recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
מפה של נדודי בני ישראל 1641
**קדש** היא עיר מקראית בה נקברה מרים, אחות משה, בזמן נדידת בני ישראל במדבר. 

לשם קדש קשורים גם המקומות: קדש ברנע, מי מריבת קדש, קדש עין משפט.

רקע היסטורי
-----------

רש"י כותב שיש להבחין בין שני מקומות שנקראים קדש בתנ"ך, אחד במדבר פארן ואחד במדבר צין: "ושני קדש היו: …מבחינים בין קדש ברנע שבמדבר פארן, לבין קדש של מי מריבה אשר במדבר צין" ( רש"י ספר במדבר, פרק ל"ב)

גם הרמב"ן מבחין בשני קדש: "כי קדש אשר כתוב בו (דברים א מו) ותשבו בקדש ימים רבים כימים אשר ישבתם, הוא קדש ברנע והוא במדבר פארן, ומשם נשתלחו המרגלים בשנה השנייה ושם חזרו, אבל קדש זה הוא במדבר צין ובאו שם בשנת הארבעים ושם מתה מרים" (רמב"ן במדבר כ).

ספר במדבר קושר את קדש עם אדום. משה פונה אל מלך אדום: "בְקָדֵשׁ, עִיר קְצֵה גְבוּלֶךָ" (במדבר כ'). 

בני ישראל נדדו באזור קדש 38 שנים ואף התיישבו בה. "וַתֵּשְׁבוּ בְקָדֵשׁ יָמִים רַבִּים, כַּיָּמִים אֲשֶׁר יְשַׁבְתֶּם" (דברים א).

זיהוי המקום
-----------

עד העת האחרונה זוהתה קדש עם פטרה, הסלע האדום, בירדן. על פי התנ"ך קדש שוכנת במדבר צין על גבול ארץ אדום אך לא באדום עצמה. "וַיִּסְעוּ מֵעֶצְיֹן גָּבֶר וַיַּחֲנוּ בְמִדְבַּר-צִין, הִוא קָדֵשׁ. וַיִּסְעוּ מִקָּדֵשׁ וַיַּחֲנוּ בְּהֹר הָהָר, בִּקְצֵה אֶרֶץ אֱדוֹם".

את השם קדש משמר הכפר קדיסיה Al Qadisiyya שעל שמו נקרא גם כל האזור שמצפון מזרח לפטרה.

באזור פטרה ניתן למצוא אתרים רבים המזכירים את הסיפור התנ"כי.

קישורים חיצוניים
----------------

* קדש (מדבר צין), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספר במדבר, פרק ל"ג, פסוקים ל"ו–ל"ז

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **תחנה קודמת**:**עציון גבר** | **נדודי בני ישראל במדבר** | **תחנה הבאה**:**הור ההר** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007420540505171

 |
**ז'אק קרטייה** (בצרפתית: **Jacques Cartier**;‏ 31 בדצמבר 1491 – 1 בספטמבר 1557) היה מגלה ארצות צרפתי שסייר בקנדה.

ביוגרפיה
--------

קרטייה נולד בסן-מלו שבצרפת. פרנסואה הראשון, מלך צרפת בחר בו כדי למצוא "איים מסוימים ואדמות שבהן נאמר שיש כמויות גדולות של זהב ודברי ערך אחרים". בשנת 1534 הוא יצא למסע שייעודו היה למצוא מעבר מערבי לאסיה. הוא סייר באזור ניופאונדלנד (החל ב-10 במאי באותה שנה) ובימות הקנדיות, ושם שמע על נהר מערבי יותר (נהר סנט לורנס). קרטייה האמין שנהר זה עשוי להיות המעבר הצפון-מערבי הנחשק. במהלך המסע הוא חטף את שני בניו של הצ'יף דונקונה ("Donnacona") – דומגיה ("Domagaya") וטייגנואגני ("Taignoagny") ולקח אותם איתו כשחזר לאירופה.

קרטייה הפליג למסעו השני ב-19 במאי 1535 עם 3 ספינות, 110 אנשי צוות, ושני הבנים החטופים שהוחזרו לאביהם. הוא שט במעלה הנהר לכפרים הורון ("Huron") בסטדקונה ("Stadacona" במקום שבו עומדת היום העיר קוויבק) והוכלגה ("Hochelaga", מונטריאול) והגיע ב-2 באוקטובר 1535. במסע זה שמע על מדינה צפונית יותר, שנקראת ממלכת סאגנה ("Saguenay"), שאמרו עליה שהיא מלאה בזהב ואוצרות אחרים. ב-23 במאי 1541 הוא עזב את סן-מלו למסעו השלישי. במסע זה הוא חיפש את סאגנה, אך גם הפעם לא עבר את הוכלגה. לאחר חורף עז שהעביר בקנדה, הוא חזר לצרפת בשנת 1542.

עד מותו חי קרטייה בסן-מלו ובאחוזתו הסמוכה, ונפטר בשנת 1557.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'אק קרטייה** בוויקישיתוף
* ז'אק קרטייה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* ז'אק קרטייה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* כתבי ז'אק קרטייה בפרויקט גוטנברג (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "certaines îles et pays où l'on dit qu'il se doit trouver grande quantité d'or et autres riches choses"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007279071005171
* BIBSYS: 90165117
* BNC: 000224468
* BNE: XX1238394
* BnF: cb12115432r (data)
* CiNii: DA00423514
* GND: 118668633
* ISNI: 0000 0001 2133 4905
* LCCN: n50080987
* NKC: uk2014840106
* NLG: 88605
* NLP: A32936679
* NSK: 000284301
* NTA: 07132223X
* RERO: 02-A012339330
* SNAC: w6s77ttq
* SUDOC: 029552257
* VcBA: 495/93810
* VIAF: 54179877
* WorldCat: lccn-n50080987

 |
ז'אן די בלה
**ז'אן די בלה** (בצרפתית: **Jean du Bellay**; בערך 1493 - 16 בפברואר 1560) היה קרדינל ודיפלומט צרפתי.

ז'אן די בלה היה בנם השלישי של לואי די בלה ושל מרגריט דה לה טור-לאנדרי, ואחיהם של מרטן די בלה ושל גיום די בלה. הוא נהנה מתמיכתו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת שמינה אותו לשגריר באנגליה ב-1527. ב-1534 התמנה לשגריר ברומא וב-1535 התמנה לקרדינל על ידי האפיפיור פאולוס השלישי.

