recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**יעקב חיים לניאדו** (17 בנובמבר 1930 – 6 במרץ 2019) היה איש ההגנה, סגן-אלוף בצה"ל, תת ניצב במשטרת ישראל ממייסדי משמר הגבול ואגף המבצעים של המשטרה, איש המוסד, מושל רפיח וראש עיריית עזה, ומפקד המשמר האזרחי.

ביוגרפיה
--------

נולד בירושלים ב-17 בנובמבר 1930 (כ"ו בחשוון ה'תרצ"א) למזל ולרב דוד ציון לניאדו. בילדותו למד בתלמוד תורה, שהתנהל בשיטות לימוד מודרניות, ומשם המשיך לישיבת פורת יוסף.

בנערותו הצטרף לפלג של "ההגנה" בתנועת הנוער "ברית החשמונאים", ששימשה כמאגר כוח אדם מבצעי לפעולות של המחתרות העבריות בארץ ישראל.

בשנת 1947 במלחמת העצמאות נשלח להילחם בקרב על גוש עציון, בפלוגת החי"ש של גדוד מכמש. בקרב האחרון על הגוש ב-14 במאי 1948, ניצל לניאדו ממוות, כשהחליט יחד עם חברו לחבור לשיירת פצועים שיצאה מכפר עציון למשואות יצחק. הלוחמים שנותרו בכפר עציון נורו למוות בידי הכוחות הערביים שהגיעו מאוחר יותר למקום. בשעות הערב של אותו היום נלקח כשבוי בידי הלגיון הירדני לעבר חברון, שם שהה בשבי במתחם משטרת חברון במשך שלושה שבועות. מחברון הועבר למחנה השבויים אום אל ג׳מאל שבעבר הירדן, שם הצטרף אל השבויים מהעיר העתיקה ששהו במחנה. עם שחרורו מהשבי, חזר לביתו לאחר תקופה ארוכה ביותר שלא ראה את הוריו.

בשנת 1952 התגייס למשטרת ישראל, ואט אט התקדם בסולם התפקידים לדרגת קצין, ונמנה עם מייסדי משמר הגבול. בשנות ה-60 החל לשרת במוסד, וביצע מטעמו משימות שונות מסביב לעולם. בשנת 1966 נשלח לאתיופיה, כדי לייעץ בנושאי טכניקות לחימה ללוחמי הקומנדו של הקיסר היילה סלאסי. לקראת סיום תקופת פעילותו באתיופיה לאחר שלוש שנים, הוזמן אל הקיסר לשם קבלת מדליה.

עם חזרתו לישראל, מונה לניאדו לשמש כמושל הצבאי של רפיח שברצועת עזה, בשל ידיעותיו בשפה הערבית ובקיאותו בתרבות הערבית. כסגן-אלוף בצה"ל, מונה לשמש כנציג הצבא במפקדה הרשמית המשותפת, שכללה שלושה קולונלים - לניאדו, ועוד שני קולונלים מטעם האו"ם ומצרים. בתקופה זו התיידד עם קצינים מצרים.

לאחר שיצא לפנסיה העלה על הכתב את סיפור חייו בספר בשם "בשירות העם והמולדת", שזיכה אותו בפרס מפעל חיים לספרות צבאית חדשה של אוניברסיטת אריאל מטעם האחים מולדובן.

לניאדו היה נשוי לחביבה, ולזוג נולדו ארבעה ילדים. בשנותיו האחרונות התגורר בכפר אדומים.

הלך לעולמו ב-6 במרץ 2019.

קישורים חיצוניים
----------------

* ״בשירות העם והמולדת״, אתר האינטרנט אודות הספר
* מלחמות ושלום, עיתון ארץ בנימין, מאי 2014, באתר מטה בנימין
* יעקב אמסלם, מספסלי הישיבה לשורות המוסד • אגדה מהלכת, באתר כל הזמן, 21 ביוני 2016
* שמעון כהן, הנער החרדי שלחם בכל המלחמות וגויס למוסד, באתר ערוץ 7, 22 בינואר 2014
* עפרה לקס, הערבים אותם ערבים, אבל אריק לא אותו אריק, באתר ערוץ 7, 22 באפריל 2004,
* מנחם כהן, לוחם, איש המוסד וראש עיריית עזה, באתר חב"ד
* סא"ל במיל' יעקב לניאדו- על ספרו - סיפורו של בחור ישיבה, סרטון באתר יוטיוב
* יעקב לניאדו בכנס מחקרי חברון תשע"ו, סרטון באתר יוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007291092305171
* ISNI: 0000 0003 7972 5620
* VIAF: 258596367
* WorldCat: viaf-258596367

 |
**מאתיי פאוול היידוקו** (ברומנית: **Matei Pavel Haiducu**‏; 18 במאי 1948 - 5 באוגוסט 1998) היה מרגל רומני בצרפת, שפעל כסוכן כפול, דמות מרכזית ב"פרשת טנאסה".

ביוגרפיה
--------

מאתיי היידוקו נולד בבוקרשט, רומניה, כבנו של היהודי לודוביק הירש, ששינה את שם משפחתו ל"היידוקו" ושל פלוריקה היידוקו מבית מולדובאנו.

משנת 1975 שהה בצרפת כסוכן חשאי, בכיסוי של פליט פוליטי, כשתפקידו לעסוק בריגול תעשייתי, בעיקר בתחום הגרעיני. כמרגל פעל היידוקו בשליחות Direcția Informații Externe של הסקוריטטה. הממונה על היידוקו, הגנרל הרומני ניקולאה פלשיצה, הורה לו ב-13 בינואר 1981 לרצוח שני רומנים, שקיבלו מקלט בצרפת, וירג'יל טנאסה ופאול גומה. היידוקו, שלא היה מוכן לעסוק ברצח, הסגיר עצמו לשירותים החשאיים של צרפת ובהדרכתם הפך לסוכן כפול שביים ניסיון לרצח כושל נגד גומה וחטיפה מדומה של טנאסה.

ב-18 במאי 1982 התפרסם בפריז ניסיון הרעלה של פאול גומה וב-20 במאי, באחד מרחובות פריז, נעלם וירג'יל טנאסה. התקשורת הצרפתית עסקה בכך באינטנסיביות והנשיא הצרפתי, פרנסואה מיטרן הצביע לכיוון רומניה. ב-19 ביוני שב היידוקו לרומניה וצ'אושסקו העניק לו עיטור צבאי. הוא קיבל רשות להעביר את משפחתו לצרפת ונחפז לעשות זאת.

התקשורת הצרפתית המשיכה לעסוק באינטנסיביות בפרשה וב-31 באוגוסט, העיתונאי הצרפתי ברנאר פולה (Bernard Poulet) פרסם חשיפה של הפרשה ובה גילה לציבור שטנאסה חי, לא נחטף ונמצא תחת שמירת הגנה. השלטונות הצרפתיים נאלצו לספר את האמת ושלושת גיבורי הפרשה, טנאסה, גומה והיידוקו הופיעו במסיבת עיתונאים וסיפרו את גרסתם.

ברומניה הועמד היידוקו למשפט בהיעדרו ונידון לעונש מוות והחרמת כל רכושו. היידוקו אימץ לעצמו את השם Mathieu Forestier, הוא התחתן עם צרפתייה ולשניים נולדו שני ילדים.

ב-1984 פרסם בצרפת ספר בשם J'ai Refusé De Tuer (סירבתי לרצוח). ב-2012 התפרסם ברומניה הספר A patra ipoteză מאת ליביו טופאן (Liviu Tofan), שמנסה לעשות סדר בהנחות ובהסברים בפרשה.

היידוקו מת ב-1998 משחמת הכבד.

קישורים חיצוניים
----------------

* Matei Haiducu באתר Geni (באנגלית)
* פרשת טנאסה בפריז ובבוקרשט (ברומנית)
* Ceauşescu‑Mitterrand, război cu spioni (ברומנית)
* POKER CU SECURITATEA LA PARIS (ברומנית)
* Virgil Tanase: disident, vanat de Securitate si fost informator (ברומנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 2552 9446
* LCCN: n84186485
* VIAF: 67876562
* WorldCat: lccn-n84186485

 |
**תולעת אוזניים** (גם: **דימויי מוזיקה בלתי רצוניים** או **תסמונת השיר התקוע**) היא תופעה נוירולוגית שמתאפיינת בחזרה טורדנית ובלתי רצונית בראש על קטעי מוזיקה.

מחקרים מצאו ש-98% מבני האדם חוו את התופעה, למעלה מ-90% חווים אותה לפחות פעם בשבוע וכ-25% חווים אותה כמה פעמים ביום. בדרך כלל מדובר במנגינה קליטה בעלת חזרתיות רבה.

המדע עדיין לא הסביר באופן מלא את התופעה, אך ישנם כמה הסברים חלקיים. אחד ההסברים הנפוצים הוא שהתופעה נובעת מהדרך שבה בני אדם קולטים מוזיקה ואוגרים אותה. כשבני אדם מקשיבים למוזיקה הם משתמשים בזיכרון מתמשך – לא זוכרים תווים בודדים אלא מכלול שלם של רגעי מוזיקה, שיוצרים ביחד זיכרון מוזיקלי. כלומר, הקטע שחוזר על עצמו נחשב כזיכרון אחד שלם שאי אפשר לפרק לחלקים קטנים יותר, וכך חוזר על עצמו בלולאה אינסופית.

