recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
פירוש נוסף ערך זה עוסק בדמות מתוכנית הטלוויזיה רחוב סומסום. אם התכוונתם לפוליטיקאי איראני, ראו מהדי כרובי.

כרובי (מימין) וצופה צעיר
**כרובי** (באנגלית: **Grover**) הוא שמה של בובה מתוכנית הטלוויזיה "רחוב סומסום" שהופקה במקור לערוץ PBS ושודרה בישראל בגרסה הישראלית לתוכנית בטלוויזיה החינוכית בין השנים 1983–1987. התוכנית שודרה בשידורים חוזרים בסוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים. 

את דמותו של כרובי בגרסה הישראלית דיבב ישראל גוריון ולאחר מכן דיבבו אותו אייל לוי ויואב היימן. לאחרונה חזר כרובי בגרסה החדשה של התוכנית בערוץ הופ!.

כרובי הוא מפלצת חביבה בעלת פרווה כחולה, אף אדום או ורוד וקול צרוד אשר מנסה ללמד את הצופים מושגים שונים בדרך הומוריסטית ומצחיקה. מקור השם בגרסה הישראלית ככל הנראה על בסיס הדמיון בין ראש הבובה לכרוב.

לאורך הסדרה כרובי עובד במקצועות שונים כגון: מלצר, גיבור על, איש מכירות, מאמן ועוד.

יחסיו עם דמויות אחרות
---------------------

לאורך הסדרה היו לכרובי יחסים עם מספר דמויות קבועות שהופיעו בקטעיו. 

אמו של כרובי דומה לו במראה, אך היא יותר נמוכה ממנו, יותר שמנה ממנו, האף שלה בצבע כתום, ובנוסף היא מרכיבה משקפיים, לובשת שמלה ויש לה שיער חום.

בתחילת קטעיו עם קרמיט הצפרדע, נוהג כרובי לפעמים להסתער על קרמיט ולתת לו מכה "חברית" מאחור, כשבאחד הקטעים קרמיט בעצמו עושה את אותו הדבר לכרובי. בקטעים אחרים בכיכובם של השניים כרובי הופיע כסוכן מכירות אצל קרמיט בביתו, כשהוא מוכר דברים שהם חסרי תועלת עבור קרמיט, כגון מחמם אפּים (לקרמיט אין אף). בקטעים אחרים, שבהם קרמיט מלמד לכתוב אות באנגלית בעזרת אצבעו, כרובי מגיע ומתרשם מהאות על ידי השמעת מילה שמתחילה באותה אות (לדוגמה: כשקרמיט לימד לכתוב את האות M, כרובי הגיב בצליל הרושם "מְּמְּם"). בראיון שנתן בתוכנית האירוח של ג'ימי קימל בשנת 2005, אמר כרובי שקרמיט הוא חברו הטוב ביותר.

בקטעים עם מלקוש הקוסם כרובי שימש מתנדב קבוע, ולאחר מכן ניסה את הקסם בעצמו ללא הצלחה.

בקטעי המסעדה הוא מסעיד באופן קומי לא מוצלח את מיסטר ג'ונסון, בובת אדם כחול בעל שיער ראש ושפם בצבע חום או שחור, אשר משמש לקוח קבוע במסעדה של איציק (צ'רלי במקור). מיסטר ג'ונסון מופתע לגלות אותו כמעט בכל מקום בילוי שאליו הוא מגיע.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כרובי** בוויקישיתוף
* כרובי, ברשת החברתית טוויטר

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007291610805171
* LCCN: no2020009577
* MusicBrainz: ab10a74a-ffc6-468d-b13e-593e64ed2a5d
* WorldCat (עם LCCN): no2020-009577

 |
**ממשלת הונגריה** (בהונגרית: **Magyarország Kormánya**) היא הרשות המבצעת בהונגריה. היא מובלת על ידי ראש הממשלה, ומורכבת משרים שונים. ראש הממשלה נבחר על ידי האספה הלאומית. בדרך כלל ראש הממשלה הוא מנהיג המפלגה הגדולה בפרלמנט. ראש הממשלה בוחר את שרי הממשלה והוא היחיד שיכול לפטרם. הממשלה מפוקחת ומבוקרת על ידי הנשיא והפרלמנט.

מאז סתיו העמים הפוליטיקה ההונגרית מנוהלת במערכת רב-מפלגתית. הבחירות האחרונות לפרלמנט בהונגריה התקיימו ב-8 באפריל 2018. בחירות לפרלמנט אלה היו שמיניות מאז נפילת הקומוניזם ב-1990. היו אלו גם הבחירות השניות על פי החוקה החדשה של הונגריה שנכנסה לתוקף ב-1 בינואר 2012. בבחירות אלו המצביעים בחרו 199 חברי פרלמנט במקום 386. כתוצאה מבחירות אלו, הממשלה הורכבה על ידי מפלגת הימין פידס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ממשלת הונגריה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ממשלת הונגריה (בהונגרית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Website of the Government of Hungary". Government of Hungary.
2. ↑  Fundamental Law of Hungary (Article 15)
3. ↑  Az országgyűlési képviselők választásáról szóló 2011. évi CCIII. törvény. In.: Magyar Közlöny. 2011. évi, 165. sz. 41095-41099. p.
4. ↑  "Életbe lép az új választójogi törvény". *Magyar Nemzet* (בהונגרית). 29 בדצמבר 2011. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 8498 3796
* VIAF: 122590795
* WorldCat: viaf-122590795

 |
**פסיפאה** (ביוונית: **Πασιφάη**) היא דמות במיתולוגיה היוונית.

קשרי משפחה
----------

פסיפאה היא בתו של הליוס (השמש) ופרסה. היא נישאה למינוס מלך כרתים (בנם של זאוס ואירופה). אמם של אריאדנה, אנדרוגאוס, דיאוקליון, פדרה, גלאוקוס, קטראוס, המינוטאור ורבים אחרים. סבתה של מדיאה.

פסיפאה ומינוס
-------------

מינוס היה ידוע כרודף שמלות. פסיפאה רצתה למנוע ממנו מלבגוד בה, ועל כן הטילה עליו כישוף שיהרוג את הנשים עמם הוא שכב. מינוס הפר את שבועתו לפוסידון ועל כן גרם לפסיפאה לתאווה בלתי נשלטת לשור לבן אותו שלח למינוס. פסיפאה פנתה לדדלוס על מנת שיתקין מתקן בו תוכל לקיים יחסי מין עם השור. פסיפאה נכנסה להריון וילדה את המינוטאור. מינוס כלא את המינוטאור במבוך.

תרבות פופולרית
--------------

בספר בית האדס, הכרך הרביעי בסדרה גיבורי האולימפוס, פסיפאה מנסה להחזיר לעולם את המבוך של דדלוס, כשהוא שזור בקסמה האפל. הייזל מצליחה להשתמש בערפול כדי להביס את פסיפאה ולהשמיד את המבוך. אחרי שששת החצויים מתאחדים עם הקטה הם מביסים את הענק, ופרסי ואנבת' מצליחים לצאת מטרטרוס.

לקריאה נוספת
------------

* אהרן שבתאי, **המיתולוגיה היוונית**, תל אביב: מפה, 2000, מסת"ב 9653210351

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פסיפאה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007291702405171
* BnF: cb15615619c (data)
* GND: 132020610
* LCCN: sh00007331
* SUDOC: 106851713
* VIAF: 10995050
* WorldCat: viaf-10995050

 |
**ליפאז** הוא אנזים אשר מזרז הידרוליזה (פירוק) של שמנים ושומנים (ליפידים). הליפאז הוא חלק מקבוצת אנזימים שנקראת אסטרזות - אנזימים המפרקים אסטרים.

תפקיד בבני אדם
--------------

בבני אדם, הלבלב משחרר ליפאז אל תוך המעי הדק, האחראי לפירוק השומנים שבמזון וספיגתם בגוף. הלבלב משחרר אנזימים נוספים אל המעי הדק ובהם עמילאז ופרוטאז. כמויות קטנות של האנזים מופיעות גם ברוק.

חוסר בהפרשת האנזים עלול לגרום להפרשת השומן בצואה, ריבוי שלשולים שומניים, עד לכדי תופעה המכונה סטיאטוריאה, תוך פגיעה ברירית המעיים.

שחרור פגום של אנזימי הלבלב עשוי להגרם למשל על ידי דלקת כרונית של הלבלב והטיפול הרפואי מתבצע באמצעות תחליפי אנזימים, המופקים מלבלב חזיר. תחליפים אלה אינם מרפאים את המחלה, אך מחזירים את מחזור העיכול לסדרו. השם הכללי לתכשירים אלה הוא פאנקריאטין.
ברוב המקרים ימליץ הרופא המטפל על תזונה דלת שומן ועשירה בחלבון ובפחמימות.

בעיה בהפרשת אנזים הליפאז ניתן לגלות באמצעות בדיקת דם.