ב-1536 השתתף במועצת קרדינלים שבה קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, הביע את זעמו על פרנסואה הראשון. די בלה מיהר להודיע זאת למלכו כדי להתכונן לעמוד בפני כוחותיו של קרל החמישי, שפלש לפרובאנס בראש צבא גדול. פרנסואה הראשון יצא לקראתו בראש צבאו והשאיר בפריז את די בלה בתפקיד סגן המפקד הראשי של צבא צרפת.

הספרדים הטילו מצור על העיר פרון שבחבל פיקרדיה והקרדינל די בלה שלח עזרה לנצורים והרגיע את אנשי פריז על ידי הקמת חומה מבוצרת סביב העיר.

ב-1541 הוא התמנה על ידי פרנסואה הראשון לבישוף העיר לימוז', ב-1544 - לארכיבישוף של בורדו, וב-1546 - לבישוף העיר לה מאן. אך ב-1547 נושל ממעמדו הרם בגלל קנוניה של הקרדינל מלורן. אחרי שלוש שנים שקטות של פרישה בצרפת (1550–1553), הוטלה עליו שליחות אל האפיפיור יוליוס השלישי, והוא לקח אתו כמזכירו את בן דודו, המשורר ז'ואקן די בלה. ב-1555 התמנה לבישוף אוסטיה, תפקיד שבו שימש כראש מועצת הקרדינלים.

די בלה מת ברומא ב-1560.

די בלה צידד ביחס של סובלנות כלפי הפרוטסטנטים. הוא הקדיש את זמנו לקידום החינוך והמדע, וביחד עם המדען גיום בידה, הציע למלך לייסד את הקולז' דה פראנס. הסופר פרנסואה רבלה היה ידידו, רופאו ומזכירו הפרטי. די בלה כתב שלושה ספרי שירה בלטינית ומספר חיבורים אחרים. התכתבותו הענפה ציורית ומלאת השראה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'אן די בלה** בוויקישיתוף
* ז'אן די בלה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007443862105171
* BnF: cb11997756z (data)
* GND: 118113437
* ICCU: SBLV299125
* ISNI: 0000 0001 1833 7216
* LCCN: no2007079146
* NTA: 073884839
* SELIBR: 292300
* SNAC: w6mp6h34
* SUDOC: 028068629
* VcBA: 495/162685
* VIAF: 68938939
* WorldCat: lccn-no2007079146

 |
**חברת הנשק סטרלינג** או כפי שנקראה בהקמתה החברה להנדסה סטרלינג, הייתה יצרנית נשק בדאגנהאם, אנגליה. התפרסמה בייצור L2A3 (תת מקלע סטרלינג), ArmaLite AR-18 וSAR-87, רובי סער וחלקים ממכוניות יגואר. הוקמה ב-1940, פשטה רגל ב-1988 והוקמה מחדש ב-2016.

היסטוריה
--------

במהלך מלחמת העולם השנייה, המהנדסים ג'ורג' לנצ'סטר וג'ורג' וויליאם פאצ'ט פיקחו על ייצור תת-מקלע לנצ'סטר. לאחר מכן המשיך פאצ'ט לתכנן תת-מקלע - המכונה של פאצ'ט, אשר, לאחר ניסוי תחרותי ב-1947, אומץ על ידי הצבא הבריטי ב-1953 כתת-מקלע L2A1 סטרלינג, שהחליף את רובה הסטן. שודרג מאוחר יותר ל-L2A3, ה-Sterling Mk IV.

###### הקמה מחדש

המותג סטרלינג חודש באפריל 2016 בניהולו של ג'יימס אדמיסטון, מנהל לשעבר של החברה המקורית. בתחילה חשפה החברה החדשה הזו קו של אב-טיפוס של רובי אוויר לשימוש ספורטיבי אזרחי, אולם ב-2019, החלה לשווק מוצרים ממותגים מחדש של Saber Defense Industries המיועדים ללקוחות צבא ואכיפת חוק.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של חברת הנשק סטרלינג

הערות שוליים
------------

1. ↑  STERLING ARMAMENT COMPANY LTD. Sterling Armament Company (ב־American English)
**ז'אן גיום בּרוּגיֶיר** (בצרפתית: **Jean Guillaume Bruguière**; ‏ 1749 או 1750–1798) היה רופא, זואולוג ודיפלומט צרפתי.

חייו
----

ברוגייר נולד במונפלייה. הוא היה רופא ודוקטור לזואולוגיה, שעבד עם אוניברסיטת מונפלייה. הוא התעניין בחסרי חוליות, בעיקר בחלזונות ושבלולים.

ברוגייר יצא עם מגלה הארצות קרגלן-טרמרק במסעו הראשון לאנטארקטיקה בשנת 1773. בשנת 1790 יצא עם האנטומולוג גיום אנטואן אוליבייה למשלחת בפרס, אבל התערערות בריאותו מנעה ממנו להמשיך. ב-1792, על אף מחלתו, ביקר בארכיפלג היווני ובמזרח התיכון, יחד עם האנטומולוג אוליבייה. הדירקטואר הצרפתי ביקש ממנו לנסות לקשור ברית בין צרפת לפרס, אך מאמציו נכשלו, עקב חוסר ניסיונו כדיפלומט. הוא מת במסע חזרה.

הוא תיאר זני רכיכות בספרו: "Tableau Encyclopédique et Méthodique des trois Règnes de la Nature" שהופיע בשלושה כרכים בשנת 1827, שנים לאחר מותו. עוד החל בכתיבת "Histoire Naturelle des Vers. Vol. 1" ‏ (1792) אבל נאלץ להפסיק באות C. כריסטיאן הא האס המשיך את עבודתו וכתב את רוב הספר.

ברוגייר מת באנקונה באוקטובר 1798 ולא ב-1799, כפי שנכתב בכמה מקורות; הטעות נבעה מן הלוח של המהפכה הצרפתית).

על עניינו העיקרי של ברוגייר בחלזונות ושאר חסרי חוליות מלמדת רשימת זנים, שמיין ושקרא בשם. בסך הכל נתן שמות ליותר מ-140 סוגי חיים ימיים.

המין "ברוגיירה" (*Bruguiera*; עצי מנגרוביה ממשפחת הריזופוראציאה) נקרא על ידי ז'אן-בטיסט דה לאמארק על שמו. פסגת ברוגייר באנטארקטיקה קרויה גם היא על שם ברוגייר.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb10614418j (data)
* Botanist: Brug.
* GND: 132516063
* ISNI: 0000 0001 2120 7826
* LCCN: nr96014416
* NKC: mzk2009528277
* NLA: 63539678
* NTA: 242291228
* RERO: 02-A006583313
* SUDOC: 077152042
* VIAF: 12298668
* WorldCat: lccn-nr96014416

 |
הרב **צדיק דאנון** (בסרבו-קרואטית: **Cadik Danon**‏; 20 באפריל 1918, סרייבו, האימפריה האוסטרו-הונגרית - 2 במרץ 2005, בלגרד, סרביה ומונטנגרו) היה הרב הראשי של יהודי יוגוסלביה בין 1972–1998, ודיפלומט יוגוסלבי.

