

השוק הוא השריד הטוב ביותר שנשאר על עומדו מתקופת כרים ח'אן זנד. אמונה רווחת גורסת כי השאה, לאחר שראה את השוק העתיק בלאר (שייך לתקופת עבאס שאה הראשון), הציע להקים דבר דומה גם בשיראז. כל פעילויות השוק - מסחר בתוצרת מקומית ומיובאת, סחר חליפין, הנפקה ופדיון של המחאות, חלפנות כספים - התקיימו בשוק. למעשה, באזאר וכיל היה המרכז הכלכלי של שיראז.

המשורר הפרסי פורסת א-דולה שיראזי הזכיר בספרו **את'אר-י עג'ם** את השוק ותיאר את המתרחש בו.

אדריכלות
--------

מראה בתוך השוק
האדריכלות של המבנה הזה נסמכת על הבאזאר המלכותי בלאר ועל הבאזאר הארוך באספהאן שבנה עבאס שאה הראשון, אבל באזאר וכיל רחב יותר מכל השווקים האחרים.

בשוק זה יש שלושה חללים נפרדים: המעבר (דרך ללקוחות), מחסני החנויות (מגיעים עד לגובה של כמעט שתי קומות מעל פני הקרקע) וחלל החנויות (בו מתבצעת המכירה). לשוק יש חמישה שערים גדולים הפונים לארבעה כיוונים. כמו כן יש שני מעברים, צפון-דרום ומזרח-מערב, המצטלבים זה בזה. לפי החלוקה הזו הוקמו ארבעה שווקים. כל שוק מקורה בקמרון גדול. 

מתחת לארבעת השווקים יש בריכה פנימית גדולה עשויה שיש שמובילה מים מתעלה תת-קרקעי. התעלה בנויה כטבעת ועשויה לבנים וסארוג' (טיח עמיד במים).

בגלל הגובה הרב וקמרונות הבאזאר היה צורך במערכת מיזוג אוויר. הפתרון נמצא ב"בתי רוח" (באד-גיר) פשוטים. בנוסף, הוצבו מפתחים קטנים (דריצ'ה) ומנגנוני זכוכית (ג'אם-ח'אנה) מתחת לתקרה כדי שאוויר ואור יכנסו לשוק במידה מספקת. עם זאת, לאחר השיפוץ, המנגנונים נשארו סגורים. מעל החנויות יש שבכות המאפשרות כניסת אור ואוויר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **באזאר וכיל** בוויקישיתוף
רסיסי זכוכית דרווין. קנה המידה הוא במילימטרים
**זכוכית דרווין** הוא השם שניתן לסוג של זכוכית ממקור טבעי, אשר אותרה בחלקו המערבי של האי טסמניה שבאוסטרליה. סוג זה של זכוכית נוצר ככל הנראה כתוצאה מהתכת סלעים עקב פגיעת מטאוריט בכדור הארץ באותו אזור. 

פגיעת המטאור, שאירעה (על פי תיארוך רדיומטרי של הזכוכית) לפני כ-816 אלף שנים (קרי בתקופת הפליסטוקן), הותירה באדמת טסמניה את **מכתש דרווין**, שקוטרו 1.2 קילומטרים, אשר הזכוכית נמצאה בקרבתו. זהו מכתש פגיעה, שנוצר על פי ההערכה עקב פגיעת מטאוריט בקוטר של 20 עד 50 מטר, שפגיעתו בכדור הארץ שחררה אנרגיה השקולה לפיצוץ 20 מגטון של TNT. שם הזכוכית ניתן לה על שם הר דרווין שבאי, ששם נתגלתה לראשונה, והיא העניקה את שמה למכתש. 

חלקיקי הזכוכית נתגלו על פני שטח של כ-410 קילומטרים מרובעים מצפון, מדרום וממערב למכתש. בחפירות מחקר שנערכו בשטח של 50 קילומטרים מרובעים בסמוך למכתש נתגלתה הזכוכית בריכוז ממוצע של 3.4 קילוגרם למטר מרובע, וההערכה היא שבאותו שטח נמצאים כ-25 אלף טון של הזכוכית. כמות זו היא גדולה ומצביעה על כך שעקב פגיעת המטאוריט באתר זה נוצרה כמות זכוכית גדולה יותר מאשר עקב פגיעות מטאוריטים אחרים בעלי ממדים דומים בכדור הארץ.