שימושים בתעשייה
---------------

לליפאז שימושים רבים בתעשיות המזון (מסומן על אריזות מזון במספר E ‏**E1104**), הכימיה והביוטכנולוגיה. מספר דוגמאות הן ייצור ביו דיזל (דלק חלופי משמן צמחי); בתעשיית המזון, שינוי הרכב ומיקום חומצות שומן למטרת ייצור תרכובת מזון לתינוקות, שימושים שונים בייצור מוצרי חלב, וכן ייצור חומרי טעם וריח; ייצור תרכובות כימיות שונות למטרות רפואיות, לחקלאות וכחומרי ניקוי. חומרים כמו תרופות הם לעיתים קרובות תרכובות כירליות כאשר רק אחת מהצורות רצויה, והשימוש בליפאז מאפשר לייצר את הצורה הרצויה בלבד. מקורם של אנזימי ליפאז תעשייתיים רבים הוא במיקרואורגניזמים כמו חיידקים או פטריות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ליפאז** בוויקישיתוף
* ליפאז, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מיטס דינה, לוי יצחק, אנגל אסתי, **תרופות - המדריך השלם החדש**, הוצאת ספרי חמד, 2001.
2. 1 2  Jaeger, Karl-Erich, and Thorsten Eggert. "Lipases for biotechnology." *Current opinion in Biotechnology* 13.4 (2002): 390-397.
3. ↑  Houde, Alain, Ali Kademi, and Danielle Leblanc. "Lipases and their industrial applications." *Applied biochemistry and biotechnology* 118.1-3 (2004): 155-170.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007531511605171
* BnF: cb12122102g (data)
* LCCN: sh85077289
* NDL: 00576465

 |

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מערכת PTS: בתרשים ניתן לראות את שרשרת הזרחון בחלבונים המעורבים בקליטת סוכר.
**מערכת פוספוטרנספראז** (phosphotransferase system או **PTS**), מערכת בחיידקים האחראית על צריכת סוכרים שבה מקור האנרגיה הוא פוספואנולפירובט (PEP). מערכת זו היא מערכת מרובת רכיבים, שבה משתתפים אנזימים המצויים על פני הממברנה ואנזימים הנמצאים בציטופלסמה. דוגמה למערכת זו אופיינה ונחקרה ב-*E. coli*.

מערכת פוספוטרנספראז מעורבת בהעברת סוכרים שונים, בהם גלוקוז, מנוז, פרוקטוז וצלוביוז, אל תוך תא החיידק. סוכרי PTS עשויים להיות שונים בין קבוצות חיידקים שונים, בהתאם למקורות הפחמן הנפוצים בסביבה שבה התפתחו החיידקים. קבוצת הפוספוריל ב-PEP מועברת אל הסוכר הנצרך דרך מספר חלבונים. קבוצת הפוספוריל מועברת מ-PEP לאנזים EI וממנו ל-HPr, אנזימים אלו כלליים לסוגי סוכר שונים. בהמשך המסלול נמצא EII שמקבל את קבוצת הפוספוריל בשייר היסטידין שמור - חלק זה של המערכת ספציפי יותר לסוגי הסוכר המוכרים. באנזים EIIB מועברת קבוצת הפוספריל לרוב לשייר ציסטאין, ולעיתים להיסטידין.

למצב הזרחון של EIIA עשוי להיות תפקיד בקרתי, לדוגמה:

* בריכוזי גלוקוז נמוכים, EIIA מזורחן מצטבר וזה משפעל את האנזים אדנילט ציקלאז הקשור לממברנה. ריכוז ה-cAMP בתא עולה, ובעקבות זאת מופעל חלבון CAP (‏catabolite activator protein) המעורב ברפרסיה קטבולית (ראו: אופרון הלקטוז).
* בריכוזי גלוקוז גבוהים, EIIA מצוי בעיקר בצורה לא מזורחנת, ובעקבות זאת מעוכבים אדנילט ציקלאז, גליצרול קינאז, לקטוז פרמאז ומלטוז פרמאז.
רשת קווי החשמליות של גאלאץ ב-1935
רשת קווי החשמליות של גאלאץ ב-1975
רשת קווי החשמליות של גאלאץ ב-2016
בעיר גאלאץ, ברומניה, התחבורה הציבורית הפנימית מבוססת במידה רבה על רשת של חשמליות, שהתחילו לפעול כבר ב-14 באוגוסט 1900.

ב-1895 נוסח בצרפתית המסמך "Acte constitutif et statuts de la societé anonyme d’explotation des tramways de Galatz et de Roumanie" (מסמך חוקתי וסטטוטורי של החברה האנונימית לניצול חשמליות בגאלאץ וברומניה) וב-22 בספטמבר, באותה שנה, חתמו עליו 14 בעלי המניות. ב-1900 נוסדה החברה בהתבסס על הון בלגי והקימה בגאלאץ חמישה קווי חשמליות ברוחב מטר אחד, שפעלו על פני מסילה באורך 26,5 קילומטרים.

בתקופת ינואר 1917 עד יוני 1919, בגלל מלחמת העולם הראשונה, הושבתה תנועת החשמליות והיא התחדשה אחרי המלחמה. בשנות השלושים של המאה העשרים התווספו 19 חשמליות תוצרת מספנות גאלאץ. במלחמת העולם השנייה סבלה גאלאץ מהפצצות קשות משני הצדדים ובגלל הנזקים נפסקה תנועת החשמליות ב-1944. ב-1948 התחדשה הפעלת החשמליות עם 7 חשמליות משופצות ומתוקנות.

ב-1962 הוקמה חברה לתחבורה ציבורית עירונית בגאלאץ והיא שילבה 55 חשמליות עם אוטובוסים, מוניות ומשאיות. מרכז החשמליות נקבע בהנגר המטוסים המושבת לאחר סגירת שדה התעופה המקומי. בנובמבר 1970 הוקמה חברה מחוזית ומספר קרונות החשמלית עלה ל-170 ונסללו 32,8 קילומטרים של מסילות ברוחב 1,435 מטר. לאחר 1980 נוספו עוד 33,8 קילומטרים של מסילות רחבות ונוצרי מסלולים חדשים לחשמליות. החשמליות הפכו לאמצעי התחבורה הציבורי העיקרי בגאלאץ והעלות הזולה של הפעלתן הובילה לשימוש בחשמליות גם עבור הובלת סחורה, חשמליות הותאמו במיוחד להובלת פירות וירקות.

אחרי המהפכה הרומנית (1989), כמו תחומים רבים אחרים, גם תחום החשמליות סבל מהזנחה, צמצום ואפילו היו מחשבות על הפסקת השימוש בחשמליות. בשנים 1990 עד 2011 בוטלו 21 מסלולי חשמליות בגאלאץ והוחמצה ההזדמנות לאחד את רשת החשמליות של גאלאץ עם רשת החשמליות של בראילה. לאחר 2011 החלו לחדש את הרשת ונכון ל-2016 החשמליות של גאלאץ פועלות ב-17 מסלולים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רשת החשמליות של גאלאץ** בוויקישיתוף
* Despre transportul local din Galati (ברומנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  בין הקווים שבוטלו נמנה גם קו 57 שבקצה שלו הגיע לבית העלמין היהודי.
**מסיבת החוף** (באנגלית: **The Beach Party**) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי של מיקי מאוס משנת 1931 בבימויו של ברט גילט. זהו הסרט הקצר ה-34 בסדרת סרטי "מיקי מאוס" והעשירי שיצא באותה השנה. עלילת הסרט עוקבת אחר מיקי וחבריו שהולכים ליום כיף בחוף הים עד שהם נתקלים בתקלה בלתי צפויה שפלוטו שולה מהים.

עלילה
-----

לחוף הים הוראס הורסקולר וקלרבל הפרה מגיעים בבגדי ים כשהראשון מעשן סיגר, אחריהם מגיע פלוטו הנושא בפיו סלסלה ובזנבו קנקן קפה. מיד מגיעה מיני מאוס עם שמלת מלמלה גדולה המתגלה כשמשייה הנשואה על ידי מיקי מאוס.

החבורה מגיעה והוראס מבצע זינוק לא מוצלח אל הים בעוד מיקי מנפח גלגל ים בעזרת פלוטו כמשאבה. מיקי ממהר להיכנס לים עם הגלגל אך פלוטו נרתע מהמים, בדיוק כמו קלרבל אשר גל גדול נשטף עליה ומיקי שרואה זאת משליך אליה את הגלגל. בינתיים מיני מארגנת את הפיקניק והוראס מזנק בשנית, בל שוב הוא נכשל. קלרבל צפה על הגלגל ומאבדת את החלק התחתון של בגד הים שלה אשר בתוכו מיקי נתקע. קלרבל רואה את הבגד שלה זז וחובטת בו עם מקל ומגלה בתוכו את מיקי.

לאחר התכתשות קצרה של פלוטו עם סרטן, מיני וקלרבל קוראים לשאר שהארוחה מוכנה. החבורה מתיישבת לאכול בננות, זיתים, תירס, אבטיח ולפלוטו מיקי משליך חתיכת בשר עוף ושורת נקניקים. אך הנקניקים נכנסים לתוך המים ופלוטו, שחשב שהוציא אותם, הוציא במקום זרוע של תמנון. התמנון הזועם דולק אחר פלוטו עד שהשניים מגיעים אל שאר החבורה הנמלטת באימה. מיקי בא לעזרת פלוטו האומלל, שנמצא מתחת לשמיכת הפיקניק, ומשליך צלחות לעבר התמנון שתופס את כולם בזרועותיו הרבות ומשליך אותם חזרה על מיקי. מיני משליכה עליו קערת רוטב שגם אותה הוא תופס ומשליך על פרצופו של הוראס. קלרבל מתחילה ליירט על התמנון זיתים לצידו של הוראס שאוכל פלח אבטיח ויורה את הגרעינים לעברו, מה שאכן גורם לתמנון להסתתר מאחורי סלע.