קורות חייו
----------

צדיק דאנון נולד בסרייבו לדניאל וגראצייה. נצר לרב משה דאנון שכיהן כרב הראשי של יהודי סרייבו בשנים 1815–1830 וקבור בסטולאץ. רכש השכלה יסודית בטראווניק. בין השנים 1932–1937 למד בסמינר התאולוגי היהודי בסרייבו בהנהלת מוריץ לוי. לאחר סמיכתו לרבנות כיהן במספר משרות הוראה בקרב קהילות קוסובסקה מיטרוביצה, פרישטינה וספליט.

במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר הפלישה ליוגוסלביה הצטרף צדיק דאנון לכוחות הפרטיזנים של טיטו. באפריל 1942 נלכד בידי כוחות צבא איטלקיים ונכלא במחנה מעצר באיטליה. דאנון נמלט ממחנה המעצר והצטרף לכוחות המחתרת האיטלקית. מרבית בני משפחתו נספו בשואת יהודי יוגוסלביה ורק 2 מאחיותיו ניצלו. ב-1947 שב ליוגוסלביה ועד 1950 כיהן במספר משרות רבנות. ב-1950 הצטרף לשירות הדיפלומטי היוגוסלבי ובין 1953–1970 כיהן כראש מחלקת המדינות הנורדיות. בין 1968–1970 כיהן כממונה על היחסים בשגרירות יוגוסלביה בשוודיה.

ב-1972 לאחר פרישתו משירות החוץ היוגוסלבי מונה לרב הראשי של יהודי יוגוסלביה וכיהן במשרתו עד 1998. כתב מספר ספרי הלכה, פולקלור והיסטוריה של יהודי יוגוסלביה. הלך לעולמו בבלגרד ב-2005 והוא בן 86. בתו דניאלה דאנון מכהנת כמנכל"ית הקהילה היהודית בבלגרד (2022).

קישורים חיצוניים
----------------

* נאוה כהן, בלגרד: רב יחיד ביוגוסלאוויה, מעריב, 6 בספטמבר 1985
* צדיק דאנון, ‏ZBIRKA POJMOVA IZ JUDAIZMA, בלגרד, 1996, באתר savezjos.org (בסרבית)
* צדיק דאנון, באתר ארגון הפרטיזנים לוחמי המחתרות והגטאות
* חוה פנחס-כהן, בלגרד – העיר יפה­­­­­­­ ועל דניאלה שחתמה חוזה עם אלוהים, באתר havapinhascohen

הערות שוליים
------------

1. ↑  Jevrejski Srednji Teoloski Seminar U Sarajevu 1928 1941, באתר elmundosefarad (בסרבו-קרואטית).
2. ↑  צדיק דאנון-תקציר ביוגרפי, באתר elmundosefarad (בסרבו-קרואטית).

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987012344270205171

 |
הרב **צדוק (שמעון) הֶבֶשִי** (במקור **הנדלר**, בהונגרית: **Hevesi Simon**; אסוד, 22 במרץ 1868 – בודפשט, 1 בפברואר 1943) היה תאולוג ופילוסוף יהודי-הונגרי, רב, פרופסור באוניברסיטה. הוא אביו של הרב פרנץ הבשי.

ביוגרפיה
--------

צדוק הבשי נולד באסוד, אחד מחמשת ילדיהם של הרב אברהם מרדכי (מרק) הנדלר, אב"ד העיר, ורעייתו יוליאנה רוזנברג. הבשי סיים את לימודיו בכיתות העליונות של התיכון כבר בבית מדרש לרבנים בבודפשט. הוא הוסמך כדוקטור בשנת 1892 וכרב בשנת 1894. נשא לאישה את יאנקה ברודי מאורדיאה ונולדו להם 4 בנים ובת. משנת 1894 עד 1897 היה רבה של קושיצה, בין 1897 ל־1905 של לוגוז'. בשנת 1905 נבחר לרבה של הקהילה היהודית של פֶּשט. הוא הפך למורה וחבר דירקטוריון במכון הארצי להכשרת רבנים, עם הזמן ליו"ר התאחדות הרבנים הלאומית, למייסד אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך, לעורך משותף של המגזין סקירה יהודית-הונגרית, של הצופה, לעורך משותף של "יבנה" – המגזין ההומילטי, ולחבר מועצת האגודה הספרותית יהודית-הונגרית (IMIT). הבשי היה דמות מובילה בחיי החברה והתרבות היהודית-הונגרית. הוא הקים כאמור את אומיקה, מה שהפך תחת הנהגתו לאחד ממוסדות התרבות החשובים ביותר של יהדות הונגריה. הוא השתתף באופן פעיל גם בפעילותו של מִיקֵפֶה. בשנת 1927 הנהגת הקהילה רצתה למנות אותו כנציגה לבית העליון של הפרלמנט ההונגרי, אך האלקטורים בחרו בעמנואל לעף, רבה הראשי של העיר סגד. לימים זכה הבשי על עבודתו יוצאת הדופן בחיי הדת למינוי הרב הראשי של הקהילה היהודית של פשט.

כתביו
-----

מאמריו המדעיים ואלה שנכתבו לקראת החגים ומחקרי הפילוסופיה הדתית שלו התפרסמו בחלקם בהונגרית ובחלקם בעברית. כתביו על בעיית ספר איוב, על קאנט ועל מדריך הרמב"ם הם בין יצירות הספרות הפילוסופית החשובות. עבודותיו העיקריות:

* שיר השירים (1892)
* בעיית ספר איוב (1905)
* אתיקה בתלמוד (עם יהודה אריה בלוי ומאיר צבי וייס 1920)
* עמנואל קאנט (1925)
* הערות על מורה נבוכים (1928)

לקריאה נוספת
------------

* צדוק הבשי באנציקלופדיה יודאיקה.
* הודעה על מותו בניו יורק טיימס ב-4 במרץ 1943.
* לקסיקון יהודי הונגרי Magyar zsidó lexikon. Szerk. Ujvári Péter. Budapest: Magyar Zsidó Lexikon. 1929.
* לקסיקון הונגרי לקורות חיים Magyar életrajzi lexikon I–IV. Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967–1994.