הזכוכית שנתגלתה הייתה בצורת גושים או רסיסים בממדים של עד 10 סנטימטרים. המבנה הפנימי שלה מתאפיין בקווים של בועות אליפטיות. ניתן להבחין בשני סוגים עיקריים של הזכוכית: צבעו של סוג 1 הוא לבן או ירוק, ואילו צבעו של סוג 2 הוא ירוק כהה עד שחור. הזכוכית הכהה מכילה פחות סיליקה ויותר מגנזיום וברזל מאשר סוג הזכוכית האחר. היא גם עשירה בכרום, ניקל וקובלט. הסבר אפשרי להבדל בהרכבים הכימיים של שני הסוגים הוא שסוג 2 מכיל בנוסף לחומר של סלע מותמר מקומי גם חומר מן המטאוריט, שפגיעתו הביאה להיווצרות הזכוכית.

ראו גם
------

* טקטיט
* זכוכית מדבר לובית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זכוכית דרווין** בוויקישיתוף
**סֶלַע עֵיטָם**, הוא אתר מקראי אשר בו הסתתר שמשון מפני פלשתים, שמו של האתר נזכר בספר שופטים, פרק ט"ו, פסוק ח' וספר שופטים, פרק ט"ו, פסוק י"א.

זיהוי המקום
-----------

בשופטים ט"ו, ח' כתוב "וַיַּךְ אוֹתָם שׁוֹק עַל-יָרֵךְ, מַכָּה גְדוֹלָה; וַיֵּרֶד וַיֵּשֶׁב, בִּסְעִיף סֶלַע עֵיטָם." סעיף הסלע הוא נקיק, וכך גם רש"י "בנקרת סלע עיטם, וחברו (ספר ישעיהו, פרק נ"ז, פסוק ה'), סעיפי הסלעים, (ספר ישעיהו, פרק י', פסוק ל"ג), מסעף פארה"

סלע עיטם לא זוהה. אך לדעת יאירה אמית, יש קשר בין סלע עיטם לשם עיטם המופיע ברשימת היחס של יהודה המתייחסת לאזור צרעה. לשיטתה זיהוי האתר עם עיטם שמדרום לבית לחם המופיעה בדברי הימים ב', י"א, ו' ועיטם אשר בנחלת שמעון בדברי הימים א', ד', ל"ב אינו נכון. אחרים דווקא מזהים את סלע עיטם עם תל עיטון מצפון לבית מירסים.

ויקטור גרן שסייר בארץ ישראל במאה ה-19 סבר כי העיר עיטם שכנה בקרבת הסלע על יד בריכות שלמה. יש הטוענים כי זהו מקום מסתור מבודד, אך לדעת ישראל רוזנסון מקומו של האתר בשפלה למרגלות העיר צרעה.

אזכור לסלע מופיע במסכת מאת אורי צבי גרינברג, "התבודדות בסעיף סלע עיטם". 
סונטה בשם 'שמשון' מאת יעקב כהן משנת 1927 מספרת את המתרחש בלבו של שמשון בעת שישב בודד במחבוא בסלע עיטם.

לקריאה נוספת
------------

* אורי צבי גרינברג, '**פרקים לסעיף סלע עיטם'**, תל אביב, מאזניים, ינואר 1968, עמ' 89-82.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספר דברי הימים א', פרק ד', פסוק ג'
2. ↑  יאירה אמית, **מקרא לישראל: שופטים**, ירושלים, הוצאת מאגנס, 1999, עמ' 240.
3. ↑  צבי אילן, **גדוד ולחי בספר מיכה**, ירושלים, מוסד ביאליק, בית מקרא: כתב עת לחקר המקרא ועולמו, טבת-אדר תשל"ה, עמ' 231.
4. ↑  ויקטור גרן, **תיאור ארץ ישראל: יהודה**, כרך שני, ירושלים, יד בן צבי, תשמ"ב, עמ' 223.
5. ↑  ישראל רוזנסון, **צרעה-תמנה, עלייה ירידה: עיון במשמעותם הפרשנית של התיאורים הגאוגרפיים בסיפורי שמשון**, ירושלים, מוסד ביאליק, בתוך : בית מקרא: כתב עת לחקר המקרא ועולמו, טבת-אדר תשנ"ו, עמ' 141.
6. ↑  ראו: דן מירון, **אקדמות לאצ"ג,** ירושלים מוסד ביאליק, תשס"ג.
7. ↑  מלכה שקד, **לנצח אנגנך: המקרא בשירה העברית: עיון**, תל אביב, הוצאת ידיעות אחרונות, 2005, עמ' 260.
***Plasmodium*** (**פלסמודיום**) הוא סוג של פרוטוזואה טפילי. חמישה מינים בסוג זה הם הגורמים העיקריים למחלת המלריה באדם, אך קיימים לפחות עשרה מינים בסוג הפוגעים באדם. מינים אחרים תוקפים בעלי חיים אחרים, כגון עופות, זוחלים ומכרסמים. כיום מוכרים בסוג זה למעלה מ-200 מינים.