התופעה נחשבת ללא מזיקה ולעיתים אף מהנה. 75% מהנסקרים דיווחו שלעיתים הם נהנים מהחוויה. עם זאת, 'שירים תקועים' עלולים להופיע גם בשל הפרעה טורדנית-כפייתית, תסמונות פסיכוטיות, מיגרנה, צורות יוצאות דופן של אפילפסיה או מצב המכונה palinacousis - כאשר אדם ממשיך לשמוע צליל זמן רב לאחר שנעלם. תולעי אוזניים שמתמשכות לאורך זמן רב עלולות להיגרם על ידי מחלות שונות, כגון שבץ מוחי או גרורות בסרטן המוח.

ראו גם
------

* אשליה שמיעתית
* תסמונת האוזן המוזיקלית
* טנטון

קישורים חיצוניים
----------------

* איתן אוקסנברג, הפזמון שאינו מרפה ו"תולעי האוזניים", במדור "מאגר המדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 28 באוגוסט 2015

הערות שוליים
------------

1. ↑  נתקע לכם שיר בראש? כך תמחקו אותו בשניה, באתר וואלה!‏, 13 במאי 2021
2. 1 2  שיר נתקע לכם בראש? כנראה שיש לכם תולעת אוזניים, באתר ‏מאקו‏‏, ‏15 ביולי 2021‏

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
הרב **אשר אנשיל כץ** הוא רבה של קהילת וויען בברוקלין וראש הישיבה של הקהילה.

ביוגרפיה
--------

נולד לרב יהושע כץ, רבה של סומבטהלי, ולחנה בת הרב חיים יהודה דייטש. נקרא על שם סבו הרב אשר אנשיל כץ רבה של סארדעהאלי. לאחר נישואיו מונה על ידי אביו לראש המתיבתא בישיבת סומבטהלי. לאחר פטירת אביו מילא את מקומו ברבנות בית הכנסת סומבטהלי בבורו פארק. לאחר פטירת הרב עזריאל יהודה ליבוביץ, רבה של קהילת וויען, נקרא למלא את מקומו. הוא עשה מהפך בקהילה, ושינה את דרכה מקהילה בנוסח אשכנז לקהילה חסידית. בשנת תשס"ח הוא שינה את נוסח התפילה מאשכנז לספרד, והחל לערוך טישים ולנהוג בגינוני אדמו"רות. חלק מהדור המבוגר בקהילה התנגד לשינויים אלו, אך מרבית הדור הצעיר עמד לצידו. נחשב לפוסק נייטרלי ומקובל בקרב הרבה חוגים[דרוש מקור].

ספריו
-----

* "שמן ראש" על התורה ומועדי השנה
* "נחל הברית" על הלכות מילה
* "אוצר השבת" על הלכות שבת

משפחתו
------

הרב אשר אנשיל נשוי לפערל, בת הרב משה מרדכי פולאק שכיהן בתפקיד אב"ד קהילת וואדקערט. ילדיהם הם:

* גיטל, אשת הרב אהרן ישעיה, ראש כולל עדת יראים ובנו של הרב משה סג"ל רוזנר, רב קהילת פאפה במונסי.
* הרב יואל משה מרדכי, נשוי למחלה בת הרב מנדל הגר האדמו"ר ממרכז חסידי ויז'ניץ. מכהן כרב הקהילה בוויליאמסבורג.

קישורים חיצוניים
----------------

* אשר אנשיל בן יהושע כץ, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007297533205171
* LCCN: n79081226
* VIAF: 65283641
* WorldCat (עם VIAF): 65283641

 |
קפה אנגלז, 1910
**קפה אנגלז** (בצרפתית: **Café Anglais**) הייתה מסעדה צרפתית מפורסמת ששכנה בפינת בולוואר דז איטאליין ורי דה מאריבו בפריז, צרפת.

היסטוריה
--------

הבניין העומד כיום במקומו של קפה אנגלז, 2009
המסעדה נוסדה ב-1802, ולקחה את שמה מחוזה אמיין, הסכם השלום שנחתם בין בריטניה לצרפת באותה שנה. בהתחלה הלקוחות היו עגלונים ומשרתים, אולם אחר-כך פקדו אותה שחקנים ולקוחות מהאופרה הפריזאית הסמוכה. ב-1822, הבעלים החדש, פול שבריי (Paul Chevreuil), הפך אותה למסעדה אופנתית שהתפרסמה בבשר הצלוי שלה. לאחר הגעתו של השף אדולפה דוגלרה, רכש לעצמו קפה אנגלז שם של מוסד גסטרונומי מהשורה הראשונה. אז פקדו אותו העשירים והאצילים של פריז. פנים המסעדה עוצב באלגנטיות ברהיטי מהגוני ועץ אגוז ומראות מצופות זהב. הבניין הכיל 22 חדרים פרטיים וטרקלינים. הידוע שבהם היה Le Grand 16.‏

המתכונים שדוגלרה יצר כוללים את "מרק ג'רמיני", המוקדש למנהל הבנק של צרפת, קומטה דה ג'רמיני. דוגלרה גם יצר את "פום אנה" שנקרא לכבודה של הקורטיזנה אנה דמיינס או של אנה דסילונז, שנחשבו לנשים היפות בעיר באותה עת. הוא גם הכין את התפריט שנקרא "ארוחת שלושת הקיסרים" לכבודם של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, וילהלם הראשון, קיסר גרמניה ונפוליאון השלישי עבור התערוכה העולמית של פריז (1867).

המסעדה נסגרה ב-1913. המרתף ופאנלי העץ של החדר הגדול נרכשו בידי אנדרה טראי, הבעלים של מסעדת "לה טור דארז'אן", שנישא לבתו של הבעלים האחרון של קפה אנגלז.
במקומה נבנה בניין בסגנון אר נובו. המסעדה מוזכרת בספר "בעקבות הזמן האבוד" של מרסל פרוסט (לקראת התחלת הכרך השני, "Within a Budding Grove"), וגם בסרט החגיגה של באבט
הגיבורה באבט אומרת שהיא הייתה השפית הראשית ב"קפה אנגלז" לפני שברחה לדנמרק.

לפני המהפכה היה קיים "קפה אנגלז" נוסף בפריז ב-Quat Conti, בו נהגו להיפגש על-מנת לקרוא עיתונים אנגלים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קפה אנגלה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Algernon Bastard, The Gourmet's Guide to Europe, Echo Library (July 10, 2007) p2-4
2. ↑  "ארוחת שלושת הקיסרים"
3. ↑  "קפה היסטורי: קפה אנגלז", paris-bistro.com
**קפאן אן** (במקדונית: **Капан ан**; באלבנית: **Kapan hani**) הוא חאן ששימש כפונדק שנמצא בבזאר הישן, סקופיה, מקדוניה הצפונית. הוא נבנה בהוראת הגנרל הבוסני-עות'מאני איסאה-באג אישאקוביץ' (אנ') במחצית השנייה של המאה ה-15, ושימש כפונדק עד למלחמת העולם השנייה. לאחר השיפוץ ב-1974, הוא משמש כבניין עסקים וקייטרינג.

היסטוריה
--------

בתוך קפאן אן
קפאן אן נבנה במחצית השנייה של המאה ה-15, בהוראת הגנרל הבוסני-עות'מאני, איסה-בג איסקוביץ' (אנ'). המבנה מוזכר לראשונה בשם הוקף של מסגד יאיה-פאשינה (מק') ב-1506. לאורך ההיסטוריה, המבנה מילא תפקיד מרכזי בהתפתחות הכלכלה באזור, שכן המבנה היה מקום בו בילו מטיילים מסחריים ממקומות רחוקים רבים. הפונדק נהרס על ידי רעידת האדמה (אנ') ב-1555, ולאחר מכן בשרפה הגדולה (אנ') של 1689, שלאחריה המבנה שוחזר בצורה הרבה יותר פשוטה, עם מבנה עץ, וממראהו המקורי נשמרו רק חלקיו התחתונים. הפונדק עבד עד לתחילת מלחמת העולם השנייה. הבניין כמעט נהרס לחלוטין ברעידת האדמה ב-1963 ושוחזר בין השנים 1971–1973, ולאחר מכן נפתח מחדש ב-1974. כיום יש בו חנויות, טברנות ומשרדים.

ארכיטקטורה
----------

המבנה הוא בניין מלבני ששטחו הוא כ-1,066 מ"ר, הסגור לחלוטין מבחוץ ומכיל בתוכו חצר פנימית מרובעת גדולה. בבניין, ישנם בסך הכל 44 חדרים, ששימשו לאירוח נוסעים וסוחרים עם שיירותיהם. החדרים היו מסודרים בשורה והיו בקומת הקרקע ובקומה הראשונה, מכל ארבעת הצדדים. בקומה העליונה, יש מרפסת עץ מכל ארבעת הצדדים. בבניין, ישנן שתי דלתות עץ מצד הדרומי והצפוני של הפונדק, שמהוות כניסה לפונדק. החלק של הבזאר סביב הפונדק נקרא בזאן קפאן, ומול הפונדק הייתה מזרקה בשם מזרקת קפאן.