לטקטיקה הבאה החבורה יורה על התמנון צנצנות של זיתים באמצעות שמיקי שם אותם בגרונה של קלרבל, מיני דוחפת אותם פנימה על ידי משוט והוראס מטיס אותם בכך שהוא בועט בקלרבל. הצנצנות אכן עפות לכיוונו של התמנון אך הן מתנפצות על הסלע בעוד התמנון לועג להם. מיקי אז משליך לעברו עוגן המחובר לחבל אשר כובל את התמנון אליו ושוקע יחד איתו למעמקים. החבורה מריעה בניצחון תוך כדי שפלוטו מגיח מתחת לשמיכת הפיקניק כשעל ראשו קנקן הקפה.

דמויות ומדבבים
--------------

* מיקי מאוס – וולט דיסני
* מיני מאוס – מרסלייט גארנר
* פלוטו – פינטו קולביג
* קלרבל הפרה
* הוראס הורסקולר

טריוויה
-------

* גבותיו של מיקי בסרט זה נעלמו.
* סרט זה מוצג כחלק מהמיני-משחק של הממלכה הקלאסית במשחק הווידאו Kingdom Hearts III.

קישורים חיצוניים
----------------

* "מסיבת החוף", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "מסיבת החוף", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
**מלקולם מק אלכסנדר** (בגאלית סקוטית: **Máel Coluim mac Alaxandair** - "מלקולם בנו של אלכסנדר") היה בנו של מלך סקוטלנד אלכסנדר הראשון. מלקולם מרד כנגד דודו, המלך דייוויד הראשון, ובשל כך זכה לכינוי "בן העוולה" - "The bastard" (בעיקר לאור העובדה שמרבית המקורות ההיסטוריים תמכו במלך דייוויד).

לאחר מותו של אביו בשנת 1124 השתלט דייוויד על כס המלוכה בסיועו של מלך אנגליה הנרי הראשון. מלקולם סבר כי הכתר הגיע לו (על אף היותו בן מחוץ לנישואים של אביו).

אורדריקוס ויטליס ציין כי מלקולם הביא למותו של בנו הבכור של דייוויד, אולם מקור אחר ציין כי הבן הבכור נהרג על ידי כומר נורווגי (אשר הוצא להורג על ידי קשירתו אל ארבעה סוסים בשל מעשהו). מקורות אחרים אינם מציינים את אבלו של דייוויד בשל מות בנו הבכור, והיסטוריונים רבים משערים שאירוע זה לא היה ולא נברא.

מלקולם נאלץ להימלט מדייוויד לאזורים מבודדים בסקוטלנד שלא היו בשליטתו, ושם ניסה למצוא תומכים למרידה. לאחר שמלקולם השיג את תמיכת מלך מוריי בשנת 1130, שש שנים לאחר מכן, שב מלקולם וטען לזכותו לכתר.

הקרב בין כוחותיו של דייוויד לכוחותיו של מלקולם ותומכם התרחש בסטרקת'קו הסמוכה לברכין. על פי "דברי הימים של אלסטר" השתתפו בקרב 1,000 לוחמים מטעם דייוויד ו-4,000 מטעם תומכי מלקולם, אולם צבאו של מלקולם נחל מפלה והוא נמלט משדה הקרב.

מלחמת אזרחים זו נמשכה כארבע שנים, בהן קיבל דייוויד סיוע מפטרונו - הנרי הראשון מלך אנגליה. בשנת 1134 שלח הנרי כוחות צבא דרך הים האירי שהגיעו לפירת' אף קלייד ובשנת 1134 נתפס מלקולם ונכלא בטירת רוקסבורג.

תאריך מותו של מלקולם אינו ידוע.
**פרדיננד בול** (בהולנדית: **Ferdinand Bol**‏; 24 ביוני 1616 – 24 באוגוסט[דרושה הבהרה] 1680) היה צייר, תחריטאי הולנדי. עבודתו ששרדה היא נדירה, היא מראה את השפעתו של רמברנדט עליו, כמוהו, פרדיננד בול העדיף נושאים היסטוריים, דיוקנאות, דיוקנאות עצמיים רבים ודמויות בודדות בסגנון אקזוטי.

ביוגרפיה
--------

פרדיננד נולד בדורדרכט כבן למנתח בלתאסאר בול. פרדיננד בול היה תחילה חניך של ג'ייקוב קויפ בעיר הולדתו או של אברהם בלומרט באוטרכט. לאחר 1630 למד אצל רמברנדט, התגורר בביתו בסנט אנטוניסברסטראט, אז רחוב אופנתי ואזור של ציירים, תכשיטנים, אדריכלים ומהגרים פלמיים ויהודים רבים. בשנת 1641 התחיל בול לעבוד בסטודיו משלו.

בשנת 1653 התחתן עם אליזבת דל, שאביה מילא תפקידים באדמירליות של אמסטרדם וגילדת סוחרי היין, שניהם מוסדות שנתנו עבודות לאמן. בתוך כמה שנים (1655) הוא הפך לראש הגילדה וקיבל עבודות בעיצוב קמינים לחדרים בבית העירייה החדש שתוכנן על ידי יאקוב ואן קמפן, וארבעה נוספים עבור האדמירליות של אמסטרדם.

בערך בתקופה זו, בול היה צייר פופולרי ומצליח. לוח הצבעים שלו התבהר, דמויותיו היו בעלות אלגנטיות רבה יותר, ובאמצע העשור הוא קיבל עבודות רשמיות יותר מכל אמן אחר באמסטרדם. גודפרי נלר היה תלמידו. בול העביר ארבעה ציורים לשתי האחוזות של האחים טריפ, גם הם במקור מדרדרכט.

אשתו הראשונה של בול נפטרה בשנת 1660. בשנת 1669 נישא בול בפעם השנייה לאנה ואן ארקל, אלמנתו של גזבר האדמירליות, וכנראה פרש מציור בשלב זה בחייו. בשנת 1672 עברו בני הזוג לחלק חדש של העיר שנבנה באותם ימים, ובהווה נמצא בו מוזיאון ואן לון. בול שימש כמנהל בית מצורעים. בול נפטר כמה שבועות אחרי אשתו, בהרנגראכט, שם התגורר בנו, עורך דין.

ככל הנראה הציור הידוע ביותר שלו הוא דיוקנה של אליזבת בס, אשתו של קצין חיל הים יואכים סוורנהונדט, ובעל פונדק ליד כיכר דאם. הציור הזה ורבים אחרים מציוריו יוחסו בטעות לרמברנדט במאה ה-19.

גלריה
-----

* בכחוס ואריאדנה בכחוס ואריאדנה
* מנהלי גילדת היין מנהלי גילדת היין
* אליזבת באס אליזבת באס
* אליהו והמלאך אליהו והמלאך
* אייגינה (אנ') ממתינה לבואו של זאוס אייגינה (אנ') ממתינה לבואו של זאוס
* דיוקן אשה דיוקן אשה
* יהודה ותמר יהודה ותמר
* ונוס ואדוניס ונוס ואדוניס

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרדיננד בול** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ferdinand Bol (Dutch, 1616 - 1680) (Getty Museum), The J. Paul Getty in Los Angeles (באנגלית)
2. ↑  Ferdinand Bol - Artists - Explore the collection - Rijksmuseum, web.archive.org, ‏2016-04-25

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007281404905171
* AAG: 1569
* AGSA: 2868
* BNE: XX1533038
* BnF: cb14959707t (data)
* BPN: 01804960
* GND: 118659278
* ISNI: 0000 0001 1946 7207
* KulturNav: 0a41b308-c02a-43b3-90eb-04c723b15c63
* LCCN: n96089084
* NGV: 4988
* NTA: 069110360
* RKD: 10080
* SNAC: w6f48fpm
* SUDOC: 050534998
* TePapa: 242
* ULAN: 500013764
* VIAF: 12575331
* WorldCat: lccn-n96089084

 |
**משרד משק הבית הקיסרי** (ברוסית: **Министе́рство импера́торского двора́**) הוא גוף ממלכתי של האימפריה הרוסית שהיה מעורב בהבטחת פעילותו של החצר הקיסרית וביצע מספר תפקידים נוספים. המשרד הוקם ב-22 באוגוסט 1826 תחת השם "משרד החצר הקיסרית". עם הפלת המלוכה איבד המשרד את מטרת הקיום העיקרית שלו, אך תהליך חיסולו התארך עד תחילת 1918.

המשרד איחד את כל חלקי הנהלת החצר והמשק שמחוץ לשליטת הסנאט או כל מוסד עליון אחר. בראשו עמד שר החצר, שהיה בפיקוח ישיר של הריבון. שר החצר הקיסרי קיבל את כל הצווים ישירות מהריבון, ובעניינים המחייבים את האישור הגבוה ביותר, הייתה לו גם הזכות לדווח ישירות לריבון. מעמד זה של המשרד מוסבר בכך שלמושאי פעילותו לא היה אופי לאומי, אלא נוגעים אך ורק לענייני החצר הקיסרית.