קישורים חיצוניים
----------------

* צדוק העוועשי (1868-1943), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  למשל: וזאת ליהודה, קובץ מאמרים בחכמת ישראל. הוצאת בית המדרש לרבנים בבודפשט, תרפ"ו. עמ' שער.
2. ↑  ראה חתימתו במכתב לאיגנץ גולדציהר; תמונתו כאן
3. ↑  גנאלוגיה של משפחת הנדלר-הבשי
4. ↑
5. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007262671605171
* BnF: cb16745059w (data)
* GND: 173334652
* ISNI: 0000 0001 0866 3536
* LCCN: n89619295
* NKC: zmp2016921087
* NTA: 304532673
* VcBA: 495/112540
* VIAF: 6538022
* WorldCat: lccn-n89619295

 |
**ג'ון דייוויד ג'קסון** (19 בינואר 1925 - 20 במאי 2016) היה פיזיקאי קנדי-אמריקאי, פרופסור אמריטוס באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ופיזיקאי בכיר במעבדה הלאומית לורנס ברקלי. הוא היה חבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית ופורסם בהיותו מחבר ספר הלימוד האקדמי הפופולרי ביותר, בנושא אלקטרודינמיקה קלאסית.

קורות חיים
----------

ג'קסון נולד בלונדון, קנדה וסיים תואר ראשון בפיזיקה ומתמטיקה בשנת 1946 באוניברסיטת מערב אונטריו. הוא המשיך את לימודיו במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, שם עבד תחת הנחייתו של ויקטור וייסקופף וקיבל תואר דוקטור בשנת 1949. בעבודת הדוקטורט, בהמשך לעבודתו הקודמת על פיזור פרוטון-נייטרון, ג'קסון חקר אופני פיזור פרוטון-פרוטון באנרגיות נמוכות בשיטת הווריאציות של שווינגר, והראה את הקשר בינה לבין נוסחת בתה הפשוטה יותר.

לאחר סיום הדוקטורט, ג'קסון נשאר ב-MIT למשך שישה חודשים. במהלכם קיבל הצעות עבודה ממספר אוניברסיטאות: הוא הוזמן להצטרף לסגל אוניברסיטת קורנל על ידי הנס בתה, וכן לאוניברסיטת ויסקונסין ואוניברסיטת מקגיל. ג'קסון בחר במקגיל, עבר ב-1950 ומכיוון שהיה פיזיקאי תאורטי, השתלב במחלקה למתמטיקה. הוא התקדם לדרגת פרופסור חבר, אך עזב את מקגיל ב-1957 על מנת להצטרף לפקולטה לפיזיקה של אוניברסיטת אילינוי. ג'קסון נשאר באילינוי עד 1967, אז עבר לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם הוא החזיק במשרות במחלקה לפיזיקה וגם במעבדה הלאומית.

עיקר מחקרו של ג'קסון לאורך השנים היה בתחום פיזיקת חלקיקים. הוא המשיך לעבוד הן באוניברסיטה והן במעבדה גם לאחר שהפך לפרופסור אמריטוס ב-1992. כמו כן, הוא היה חבר באגודה האמריקאית לפיזיקה וחבר פעיל באיגוד המדענים המודאגים (שאחד ממייסדיו היה מנחה הדוקטורט שלו, ויקטור וייסקופף).

נפטר בגיל 91.

מעבודותיו
---------

* Jackson, J.D. **Classical Electrodynamics**, 1999 (3rd ed.). Wiley, New York, מסת"ב 0-471-30932-X
* Jackson, J.D. (1957). "Catalysis of Nuclear Reactions between Hydrogen Isotopes by μ−-Mesons". *Physical Review*. **130**: 330. doi:10.1103/PhysRev.106.330.
* Jackson, J.D. **Physics of Elementary Particles**, 1958. Princeton University Press
* Jackson, J.D. **Mathematics for Quantum Mechanics**, 2006 (reprint), Dover Publications, New York, מסת"ב 0-486-45308-1

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ון ג'קסון** בוויקישיתוף
* אתרו של ד"ר ג'קסון

הערות שוליים
------------

1. ↑  J. David Jackson (1999). "Snapshots of a Physicist's Life" (PDF). *Ann. Rev. Nucl. Part. Sc*. **49**: 1–33.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007356510805171
* BIBSYS: 90145803
* BnF: cb12936635c (data)
* CANTIC: a18517730
* CiNii: DA00308221
* GND: 132108550
* ISNI: 0000 0001 0921 1320
* LCCN: n90637463
* LNB: 000087065
* NDL: 00444396
* NKC: skuk0003182
* NSK: 000400941
* NTA: 069355622
* RERO: 02-A017539857
* SUDOC: 056875894
* VIAF: 85168257
* WorldCat: lccn-n90637463

 |
מפתח השריון של הצדפה
**צדפת ענק** (שם מדעי: *Tridacna gigas*) היא מין של צדפה, נחשבת כצדפה הגדולה ביותר בעולם. תפוצתה בשוניות אלמוגים רדודות בדרום האוקיינוס השקט ובאוקיינוס ההודי. היא מצויה בסכנת הכחדה. צדפה זו היא חלק מבני הסוג *Tridacna* שמיניו מכונים "צדפות ענק".

בעבר חשבו שהצדפה יכולה להיפתח ולהיסגר על צוללנים לא זהירים. כיום יודעים שזו אגדה ושריון הצדפה נסגר רק למטרות הגנה וגם נסגר מאוד באיטיות ולא יכול לפגוע באדם.

מאפיינים
--------

אורכה של הצדפה יכול להגיע ל-120 ס"מ ומשקלה ליותר מ-200 ק"ג והיא הגדולה בכל מיני הצדפות. הפרטים הגדולים ביותר הגיעו לאורך 137 ס"מ והגיעו למשקל של 340 ק"ג. צדפה גדולה יכולה לחיות מעל 100 שנה והיא מבין חסרי החוליות מאריכי הימים ביותר. לצדפה שריון ענקי הנפתח לאיטו ובתוכו גלימה גדולה בעלת 4–5 קפלים בצבעים סגול וכחול ולעיתים גם כהה יותר.

הצדפה מפתחת תלות עם אצות זעירות החיות בין קרומי גלימתה. האצות מפיקות חומרים מהם גדלה הצדפה וכך היא יכולה לחיות גם בסביבות מחיה עניות במזון. הצדפה קבועה במקומה ואינה יכולה לזוז עקב גודלה.