הפרופסור האיטלקי ג'ובני גרסי הוכיח שמלריה יכולה להיות מועברת לאדם רק על ידי יתושי אנופלס. ב-1897 רופא בריטי בשם רונלד רוס הוכיח את קיומו של פלסמודיום בבטנו של יתוש. על תגלית זו זכה בפרס נובל ב-1902.

חמשת המינים המהווים את הגורם העיקרי למחלת המלריה באדם הם:

* *Plasmodium falciparum* - אחראי עיקרי למלריה באפריקה ואסיה. קיים חיסון RTS,S היעיל רק ב-40%.
* *Plasmodium vivax* - אחראי עיקרי למלריה במרכז ודרום אמריקה.
* *Plasmodium ovale* - נפוץ באפריקה שמדרום לסהרה, תואר בשנת 1914
* *Plasmodium malariae*
* *Plasmodium knowlesi* - אחראי על מלריה בדרום-מזרח אסיה. תואר על ידי רוברט נולס וביראג' מוהאן דאס גופטה בשנת 1932

מחזור חייו של הפלסמודיום מורכב מאוד. חיי הפלסמודיום מתחילים בשלב הקריפטוזואיט, כשהוא חבוי בכבד האדם. אחר כך חודר הטפיל לתאי הדם האדומים ומגיע לשלב הטרופוזואיט. טפילים פעילים (מרוזואיטים) נוצרים, יוצאים מתאי הדם האדומים ומטיילים בדם במטרה לפלוש לתאי דם אדומים חדשים.

לאחר שהמרוזואיטים מדביקים תאי דם אדומים חדשים, נוצרים השלבים המיניים (גמטוציטים), אשר נכנסים לגוף נקבת יתוש האנופלס כשהיא מוצצת את דמו של אדם שנושא את הפלסמודיום. בגוף נקבת האנופלס מתרחשת ההפריה בין הגמטוציטים, ונוצרות זיגוטות שמתפצלות ליצירת מספר רב של ספורוזואיטים זעירים. הפלסמודיום משפר את יכולת נקבת האנופלס לשרוד רעב ממושך, ובכך מקנה לנקבות שנדבקו בו יתרון על אחרות.

הספורוזואיטים הם השלב הזיהומי של הפלסמודיום. הם נודדים לבלוטות הרוק של היתוש, שם הם מוזרקים לדם של האדם הנעקץ על ידי היתוש, עוברים לכבד שלו, וכך מתחיל המחזור הבא. הצמרמורת והחום של המלריה נגרמים מפעילות הטפילים בדם; הללו פורצים מתאי הדם האדומים ומפרישים אגב כך רעלנים.

מינים
-----

רשימה חלקית של מיני פלסמודיום:

* *Plasmodium berghei*
* *Plasmodium brasilianum*
* *Plasmodium chabaudi*
* *Plasmodium cynomolgi*
* *Plasmodium falciparum*
* *Plasmodium gallinaceum*
* *Plasmodium knowlesi*
* *Plasmodium lophurae*
* *Plasmodium malariae*
* *Plasmodium ovale*
* *Plasmodium relictum*
* *Plasmodium vivax*
* *Plasmodium yoelii*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Plasmodium** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NCBI
* GBIF
 |

* Plasmodium, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* אתר למנויים בלבד איילת שני, נטע רגב רוצקי פענחה את השיטות של הפרזיט המסוכן מכולם, באתר הארץ, 11 במאי 2022

הערות שוליים
------------

1. ↑  Yang O. Zhao, Sebastian Kurscheid, Yue Zhang, Lei Liu, Lili Zhang, Kelsey Loeliger, Erol Fikrig,‏ Enhanced Survival of Plasmodium-Infected Mosquitoes during Starvation, באתר PLOS ONE,‏ 2012

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007553322605171
* NKC: ph920011

 |
אבן זזה ללא התערבות אנושית למרחק של מאות מטרים.
**סלעים נעים** (נקראים גם: **סלעים מחליקים** או **אבנים מתגלגלות**) הם תופעה גאולוגית שבה סלעים נעים וחורצים עקבות של מסלולים ארוכים על פני הקרקע ללא התערבות חיצונית נראית לעין. התופעה נצפתה במספר מקומות בעולם אולם היא ידועה בעיקר בהתרחשותה בעמק המוות בקליפורניה.