ראו גם
------

* הבזאר הישן (סקופיה)
* קורשומלי אן
* סולי אן

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קפאן אן** בוויקישיתוף

* Kaпан Ан – Стара скопска чаршија / XV век, marh.mk

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Лидија Кумбараџи-Богоевиќ: „Османлиски споменици во Скопје", Скопје, 1998.
2. ↑  Ayverdi Ekrem Hakki, Avrupa’da Osmanlx Mimarx Eserleri. Yugoslavya, lll cild, 3. kitab, Istanbul, 1981.
**רבקה (ויסבורד) גולדגרט** (1 באפריל 1903 – 2 בינואר 2002) הייתה כנרת ומורה לכינור ישראלית. תלמידה המפורסם ביותר היה יצחק פרלמן.

ביוגרפיה
--------

רבקה גולדגרט נולדה בקובנה, ליטא. למשפחה מוזיקלית, שהוציאה מקרבה פסנתרנים וכנרים. אחיה, מישה ויסבורד וארמונד ויסבורד היו כנרים.

בילדותה למדה נגינה בכינור בקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג. לאחר מלחמת העולם הראשונה עברה משפחתה לחרבין שבסין, משם עלתה בשנת 1925 לארץ ישראל עם בעלה, מנדל מנחם גולגרט, שהיה תעשיין. הם קבעו את מושבם בתל אביב ורבקה התקבלה לעבודה כמורה לכינור בקונסרבטוריון שולמית.

בהמשך עברה המשפחה לרמת השרון, ושם המשיכה בהוראת כינור ופסנתר. בשנת 1946 עברו לחולון בעקבות מינויו של גולדגרט למנהל בבית החרושת לודז'יה, וכעבור שנים אחדות פנתה אליה משפחתו של יצחק פרלמן בבקשה ללמדו נגינה בכינור. פרלמן, שהיה אז בן שש, נפגע שנתיים קודם לכן במחלת הפוליו, שפגעה ברגליו ובידיו. גולדגרט לימדה אותו במשך שמונה שנים, שבסיומן גילה אותו אד סאליבן ובהמלצתו, התקבל ללימודים בבית הספר ג'וליארד, ניו יורק.

בשנת 1998 קיבלה את אות יקירת העיר חולון.

רבקה גולדגרט נפטרה בשנת 2002.

קישורים חיצוניים
----------------

* יקירי העיר חולון לשנת 1992 - רבקה גולדגרט

הערות שוליים
------------

1. ↑  עיריית חולון - יקירי העיר - גולדגרט רבקה ז"ל
**נהר הארדי** (בספרדית: **Río Hardy**) הוא נהר באורך 26 קילומטרים במקסיקו שבו זורמים עודפים ממי ההשקיה של עמק מקסיקלי לתוך נהר הקולורדו. משערים כי הנהר עובר בערוץ קדום של נהר הקולורדו.

בשנת 1825 סייר במקום חוקר הארצות האנגלי ויליאם הארדי (Robert William Hale Hardy), שחקר את הדלתה של הקולורדו, הוא ציין שנתיבו של הערוץ הראשי של הקולורדו הוא במקום בו זורם כיום הנהר הארדי. את מסעותיו סיכם בספר "מסעות בתוך מקסיקו" (Travels in the interior of Mexico). מאוחר יותר, בשנות ה-80 של המאה ה-19, ציינו רבי חובלים אחרים שהערוץ הראשי של הקולורדו נע מזרחה, והערוץ הישן כונה הקולורדו של הארדי, מכאן מקור שם הנהר.

בזמנים קדומים יותר זרם הקולורדו מדי פעם צפונה אל שקע סלטון, תוך יצירת ימה גדולה המכונה ימת קאווייה. בסופו של דבר התמלאה ימת קאווייה לגובה של כ-12 מטרים מעל פני הים, ובנקודה זו עלו מי הימה מעל לגדותיה סמוך להר הגעש הכבוי סרו פרייטו (Cerro Prieto) וזרמו דרומה למפרץ קליפורניה. באותה תקופה שימש ריו הארדי כערוץ שקלט את העודפים מהימה.

אדמות לאורך ריו הארדי הן בבעלות פרטית של כארבעה או חמישה אנשים, ולמעלה מ-95 אחוז מנכסי קו החוף מושכרים על ידי אזרחים אמריקנים בעיקר מקליפורניה ואריזונה. אחד מהנכסים הוותיקים ביותר בריו הארדי הוא קמפו מוסקדה המנוהל על ידי משפחת מוסקדה שהגיעה לריו הארדי בשנת 1959. המחנה צמח ממסעדה קטנה בלבד למחנה גדול ומלא פעילויות, המציע למעלה מ -20 מיילים של ניווטי נהר, מקומות קמפינג, סירות פדלים וקייקים הניתנים להשכרה, מגרשים בחוף הנהר, רמפות סירות, מרכז כנסים ובקתות להשכרה. 

חברה אחרת בשם Rancho Baja Cucapah מציעה טיולי נהר של ריו הארדי, השכרת בקתות וסיורים קבוצתי בדלתת הנהר.

בעלי חיים
---------

הנהר הארדי משמש בית גידול למגוון בעלי חיים, כולל גמבוזיה מצויה ומולי מפרש.

הביצות שיוצר ההארדי הם אתר קינון למין הלבנית *Egretta thula*. הביצות ובית הגידול של העופות הם חלק משמורת ביוספרה מקסיקנית מוגנת הקרויה "שמורת ביוספרה של מפרץ קליפורניה העליון והדלתה של הנהר קולורדו" (Reserva de la Biosfera del Alto Golfo de California y Delta del Rio Colorado ).

איכות המים
----------

ההארדי מנקז מים עודפים מחקלאות ועקב כך נעשה מזוהם בקוטלי מזיקים ובדשנים מעמק מקסיקלי. איכות המים בהארדי מנוטרת במקסיקלי על ידי "מרכז המחקר למזון ופיתוח" (*Centro de Investigacion en Alimentacion y Desarrollo A.C.*) על מנת למדוד את ההשפעה של מי הקולחין ממתקן טיהור השפכים לאס ארניטאס (Las Arenitas).

ארגונים אקולוגיים כולל פרונאטורה נורוסטה במקסיקו ומכון סונורן של ארצות הברית עובדים גם הם בשיתוף פעולה בשנים האחרונות כדי לשמור על הסביבה של ריו הרדי.

איכות המים נמדדת מדי חודש באמצעות דוחות שפורסמו, והדוחות תואמים את מדידות האיכות הלאומיות.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Travels in the interior of Mexico
2. ↑  Contaminants in Potential Prey of the Yuma Clapper Rail: Arizona and California, USA, and Sonora and Baja, Mexico, 1998-1999
3. ↑  Deciding About the Colorado River Delta
4. ↑  GNEB 15th Report: The Environmental, Economic and Health Status of Water Resources in the U.S.-Mexico Border Region
5. ↑  CHELCEY ADAMI, ivpressonline.com, Rio Hardy 'hidden treasure' for some, ‏11-6-2013
***Cronartium ribicola*** (שלפוחית החלודה של האורן הלבן) הוא מין של פטריית חלודה ממשפחת Cronartiaceae.

מאפיינים
--------

הפטרייה היא טפיל המנצל שני פונדקאים שונים (אורן לבן ודומדמניתיים), ותהליך ההנבגה שלו מחולק לחמישה שלבים. הפטרייה נמצאת באופן טבעי באירופה ובאסיה, היכן שהאורנים הלבנים (אורן מקדוני, אורן שווייצרי ואורן כחול) נהנים מהעמידות הגבוהה ביותר כנגד מחלות.

הפטרייה הובאה לצפון אמריקה בטעות ב-1909, והיא נחשבת למין פולש הגורם לנזקים נרחבים לעצי האורן האמריקניים, שאינם בעלי יכולת עמידות כנגדה. שיעור התמותה הגבוה ביותר הוא בקרב אוכלוסיות אורן לבן מערבי (*Pinus monticola*), אורן הסוכר, אורן גמיש ואורן לבן-קליפה. הרשויות האמריקניות עושות מאמצים על מנת לברור ולהרבות את הפרטים העמידים של המינים הללו; המחקר מרוכז על ידי מרכז המשאבים הגנטיים דורנה של שירות היערות של ארצות הברית, הנמצא באורגון.

ניתן להגביל במידה מסוימת את תפוצת הפטרייה. אם מוצאים שלפוחיות של הפטרייה על ענפים שגובהם מעל 10 עד 15 ס"מ מהגזע, יש לגזום אותם באופן מיידי, ובכך תיעצר התפשטות המחלה לשאר העץ. במקרה שגזע העץ עצמו נדבק לא ניתן להגביל את עוצמת המחלה, והעץ ימות לאחר שהפטרייה תקיף אותו לחלוטין. ההדבקה מתרחשת לרוב בענפים הנמוכים הקרובים לקרקע של עצים צעירים, כך שלגיזום הענפים הנמוכים יש השלכות חיוביות נוספות כגון שיפור איכות העץ והפחתת הסבירות להדבקה חוזרת מהפטרייה. צורה נוספת של הגבלה שיושמה בכמה אזורים היא הסרה מתמדת של צמחי הדומדמניתיים הגדלים ליד עצי האורן הלבן. כיוון שמסלול ההדבקה הוא דמדמניים-אורן-דמדמניים, הפטרייה לא יכולה להתקיים ללא אחד מהפונדקאים שלה. אולם, התברר כי למעשה הסרת הדומדמניתיים לא מסייעת לשיפור המצב, כיוון שהם גדלים בקלות מחתיכות שורש שנותרו בקרקע, והזרעים מופצים למרחק רב על ידי עופות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Cronartium ribicola** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* מידע על הפטריה באתר העוסק בפתולוגיה של יערות
* קרן אורן הסוכר
* קרן המערכת האקולוגית אורן וייטבארק

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007532736205171

 |
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה עם הערך "מארק ובר".