שימור
-----

הצדפה מצויה בסכנת הכחדה עקב ציד מופרז של הצדפות הבוגרות שאינן יכולות לנוע. הצדפות נחשבות למאכל מבוקש במסעדות בדרום מזרח אסיה, יפן, צרפת ואזורים נוספים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צדפת ענק** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ARKive
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  צדפת ענק באתר הרשימה האדומה של IUCN
סמל אצולה של משפחת פון גוטמן
**וילהלם יצחק וולף ריטר פון גוטמן** (בגרמנית: **Ritter Von Gutmann**; ‏18 באוגוסט 1826, לייפניק, מוראביה – 17 במאי 1895, וינה) היה סוחר ונדבן יהודי אוסטרי, נשיא הקהילה היהודית וינה בירת האימפריה האוסטרו-הונגרית, מייסד וראש ועד בית המדרש לרבנים בווינה. פון גוטמן היה אביה של אליזבת פון גוטמן, נסיכת ליכטנשטיין.

רקע
---

וילהלם גוטמן נולד בלַייפּניק שבמוראביה, אוסטריה (כיום צ'כיה), בן למאיר ליב מרכוס לאופולד גוטמן ודוברש לבית שפירא-פרנקל. פון גוטמן ואחיו, דוד פון גוטמן, נדרשו לסייע בכלכלת המשפחה, ועסקו בתעשיית הפחם. הוא חכר מכרות פחם ממשפחת רוטשילד וייסד מפעלים ברחבי האימפריה האוסטרו-הונגרית. פון גוטמן צבר רכוש רב והיה לנדבן ידוע. הוא ייסד בית יתומים לבנות בדובלינג, בית חולים לילדים ובית המדרש לרבנים בווינה.

בינואר 1891 נבחר לנשיאות הקהילה היהודית בווינה.

פון גוטמן היה נשוי פעמיים. נישואיו הראשונים היו ללאונורה לצקו. הזוג הביא לעולם שלושה ילדים, אשר נקראו ברטולד, מקס ורוזה. ב-1869 נישא לאידה לבית וודיאנר, והזוג הביא לעולם שלושה ילדים נוספים.

הלווייתו
--------

ב-19 במאי 1895 נטמן פון גוטמן בבית העלמין המרכזי בווינה. במסע הלוויה לקחו חלק מאות אנשים, ביניהם הרב אייזיק הירש וייס כמו גם ד"ר משה וולך, אשר נשאו הספדים, וכן הרב ד"ר אברהם שמידל:

> 
> בית מדרש הרבנים בווין היה יליד רוח המנוח גוטמאן ומעשהו. הוא לא שם ליבו לכל המעצורים אשר מצא על דרכו זה העולה בית אל, ויקדיש את כחו וכספו להוציא לפעלות ידים את אשר הגה רוחו זה שנים מספר ואף חפצו הצליח: בית המדרש הרבנים מתנוסס כעת לתפארה בעיר מלוכת אוסטריה, תלמידים רבים מכל אפסי הממלכה יושבים בו ושותים בצמא את דברי מוריהם, ויחנכו בו אנשי תורה
> 
> 
> 
> — יהודה ליב לנדא (היל"ל בן שכ"ר), ווילהלם ריטר פ. גוטמאן ז"ל, המגיד, 24 במאי 1895
>

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וילהלם ריטר פון גוטמן** בוויקישיתוף
* מידע על במשפחה שלו
* החלקה בה נקבר
* המצבה שלו
* על דוד פון גוטמן אחיו של וילהלם מתוך אתר JewishEncyclopedia
* בפרויקט ה-JOWBR של אתר הג'ואיש גן מידע אודות ילדיו וצאצאיהם
* כתבה בעיתון המגיד אודות פטירתו
* מידע באנגלית אודות משפחתו
* מודעת אבל בה הוא מוזכר
* וילהלם ריטר פון גוטמן בויקיגניה, המיזם הגנאלוגי העברי

הערות שוליים
------------

1. ↑  א. פינקעל, מבתיי סופיים. אשכנז\*, המגיד, ‏12 בפברואר 1891
2. ↑  עזריאל גינציג, אוסטריה-אונגריה, המגיד, ‏15 בינואר 1891
3. ↑  מתוך תעודת הנישואין - מידע מהארכיון היהודי בווינה
4. ↑  מידע מהארכיון היהודי בווינה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007391699105171
* BnF: cb159178088 (data)
* GND: 120068605
* ISNI: 0000 0000 5525 2441
* NKC: mzk2006348628
* NTA: 229500803
* VIAF: 66804430
* WorldCat: viaf-66804430

 |
**פרינקפס סנאטוס** (Princeps Senatus, מילולית: הראשון בסנאט) - יושב ראש הסנאט ברומא העתיקה.

בימי הרפובליקה הרומית הפרינקפס סנאטוס מונה על ידי שני הקנסורים לתקופת כהונה בת 5 שנים מתוך פטריקים שהיו קונסולים-לשעבר ובדרך כלל גם קנסורים-לשעבר - עם אפשרות לכהונה נוספת. על-מנת להיבחר לתפקיד הפרינקפס, היה על המועמד להיות בעל מוניטין פוליטי ללא רבב ולהיות מקובל על שאר הסנאטורים. אף על פי שלפרינקפס סנאטוס לא הייתה סמכות של ממש, התואר העניק כבוד עצום לנושא בו ואכן רבים מגדולי הרומאים נשאו בו עם השנים, ובהם פאביוס מאקסימוס ופובליוס קורנליוס סקיפיו אפריקנוס. תפקידי הפרינקפס סנאטוס היו לפתוח ולנעול את ישיבות הסנאט, לקבוע את סדר יומו, לקבוע את מקום ישיבות הסנאט, לנהל את ישיבות הסנאט ולייצג את הסנאט כלפי חוץ (מדינות זרות או בעלי תפקידים אחרים ברומא עצמה).

בתקופת האימפריה תפקיד הפרינקפס עבר לקיסרים, ולכן תוארם הרשמי היה "פרינקפס" - משום שאוגוסטוס רצה להיראות כלפי חוץ כממשיך הרפובליקה ולא כשליט יחיד.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרינקפס סנאטוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| מוסדות פוליטיים ובעלי תפקידים (מגיסטראטים) ברפובליקה הרומית ובאימפריה הרומית |
| --- |
| תפקידים רגילים | קנסור • קונסול • פראיטור • קוואיסטור • איידיל • טריבון • פרומגיסטראט • פרפקט • ליקטור |
| בעלי תפקידים מיוחדים | דיקטטור • מפקד הפרשים • טריומווירי • ועדת העשרה |
| משרות נוספות | פונטיפקס מקסימוס • פרינקפס סנאטוס • ויגינטיסקסווירי |
| תארים קיסריים | פרינקפס • אוגוסטוס • קיסר • טטררך • אימפרטור • פטריקיוס |
| מוסדות | הסנאט הרומי • המשפט הרומי • אספת העם • מסלול המשרות • אימפריום • קנסוס • קולגיום |
**צבגון אדום-אוזן** (שם מדעי: ***Trachemys scripta elegans***) הוא תת-מין של צבגון הבריכה, מין צב החי בביצות ונחלים באמריקה הצפונית אך הפך למין פולש במגוון אזורים לרבות בישראל. שמו של תת-מין זה נובע מפס אדום הנמשך מהעין לאוזן.