בשנת 1858 צורפה משלחת לענייני טקסים ובשנת 1859 - הוועדה הארכאולוגית הקיסרית פעלה תחתיו. בתקופת שלטונו של הקיסר אלכסנדר השלישי עבר המשרד שינויים משמעותיים על כל חלקיו: העיקרון הקולגיאלי, ששלט עד אז במוסדות משרד החצר הקיסרית, הוחלף בעקרון יחיד. שינויים אלה הושלמו עם פרסום המוסד החדש של המשרד ב-16 באפריל 1893. על פי החקיקה החדשה, שר החצר הקיסרי הוא המפקח הראשי על כל חלקי מחלקת החצר ובמקביל היה בדרגת שר. תחום השיפוט העיקרי של המשרד כלל אחריות על האקדמיה הקיסרית לאמנויות והחברה לאמנות של מוסקבה.

בשנת 1893 הוקם תפקידו של עוזר שר משק הבית הקיסרי. על פי צו מ-11 באוקטובר 1905 המשרד היה אחראי גם על הנהלת מפקד הארמון, ראש משטרת הארמון היה כפוף למשרד זה. תהליך פירוקו לאחר מהפכת פברואר נמשך עד פברואר 1917.

שרים ומושלים זמניים
-------------------

* פיוטר וולקונסקי (08.22.1826-27.08.1852)
* ולדימיר אדלברג (30/08/1852 - 17/04/1870)
* אלכסנדר אדלברג (04.17.1870-17.08.1881)
* אדוארד ברנוב - מנהל זמני בשנים 1871–1874
* אילאריון וורונצוב-דשקוב (08.17.1881—06.05.1897)
* ולדימיר פרדריקס (05/06/1897 - 28/2/1917)

ראו גם
------

* המנהל לענייני נשיא רוסיה
* משרד הרשות המבצעת של נשיא ארצות הברית
* סוכנות משק הבית הקיסרי

לקריאה נוספת
------------

* Министерская система в Российской империи: к 200-летию министерств в России, «Российская политическая энциклопедия» (РОССПЭН), מסת"ב 978-5-8243-0854-9, 2007
* Высшие и центральные государственные учреждения России 1801—1917: В 4 т. // Т. 3. Центральные государственные учреждения / Отв. ред. Д. И. Раскин. — СПб, 2002.

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע היסטורי, באתר המנהל לענייני נשיא רוסיה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n85017953
* VIAF: 126727451
* WorldCat: lccn-n85017953

 |
**פרדיננד ברוקנר** (במקור **תיאודור טאגר**, בגרמנית: **Ferdinand Bruckner**;‏ 26 באוגוסט 1891 – 5 בדצמבר 1958) היה סופר ומחזאי אוסטרי-גרמני ומנהל תיאטרון.

ביוגרפיה
--------

פרדיננד ברוקנר נולד בסופיה שבבולגריה שם-"תיאודור טאגר". אביו של ברוקנר היה איש עסקים אוסטרי ואמו הייתה מתרגמת צרפתיה. ברוקנר בילה זמן רב בווינה, בפריז ובברלין בלימודי מוזיקה. בשנת 1916 עזב ברוקנר את נושא המוזיקה והתחיל לעסוק בשירה. במשך השנים הוציא כמה אוספי שירה. בשנת 1917 הקים את המגזין - "Marsyas", מגזין ספרותי שבו כתבו סופרים רבים וחשובים.

בשנת 1922 הקים ברוקנר את תיאטרון הרנסאנס בברלין ובשנת 1928 הוא העביר את האחריות על התיאטרון לגוסטב הרטונג.
בשנים 1929- 1930 הוא הוציא שלושה מחזות. את שלושת המחזות הוא הוציא תחת שם בדוי - "פרדיננד ברוקנר" אך לאחר שראה את הצלחת המחזות האלו הוא פרסם את שמו האמיתי ואף על פי כן ב-1946 הוא שינה את שמו לשם הבדוי. במשך השנים הוא הוציא לאור כמה וכמה מחזות נוספים.

בשנת 1933 הוא עבר לפריז, ומשם, ב-1936 עבר לארצות הברית, שם עבד ונחל הצלחה. ב-1953 חזר ברוקנר לברלין ועבד שם כיועץ בתיאטרון "שילר".
ברוקנר נפטר בברלין ב-1958.

המחזות שכתב
-----------

* איש הערפילים, 1917.
* מחלות של בני נוער, 1926.
* הפושעים, 1929.
* אליזבת מאנגליה, 1930.
* הגזעים, 1933.
* סימון בוליבר, 1945.
* פירוס ואנדרומכה, 1951.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרדיננד ברוקנר** בוויקישיתוף
* פרדיננד ברוקנר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007279891605171
* BIBSYS: 99017959
* BNC: 000036303
* BNE: XX1212955
* BnF: cb12175767g (data)
* CiNii: DA0494266X
* GND: 118515802
* ICCU: CUBV029008
* ISNI: 0000 0001 2280 7508
* LCCN: n84222679
* NKC: ola2002157551
* NLA: 35651196
* NLP: A26426171
* NTA: 181417480
* RERO: 02-A003049478
* SNAC: w6p5638v
* SUDOC: 030316936
* Trove: 1027376
* VIAF: 61588796
* WorldCat: lccn-n84222679

 |
**תוכי הנשר** (שם מדעי: *Psittrichas fulgidus*) הוא מין של תוכי מסוג *Psittrichas* הקרוב למיני הדרראים אך שייך למשפחה שונה וייחודית – תוכיים נשריים. מין זה הוא היחיד בסוגו ובתת-משפחתו והוא מצוי בטבע ביערות גינאה החדשה. הוא חיית מחמד מבוקשת, ועקב כך מצוי בסכנת הכחדה.

תוכי הנשר קיבל את שמו עקב מראה הראש המזכיר ראש של נשר בעיקר במקור העבה, הארוך והמעוקל השונה ממרבית התוכים. אורכו של התוכי עד 46 ס"מ ומשקלו 580–800 גרם. הזוויגים דומים והם בעלי נוצות אפורות משורטטות בשחור באופן המזכיר את נוצות האפרור עם כנפיים וזנב שחורים וקצוות כנפיים אדומים וכן בטן אדומה. הם בעלי ראש רזה, אפור וחשוף מנוצות ומקור אפור-כהה מוצק ומעוקל.

למרות מראהו המוזר תוכי זה הוא אוכל פירות כמו קרוביו. הוא ניזון ממיני תאנים וכן מפרחים ומצוף. ייתכן שהראש החשוף נועד למנוע מבעליו להידבק באבקה מרובה מדי של פרחים בבואו לשתות מהם אך עדיין לא ברור מה הסיבה בוודאות. תוכי זה לא נחקר הרבה בטבע ולא ידוע מה הרגלי הרבייה שלו אך ידוע שהוא מטיל 2 ביצים בקן גבוה על העצים. תוכי זה נראה לעיתים בחבורות של עד 20 פרטים.

תוכי זה מבוקש בשוק העולמי הן בגלל היותו חיית מחמד מוצלחת והן בגלל נוצותיו. לכן הוא מטרה לצייד רב ומצב השימור שלו מוגדר כפגיע.

תמונות
------

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תוכי הנשר** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  תוכי הנשר באתר הרשימה האדומה של IUCN
**Ballance** (בתרגום חופשי לעברית: **איזון**) הוא משחק חשיבה/פאזל שיצא לשווקים ב 2 באפריל 2004. השחקן הוא כדור שניתן לשליטה. המטרה היא להגיע לנקודת הסיום שנמצאת בכל שלב מבלי לאבד את כל החיים (על ידי נפילה מהמסלול).

משחקיות
-------

במשחק, השחקן יכול לשנות את החומר שממנו בנוי הכדור בעזרת כלים מיוחדים הנמצאים בשלב. הכדור יכול להיות מנייר (כדור נייר), מעץ או מאבן. בתחילת כל שלב השחקן מתחיל עם כדור עץ ועם 1000 נקודות. כל הזמן יורדות הנקודות אך ירדתם ל 0 לא פוסלת את השחקן אך הניקוד שלו יורד. ישנם 12 שלבים במשחק.
במשחק ישנם שני בונוסים והם:

* **בונוס נקודות** - מביא כמה מאות נקודות. מופיע בצורה של אטום - כדור קטן באמצע ("הגרעין") וכדורים קטנטנים הסובבים אותו ("האלקטרונים").
* **בונוס חיים** - מביא תוספת של חיים. מופיע בצורה של כדור קטן באמצע ומעטפת דמוי בועה מסביבו.

בכל השלבים מפוזרים נקודות צ'ק פוינט השומרים את מיקום הכדור אחרי פסילה (וכך בעצם לא צריך לעשות את כל השלב מחדש).
ככל שמתקדמים בשלבים המשחק נעשה קשה ותר ודורש מחשבה.