**מארק וובר** (בגרמנית: **Marek Weber**; לבוב, האימפריה האוסטרו הונגרית (בתחומי אוקראינה של ימינו), 24 באוקטובר 1888 – שיקגו, ארצות הברית, 9 בפברואר 1964) היה כנר ומנהל מוזיקלי של להקות ממוצא יהודי.

ביוגרפיה
--------

מארק וובר נולד בלבוב, אז חלק של האימפריה האוסטרו-הונגרית. בשנת 1906 עבר לברלין ולמד בקונסרבטוריון שטרן. כבר בגיל 20 הוא הקים תזמורת והחל משנת 1914 היה מנהל תזמורת של מלון אדלון בברלין. במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 ביצעה התזמורת של וובר הקלטות רבות שזכו לפופולריות רבה. באותה השנים התרכזו ההקלטות התרכזו בוואלס ריקודי עם. עם הזמן, בלחץ הקהל, נכנס וובר לתחום הג'אז. הוא התחיל להעסיק מוזיקאים גרמנים מובילים בתחום והזמין את הנס מוסל מהולנד.

בהיותו יהודי הפך וובר מטרה להתנכלויות הנאצים. כבר בסוף 1932 עזב את גרמניה ודרך לונדון הגיע לארצות הברית. בארצות הברית המשיך בקריירה המוזיקלית וזכה להצלחה.

לאחר מלחמת העולם השנייה עזב וובר את התחום והתיישב בחווה שרכש. הוא נפטר בשיקגו בשנת 1964. אלמנתו הקימה מלגה ללימוד כינור על שמו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מארק וובר** בוויקישיתוף

* מארק וובר, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* מארק וובר, באתר Discogs (באנגלית)
* ביוגרפיה והקלטות של וובר

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX961352
* BnF: cb14004925h (data)
* GND: 1052923755
* ISNI: 0000 0000 5954 2630
* LCCN: n80163850
* MusicBrainz: 7591640c-968e-42bf-9e4e-6cbce12352e6
* NLP: A24899276
* SUDOC: 156251590
* VIAF: 40686005
* WorldCat: lccn-n80163850

 |
מסור זווית מסוג "גרונג" של חברת מקיטה
**מסור זווית** (באנגלית: Miter Saw)(מכונה גם: מסור גרונג / מסור פנדל) הוא מסור עגול שולחני המשמש לחיתוך קורות עץ, פלסטיק ולעיתים גם לאלומניום.

מסור זווית מתאפיין בציר המאפשר צידוד ועלרוד של דיסקת החיתוך בזווית של עד 45 מעלות לכל צד. שלא בשעת העבודה המנוע ודיסקת החיתוך מורחקים באמצעות קפיץ ממשטח העבודה. בשעת העבודה מתבצע הניסור על ידי לחיצה כלפי מטה של המסור אל עבר משטח העבודה והחומר המיועד לחיתוך המונח עליו.

סוגי המסור
----------

שני הסוגים העיקריים של מסור זווית הם: 

* מסור גרונג - בו תנועת הלהב היא מעלה-מטה ולצדדים.
* מסור פנדל - בו בנוסף לתנועה של מסור הגרונג ישנה גם אפשרות לתנועה של הלהב קדימה ואחורה.

חלקים עיקריים
-------------

### מנוע

מסור זווית מופעל באמצעות חשמל המפעיל מנוע שמסובב את דיסקת החיתוך במהירות גבוהה. בעבר המנועים הופעלו בעזרת חיבור לחשמל וכיום ישנם מנועים שמופעלים באמצעות סוללה ניידת, מה שהופך את המסור לנייד יותר. 

### דיסקת החיתוך

דיסקת החיתוך משתנה בהתאם לסוג החומר הנחתך, עוביו וצורת הגימור הנדרשת. מסורי זווית מותאמים לעבודה בעץ, פלסטיק ואלומיניום כאשר צפיפות, חידוד ואורך שיני החיתוך של הדיסקה משתנות על פי החומרים השונים. 

דיסקת החיתוך מכוסה בדרך כלל במכסה פלסטיק או מתכת שנועדו להגן מפני פציעות. המגנים בדרך כלל עולים אוטומטית עם הורדת דיסקת החיתוך. 

### מתג הפעלה ומשבת

מתג ההפעלה ממוקם בדרך כלל על ידית האחיזה של הכלי באופן שמאפשר אחיזה מלאה של כף היד ולחיצה במקביל על מתג ההפעלה. במסורים רבים מותקן משבת שנועד למנוע ירידה לא רצויה של המסור לעבר משטח העבודה, לחיצה על המשבת במקביל ללחיצה על מתג ההפעלה מאפשרות את הורדת המסור כלפי מטה וחיתוך החומר הרצוי.

### משטח העבודה

משטח העבודה נמצא בתחתיתו של המסור ועליו מניחים את החומר המיועד לחיתוך. משטח החיתוך חרוץ באמצעיתו כנגד מקום ירידת להב המסור. בהרבה מסורים במשטח החיתוך תהיה כליבה קבועה שנועדה לסיוע בקיבוע העץ בכדי להשיג חיתוך ישר ככל הניתן. 

רוחבו של משטח העבודה משתנה ממסור למסור בהתאם לרוחב החומר הנחתך. בחלק מהמסורים מסומנות שנתות על משטח החיתוך לציון מרחקים וזוויות המסייעים לביצוע העבודה. במסורים מתקדמים יותר ישנה לפעמים קרן לייזר שמוקרנת על המקום בו עתיד להיות החיתוך. 

ישנם מסורים שניתן להטות או לסובב אותם כדי לחתוך בזווית מסוימת (בדרך כלל 45 מעלות).

פציעות
------

פציעות ממסור זווית קורות בעת שאברי גוף נמצאים בסמוך לדיסקת החיתוך, בעיקר בשל אחיזה לא נכונה של החומר המיועד לחיתוך.

פציעות נוספות אפשריות בעקבות שבבים העפים מהחומר הנחתך או במקרה בו דחיסותו של החומר הנחתך וצורת הנחתו על משטח העבודה אינם מתאימים לסוג המסור ובמקרה כזה נוצר לחץ על דיסקת החיתוך - דבר העשוי להביא ל"קפיצה" של המסור או של החומר הנחתך.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מסור זווית** בוויקישיתוף
מסור שרשרת בעל מנוע בנזין
**מסור שרשרת** הוא מסור אשר חותך באמצעות שורה של שיניים מחוברות לשרשרת אשר מסתובבת במהירות. השימושים העיקריים בו הם כריתת עצים וניסורם. לעיתים משתמשים בו לניסור קרח, במטרה ליצור פסלי קרח, כמו גם לניסור בטון.

יש מסורי שרשרת המופעלים על ידי מנוע חשמלי, ויש כאלו המופעלים על ידי מנוע בנזין שתי פעימות או ארבע פעימות.

תחזוקת מסורי שרשרת
------------------

מסורי שרשרת עם מנוע בנזין עושים שימוש ב-2% - 5% מהשמן הדרוש לפעולתם לשימון המנוע, ומסורי שרשרת עם מנוע חשמלי באים משומנים למשך שנים רבות. ישנם גם שמנים נפרדים לשימון השרשרת. יש לשמן השרשרת נטייה להיגמר מהר, מפני שרובו מועף כתוצאה מהכוח הצנטריפוגלי. כדי למנוע זאת, השמן הוא דביק וסמיך במיוחד. אחד מהגורמים הנפוצים ביותר לנזק למסורים הוא חוסר שימון השרשרת, אשר גורם לשחיקתה ולעיתים להתנתקותה מהמסור. שמן מנועים הוא תחליף נפוץ לשמן השרשרת, אך הוא נצרך מהר יותר, מה שמביא ליותר נזקים בטווח הארוך.

בנוסף על כך, כדי לנסר ביעילות צריך לוודא ששיני המסור חדות. שיני המסור מתקהות בדרך כלל במגע עם אדמה, אבנים, עץ ומתכת. נזקי ההתקהות כוללים יותר שבבי עץ, וקושי רב יותר לכרות עצים ולנסרם. כדי להפחית את התקהות שיני המסור ישנן שרשרות בהן השיניים עשויות מטיטניום, שהיא מתכת חזקה במיוחד.

בטיחות בשימוש במסורי שרשרת
--------------------------

למרות אביזרי המגן השונים, עדיין ישנן פציעות רבות, כתוצאה מהכוחות הגדולים הפועלים בעת השימוש, משיני השרשרת המסתובבת במהירות, ומהרעש הרב המופק בעת הפעלתו.

גורם פציעה נפוץ הוא התנתקות השיניים מהשרשרת ונעיצתן בגזע העץ. כתוצאה מכך המסור נהדף לכיוונו של המפעיל. גורם פציעה זה אחראי למקרי מוות רבים מדי שנה.