מאפיינים
--------

צבגון אדום-אוזן הוא צב מים מתוקים וסביבת הגידול הטבעית שלו היא במים מתוקים וחמימים, בדרך כלל רדודים, וזאת על מנת שהצב יוכל לצאת אל מחוץ למים ולהתחמם בשמש, כפי שהוא נוהג לעשות ברוב שעות היממה. לעיתים קשה להבדיל בין צבגון זכר לנקבה. הנקבות גדולות יותר בגופן באופן משמעותי בעוד שלזכרים יש זנב וציפורניים ארוכים יותר.
כאשר הצב צעיר, גופו בגוונים של ירוק בהיר ו"בטנו" בצבע צהוב בהיר. עם ההתבגרות גוני גופו נהיים כהים יותר והופכים לירוק כהה, חום או שחור.
מקורו של הצב הוא במרכז ארצות הברית, והוא מין פולש באירופה ובאסיה ומתחרה על אזורי הגידול של צבי מים מקומיים. 

גם בישראל מין זה הוא מין פולש שמסתגל בקלות לסביבות מחיה שונות, ומסוגל לדחוק מינים ישראליים, כמו צב רך וצב ביצה מצוי, מבית גידולם. ניתן למוצאו בנחל אלכסנדר שם ניתן לראות את הצבים "משתזפים" בשמש על שפת הנחל. הצב נפוץ בירקון ומגיע במעלה נחל האיילון לכל הפחות עד לוד.

צבגון אדום-אוזן הוא אוכל-כול הניזון מבעלי חיים קטנטנים כמו חרקים, חלזונות, ראשנים, דגים ואף פגרים. בנוסף, הוא אוכל ירקות ועלים שנמצאים בקרבת נחלים. כמו צבים רבים, גם הצבגון אדום-האוזן שרוי בתרדמת חורף כאשר טמפרטורת הסביבה יורדת.

קריאה נוספת
-----------

* אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, **זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה**, עמודים: 28-29 (מהדורה שלישית 2022). מסת"ב 978-965-91880-2-4

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צבגון אדום-אוזן** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  איסור ייבוא הצב לישראל בגלל היותו מין פולש בעייתי
מטוס F-16 נץ 107 בתצוגה לכבוד יום העצמאות
תקריב על סימני ההפלה בצורת רונדלים של חיל האוויר הסורי וסמל מבצע אופרה שמצוירים על המטוס F-16A נץ 107
המטוס בטיסת אימונים מעל מכתש רמון
בתצוגה מיוחדת במוזיאון חיל האוויר ב-2007.
**F-16 נץ 107** הוא מטוס קרב F-16 פייטינג פלקון מדגם **F-16A בלוק 10** בעל מספר זנב **107** אשר שירת בחיל האוויר הישראלי בשנים 1980–2014. למטוס זה רקורד קרבי עשיר במיוחד: המטוס השתתף במבצע אופרה, הפצצת הכור העיראקי "אוסיראק", ולזכות טייסיו נרשמו 6.5 הפלות מטוסי אויב. זהו מטוס ה-F-16 בעל מספר ההפלות הגבוה ביותר לסוג זה של מטוסים בעולם.

שירות מבצעי
-----------

מטוסי ה-F-16 הראשונים מדגמי F-16A ו-F-16B הגיעו לישראל בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 והוצבו בטייסת 117 (טייסת הסילון הראשונה). מטוס F-16 נץ 107 היה הראשון שנחת בבסיס רמת דוד ב-2 ביולי 1980. ב-1981 השתתף נץ 107 במבצע אופרה שבו השמיד חיל האוויר הישראלי כור גרעיני שנבנה בעיראק ובכך מנע מסדאם חוסיין להשיג נשק גרעיני. את המטוס הטיס עמוס ידלין והוא היה השני להפציץ את הכור אחרי מוביל המבנה, זאב רז.

את הפלת הבכורה שלו רשם המטוס ב-21 באפריל 1982 כשהטייס זאב רז הפיל מטוס מיג-23 של חיל האוויר הסורי. את שאר ההפלות רשם המטוס במבצע שלום הגליל. ב-9 ביוני 1982 הפיל אליעזר שקדי שני מטוסי מיג-23 בעת שהטיס את המטוס. מאחר שאחת ההפלות נעשתה ביחד עם מטוס קרב אחר, היא נספרה רק כחצי הפלה. בצהרי יום שישי 11 ביוני 1982 רשם המטוס 4 הפלות, כולן בוצעו על ידי הטייס איתן סטיבה.

מאוחר יותר הועבר F-16 נץ 107, יחד עם שאר מטוסי ה-F-16A וה-F-16B, לטייסת 253 (טייסת הנגב).

בסוף שנת 2014 הוחלט על הוצאתו של נץ 107 משירות, ובפברואר 2015 הועבר המטוס לתצוגה במוזיאון חיל האוויר בבסיס חצרים.