התופעה
------

לאורך השנים התגלו במספר מקומות בעולם תופעה שבה סלעים גדולים (לעיתים במשקל כמה עשרות קילוגרמים) נעים למרחקים של כמה מאות מטרים במעגלים, בקו ישר, בקשת רחבה, ולעיתים אף בפנייה חדה של 90 מעלות. נצפו סלעים שנעו לאורך יותר מ-200 מטרים במשך חודשיים.

מחקר
----

פנייה חדה של 90 מעלות.
התופעה נחקרה לאורך שנים אולם בתחילה לא הצליחו החוקרים למצוא הסבר לתופעה. ההנחה הייתה כי פרצי רוח חזקים מצליחים להזיז את הסלעים. 

בשנת 2014 נמצא ההסבר לתנועת הסלעים. התגלה כי שכבת קרח בעובי של כמה מילימטרים קופאת בלילות החורף הקרים תוך שהיא "מחזיקה" את הסלע. כעת נחוצה רוח קלה בלבד כדי להניע את משטח הקרח ובתוכו הסלע בצורה איטית. תנועת הקרח משאירה אחריה את עקבות התנועה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סלעים נעים** בוויקישיתוף
* Mystery of Death Valley's Moving Stones Solved, וול סטריט ג'ורנל, 28 באוגוסט 2014

הערות שוליים
------------

1. ↑  Mystery of Death Valley's 'Sailing Stones' Solved, Live Science
**גבעות מאייר** (באנגלית: **Mayer Hills**) הם גבעות נמוכות, המכוסות ברובן קרח בארץ פאלמר, בחצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.

שיא גובהן של הגבעות - 900 מטרים מעל פני הים.

הגבעות ממוקמות מדרום להדום הקרח פרוסטר, בין קרחון פרוספקט והר לאו.

היסטוריה
--------

### גילוי ומיפוי הגבעות

הגבעות נסקרו לראשונה באופן גס מהקרקע על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם, אשר חקרה את האזור בעונת המחקר (הקיץ האוסטרלי) 1936–1937.

הגבעות נסקרו בשנית על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1958.

### מקור השם

שמן של הגבעות ניתן להן על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.

הגבעות נקראו על שמו של יוהאן טוביאס מאייר, מתמטיקאי ו אסטרונום גרמני שהתפרסם בתקופתו בזכות מחקריו על תנועת הירח וטבלאות נתוני המיקומים הירחיים המדויקות שחישב על בסיס מחקרים אלה. בטרם הייתה למכשיר הכרונומטר תפוצה רחבה, הטבלאות הירחיות של מאייר הן שהפכו את תהליך הניווט האסטרונומי בים למעשי (בעזרת שיטת המרחק הירחי), ולפיכך הייתה להן השפעה מרחיקה לכת על יכולת ההתמצאות של ימאים באוקיינוס.

טבלאותיו פורסמו על ידי האדמירליות הבריטית בשנת 1775.

קישורים חיצוניים
----------------

* גבעות מאייר באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* גבעות מאייר באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה
* גבעות מאייר באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
* גבעות מאייר באתר mountainplanet
* מחשבון מרחקים - המרחק מגבעות מאייר לאתרים סמוכים

הערות שוליים
------------

1. ↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  מידע גאוגרפי והיסטורי
**אכראם אל-חוראני** (בערבית: **أكرم الحوراني**; 1912 – 1996) היה פוליטיקאי סורי אשר שיחק תפקיד מרכזי באירועים רבים במאה ה-20. דמותו של אכראם אל-חוראני לוותה את סוריה לאורך המחצית השנייה של המאה ה-20, כדמות אשר התאימה את עצמה למציאות הפוליטית בתחכום רב. יש הרואים בו אופורטוניסט אשר שינה את גישתו על מנת להעלות את ערכו, אך יש הטוענים אחרת ורואים בו פוליטיקאי מבריק אשר קידם את האידאולוגיה שלו בצורה חכמה [דרוש מקור]. 