### שלבים מיוחדים

במשחק קיימים שני שלבים מיוחדים והם:

#### שלב 9

שלב זה מיוחד בהתחלה הלא רגילה שלו שמחייבת זריזות ידיים כדי לעבור את ההתחלה.

#### שלב 12

שלב זה נחשב לשלב הכי קשה במשחק. המאפיין המייחד אותו הוא שצריך ממש לשמור על איזון, כיוון שרוב השלב מורכב ממוט מתכת אחד ושני מוטות עזר שמייצבים אותו באופן מושלם.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר המפתחת (באנגלית)
* Ballance, באתר PCGamingWiki (באנגלית)
ה**נומנקלטורה** (ברוסית: **Номенклатура**) היה כינויה של אליטה מצומצמת בברית המועצות ובשאר מדינות הגוש הקומוניסטי שאיישה את עמדות המפתח בפקידות, בממשל, בתעשייה, בכוחות הביטחון וכו'. תפקידים אלה הוענקו אך ורק באישורה של המפלגה הקומוניסטית באותה מדינה, או מחוז, ולמעשה כל בעלי התפקידים היו חברי המפלגה. מבקרים שונים של שיטה זו, כמו הסופר מילובאן דז'ילאס ביוגוסלביה, הגדירו זאת בשם "המעמד החדש".

מקורו של המושג
--------------

מקור השם במושג הלטיני "נומנקלטורה", שמשמעותו: רשימת שמות. למעשה הכוונה לשני סוגי רשימות ששימשו את המפלגה הקומוניסטית: האחת הכילה רשימה של תפקידים בעמדות מפתח לאיוש, והשנייה הכילה את המועמדים הפוטנציאליים להתמנות לתפקידים אלה.

התנהלות מערכתית
---------------

במערכת זו נוצרו יחסי גומלין דמויי פטרון-וסל בין הפקיד הבכיר, ה"פטרון", שמינה אדם לתפקיד, לבין הפקיד הממונה, ה"וסל". ה"פטרון" דאג לטפח נאמנות בקרב ה"וסלים" שלו וקידם ענייניהם תמורת נאמנות זו. "פטרונים" חזקים כגון חברי הפוליטביורו החזיקו תחת חסותם מספר רב של "וסלים". חלק מחברי הנומנקלטורה שימשו הן כ"וסלים" של בכירים מהם והן כ"פטרונים" של בעלי תפקידים זוטרים מהם.

בשיטה זו ה"וסל" היה להוט לרצות את פטרונו ולקדם את מדיניותו, וזה בתמורה היה אמור להגן עליו ולפעול לקידומו המקצועי. ככל שלפטרון היו יותר וסלים תחתיו התחזק מעמדו והוא יכול היה להתקדם בעצמו.

מערכת שלטונית זו יצרה למעשה כעין "מעמד שליט" – הנומנקלטורה, אשר בשיאו מנה למעלה משני מיליון איש בברית המועצות, והצליח - בזכות ריכוז של סמכויות וכוח - לפקח בצורה יעילה, ולהשיג שליטה מלאה ואפקטיבית במדינה העצומה.

חברי הנומנקלטורה נהנו מזכויות יתר רבות ומרמת חיים גבוהה מזו של אזרח מן השורה, בברית המועצות ובכל מדינות הגוש המזרחי. הם נהנו ממגורים נוחים, מגישה למסעדות ולחנויות מיוחדות למוצרים אקסקלוסיביים, שהיו חסומים בפני שאר האוכלוסייה. הסופר מילובאן דז'ילאס, שביקר בחריפות את השיטה, כינה אותם "המעמד החדש", וגרס שהם החליפו למעשה את האליטה הקפיטליסטית העשירה הקודמת.

קישורים חיצוניים
----------------

* בתי קברות של הנומנקלטורה (באנגלית)
* מנהיגות פוליטית, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007560616805171
* GND: 4162969-3
* LCCN: sh85104367

 |
**קיגליה מנוצה** (שם מדעי: *Kigelia africana*) הוא מין מונוטיפי של עץ ירוק עד הגדל באופן טבעי באפריקה. העץ מתאפיין בעלים גדולים אשר צורתם גדולה ובולטת. את העץ ניתן למצוא כיום בגינות נוי רבות בישראל.

שם נוסף של העץ הוא **עץ הנקניק** בשל פרותיו הנראים כמו נקניקים שתלויים מהעץ. לעץ הנקניק יש ענפים דקים וארוכים.

הפרי
----

פרותיו מגיעים לאורך של 30-100 ס"מ וכן למשקל של עד 10 ק"ג כל אחד. הפרי הוא חזק וקשיח, עם קליפה חומה אפורה, כשמקלפים אותו, הוא ירוק בהיר מבפנים. 
הפרי רעיל לאדם אולם נאכל על ידי כמה מינים של יונקים, כולל בבונים, פילים, ג'ירפות, סוסי יאור, קופים ודורבנים.

פרחים
-----

לעץ פרחים גדולים בצבע אדום-ארגמן שפורחים אחרי הגשמים.
הפרחים פורחים בלילה, ומושכים אליהם בעיקר עטלפים שגם מסייעים בדרך זו להאבקה שלהם.

שימושים
-------

פירות העץ משמשים כצמח מרפא לטיפול בבעיות עור. באפריקה מתסיסים את הפרי לצורך הכנת משקה אלכוהולי דומה לבירה. פירות העץ ניתנים למאכל לאחר התססה או ייבוש. הפרות נחשבים לרעילים ללא עיבוד, אך ערכיהם התזונתיים לא נחקרו לעומק וישנן מספר תצפיות של בעלי חיים שאוכלים את הפרי באופן תדיר.

גלריה
-----

* עלים של העץ כפי שצולמו בקולקטה, מערב בנגל, הודו.עלים של העץ כפי שצולמו בקולקטה, מערב בנגל, הודו.
* פרח העץ כפי שצולם בקולקטה, מערב בנגל, הודו. פרח העץ כפי שצולם בקולקטה, מערב בנגל, הודו.
* פרי הקיגיליה כפי שצולם בקולקטה, מערב בנגל, הודו.פרי הקיגיליה כפי שצולם בקולקטה, מערב בנגל, הודו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קיגליה מנוצה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* TPL
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* Tropicos
 |

* קיגליה מנוצה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  קיגליה מנוצה באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  דר. אסף רוזנטל, ‏עצים שימושיים באפריקה, באתר "הידען", 23 בספטמבר 2004.
3. ↑  Joffe, P. (2003). PlantZAfrica: *Kigelia africana*
4. ↑  
	* McBurney, R. (2004). African Wild Harvest. Royal Botanic Gardens, Kew
*Deroptyus accipitrinus*
**תוכי ראש-נץ** (שם מדעי: ***Deroptyus accipitrinus***) הוא מין גדול של תוכי ממשפחת התוכיים חי בטבע ביערות אמריקה הדרומית. הוא המין היחיד בסוגו והוא בעל פרצוף המזכיר מעט עוף דורס, אם כי הוא, כמו כל התוכאים, ניזון מזרעים ופירות. 

תוכי זה נפוץ בטבע במדינות: אקוודור, סורינאם, בוליביה, ברזיל, ונצואלה, פרגוואי, אורוגוואי, צפון-מזרח פרו, קולומביה, גיאנה הצרפתית וגינאה. הוא חי בעיקר ביערות הגשם של האמזונאס.

תיאור
-----

לתוכי זה נוצות עורף גדולות ואדומות המזכירות צורת מניפה שכנראה משמשת להרתעת יריבים והיא יכולה להיפרש כדי לשוות לתוכי מראה גדול יותר. הוא בעל פנים חומים כהים המכוסים בפסים לבנים; העינים והמקור שחורים וגדולים. כל אלה יוצרים דמיון לפנים של נץ. הגוף בעל נוצות אדומות-כחולות, הפזורות יחד, והצוואר אפור. הכנפיים, הזנב והפלג העליון של הרגליים ירוקים. למרות המראה התוקפני שלו הוא ניזון רק מפירות וזרעים.

האורך של תוכי זה מגיע ל-33 סנטימטר ומשקלם ל-190–280 גרם.

תוכים אלה, אף שאינם חיות מחמד נפוצות, משמשות מדי פעם למטרה זו. הם עלולים להיות אגרסיביים כלפי חיות אחרות, ובייחוד כלפי תוכים אחרים מאותו המין (זכרים או נקבות). הקטנים יותר שקטים מהבוגרים הרעשניים והעקשניים. הם מתרגלים לקשר עם אדם אחד ודורשים טיפול תקיף ובעלים סבלני, המנוסה בטיפול בעופות ובקריאת שפת הגוף של התוכי. 

רוב התוכים חיים בטבע ושם הם מאוימים מכריתת היערות, אך מצב השימור שלהם הוא עדיין "ללא חשש".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תוכי ראש-נץ** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  תוכי ראש-נץ באתר הרשימה האדומה של IUCN
**אסתר (אתי) לוי** (נולדה ב-18 בדצמבר 1989 בישראל) היא אלופת ישראל בשחייה אמנותית.