עוד תקלה נפוצה נוצרת כתוצאה מהתנתקות העץ ונפילתו לפני סיום החיתוך. כתוצאה מכך, כורת העץ יכול להילכד או להיפצע כשהגזע ייפול עליו. גורם פציעה זה יכול גם להרוג אנשים אחרים שנמצאים בסביבה, תוצאה מנפילת הגזע לכיוון לא מתוכנן.

סכנה נוספת היא שבירת השרשרת בזמן פעולה כתוצאה מחוסר תחזוקה או ניסיון לחתוך חומר לא מתאים.

כתוצאה מהסכנות מפעילי מסורי שרשרת נוהגים ללבוש ביגוד המותאם לשימוש עם מסורים מסוג זה. בנוסף על כך, חברות רבות דורשות רישיון שימוש במסורי שרשרת כתנאי להעסקת עובדים המשתמשים במסורים כאלו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מסור שרשרת** בוויקישיתוף

| כלי עבודה |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| אזמל • גרזן • דיסק חיתוך • חוט בנאים • חוט משיכה • טסטר • כליבה‏ (קלמרה) • כף בנאים‏ • לדרמן • מברג • מחרטה • מסור • מסור אנכי • מסור חרב • מסור נימה • מסור עגול • מסור שרשרת • מספריים • מעדר • מפתח ברגים • מפתח צינורות • מפתח שוודי • מקדחה • מקצועה • מרית • משפך • משרט • סולם • מלחציים • סכין • פטיש • פטיש אוויר • פלייר • פלס בנאים • קת • רשת • שטיכמוס |  |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007284795505171
* GND: 4163700-8
* LCCN: sh85022336
* NARA: 10638294
* NDL: 01177337
* NKC: ph371838

 |
**קומפלקס הכלא-תעשייתי** (Prison–industrial complex) או **תעשיית הכליאה** הוא מונח המשמש חוקרים ופעילים כדי לתאר את היחסים בין ממשלה לעסקים השונים הנהנים ממוסדות הכליאה (כגון בתי כלא, מתקני מעצר ובתי חולים פסיכיאטריים). המונח דומה למונח "הקומפלקס הצבאי-תעשייתי" של שנות ה-50.

סך מספר האסירים בארצות הברית לפי שנה
המונח משמש לרוב בהקשר של ארצות הברית בעשורים האחרונים, עקב הרחבה מהירה של אוכלוסיית האסירים בארצות הברית. דבר זה הוביל להשפעה פוליטית ורווחים כלכליים עבור חברות בתי סוהר פרטיות ועסקים אחרים המספקים סחורות ושירותים לסוכנויות בתי הסוהר הממשלתיות.

על פי תפיסה זו, הכליאה מועילה לא רק למערכת המשפט, אלא גם לחברות בנייה, ספקי טכנולוגיות מעקב ותיקונים, חברות המפעילות שירותי מזון לכלא ומתקנים רפואיים, תאגידים שמקבלים כוח אדם זול בכלא, איגודי שוטרים, חברות מבחן פרטיות, עורכי דין וקבוצות הלובי פוליטי המייצגות אותן. המונח מתייחס גם באופן כללי יותר לקבוצות אינטרסים שבאינטראקציות שלהן עם מערכת הכלא, מעדיפות רווח כספי על פני שיקום עבריינים.

תומכי תפיסה זו, לרבות ארגוני זכויות אזרח כמו מכון רתרפורד והאיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות (ACLU), מאמינים שהתמריצים הכלכליים של בניית בתי סוהר, הפרטת בתי סוהר, עבודה בכלא וחוזי שירות בתי סוהר הפכו את המאסר לתעשייה צומחת, ותרמו לגידול הכולל של אנשים כלואים, תופעה המכונה "כליאה המונית".  ארגונים אלה מציינים כי כליאה משפיעה על אנשים שחורים והיספאנים בשיעורים גבוהים באופן לא פרופורציונלי.

פרשנים רבים משתמשים במונח "קומפלקס כלא-תעשייתי" כדי להתייחס אך ורק לבתי כלא פרטיים בארצות הברית, תעשייה שמייצרת רווח של כ-4 מיליארד דולר בשנה. אחרים מציינים שפחות מ-10% מהאסירים בארצות הברית כלואים במתקנים למטרות רווח, ומשתמשים במונח כדי לאבחן מפגש אינטרסים גדול יותר בין ממשלת ארצות הברית, ברמה הפדרלית והמדינה, לבין עסקים פרטיים המרוויחים מכך שיש גידול במעקב, השיטור והכליאה של הציבור האמריקאי מאז תחילת העשור של 1980.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Tufts University Prison Divestment
2. ↑  Harcourt, Bernard (2012). The Illusion of Free Markets: Punishment and the Myth of Natural Order, August 15, 2021, at the Wayback Machine. Harvard University Press. מסת"ב 0674066162 p. 236
**ניקולס גולדשמידט** (גרמנית: **Nicholas Goldschmidt**;‏ 6 בדצמבר 1908 - 8 בפברואר 2004) היה מנצח, מורה, יזם פסטיבלי מוזיקה ומנהל אמנותי. המלחין אדלברט פון גולדשמידט היה אח-סבו של גולדשמידט.

חייו
----

גולדשמידט נולד במוראביה, האימפריה האוסטרו-הונגרית. בשנת 1937 היגר גולדשמידט לארצות הברית, שם כיהן כבמאי אופרה בקונסרבטוריון של סן פרנסיסקו ואוניברסיטת סטנפורד מ-1938 עד 1942. הוא ניהל את מחלקת האופרה באוניברסיטת קולומביה בשנים 1942–1944. לאחר זאת עבר לקנדה, שם כיהן כמנהל המוזיקלי הראשון של בית הספר לאופרה של הקונסרבטוריון המלכותי באוניברסיטת טורונטו בשנים 1946 עד 1957. בשנת 1950 עזרו גולדשמידט, ארנולד וולטר והרמן גייגר-טורל לייסד את להקת האופרה של הקונסרבטוריון המלכותי, שהייתה בהמשך ללהקת האופרה הקנדית. מ-1949 עד 1957 היה גולדשמידט המנהל המוזיקלי הראשון CBC אופרה.

גולדשמידט נשא לאישה את שלה פרייזר ב-26 ביוני 1948.

קישורים חיצוניים
----------------

* ניקולס גולדשמידט, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* ניקולס גולדשמידט, באתר Discogs (באנגלית)

* Canadian Encyclopedia Biography
* CBC Digital Archives, "Remembering Nicholas Goldschmidt

הערות שוליים
------------

1. ↑  סטרפילד, גוונלין, "ניקי גולדשמידט: חיים במוזיקה הקנדית", הוצאת אוניברסיטת טורונטו, עמ' 67 (מסת"ב 978-0802048073), ‏ 2003

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007300417505171
* BnF: cb13948669h (data)
* GND: 129058025
* ISNI: 0000 0000 7871 1532
* LCCN: no2003064128
* MusicBrainz: 5808ffc8-b08d-4863-a4d8-f5ee20c56f7f
* SNAC: w6z60m01
* VIAF: 52757732
* WorldCat: lccn-no2003064128

 |
עטיפת האלבום
**פריז** הוא אלבום קונספט מאת המפיק והמוזיקאי הבריטי **מלקולם מקלארן** שיצא ב-1994. מקלארן יצר את האלבום כ"מכתב אהבה" לעיר פריז. הוא מציג בכל שיר תמונות פריזאיות המשלבות סיפורים המוקראים/מדוקלמים בקולו, אשר ברבים מהם משולבות דמויות בעלות זיקה לעיר כג'יימס בונד, ז'אק פרוור, סרז' גינסבורג, סיד וישס, מיילס דייוויס וז'ולייט גרקו, ג'וזפין בייקר, סימון דה בובואר, אדית פיאף, קתרין דנב, אריק סאטי וסוניה ריקייל. הליווי המוזיקלי מורכב משילוב סגנונות בהם ג'אז, מוזיקת קברט, פופ, רוק, אמביינט, מוזיקה מזרחית, מוזיקה אפריקאית ועוד, רובם בתיזמור עשיר. כן יש באלבום מחוות לשירים צרפתיים מוכרים כמו למשל השיר הפרובוקטיבי והמצליח "Je T'Aime ... Moi Non Plus" (בעברית: אני אוהבת אותך ... אני כבר לא) של סרז' גינסבורג עם גניחותיה של ג'יין בירקין.

התקליט התקבל בפליאה כיוון שמקלארן היה מוכר כ"אבי הפאנק (Punk)" וליצירה הסנטימנטלית והרכה אין כל קשר עם סגנון זה. הביקורות נעו בין תיעוב של "היצירה היומרנית" שבה מוזיקאים בינוניים אינם מצליחים לחפות על כישרונו הפחות מבינוני של מקלארן לבין התלהבות ציבורית והגדרת האלבום כיצירת מופת. בעיקר מוערכים השיר "פריז, פריז" בהשתתפותה של קתרין דנב והשיר "ג'אז הוא פריז" (Jazz is Paris). השיר "ג'אז הוא פריז" הוא אחד משלושה שירים באלבום, מגוללים את סיפור אהבתם של ג'ולייט גרקו ומיילס דייוויס. שני השירים הנוספים הם Miles And Miles Of Miles Davis ו-Rue Dauphine. שלושת השירים משלבים ראפ רך עם נגינת חצוצרת ג'אז נוקבת והמילים של שלושתם מדגישות את העובדה שמיילס דייוויס היה שחור עור.