### רשימת הפלות

| תאריך הפלה | טייס | כלי נשק | מטוס שהופל |
| --- | --- | --- | --- |
| 21 באפריל 1982 | זאב רז | טיל לולב | מיג-23 סורי |
| 9 ביוני 1982 | אליעזר שקדי | טיל לולב | מיג-23 סורי (חצי הפלה) |
| 9 ביוני 1982 | אליעזר שקדי | טיל לולב | מיג-23 סורי |
| 11 ביוני 1982 | איתן סטיבה | טיל לולב | מיג-23 סורי |
| 11 ביוני 1982 | איתן סטיבה | טיל לולב | סוחוי-22 סורי |
| 11 ביוני 1982 | איתן סטיבה | תותח M61A1 וולקן | סוחוי-22 סורי |
| 11 ביוני 1982 | איתן סטיבה | טיל מקבץ | מסוק גאזל סורי |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **F-16 נץ 107** בוויקישיתוף
* מטוסי ה-F16 בחיל האוויר הישראלי, אתר F-16.net
	+ רקורד של נץ 107 באתר F-16.net
* איתן סטיבה מתאר הפלת 2 מטוסי סוחוי-22, מטוס מיג 23 ומסוק גאזל ב-11.6.1982, באתר "מרקיע שחקים"
* טבלת הפלות בה נמצאות ההפלות של נץ 107, באתר "מרקיע שחקים"
* אודי עציון, מטוס האף־16 שהפיל הכי הרבה מטוסי אויב פורש לפנסיה במוזיאון חיל האוויר, ידיעות אחרונות, 9 בפברואר 2015
* מטוס F-16 נץ 107 במוזיאון חיל האוויר בפייסבוק של מוזיאון חיל האוויר, 7 בפברואר 2015
* ניר בן-יוסף, תמונות של F-16 נץ 107, פליקר
* Record-breaking F-16 Falcon to be retired from IDF service, באתר ynet,‏ 11 בפברואר 2015 (באנגלית)
* גלריית תמונות של F-16 נץ 107, פליקר

הערות שוליים
------------

1. ↑  הודעת מוזיאון חיל האוויר בפייסבוק, 7 בפברואר 2015
**קלטה אוליביה** (בספרדית: **Caleta Olivia**) היא עיר בפרובינציית סנטה קרוס בארגנטינה. העיר נמצאת בחוף מפרץ סן חורחה, בחלקה הצפוני של הפרובינציה.

היסטוריה
--------

בתחילת המאה ה-20 ממשלו של הנשיא חוליו ארחנטינו רוקה יזם הקמה של קו טלגרף מבירת ארגנטינה בואנוס איירס אל אזור כף וירחנס בדרום המדינה. ב-1901, במהלך העבודות של הנחת הקו, עגנה במפרץ קטן באזור ספינה שהכינה את התשתיות לקו. אסקיאל גוטרו שהיה מפקד הספינה זיהה באזור פוטנציאל להקמת התיישבות חדשה, אשר הוקמה ב-20 בנובמבר 1901. ההתיישבות נקראה קלטה אוליביה, ככל הנראה על שם המפרץ הקטן (בספרדית: קלטה) ועל שם אשתו של גוטרו, אוליביה.

בעשורים שלאחר מכן קלטה אוליביה נותרה התיישבות קטנה עם עשרות בודדות של מתיישבים. העיירה התחילה להתפתח לאחר הקמת ה-YPF, חברת הנפט הלאומית של ארגנטינה שהוקמה ב-1922 בעקבות גילוי מצבורי הנפט באזור קומודורו ריבדביה. קלטה אוליביה הפכה לאחד הבסיסים האזוריים של ה-YPF, מה שתרם להתפתחות העיירה.

ההתפתחות הואצה בשנות ה-40 של המאה ה-20, בין היתר בשם מציאת מאגר נפט בקרבת קלטה אוליביה ב-1944. בשנים שלאחר מכן אוכלוסיית העיר התייצבה, עד שבשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 העיר קלטה מהגרים רבים מצפון ארגנטינה שבאו לעבוד בתעשיית הנפט. גם הגדילה הזו נעצרה, בעקבות ההפרטה של YPF בשנות ה-90.

בתחילת חודש פברואר ב-2014 הופסקה הזרמת המים לעיר בעקבות חור בצינור ההובלה. העיר נאלצה להתמודד עם חוסר הזרימה במשך כחודש, דבר שגרם הפגנות של התושבים שאילצו את הממשל להביא לעיר משלוחי מים במשאיות.

כלכלה
-----

כלכלת העיר מתבססת בעיקר על תעשיית הנפט, ובמידה פחותה יותר גם על דיג ותיירות. כמו כן בחלק הדרומי של העיר נמצא נמל קטן בשם "קלטה פאולה".

חינוך
-----

בעיר נמצא אחד הקמפוסים של האוניברסיטה הלאומית של דרום פטגוניה, שמרכזה נמצא בבירת הפרובינציה ריו גז'גוס.

תחבורה
------

העיר נמצאת על מסלול הכביש הלאומי מספר 3, המקשר בין בואנוס איירס לדרום ארגנטינה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קלטה אוליביה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קלטה אוליביה
"**חושן**" הוא פסל עשוי פליז מאת הפסל הישראלי יצחק דנציגר. 

הפסל תוכנן עבור חזית בית הכנסת שבטכניון בשנת 1969. הפסל נועד לעמוד מעל לכניסה למבנה, אולם, בסופו של דבר לא הוצב הפסל במקום. הפסל עוצב כעיבוד מודרניסטי של נושא מטאפיזי, האופייני ליצירתו המאוחרת של דנציגר. החושן מן הפולחן היהודי הועתק בעבודה זו אל מבנה מופשט, עשוי פליז מוזהב. בשנת 1975 הציע דנציגר גרסה גדולה של הפסל עבור עיצוב כיכר באוניברסיטת בן-גוריון, אולם גם הצעה זו לא התממשה. עותקי הפסל מצויים באוספים שונים כגון אוסף בנק דיסקונט, אוסף הפניקס חברה לביטוח ועוד. עותק מוקטן של העבודה מצוי באוסף גבי ועמי בראון.

הפסל בנוי כמבנה מתכת גאומטרי מוזהב בעל זוויות היוצר תחושה של דיאלקטית בין פנים לחוץ על ידי משטחי הפסל. הוא מזכיר בעיצובו פיסול קונסטרוקטיביסטי. משחקי התאורה שבו יוצרים, על פי מרדכי עומר, "מתח בין הסטטי לדינאמי, הנראה כמשתקף, מחזיר את הצופה למקור הפולחני-דתי של 'חושן המשפט' (שמות כ"ח, 29)".

אחד מהעתקי הפסל מוצג בבניין בנק דיסקונט ברחוב יהודה הלוי בתל אביב-יפו. עותק נוסף נמצא באוסף מוזיאון ישראל. 

* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

* "חושן" באתר מוזיאון ישראל

הערות שוליים
------------

1. ↑  עומר, מרדכי, **יצחק דנציגר**, מוזיאות תל אביב לאמנות, תל אביב, 1996, עמ' 250.
2. ↑  נכון ליולי 2010
**Quantum Conundrum** הוא משחק יריות בגוף ראשון, שפותח על ידי Airtight Games, והופץ על ידי Square Enix‏. המשחק עוצב על ידי קים סוויפט, מעצבת לשעבר בחברת Valve, שהנהיגה את עיצוב המשחק Portal בעברה. המשחק הופץ ל-Microsoft Windows ומוצע למכירה באמצעות שירות סטים החל מה-21 ביוני 2012. בנוסף, המשחק צפוי להשתחרר לקונסולת ה-PlayStation 3, ולקונסולת ה-Xbox 360 ב-21 ביולי 2012.