אסתר לוי

ביוגרפיה
--------

לוי החלה להתאמן מאז שהייתה בת 6, ובספטמבר 2001 עברה לבית הספר הספורטיבי בחוות הנוער הציוני בירושלים. בשנה זו נכנסה לוי לנבחרת הקדטיות. בשנת 2002 הגיע לוי למקום השביעי באליפות ארצות הים התיכון לילדות. בשנת 2004, בהיותה בת 15, עברה לנבחרת הבוגרות והשתתפה עם קבוצתה במוקדמות המשחקים האולימפיים באתונה ובאליפות אירופה לבוגרות במדריד ובתחרויות אלו הבנות קטפו את המקום ה-8 המכובד. באותו זמן השתתפה לוי גם בתחרויות לנוער ודורגה במקצה האישי במקום ה-11 באליפות אירופה לנוער שנערכה באיטליה ובמקום ה-17 באליפות העולם שנערכה שנה לאחר מכן במוסקבה. בשנת 2005 השתתפו לוי ואינה יופה באליפות צרפת, שם זכו הצמד במקום השלישי. בשנת 2006 נערכה אליפות אירופה לבוגרות בבודפשט שם התחרתה לוי יחד עם ויקטוריה ירמולנסקיה והשתיים הגיעו למקום השישי. באותה תקופה נחשבה לוי לשחיינית הצעירה והמבטיחה של ישראל.

בשנת 2007 השתתפה לוי עם אנסטסיה גלושקוב באליפות העולם שנערכה במלבורן והצמד הגיע למקום ה-18. בשנת 2009 גלושקוב יצאה להפסקה מפעילות ספורטיבית יחד עם עזיבת אמה המאמנת טטיאנה צים ובשנה זו הוכתרה לוי לאלופת ישראל הרשמית בתרגיל האישי שביצעה לשיר הישראלי "לוליטה" של אתי אנקרי ודוד דאור. בתחרות זו זכתה לוי במקום הראשון יחד עם יבגניה טטנבאום בתרגיל הזוגי ובמקום הראשון בתרגיל הקבוצתי יחד עם המועדון שלה. לקראת אמצע השנה שבה גלושקוב ולוי גלושקוב וירמולינסקיה טסו לאליפות העולם ברומא בהנהגת המאמנת סבטלנה בלכר. הבנות קטפו את המקום ה-18 בתרגיל החופשי (לוי וירמולינסקיה) ואת המקום ה-15 בתרגיל הטכני (לוי וגלושקוב).

לוי התגוררה בירושלים עד שנת 2014 וגם לאחר הפרישה (2010) הייתה שותפה להישגיה של קבוצת הבית שלה מכבי יובלים ירושלים, ושימשה כמאמנת שחייה אומנותית במתנ"ס גילה. באליפות ישראל לבוגרות ונערות לשנת 2014 שנערכה במתנ"ס גדרות בעשרת זכתה לוי במקום הראשון בדואט עם חברתה סשה קונין ובמקום הראשון בתרגיל המשולב עם קבוצתה הפועל יובלים ירושלים.

משנת 2014 ועד היום לוי מתגוררת בעיר מודיעין ומשמשת כמאמנת שחייה אומנותית של הפועל גדרות על כל מגוון הגילאים, איתם קטפה תארים רבים.

קישורים חיצוניים
----------------

* המרכז למצוינות בספורט
* ynet, אתי לוי - אלופת ישראל בשחייה אמנותית, באתר ynet, 21 במרץ 2009
* ניצחון לבנות מכבי קרית-היובל ירושלים בשחייה אומנותית 11 בדצמבר 2004
**רנה מבורבון, דוכסית לורן** (בצרפתית: **Renée de Bourbon-Montpensier**‏; 1494 – 26 במאי 1539), הייתה אחותו של שארל דה בורבון, דוכס בורבון ואשתו של אנטואן, דוכס לורן.

ביוגרפיה
--------

רנה נולדה ב-1494 לז'ילבר, רוזן מונפנסייה וקיארה גונזאגה, בתם של פדריקו הראשון גונזאגה, מרקיז מנטובה ומרגרטה מבוואריה, מרקיזת מנטובה, וגדלה עם בנות דודיה, נסיכות צרפת. ב-26 ביוני 1515 התחתנה עם אנטואן באמבואה. הנישואין נערכו על ידי פרנסואה הראשון, מלך צרפת. פרנסואה הבטיח את אנטואן עבור המלכה האלמנה, מרי טיודור האנגלית, אך כאשר מרי בחרה בן זוג אחר, החליף אותה פרנסואה ברנה.

כניסתה לננסי תוארה בכרוניקה. היא הגיעה לננסי מבר-לה-דוק בתחילת מאי 1516. תחילה עצרה במרחק קצר מהעיר בכפר בשם Laixou. לאחר שש שעות נהנתה מפיקניק מפואר, הגיעה לשערי ננסי שם פגשה אותה מקהלה ששרה לכבודה, מלווה בירי תותח מהחומות.

לפי הדיווחים, לדוכסית רנה לא היה כוח אופי להפעיל השפעה פוליטית כלשהי בלורן. עם זאת, היא התפרסמה בטעמה האיטלקי המשובח, ונאמר כי הביאה את "חסדי ועידון בית המלוכה המנטואני" ללורן. פריחת האמנות שהתרחשה בננסי מימי שלטונו של אנטואן יוחסה לה.

באוגוסט 1538 הצטוותה רנה להגיע לחצר המלוכה בקומפיין לפגוש את מריה מאוסטריה, מלכת הונגריה. במרץ 1539 היא נסעה לנויפשאטו לפגוש את אנטואן שסבל מכאבי בטן והם חזרו לננסי. רנה נפטרה בננסי מדיזנטריה ב-26 במאי 1539.

משפחתה
------

ב-26 ביוני 1515 התחתנה רנה עם אנטואן, דוכס לורן, ממנו נולדו לה 6 ילדים:

* פרנסואה הראשון, דוכס לורן (1517–1545)
* ניקולא, דוכס מרקור (1524–1577)
* ז'אן מלורן (1526–1532)
* אנטואן מלורן (1528)
* אנה מלורן (1522–1568), התחתנה עם רנה משאלון, ולאחריו התחתנה עם פיליפ השני דה קרוי
* אליזבת מלורן (1530)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רנה מבורבון** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  *Les Archives de Nancy*, Henri Lepage, vol. 1 (1865) 56-60.
2. 1 2 3  Julia Cartwright: Christina of Denmark. Duchess of Milan and Lorraine. 1522-1590, New York, 1913
3. ↑  Wood, Marguerite, *Balcares Papers*, vol. 1 (1923), 11-12, 22, 25, 26-29.
מוצב של צה"ל המאבטח את הכביש (בין גוש עציון לחברון)
חייל צה"ל במוצב הבופור, 1987
**מוּצב** בעבר נקרא גם **מִשלט**, הוא מערך מוגן המורכב ממספר עמדות המשמשות ברובן לתצפית ולחימה (בדרך כלל הגנתית). עמדות המוצב סמוכות זו לזו כדי שיהיה קשר עין וקול ביניהן וזאת על מנת להקשות ניסיון חדירה למוצב. את המוצב מאיישים כוחות לחימה בסדר גודל של כיתה עד פלוגה.

למרות שהמוצב משמש גם כמחנה של הצבא (כלומר החיילים ישנים, אוכלים וגרים בו) הוא איננו מוגדר ככזה. מוצב איננו מתפקד (למעט במקרים חריגים ביותר) בתור מפקדה של הכוחות, אלא בתור מקום הצבתם של הכוחות הלוחמים עצמם. לעיתים משתמשים במונח מוצב במשמעות מושאלת גם לפיקוד הגבוה, למשל "מוצב הפיקוד העליון" (מצפ״ה). היחידות הקרביות בצה"ל והלוחמים בלבד הם אלו שתופסים את אותם מוצבים ומבצעים בהם משימות ביטחון שוטף, מוצבים בגזרות שונות כמו יהודה ושומרון והערים שבו, לבנון, סוריה ועזה. שאר תומכי הלחימה תופסים מוצבים למטרות לוגיסטיקה, מפקדה, קשר וכדומה.

הרחבה
-----

ישנם מספר סוגים של מוצבים: **מוצב היקפי**, **מוצב קווי** ו**מוצב היקפי קווי** המשלב את שתי השיטות במוצב אחד. בתורת ההגנה והביצורים המוצב נחשב כתא היסוד של מערך ההגנה הקבועה, ומספר מוצבים בעלי סמיכות ביניהם מהווים "מתחם מוגן".

לרוב מסודרים כל המוצבים בקו גבול מסוים במה שנקרא "קו מוצבים קדמי" וכל השטח שביניהם לבין הגבול משמש כשטח אש פוטנציאלי לבלימת האויב. לרוב זהו המצב משני צדי הגבול וכך נוצר שטח שאין עוברים בו בין שני קווי המוצבים (no man's land). "קו בר-לב" היה קו מוצבים שבנתה ישראל לאורך תעלת סואץ החל מסוף שנת 1968, לשם הגנה על חיילי צה"ל המאבטחים את הגבול שבין ישראל למצרים לאורך התעלה.

ביהודה ושומרון קימים מוצבים המאבטחים כלי רכב הנעים בצירים המרכזים, מפני פיגועי ירי.