לאלבום צורף תקליט עם עיבוד אינסטרומנטלי (כלי) של השירים לתשעה קטעים ממוספרים.

רשימת השירים
------------


| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | Mon Dié Sénié | 4:30 |
| 2. | Walking With Satie | 4:03 |
| 3. | Père Lachaise | 3:41 |
| 4. | Miles And Miles Of Miles Davis | 2:04 |
| 5. | Jazz Is Paris | 5:15 |
| 6. | Rue Dauphine | 3:26 |
| 7. | Paris Paris ‏(עם קתרין דנב)‏ | 5:24 |
| 8. | Je t'aime... moi non plus | 4:39 |
| 9. | Club le Narcisse | 3:20 |
| 10. | La Main Parisienne | 5:02 |
| 11. | Driving Into Delirium | 2:33 |
| 12. | Revenge Of The Flowers | 4:05 |
| 13. | In The Absence Of The Parisienne | 4:27 |
| 14. | Anthem | 3:50 |
| 15. | "Who The Hell Is Sonia Rykiel?" ‏נקרא גם‏ "Je M'Apelle Malcolm McLaren, et vous? Sonia Rykiel" | 6:18 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  ביקורת של סטיבן תומאס ארלוויין באתר Allmusic
2. ↑  23 ביקורות משבחות באתר אמזון

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: 6672561c-d92f-4cac-86f3-30a370751d44

 |
**Paradox Interactive** היא חברה עצמאית לפיתוח והפצה של משחקי וידאו, אשר החלה לפעול בשנת 1995 והפכה לחברה עצמאית בשנת 2005.

היסטוריה
--------

החברה החלה לפעול בשוודיה כחטיבה של "Target Games", חברה לייצור משחקי לוח שהחליטה להרחיב את תחום פעילותה לתחום משחקי וידאו. בשנת 1999 החברה נקלעה לבעיות פיננסיות וחטיבת משחקי וידאו הופרדה ל-Paradox Entertainment. בשנים 2000–2003 מספר משחקי וידאו לרבות Airfix Dogfighter פותחו על ידי החברה. בשנת 2004 הוחלט להפריד תחום זה מחברת האם והוקמה חברה חדשה בשם Paradox Interactive.

מאז 2004 החברה ממשיכה לפעול בפיתוח משחקים חדשים אך גם פועלת בתחום הפצת משחקי וידאו שפותחו על ידי מפתחים אחרים. בשנת 2013 היקף הפעילות גדל ומספר עובדי החברה הגיע ל-100. בין הצלחות החברה מאותה תקופה היה הסכם על הפצת משחק Cities: Skylines. המשחק הופץ לראשונה בשנת 2015 ועד לשנת 2019 הופצו כ-6 מיליון העתקים.

בשנת 2014 הוחלט לפתוח סטודיו נוספת לפיתוח משחקים והיא נפתחה באומאו.

החל משנת 2016 החברה נשכרת בבורסה לניירות ערך. בשנת 2017 נפתחה סטודיו נוספת במלמו. היא מתחמה בהסבת משחקים קיימים למשחק מובייל. במקביל נרכשו מספר חברות שמפתחות משחקי וידאו שממקומות מחוץ לשוודיה.

נכון לשנת 2020 בבעלות החברה תשע מרכזי פיתוח, חלקם מחוץ לשוודיה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Paradox Interactive** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של Paradox Interactive

* אתר האינטרנט הרשמי של Paradox Interactive (באנגלית)
* Paradox Interactive, ברשת החברתית פייסבוק

* Paradox Interactive, ברשת החברתית טוויטר

* Paradox Interactive, ברשת החברתית אינסטגרם

* Paradox Interactive, ברשת החברתית VK

* Paradox Interactive, סרטונים בערוץ היוטיוב

* Paradox Interactive, ערוץ באתר Twitch.tv

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2007072292
* MusicBrainz: 66750222-baa9-4db4-8e26-a22599df9f55
* VIAF: 143445198
* WorldCat: lccn-no2007072292

 |
תיאור אירופה של פומפוניוס מלה מן המאה ה-1 לספירה (פ. נאנסן, 1911) עם האי תולה בקצה העליון.
**תולה** (בלטינית: **Thule**, ביוונית עתיקה: **Θούλη**) הוא השם שניתן בין 330 ל-320 לפני הספירה על ידי מגלה הארצות פיתאס לאי אותו הציג כצפוני שבאיים הבריטיים. בעת ביקורו בתולה הוא מצא שאורך הלילה הקיצי היה שעתיים עד שלוש שעות בלבד. על תושבי תולה הוא מספר שהם אוגרים את התבואה באסמים, אוכלים פירות, שותים חלב, ומכינים משקה העשוי מדגנים ומדבש.

בספרות הלטינית ושל ימי הביניים נעשה שימוש בשם "תולה הרחוקה ביותר" (בלטינית: ultima Thule) כדי לתאר מקום מרוחק מעבר לגבולות העולם הידוע. בביטוי זה משתמש המשורר הרומי ורגיליוס בשירתו האפית "האיניאדה". בימי הביניים המאוחרים ובעת החדשה המוקדמת זוהתה תולה עם איסלנד וגרינלנד. במאה ה-19 הייתה המילה בשימוש גם כדי לתאר מקומות רחוקים בסקנדינביה.

כינוי למקומות אחרים
-------------------

בול מגרינלנד עם הכיתוב "תולה", 1936.
ב-1775, לקראת תום מסעו השני, קרא קפטן קוק לאי באוקיינוס האטלנטי הדרומי בשם "תולה הדרומי". היום מכונים כך שלושת האיים הדרומיים ביותר באיי סנדוויץ' הדרומיים. הם נחשבים טריטוריה בריטית שמעבר לים, אך ארגנטינה טוענת לריבונות עליהם (שמם בספרדית "Islas Tule del Sur") ואף החזיקה בהם בין 1976 ל-1982, עת נכבשו שוב על ידי הבריטים בתום מלחמת פוקלנד.

ב-1910 ייסד מגלה הארצות הגרינלנדי-דני קנוד רסמוסן תחנת מיסיון וסחר בגרינלנד במקום שיקרא לימים קאנאק וקרא לה "אולטימה תולה".

ב-2019, לקראת ההגעה של הגשושית ניו הורייזונס לגוף הטרנס-נפטוני 486958 2014 MU69, הוחלט עלי-די נאס"א להעניק לו כינוי רשמי. השם "אולטימה תולה" נבחר לאחר קמפיין ציבורי בו הוצעו למעלה מ-34,000 שמות.

שימושים אחרים
-------------

האי תולה או תילה בכרטא מרינה מ-1539 של הקרטוגרף השוודי אולאוס מגנוס.
סט כלי זכוכית Ultima Thule של המעצב הפיני טפיו וירקאלה (Tapio Wirkkala)
ב-1774 כתב יוהאן וולפגנג פון גתה את השיר "המלך בְּתולֶה" שיוכנס בהמשך לפאוסט.

חתן פרס נובל, הכימאי והגאולוג השוודי פר תאודור קלב (Per Teodor Cleve) גילה ב-1879 שני יסודות כימיים חדשים וקרא לאחד מהם תוליום לפי שמה המיתולוגי של סקנדינביה.

ב-1918 הוקמה בגרמניה אגודת תולה שהחלה דרכה כקבוצה פולקית אוקולטיסטית.

בסביבות 1940 פרסם ולדימיר נבוקוב שני פרקים ראשונים מספר הפרוזה האחרון שלו בשפה הרוסית שעה שהחל כבר לכתוב באנגלית ועמד לנסוע מפריז לארצות הברית. הספר לא הושלם. לפרק הראשון קרא נבוקוב "אולטימה תולה" שהוא מקום ההתרחשות של העלילה ולשני "סולוס רקס" שפירושו מלך בודד ומתייחס גם לשירו של גתה.

האי הצפוני ביותר בימינו
-----------------------

האי הצפוני ביותר בימינו נתגלה ב-1978 צפונית לקאפקלובן שבגרינלנד. השם שניתן לו הוא אואודאק (Oodaaq או Oodap Qeqertaa) ומיקומו 83°40′N 30°40′W﻿ / ﻿83.667°N 30.667°W﻿ / 83.667; -30.667. מאז נטען שנמצאו עוד איים קטנים אך בבדיקות חוזרות הם לא נמצאו וייתכן שהיו קיימים ושקעו.

ראו גם
------

* טרה אינקוגניטה

לקריאה נוספת
------------

* אומברטו אקו, **תולדות האגדות - סיפורם של מקומות אגדיים**, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2016, הפרק "אולטימה תולה והיפרבוראה", עמ' 220–245

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תולה** בוויקישיתוף
* תולה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Herrero, Nieves; Roseman, Sharon R. (2015). *The Tourism Imaginary and Pilgrimages to the Edges of the World*. Channel View Publications. p. 122. ISBN 9781845415235.
**פינגווין חסון** (שם מדעי: *Eudyptes robustus*) הוא מין של פינגווין מהסוג פינגווין מצוייץ. המין אנדמי לאיי סנארס, קבוצת איים הסמוכים לחופו הדרומי של האי הדרומי בניו זילנד. לא ידוע היכן באוקיינוס הפינגווינים מבלים את הזמן מחוץ לעונת הרבייה, אך סביר להניח שהם אינם נודדים רחוק מאיי סנארס. האוכלוסייה עומדת כיום על כ-25,000 זוגות מקננים.