הוא נתפס בסוריה כראשון אשר הבין שהצבא עומד להפוך לעמוד התווך של החברה, והשכיל במהרה ליצור קשרים עם קצינים רבים [דרוש מקור]. מלבד זאת, הוא קידם תנועות נוער, זכויות נשים, שוויון ועוד. הנהיג בשנות ה-40 את מפלגת "א-שבאב" (הנערים), כאשר סחף אחריו צעירים רבים בשל הכריזמה והלהט האידאולוגי שלו. ב-1950 הוא הקים את המפלגה הסוציאליסטית הערבית, שהתאחדה עם מפלגת הבעת' ב-1953. מלחמתו הגדולה הייתה נגד המשפחות המסורתיות בעלי הקרקעות, בעיר חמאת. הוא קרא לבטל את הפיאודליזם, במסגרת רפורמה אגרארית.

1943-1954
---------

חוראני נכנס לפרלמנט הסורי ב-1943, כנציג העיר חמאת. הוא השתתף במלחמת 1948 כנגד ישראל, וכך בנה לעצמו קשרים בתוך הצבא הסורי. את הקשרים הללו הוא ניצל והפעיל בצורה נרחבת בשנים שאחרי המלחמה, כאשר עמד מאחורי כל ההפיכות הצבאיות שבוצעו באותן שנים: הפיכת חוסני א-זעים (תחילת 1949), הפיכת סאמי חינאווי (אפריל 1949), הפיכת אדיב שישכלי (דצמבר 1949), והפלת שישכלי בפברואר 1954. ב-1950 זו הוא שינה את שמה של מפלגתו למפלגה הערבית הסוציאליסטית, וכאשר מפלגות פוליטיות הוצאו מחוץ לחוק בהוראת שישכלי ב-1952, הוא התאחד עם מפלגת הבעת'.

1954-1962
---------

חוראני הפך לאחת הדמויות המרכזיות במפלגת הבעת'. הוא כיהן בתפקידים שונים, כגון יושב ראש הפרלמנט. כאשר כלל המפלגות הפוליטיות פורקו תחת שלטון הקע"ם (הקהילייה הערבית המאוחדת), בה סוריה ומצרים התחברו לישות פוליטית אחת, חוראני כיהן כסגן הנשיא תחת גמאל עבד אל נאצר. אולם, בשל התקפות מילוליות חריפות של נאצר כלפי מפלגת הבעת', חוראני התפטר מתפקידו וגלה ללבנון, שם הוא קידם את הפירוד ממצרים. פירוד זה התבצע בספטמבר 1961, וחוראני ברך עליו, דבר אשר הביא להדחתו ממפלגת הבעת'- מפלגה הדוגלת באחדות פאן ערבית.

סוף דרכו
--------

מ-1963, כאשר התבצעה הפיכה של תומכים באיחוד עם מצרים, נשאר חוראני בגלות. בשל הטיהורים הפוליטיים שהתבצעו בסוריה עם ההפיכה, החליט חוראני שעדיף לו להישאר בגלות, והשפעתו על הפוליטיקה הסורית למעשה הסתיימה. את שנות חייו הנותרות הוא בילה בלבנון, צרפת, עיראק וירדן, שם הוא נפטר ב-1996.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אכראם אל-חוראני** בוויקישיתוף
* אל-חוראני באתר הפרלמנט הסורי (באנגלית)
* אכראם אל-חוראני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007507841405171
* GND: 119463806
* ISNI: 0000 0000 1289 3003
* LCCN: nr90001153
* SUDOC: 12910213X
* VIAF: 77126186
* WorldCat: lccn-nr90001153

 |
**אלכסנדר סוחצ'בסקי** (בפולנית: **Aleksander Sochaczewski**;‏ 3 במאי 1843, אילוב – 15 ביוני 1923, ליד וינה) היה צייר יהודי-פולני.

ביוגרפיה
--------

אלכסנדר סוחצ'בסקי נולד בשם לייב זונדר למשפחה יהודית באילוב (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום בפולין). בשנת 1860 הוא הגיע לוורשה והחל ללמוד ציור באקדמיה מקומית. בשנת 1862 הוא נעצר על ידי השלטונות הרוסים ולאחר סיום מרד ינואר נשפט לעונש מוות שהומר להגלייה של 20 שנים בסיביר.