מוצבים מוקמים במיקומים אסטרטגיים - בנקודות גבוהות שקל יחסית להגן עליהן ושאחיזה בהן משמעותה שליטה בשטח גדול יותר. בדרך כלל, חשוב לתוקף לכבוש מוצב בה במידה שחשוב למגן להחזיק בו. פינוי מוצב או אובדנו, כפי שקרה לצה"ל במלחמת יום הכיפורים, מהווים נזק משמעותי בעת קרב. יוצאי דופן הם מקרים בהם המוצב שולט על שטח של האויב, אך נשלט על ידי נקודות בשטח של המגן. במקרה זה, מעבר המוצב לידי התוקף אינו מעניק לתוקף שליטה על המגן, אלא רק מונע את שליטת המגן על התוקף באמצעות המוצב.

המילה מוצב מקורה בתנ"ך, ופירושה מגדל שמירה מעץ ויש הקושרים אותה עם המושג "חיל מצב".

מוצבים מפורסמים במערכות ישראל
-----------------------------

* גבעת התחמושת - מוצב גדול של הצבא הירדני.
* מוצב החרמון - למעשה לא היה מוצב אלא עמדת תצפית גדולה כאשר נכבש על ידי הסורים במלחמת יום הכיפורים.
* מוצב בודפשט - בצפון קו בר-לב ליד תעלת סואץ.
* מוצב המזח - בדרום קו בר-לב ליד תעלת סואץ.
* מוצב טרמית - בציר פילדלפי ברצועת עזה.
* מוצב הבופור - בדרום לבנון
* מוצב ריחן - בדרום לבנון

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוצב** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  רד"ק, מצודת ציון, ספר ישעיה, פרק כ"ט, פסוק ג'
2. ↑  אבן עזרא, מלבי"ם, ספר ישעיה, פרק כ"ט, פסוק ג'
**רנה משל גרוניס** (נולדה ב-22 ביוני 1947) היא משפטנית ישראלית ושופטת בדימוס.

ביוגרפיה
--------

נולדה בשם **רנה שהם** ב-22 ביוני 1947 בפולין. הוריה, ברטה ומשה בלזנשטיין, ניצולי שואה, עלו לישראל בשנת 1950. בשנת 1965 סיימה את הלימודים לתעודת בגרות עיונית במגמות המדעיות מתמטיקה ופיזיקה בבית הספר התיכון על שם חיים קוגל בחולון.

בשנים 1965–1967 שירתה בשירות סדיר בצבא ההגנה לישראל.

בשנים 1967–1968 למדה במסלול מתמטיקה וסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים.

בשנת 1972 הוסמכה לתואר בוגר במשפטים מאוניברסיטת תל אביב. את התואר הראשון סיימה בהצטיינות. בשנת 1973 התמחתה אצל השופט שלמה לוין (כיום המשנה לנשיא בית המשפט העליון בדימוס) ואמנון גולדנברג – עורך דין שעמד בראש משרד "ש. הורוביץ ושותפים". בסיום התמחותה עמדה בבחינות לשכת עורכי הדין וקיבלה רישיון עריכת דין ב-2 בדצמבר 1973. עבדה עבור משרד עורכי הדין "פורת, צ'רנובילסקי ושותפיו" בשנים 1977–1981. עסקה בעריכת דין פרטית כעצמאית בין השנים 1982–1984 בתחומים: משפט פלילי ומשפט אזרחי. כבעלת תואר במשפטים, ייעצה עבור המל"ח במסגרת שירות מילואים.

ב-3 בספטמבר 1984 מונתה לכהונת שופטת בבית משפט השלום בתל אביב. ב-1 בדצמבר 1997 קודמה לתקופה של שנה לתפקיד שופטת בפועל בבית המשפט המחוזי בתל אביב וביולי 1998 קיבלה את מינוי הקבע. במהלך כהונתה, הרצתה במכון להשתלמות שופטים והייתה חברה בנציגות השופטים הארצית והמחוזית. עסקה, בין היתר, בתחומי המשפט המסחרי והימי.

ב-3 בספטמבר 2007 פרשה לגמלאות מכהונתה כשופטת, לטענתה, בשל העומס הרב בבית המשפט המחוזי בתל אביב. למעשה, מדובר בפרישה מוקדמת – זאת משום שנותרו עוד 10 שנים עד למועד שבו נוהגים שופטים בישראל לסיים את כהונתם – לאחר גיל 70.

התאלמנה ממאיר משל, משפטן, אקדמאי ואיש עסקים בשנת 2004. משנת 2010 היא נשואה לנשיא בית המשפט העליון בדימוס אשר גרוניס.

קישורים חיצוניים
----------------

* רנה משל, באתר הרשות השופטת
* דליה קרפל, הנשים בחייו של השופט גרוניס, באתר הארץ, 8 בדצמבר 2011
* ארין הלל־מזרחי, השופטת בדימוס גרוניס תובעת החזר חוב מחברתה לשעבר, באתר כלכליסט, 30 באוקטובר 2014
* ארנון בן-יאיר, השופטת רנה משל-שהם הודיעה על פרישה מבית המשפט המחוזי בתל אביב, באתר הארץ, 27 בפברואר 2007
* רנה שהם, ביוגרפיה, באתר News1 מחלקה ראשונה‏
**סיאטה** (באיטלקית:**Società Italiana Auto Trasformazioni Accessori'**, Siata),הייתה חברה איטלקית לייצור מכוניות שפעלה בעיר טורינו.

היסטוריה
--------

החברה הוקמה בשנת 1926 והייתה מתמחה בייצור חלקים למכוניות פיאט. חלקים אלו היו בעלי איכות וביצועים גבוהים יותר מחלקים המקוריים. בשנת 1938 הסתיים תכנון המכונית הראשונה מתוצרת החברה, אך בעקבות תחילת מלחמת העולם השנייה תוכניות ייצור לא מומשו. לפני סיום המלחמה מפעל של החברה הופצץ ונהרס. לאחר סיום הלחימה המפעל הוקם מחדש והוחלט להתחיל בייצור מכוניות ספורט שתוכנן בעבר. 

ייצור Siata Amica החל בשנת 1948 ונמשך עד לשנת 1952. היא הייתה מצוידת במנוע של פיאט בעל נפח של 500 סמ"ק. היה ניתן להזמין עם מנוע של 750 סמ"ק. מכונית משופרת Fiat Siata 500 Pescara זכתה באליפות איטליה בשנת 1948.

בשנת 1950 החל תכנון של דגם  Siata Daina. המכונית הייתה מצוידת במנוע של פיאט 1.4-1.8 ליטר. הייצור נמשך עד לשנת 1958 ובסך הכול נבנו כ-50 יחידות. באותן השנים בחברה תוכנן מנוע בעל נפח 50 סמ"ק שנמכר לחברת "דוקאטי" והיא התקינה אותו בטוסטוסים מתוצרתה.

בשנת 1953 החל ייצור מכוניות מדגם 208S. המכונית הייתה מצוידת במנוע בעל נפח 2000 סמ"ק. הייצור נמשך עד לשנת 1955, נבנו 35 יחידות. במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 היה מיוצר דגם SIATA SEAT 600 Formichetta.

בשנת 1967 לאחר בדיקת שוק הוחלט להתחיל בייצור מכונית Siata Spring. בשנת 1970 החברה נכנסה לחובות, נסגרה ופסי הייצור הועברו לבעלות אחרת. בעקבות משבר האנרגיה העולמי של שנת 1973 רכישות מכוניות ספורט באיטליה הוקטנו באופן דרסטי. בעקבות כך ייצור נסגר בשנת 1975.

גלריה
-----

* דגם "Siata_Amica", שנת 1949 דגם "Siata\_Amica", שנת 1949
* דגם "SIATA 208"' שנת 1952 דגם "SIATA 208"' שנת 1952
* דגם "Siata 1500", שנת 1963 דגם "Siata 1500", שנת 1963
* דגם "Siata 850 Spring", שנת 1967 דגם "Siata 850 Spring", שנת 1967

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Siata** בוויקישיתוף
* מידע על החברה
* היסטוריה של החברה והדגמים
**Sic transit gloria mundi** (תעתיק לעברית: **סיק טרנזיט גלוריה מונדי**) הוא ביטוי לטיני שפירושו "**כך חולפת תהילת עולם**".

שימושים היסטוריים
-----------------

### רומא העתיקה

ברומי - בעת מצעד הניצחון, ניצב לצידו של המצביא המנצח על המרכבה עבד אשר החזיק כתר זהב מעל ראשו ולוחש לו "זכור את המוות" ("ממנטו מורי"), כלומר "זכור כי אתה בן־תמותה") או בנוסח אחר בעל אותה משמעות, "כך חולפת תהילת עולם".

### הכתרת אפיפיור

בעבר, בעת טקס כניסה לתפקיד של אפיפיור חדש, החזיק נזיר פיסת פשתן בוערת לרגליו של האפיפיור והכריז בפניו: "Sancte Pater, sic transit gloria mundi" ("אבי הקדוש, כך חולפת לה תהילת עולם"). תהליך זה חזר על עצמו שלוש פעמים במהלך הטקס.