מאפיינים
--------

הפרטים ממין זה קטנים-בינוניים ביחס לשאר מיני הפינגווינים; אורכם נע בין 50 ל-70 ס"מ, ומשקלם נע בין 2.5 ל-4 ק"ג. הבטן, החזה והצוואר לבנים, בעוד הגב, הזנב, העורף, הכנפיים דמויות-הסנפירים והראש שחורים. על הראש יש ציצת נוצות צהובה, ומסביב למקור האדום-חום יש עור חשוף בצבע ורוד. מין זה דומה מאוד לפינגווין עב-מקור, ונבדל ממנו בעור החשוף מסביב למקור. העיניים אדומות-חומות, אם כי הגוון שלהן עשוי להשתנות בין פרט לפרט. צבע הנוצות מתחת לכנפיים משתנה אף הוא בין פרט לפרט, ומאפשר זיהוי של פרט מסוים. הפינגווינים ממין זה משמיעים רעשים רבים ושונים.

הפינגווינים ממין זה ניזונים בעיקר ממין הקריל *Nyctiphanes australis*, דגים קטנים וסילוניות. במחקר, נמצא ש-60% מהמזון המעוכל בקיבת הפינגווין היה קריל, 30% היה דגים, ו-10% היה סילוניות. עם זאת, בבטנו של פרט נוסף, נמצא ש-55% מהמזון המעוכל היה קריל, 24% היה דגים, ו-10% היה סילוניות. הטורפים העיקריים של הפינגווינים ממין זה הם אריות הים וכלב הים הנמרי; ביצי הפינגוינים נאכלות על ידי מיני חמסניים ויסעוריים.

עונת הרבייה של הפינגווינים החסונים נמשכת על פני הקיץ הניו זילנדי, מתחילה בתחילת ספטמבר ומסתיימת בשלהי ינואר. הצעירים מגיעים לבגרות מינית בין גיל 5 ל-9 שנים. במהלך החיזור, הזכר פורש את כנפיו ומנפח את בטנו. לעיתים קרובות, הזכר והנקבה יישארו נאמנים לזה יותר מעונת רבייה אחת. הנקבה מטילה בדרך כלל 2 ביצים, בהפרש של כ-3 עד 5 ימים, ודוגרת עליהן במשך 31-37 ימים. הביצה השנייה שמוטלת גדולה מהראשונה בכ-85%, ובוקעת ראשונה. הגוזל שבקע שני, הוא קטן וחלוש יותר מאחיו, ובדרך כלל מת מרעב. ההורים מאכילים את צאצאיהם עד הזמן בו נוצותיהם מתחלפות. הגוזלים פורחים מהקן בגיל כ-11 שבועות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פינגווין חסון** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* פינגווין חסון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  פינגווין חסון באתר הרשימה האדומה של IUCN

| פינגוויניים |
| --- |
| פינגווין גדול | פינגווין קיסרי • פינגווין מלכותי |   |
| פינגווין זנב-מכחול | פינגווין לבן-אוזן • פינגווין רצועת-הסנטר • פינגווין אדלי |
| פינגווין מצוייץ | פינגווין הסלעים • פינגווין עב-מקור • פינגווין חסון • פינגווין ישר-ציצה • פינגווין לבן-פנים • פינגווין מצויץ מערבי • פינגווין מצויץ מזרחי • פינגווין מצויץ צפוני |
| פינגווין צהוב-עין (סוג ומין יחיד) | פינגווין צהוב-עין |
| פינגווין זוטר (סוג ומין יחיד) | פינגווין זוטר |
| פינגווין החגורה | פינגווין מגלן • פינגווין גלאפגוס • פינגווין שחור-רגל • פינגווין הומבולדט |
דמות חרס המייצגת את מיקטקנטקוטלי. מוצגת כיום במוזיאון טמפלו מאיור במקסיקו סיטי.
תיאורו של מיקטלנטקוטלי כפי שהוא מופיע בקודקס בורג'ה
פיסלו של מיקטלנטקוטלי המוצג כיום במוזיאון הבריטי בלונדון.
**מיקטלנטקוטלי** (אצטקית; באלפבית פונטי: miktɬaːnˈtekʷtɬi - מילולית: "שליט מיקטלן") היה אל המוות או אל השאול (המיקטלן) במיתולוגיה האצטקית. מיקטלנטקוטלי שלט בשאול לצד רעייתו, האלה האצטקית מיקטקקיוואדל.

מיקטקנטקוטלי היה אחד האלים העיקריים במיתולוגיה האצטקית, ופולחנו כלל הקרבת קורבנות אדם וקניבליזם. מיקטקנטקוטלי נחשב לאחד מתשעת אלי הלילה האצטקים.

מיקטקנטקוטלי תואר בדמות שלד המכוסה דם (כאשר בראשו דמוי הגולגולת היו עיניים), או בדמות אדם העונד לצווארו גולגולת מרובת שיניים. מיקטקנטקוטלי חבש לראשו כובע עשוי [[נוצות|נוצות]] ינשוף, ולעיתים הוצג שלצווארו שרשרת העשויה עיניים, ולאוזניו עגילים עשויים עצמות אדם. 

מיקטקנטקוטלי ורעייתו מיקטקטיוואדל התגוררו בבית חסר חלונות במיקטלן שבצפון, ושלטו על כל נשמות המתים. שני אלים אלה היוו ההפך לאלים אמטקוטלי ואומקיוואטל - נותני החיים. יחד עם זאת מיקטקנטקוטלי היה אחראי על יום הכלב (ה"איצקונטלי") בלוח השנה האצטקי ונתן נשמות לכל מי שנולד ביום זה.

לאחר הכיבוש הספרדי של מקסיקו וניצור האוכלוסייה, זוהה אל זה עם לוציפר.

תפקידו במיתולוגיה האצטקית
-------------------------

על פי המיתולוגיה האצטקית, לאחר שקצלקואטל וטזקטליפוקה בראו את העולם הם הפקידו את מיקטלנטקוטלי ורעייתו על השאול. לאחר מכן האלים התאומים קצלקואטל וקסולוטל נשלחו לשאול על מנת לגנוב את העצמות של הדורות הקדומים. מהעצמות שנגנבו נבראו בני האדם.

פולחן
-----

פולחנו של האל כלל הקרבת קורבן אדם. אותו אדם היה מחופש לדמות האל, והוקרב בשעות הלילה המאוחרות במקדש האל טללקסיקו (מילולית: "טבור העולם"). לאחר מכן גופת הקורבן וקורבנות אדם נוספים נאכלו על ידי הכהנים המשתתפים בטקס.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מיקטלנטקוטלי** |

* בריאת העולם במיתולוגיה האצטקית
* תיאור האל ופולחנו
* מיקטלנטקוטלי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* מיקטלנטקוטלי, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)
**פין רון** (בנורווגית: **Finn Ronne** ‏ 20 בדצמבר 1899 - 12 בינואר 1980) היה חוקר אנטארקטיקה אמריקאי יליד נורווגיה.

ביוגרפיה
--------

פין רון נולד בהורטן, מחוז וסטפולד, נורווגיה. אביו, מרטין רון, היה חוקר קטבים והשתתף במשלחתו המוצלחת של רואלד אמונדסן לקוטב הדרומי. רון למד הנדסה בקולג' הטכני של הורטן.

בשנת 1923 היגר פין רון לארצות הברית והתאזרח שם ב-1929. אחרי שעבד כמה שנים בחברת וסטינגהאוס למוצרי אלקטרוניקה, השתתף בשתיים מן המשלחות של ריצ'רד בירד לקוטב הדרומי, וב-1939 שירת כקצין מבצעים של בירד ועזר לגלות אלף שש-מאות ק"מ של קו חוף חדש. פין רון היה בקבוצה שנשלחה לאתר מקום מתאים על מדף הקרח רוס לצריף, שבו נועד בירד לעשות את החורף ביחידות. במשלחת של בירד, ניתן לפין רון הדרגש שבו ישן אביו במשלחת בירד בשנת 1928, ובו התגלתה הכתובת "פין רון" חרותה בתחתית הדרגש שמעליו. מרטין רון שיער כבר אז, שמבין ילדיו, יהיה זה פין שימשיך את דרכו בחקר אנטארקטיקה.

לאחר שירות של שנים אחדות בצי ארצות הברית, שבו הגיע לדרגת קפטן, חזר רון לאנטארקטיקה בשנות ה-40' בראש משלחת רון לחקר אנטארקטיקה, בתמיכת החברה הגאוגרפית האמריקאית. המשלחת מיפתה וחקרה בשנים 1946–1948 את קו החוף של ים ודל והשיגה מספר שיאים קוטביים. רון כיסה 5,760 ק"מ במגלשי סקי ומזחלת רתומה לכלבים - יותר מכל חוקר אחר בהיסטוריה. אשתו אדית רון התלוותה אליו במשלחת זו, בתפקיד "היסטוריונית וכתבת לברית העיתונות של צפון אמריקה". היא ואשת הנווט הראשי, ג'ני דרלינגטון, היו הנשים הראשונות שחרפו באנטארקטיקה.