בשנת 1884 אלכסנדר סוחצ'בסקי קיבל אישור לצאת מסיביר אך היה צריך לעזוב את תחומי האימפריה הרוסית והתיישב בלביב שבאותה תקופה היה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית. הוא המשיך בלימודי ציור ורוב יצירותיו הוקדשו לחיי של הגולים הפולנים בסיביר. עבודתו על הציור המפורסם שלו "פרידה מאירופה" הסתיימה בשנת 1894. בשנים 1897–1900 הוא התגורר בבריסל ואחר כך עבר לווינה.

בשנת 1913 אוסף תמונותיו הוצג בלביב בתערוכה לכבוד ה-100 של המרד וזכה להצלחה גדולה. בסיום התערוכה סוחצ'בסקי תרם את התמונות למוזיאון של לביב. האוסף שרד מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1941, כאשר העיר הייתה בשליטת ברית המועצות כל התמונות הועברו לקייב. בשנת 1956 משרד התרבות הסובייטי העביר אותם לחזקת פולין. החל משנת 1963 התמונות מוצגים במוזיאון בוורשה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלכסנדר סוחצ'בסקי** בוויקישיתוף
* תמונות של סוחצ'בסקי(הקישור אינו פעיל)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007502538705171
* BnF: cb135757737 (data)
* GND: 119128950
* ISNI: 0000 0000 4457 6766
* LCCN: n95087539
* NTA: 133208605
* SNAC: w61874dk
* VIAF: 64810654
* WorldCat: lccn-n95087539

 |
**יוהאן גיאורג פיזנדל** (בגרמנית: **Johann Georg Pisendel**;‏ 26 בדצמבר 1687 – 25 בנובמבר 1755) היה מלחין וכנר גרמני בן תקופת הבארוק, שעמד שנים רבות בראש תזמורת החצר בדרזדן, שהייתה אז ההרכב האינסטרומנטלי הטוב ביותר באירופה.

ביוגרפיה
--------

פיזנדל נולד בקאדולצבורג, עיר קטנה סמוך לנירנברג. אביו, סימון פיזנדל, כיהן כמנצח המקהלה ונגן העוגב בכנסייה המקומית. כשמלאו לו תשע הצטרף יוהאן גיאורג למקהלת החצר באנסבך. המנהל המוזיקלי שם היה הזמר הווירטואוז פרנצ'סקו אנטוניו פיסטוקי והכנר הראשי היה הכנר והמלחין הנודע ג'וזפה טורלי. הסברה היא, שפיזנדל למד כינור אצל טורלי. אחרי שהתחלף קולו, התקבל פיזנדל ככנר בתזמורת החצר, אבל ב-1709 עזב את דרזדן ועבר ללייפציג להמשיך בלימודי המוזיקה.

בדרכו ללייפציג, פגש את יוהאן סבסטיאן באך בוויימאר ולאחר הגיעו לשם, הוצג לפני גאורג פיליפ טלמן. פיזנדל היה חבר נלהב באגודת הסטודנטים "קולגיום מוזיקום" שייסד טלמן והשניים היו לידידים קרובים. ב-1711, אחרי הופעה בדרמשטאדט, הוצע לפיזנדל מקום בתזמורת החצר בעיר, אך הוא דחה את ההצעה.

בשנה שלאחריה התקבל לתזמורת החצר בדרזדן. הוא נשאר בתזמורת דרזדן עד סוף חייו, אם כי נלווה אל אדונו החדש, נסיך הכתר, במסע באירופה, שבמהלכו ביקר בוונציה את אנטוניו ויוואלדי (שכמה מיצירותיו לכינור כבר ניגן).

בסביבות 1718 החל פיזנדל ללמוד הלחנה אצל יוהאן דויד הייניכן. ב-1728 התמנה לכנר ראשי של תזמורת החצר בדרזדן.

בין תלמידיו של פיזנדל היו פרנץ בנדה ויוהאן גוטליב גראון, והוא היה גם ידיד קרוב של יאן דיסמאס זלנקה, שכמה מיצירותיו עזר להוציא לאור לאחר מות המלחין.

כמות יצירותיו של פיזנדל נמוכה אבל איכותן גבוהה. כל יצירותיו ששרדו הן אינסטרומנטליות ובהן 10 קונצ'רטי לכינור, 4 קונצ'רטי לתזמורת, 2 סונאטות לכינור, סינפוניה וטריו.