האזכורים הראשונים של הפולחן הזה בוותיקן מגיעים עד למאה ה-13 בכתבים של אִיתְיֵן הדומיניקני מבורבון. הכהן וההיסטוריון הוולשי אדם איש אוּסק מדבר על כך אף הוא בטקס ההכתרה של האפיפיור אינוקנטיוס השביעי בשנת 1404. הפולחן פסק בזמן יוחנן פאולוס הראשון, שוויתר על הזכות לתספורת ולהכתרה.

הפולחן שאב השראה מהביזנטים שהיו מביאים לקיסר עצמות ואפר אדם, ומטרתו הייתה להזכיר לסמכות הנוצרית הגדולה, קרי האפיפיור, שגם הוא אינו אלא אדם, ולנוכח עובדה זו, חייב הוא להישמר מיוהרה וגאווה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Sic transit gloria mundi** בוויקישיתוף
 Sic transit gloria mundi, סרטון באתר יוטיוב: אחת ההכרזות מתוך הכתרת יוחנן העשרים ושלושה
**שאילתא** היא סוג של דרשה שהייתה קיימת בזמן התלמוד ולאחריו בתקופת הסבוראים והגאונים. שאילתא אחת מצוטטת בתלמוד הבבלי, אך הסוגה ידועה בעיקר מתוך ספר השאילתות שחיבר רב אחא משבחא בראשית תקופת הגאונים, והוא אוסף של דרשות כאלה, המסודרות על פי סדר פרשות השבוע. השאילתא דומה עקרונית באופייה לסוג מדרש אחר, הילמדנו, שגם הוא פותח בשאלת התלמידים.

השאילתא במקורה
--------------

השאילתא המקורית, כמשתקף בדרשה המצוטטת בתלמוד הבבלי (תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ל' - שאילתא של ר' תנחום דמן נָוֵי, מקום בעבר הירדן), מחולקת לשלושה חלקים:

* שאלה הלכתית ששואל אחד מהקהל את הדרשן;
* דברי אגדה שבהם פותח הדרשן, שלכאורה אינם מעניין השאלה כלל;
* תשובת הדרשן לשאלה ההלכתית, הפותחת במילים "ולעניין שאילה דשאילנא קדמיכון" (=ולעניין השאלה שנשאלתי לפניכם).

בצורה כזו של דרשה הדרשן בונה את המתח על ידי הארכה בדברי אגדה המושכים את הלב, ותוך כדי כך מנסה להנחיל ערכים עקרוניים, בדרך למענה על השאלה ההלכתית הפשוטה.

השאילתא המאוחרת
---------------

בתקופה המאוחרת יותר, כמשתקף מספר השאילתות, נוצרו שני שינויים עיקריים: לשלושת החלקים נוסף עוד חלק, בראש הדברים, והוא **פתיחה**, בנוסח "דמחייבין דבית ישראל" או "דאסיר להון לבית ישראל" (=שמחויבים בני ישראל, או שאסור להם לבני ישראל), על מצווה מסוימת שהיא הרקע לשאלה. שינוי עקרוני נוסף הוא שהשאלה הפסיקה ככל הנראה להיות ספונטנית, אלא הדרשן עצמו הוא ששאל את השאלה והוא שהשיב עליה. כן עולה מספר השאילתות כי גם בחלקים האחרים של השאילתא התקבעו מטבעות נוסח:

* הפתיחה לשאלה: "ברם צריך" וכו';
* הפתיחה לדברי האגדה: "בריך רחמנא" וכו' - דברי שבח לקב"ה.
* הפתיחה לתשובה (נמצאת כבר בתלמוד הבבלי): "ולעניין שאילתא דשאילנא קדמיכון".

השאלות שבספר השאילתות הן לרוב שאלות שהתשובה ההלכתית אליהן ידועה ליודעי ספר, ואין בה חידוש הלכתי; עד כדי כך שלעיתים מביא המחבר הצעה לנוסח אחר של שאילתא, שבה השאלה והתשובה מתחלפים ביניהן, ומה שמובא כהנחה פשוטה בנוסח אחד מובא כתשובה לשאלה בנוסח השני. בנוסחי השאילתות שלפנינו גם חסר בדרך כלל החלק האגדי, אשר מעתיקי כתבי היד של הספר לא מצאו בו עניין רב.

ראו גם
------

* שאילתות דרב אחא

לקריאה נוספת
------------

* ירחמיאל ברודי, **לתולדות נוסח השאילתות**, ניו יורק תשנ"ב
* ירחמיאל ברודי, **צוהר לספרות הגאונים**, תל אביב 1998
* Robert Brody, *The Geonim of Babylonia and the Shaping of Medieval Jewish Culture*, New Haven & London, 1998
* שבת דף ל ע"א, בגמרא בר-פפא
**עלמה גַנִּיהַר** (נולדה ב-24 בדצמבר 1964) היא סופרת, תסריטאית, מחזאית ופעילת חברתית ישראלית.

ביוגרפיה
--------

עלמה גניהר נולדה ברמת השרון, בשנת 1988 סיימה תואר ראשון בהיסטוריה כללית ופילוסופיה יהודית, והמשיכה ללימודי תואר שני במדע הדתות באוניברסיטת תל אביב.

במקביל ללימודיה רכזה את נוער רצ והעבירה סדנאות בנושאי זכויות אדם לאסירים כחלק מהתנדבותה באגודה לזכויות האזרח, וכן הייתה אחראית על נושאי הדוברות והחינוך במרכזי הסיוע לנפגעי תקיפה מינית.

עם תסריטיה: "מלח הארץ" (1998), "ראס פינה", "חלום אחר" בבימוי אבי כהן (2001), "פיתוי" (2002) תסריט על-פי ספרו של רם אורן ובבימוי ערן ריקליס, "קמטים חדשים" (2004), "שלוש אמהות" (2006) בבימוי דינה צבי ריקליס שהיה מועמד לחמישה פרסי אופיר ביניהם פרס התסריט הטוב ביותר, ״המכשפה מרחוב מלצ'ט" תסריט על-פי ספרו של גדי טאוב, בבימוי דינה צבי ריקליס, "משכב לידה" (2005) רעיון ותסריט לסרט דוקומנטרי המתרחש במחלקת לידה בבית חולים ליולדות "מר ומתוק" (2006) "ברקיע החמישי" (2012) בימוי דינה צבי ריקליס ו"אשת השגריר״ (2017) תסריט לסרט קצר על פי סיפור קצר באותו השם שכתבה. הסרט זכה בציון לשבח בתחרות קצרים בפסטיבל חיפה.

עם מחזותיה : "הבית" (פסטיבל פותחים מסך בתיאטרון בית ליסין 2003), "השבויות" (פותחים מסך בית ליסין, 2001 וסמינר הקיבוצים 2005) עבורו זכתה בפרס השופטים ובמענק קרן רבינוביץ' לאמנויות, "המערב הפרוע" (התיאטרון הערבי-עברי ביפו 2008) עבור כתיבת המחזה זכתה בפרס קיפוד הזהב, "הטווס מסילואן" (2012). שבמרכזו סכסוך בין מתנחלים לתושבים מקומיים. ההצגה עלתה באוקטובר 2012 בפסטיבל עכו על ידי קבוצת שחקנים יהודים וערבים, בבימויים של סיני פתר וחן אלון, הוזמנה לפסטיבלים בחו״ל וזכתה בפרסים רבים. באוקטובר 2019 עלתה בפסטיבל עכו הצגת ההמשך ״סילואן בין הזמנים״ - דיסטופיה פוליטית.

גניהר פרסמה שלושה ספרים פרי עטה, בשנת 2005 כתבה את הרומן "מעטפות" שיצא בהוצאת גוונים, ובשנת 2012 את ספרה "ג'י-פי-אס" המכיל עשרה סיפורים בהוצאת עם עובד עבורו זכתה בפרס טובה ויצחק וינר לעידוד יצירה ספרותית מקורית. במאי 2021 ראה לאור ספרה "נקמת הקנרית״ רומן מתח, בהוצאת כנרת זמורה ביתן. 

כמו כן פרסמה סיפורים קצרים בכתבי עת: הצריף, גרנטה, פרויקט הסיפור הקצר.

גניהר מתגוררת ביפו ופעילה פוליטית וחברתית.

קישורים חיצוניים
----------------

* עלמה גניהר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* עלמה גניהר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* עלמה גניהר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* עלמה גניהר, באתר AllMovie (באנגלית)
* עלמה גניהר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* עלמה גניהר, דף שער בספרייה הלאומית
* עלמה גניהר, בלקסיקון הספרות העברית החדשה
* עלמה גניהר, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"
* רשימת הפרסומים של עלמה גניהר, בקטלוג הספרייה הלאומית
* עלמה גניהר, באתר הוצאת עם עובד
* עלמה גניהר, באיגוד התסריטאים בישראל
* סרטונים עלמה גניהר, במיזם "סופרים קוראים" של מרכז הספר והספריות בישראל
* יובל פלוטקין, עלמה גניהר: "כתיבה היא הדבר הכי בודד שיש. נשאר לך רק האגו", באתר ynet, 7 ביולי 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  מיה סלע, העלמה והפליטים, באתר הארץ, 22 ביוני 2012

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007300389205171
* ISNI: 0000 0003 7950 8124
* LCCN: no2006048767
* VIAF: 258331677
* WorldCat: lccn-no2006048767

 |