בשנות ה-50' ארגן הצי את מבצע דיפ פריז להשלמת מיפוי אנטארקטיקה ולהקמת מרכזים למחקר מדעי. רון התמנה למנהיג המדעי והצבאי של בסיס ים ודל. בשנות חייו כתב כמה ספרים על אנטארקטיקה ומספר רב של מאמרים על חקר היבשת. הוא קיבל שלוש מדליות ומספר רב של אותות כבוד צבאיים על שירות, על מחקר גאוגרפי ועל קידום המדע. מלך נורווגיה העניק לו את מדליית אולב הקדוש. לאחר מותו בשנת 1980, בבתסדה, מרילנד, נקבר רון בחלקה 2 של בית הקברות הלאומי ארלינגטון. מועדון חוקרי השטח מעניק את הפרס להנצחת פין רון לאדם שהצטיין בהישגיו במחקר שטח קוטבי, המאפיין בצורה הטובה ביותר את רוח החוקר פין רון.

לקריאה נוספת
------------

* *Antarctic Conquest (1949) (with L. Sprague de Camp, uncredited*

*Antarctic Command* (1958)

* *Ronne Expedition to Antarctica* (1970)
* *Antarctica, My Destiny* (1979)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פין רון** בוויקישיתוף
* בית הקברות ארלינגטון, ביוגרפיה של פין רון
* פין רון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* פין רון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  *Martin Rønne* (Fram Museum) מוזיאון פראם, גיבורי הקוטב, מרטין רון 19 ביולי 2011
2. ↑  "בדד", ריצ'רד בירד
3. ↑  בית הקברות ארלינגטון, ביוגרפיה של פין רון
4. ↑  *The Finn Ronne Memorial Award* (The Explorers Club) "הפרס להנצחת פין רון" (מועדון חוקרי השטח) 13 באוקטובר 2009

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007274979405171
* BIBSYS: 90555369
* GND: 139120068
* ISNI: 0000 0000 7887 9896
* LCCN: n79108918
* NARA: 10581722
* NLP: A31125530
* SNAC: w6k44hsh
* SUDOC: 067210317
* VIAF: 100426419
* WorldCat: lccn-n79108918

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**ארנולד דגני** (קוֹרְן) (**Arnold Daghani**;‏ 22 בפברואר 1909, סוצ'אבה, האימפריה האוסטרו-הונגרית - 6 באפריל 1985, הוב (אנ'), בריטניה) היה צייר וניצול שואה.

קורות חייו
----------

נולד בשם ארנולד קורן. בשנות העשרה לחייו נסע דגני למינכן ולפריז להשתלם בציור. בשנות השלושים התגורר בבוקרשט. בזכות שליטתו בשפות הועסק כפקיד בחברת יצוא. שם שינה את שמו לדגני. ביוני 1940 נישא לאנישוארה רבינוביץ'. בשנה זו נפגע ביתם ברעידת אדמה והם עברו לצ'רנוביץ. 

עם פלישת רומניה לברית המועצות ביוני 1941 עבד דגני בעבודות כפייה, בין היתר בתור מנקה רחובות. באוקטובר 1941 גורש עם אשתו לגטו צ'רנוביץ. ביוני 1942 גורשו השניים לעבודות כפייה בלדיז'ין (אנ') ובאוגוסט גורשו למחנה העבודה מיכאילובקה שבטרנסניסטריה. שם הוטל על האסירים לתחזק את עורק התחבורה הראשי מהאיסין לאומן. עם גירושו מגטו צ'רנוביץ לקח דגני את כלי הציור והצבעים וכשהגיע למיכאילובקה תיאר בציוריו את החיים במחנה וצייר דיוקנאות של אסירי המחנה וכן המפקדים והשומרים במחנה. ב-1943 הצטווה דגני ליצור יצירת אמנות עבור חברה מסחרית גרמנית בהאיסין. הוא ואשתו ברחו והגיעו לגטו ברשד, שם המשיך ביצירתו האמנותית כפי שעשה במיכאילובקה. ב–31 בדצמבר 1943 שוחררו דגני ואשתו בעזרת הצלב האדום ועברו לטירספול. במרץ 1944 הגיעו לבוקרשט.

ב-1958 הצליח דגני לקבל אישור יציאה לו ולאשתו והשניים עלו בחופזה לישראל. כבר בשנת 1960 החליט דגני לשוב לאירופה והשניים עברו ללונדון, שם התגוררה אחותה של אנה. לאחר זמן קצר עברו לקרבת ציריך, שם התגוררה חברה עשירה שלהם. כאשר פגו דרכונים הישראליים הפכו השניים לחסרי אזרחות.
לבסוף בעזרת עמותה הצליחו להשתקע בעיירה ונס שבדרום צרפת. בשנת 1977 עברו לעיר הוב שבדרום אנגליה. בתקופה זו פעל דגני בכתיבת זיכרונותיו וביצירה אמנותית.

קישורים חיצוניים
----------------

* מיצירותיו של ארנולד דגני בתערוכת האינטרנט "דיוקן אחרון: אמנים מתעדים בשואה", באתר יד ושם.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007260000805171
* BnF: cb16171654f (data)
* GND: 12350435X
* ISNI: 0000 0001 2275 8304
* LCCN: no00101270
* NKC: jx20140912002
* RKD: 263575
* SNAC: w6xw7jcc
* SUDOC: 149553110
* ULAN: 500183977
* VIAF: 3381585
* WorldCat: lccn-no00101270

 |
**יסעור שחפי** (שם מדעי: *Fulmarus*) נקרא גם **יסעור פולמאר**, הוא סוג של עוף ימי השייך למשפחת היסעוריים המעופף מעל האוקיינוסים הקוטביים.

מיון
----

סוג זה קרוב לסוג יסעור ענק ולסוגים אנטארקטיים כמו יסעור שלג, יסעור הכף ויסעור אנטארקטי.

הוא כולל שני מינים קיימים ועוד שניים נכחדים: 

* סערון שחפי (*Fulmaris glacialis*)
* פולמאר דרומי (*Fulmarus glacialoides*)
* *Fulmarus miocaenus* - נכחד
* *Fulmarus hammeri* - נכחד

אטימולוגיה
----------

"פולמאר" נגזר מהשפה הנורדית העתיקה שמשמעותה *full* - גס ו-*mar* - שחף. גס מתייחס לריח שמן הקיבה שהם מפיקים, ושחף מתייחס למראה שלהם.

תיאור
-----

הם חולקים תכונות מסוימות עם מינים אחרים במשפחת היסעוריים. הם מייצרים שמן קיבה המורכבת משעוות אסטר וטריגליצריד העוזר להם כנגד טורפים. יש להם בלוטת מלח מעל הנחיריים המסייעת להתפיל את גופם, עקב כמות גבוהה של מים מלוחים מהאוקיינוס שהם סופגים. הבלוטה מפרישה תמיסת מלח מאפם.

שני מינים תוארו בזכות עצמות המאובנים שנמצאו על חוף האוקיינוס השקט שבקליפורניה.
סערון שחפי (שם מדעי: *Fulmaris glacialis*) חי בצפון האוקיינוס האטלנטי ובצפון האוקיינוס השקט. בעוד שפולמאר דרומי (שם מדעי: *Fulmarus glacialoides*) חי, כפי ששמו מרמז, באוקיינוסים הדרומיים.

עופות אלו דומים לשחפים אבל בין הסוגים אין קשר. פולמאר הצפון אפור ולבן עם מקור צהוב. גובהו 43–52 ס"מ, אורך מוטות הכנף 102–112 ס"מ. 
פולמאר הדרום חיוור יותר, וקצוות כנפיו כהות. אורכו 45–50 ס"מ ואורך מוטות הכנף שלו 115–120 ס"מ.

רבייה
-----

שני המינים מתרבים בצוקים, במקומות נטולי טורפים. הם מטילים ביצה אחת לבנה. ביציהן מונחות על גבי סלע חשוף, או על שקעים רדודים המרופדים בחומר צמחי. הביצים בוקעות לאחר כ-8 שבועות, נדגרות על ידי שני ההורים. הגוזלים עוזבים את הקן כ-7 שבועות לאחר מכן. ההורים מטפלים בגוזליהם כ-41–57 ימים, כאשר בשבועיים הראשונים אחד מההורים לא נסוג בכלל מהאפרוח, ודואג לחימומו. בניגוד ליסעורים אחרים בגודל קטן-בינוני, הם אינם ליליים, ואינם משתמשים במחילות. 

אפרוחי יסעור שחפי.

תזונה
-----

הם חיים בים הפתוח במיוחד כשהם אינם בתקופת הרבייה. כמו רוב היסעורים, תזונתם היא דגים (כגון מדוזות ודיונונים), שמן וטפלי בשר. טווח מינים אלה גדל מאוד במאה האחרונה עקב הזמינות של פסולת רבה של דגים וטפלי בשר דגים, שדגים אותם בכמויות מסחריות; אך ייתכן שזה בעקבות שינויי האקלים. הגידול באוכלוסייה בולט במיוחד באיים הבריטיים.

כמו יסעורים רבים, יכולת ההליכה שלהם מוגבלת, אבל הם עפים מצוין. פעולת הכנף שלהם חזקה למדי בניגוד לשחפים. צווארם נראה כדמוי שור בהשוואה לשחפים. תוחלת חייהם ארוכה, 40 שנים. רובם מגיעים לגיל הזה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יסעור שחפי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* יסעור שחפי באתר BTO