על אף מיעוט יצירותיו של פיזנדל עצמו, השפעתו על המוזיקה הייתה רבה. מלחינים כמו תומאזו אלבינוני, אנטוניו ויוואלדי וגיאורג פיליפ טלמן הקדישו לו כולם קונצ'רטי לכינור.

פיזנדל היה הכנר הגרמני הראשון במעלה בזמנו והיה אחראי במישרין או בעקיפין ליצירת כמות ניכרת של מוזיקה בת-קיימא.

רשימת הקלטות נבחרות
-------------------

* י. ג. פיזנדל: דרזדן קונצ'רטי, Concerti con varii strumenti (קונצ'רטי לכלים שונים), בביצוע תזמורת הבארוק של פרייבורג עם הכנרים גוטפריד פון דר גולץ ופטרה מיליאנס. על התזמורת מנצח גוטפריד פון דר גולץ. (קארוס 83301)
* Per Monsieur Pisendel (לאדון פיזנדל). סונאטות לכינור מאת ויוואלדי, אלבינוני ופיזנדל. בביצוע "לה סרנסימה" בניצוח אדריאן צ'נדלר (אבי 0018). שש סונאטות מוקדשות לפיזנדל או בחיבורו הוא.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוהאן גיאורג פיזנדל** בוויקישיתוף

* יוהאן גיאורג פיזנדל, באתר AllMusic (באנגלית)
* יוהאן גיאורג פיזנדל, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* יוהאן גיאורג פיזנדל, באתר Discogs (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007275598505171
* BNE: XX4891849
* BnF: cb13978027j (data)
* CiNii: DA08512538
* GND: 11946912X
* ICCU: CFIV156564
* ISNI: 0000 0000 8123 3121
* LCCN: n83194300
* MusicBrainz: 28c25bb3-b017-4167-ab49-e1f49383076b
* NKC: jx20060117078
* NLA: 49788609
* NTA: 153435399
* SNAC: w69p62sx
* SUDOC: 080565182
* Trove: 1496961
* VIAF: 44493197
* WorldCat: lccn-n83194300

 |
מייג'ור גנרל **אכרם ג'ובראן ג'אבר רג'וב** (בערבית: **أكرم جبران جبر الرجوب**; נולד ב-1963 בדורא) הוא איש כוחות הביטחון ופוליטיקאי פלסטיני, מושל ג'נין.

בין השנים 2014–2016 שימש מושל שכם. רג'וב הוא בן דודו של ג'יבריל רג'וב.

ביוגרפיה
--------

נולד בעיירה דורא שבנפת חברון, אז בשטח ממלכת ירדן. מגיל צעיר היה חבר בתנועת הפת"ח, ב-1981 נשפט לעשר שנות מאסר בישראל. זמן מה לאחר שחרורו נעצר שוב ונידון לארבע שנות מאסר נוספות.

בתקופת הסכמי אוסלו שוחרר מהכלא הישראלי, וב-1994 הצטרף לשירות הביטחון המסכל, כמנהל המבצעים של מחוז דרום שכלל את חברון ובית לחם. בהמשך התקדם ושימש סגן מפקד מחוז טול כרם, סגן מפקד מחוז בית לחם וסגן מפקד מחוז רמאללה. בין השנים 2001–2006 פיקד על אזור יריחו, בשנים 2006–2008 על אזור שכם, ובשנים 2008–2011 פיקד על אזור רמאללה.

ב-2014 ירש את ג'ברין אל בכרי כמושל מחוז שכם. ב-2016, במסגרת ועידת פת"ח השביעית, נבחר למועצה המהפכנית של פת"ח, הגוף השני בחשיבותו לוועד המרכזי של פת"ח. בשנה זו הודח מתפקידו כמושל מחוז שכם.

ב-2018 מונה רג'וב למושל מחוז ג'נין.

חיים אישיים
-----------

הוא נשוי ואב לחמישה. בעל תואר ראשון בהיסטוריה מהאוניברסיטה הפתוחה אל-קודס.

קישורים חיצוניים
----------------

* אכרם רג'וב, במפת הפוליטיקה הפלסטינית של האיחוד האירופי
* התגית 'אכרם רג'וב' באתר חדשות באנגלית של אוניברסיטת א-נג'אח