עלילה
-----

העלילה עוקבת אחרי ילד בן 12, הגיבור הראשי במשחק. יום אחד, הילד מבקר במעבדה שנמצאת באחוזה ששייכת לדודו, מדען ששמו פרופסור פיץ קוואדורנגל. זמן קצר לאחר ביקורו, פיצוץ מתרחש לאחר ניסוי כושל, שגורם לדודו להיעלם. הילד מגלה כפפה מיוחדת, אשר באפשרותה לשנות ממדים. הוא מחליט להשתמש בכפפה על-מנת לגלות מה קרה לדודו.

מהלך המשחק
----------

*Quagntum Conundrum* הוא משחק פאזלים (חידות) מגוף ראשון, שבאמצעות פתירת חידות ואתגרים ניתן להתקדם במשחק ובעלילה.

באמצעות לחיצת כפתור, השחקן יכול לשנות לאחד מארבעת הממדים במשחק, כאשר כל מימד הופך את המשחק לשונה. מימד אחד באפשרותו להאט את הזמן, מימד אחר באפשרותו להפוך את כל האובייקטים שבסביבה לקלים, באמצעות המימד השלישי ניתן להפוך את כל האובייקטים שבסביבה לכבדים, ובאמצעות המימד הרביעי ניתן להפוך את כוח המשיכה.

עם ההתקדמות בעלילת המשחק, החידות נהפכות לקשות יותר, ואף דורשות מהירות מלבד לחשיבה.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של Quantum Conundrum
* Quantum Conundrum, באתר PCGamingWiki (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Square’s E3 2012 line-up is heavy on core and iOS titles. מהאתר VG247. נכתב בתאריך: 30 במאי 2012.
2. ↑  Quantum Conundrum gets PSN, XBLA release date. מהאתר EuroGamer. נכתב בתאריך: 21 ביוני 2012.
3. ↑  Square announces Quantum Conundrum. מהאתר EuroGamer. נכתב בתאריך: 25 באוגוסט 2011.
4. ↑  PAX 2011: Quantum Conundrum Exclusive Preview - First Look. מהאתר GameSpot. נכתב בתאריך: 25 באוגוסט 2011.
**חותכי ורידים: סיפור אהבה** (באנגלית: **Wristcutters: a Love Story**) הוא סרט קולנוע אמריקאי שהופק בשנת 2006 ויצא לאקרנים ב-2 בנובמבר 2007. זוהי קומדיה רומנטית, בעלת מאפיינים של קומדיה שחורה, אשר בוימה על ידי גוראן דוקיץ' הקרואטי. דוקיץ' גם כתב את התסריט, המבוסס על הספר "הקייטנה של קנלר" מאת הסופר הישראלי אתגר קרת. הסרט, כמו גם הספר, עוסק באופן הומוריסטי ושנון בנושאי מוות, העולם הבא והתאבדות. הסרט זכה במספר פרסים בפסטיבלי קולנוע שונים, האחרון שבהם הוא פרס הסרט הטוב בפסטיבל הקולנוע העצמאי באשלנד ב-2007.

הסרט נע על הקו הדק בין סרט מסע לבין קומדיה רומנטית, וניכר כי הוא מושפע מעלילת הקוסם מארץ עוץ. כמו כן, ניתן למצוא בסרט מאפיינים הדומים לסרטיו של ג'ים ג'רמוש.

עלילה
-----

הסרט מתחיל בסצנת התאבדות של גיבור הסרט, נער בשם זיה (פטריק פיוגיט). לאחר התאבדותו, שבאה בעקבות אהבה נכזבת, מגיע זיה לעולם הבא, השמור רק לאנשים שהתאבדו. זיה מגלה שהעולם הבא של המתאבדים דומה מאוד לעולם האמיתי - רק קצת יותר גרוע. זיה עובד בעולם הבא בפיצרייה נידחת וחי חיים שגרתיים ודיכאוניים בעולם אפור, חסר חיוכים. בשלב כלשהו מגלה זיה כי דזירה, אהובתו מחייו הקודמים והעילה להתאבדותו, התאבדה גם היא ונמצאת אף היא בעולם בו הוא חי - והוא יוצא למסע חיפוש אחריה, יחד עם חברו יוג'ין. במסגרת המסע פוגשים השניים את מיקל, אשר נחושה בדעתה להוכיח ל"ממונים" על העולם הבא כי היא הגיעה לארץ המתאבדים בטעות. השלושה עורכים מסע במכונית מרופטת, במהלכו הם מגיעים אל "הקייטנה של קנלר" - מקום מוזר המאוכלס בטיפוסים מגוונים, ומנוהל בידי אדם קשיש בשם קנלר (טום ווייטס). בהמשך המסע פוגש זיה לבסוף באהובתו הנושנה, אך מגלה כי השתנתה מאוד. כמו כן, מגלה זיה כי אהבתו נתונה בעצם לאישה אחרת. במהלך המסע מגלים שלושת הגיבורים דברים חדשים על עצמם, על העולם הבא - ובעיקר על עולם החיים ועל האהבה.

שחקנים
------

* זיה - פטריק פיוגיט
* מיקל - שאנין סוסאמון
* יוג'ין - שיי ויגהאם
* קנלר - טום ווייטס
* דזירה - לסלי ביב

פרסים
-----

* פסטיבל סיאטל 2006 - פרס הבמאי הטוב ביותר
* פסטיבל ג'ן ארט 2006 - פרס הסרט העלילתי הטוב ביותר
* פסטיבל פילדלפיה 2006 - פרס הסרט העלילתי הראשון הטוב ביותר
* פסטיבל הקולנוע העצמאי באשלנד 2007 - פרס הסרט הטוב ביותר
* מועמדות לפרס השופטים בפסטיבל סאנדנס 2006
* פסטיבל אייקון 2007 - פרס הקהל לסרט באורך מלא

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של חותכי ורידים: סיפור אהבה

* "חותכי ורידים: סיפור אהבה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "חותכי ורידים: סיפור אהבה", באתר נטפליקס

* "חותכי ורידים: סיפור אהבה", באתר AllMovie (באנגלית)

* "חותכי ורידים: סיפור אהבה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* "חותכי ורידים: סיפור אהבה", באתר Box Office Mojo (באנגלית)

* "חותכי ורידים: סיפור אהבה", באתר Metacritic (באנגלית)

* "חותכי ורידים: סיפור אהבה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* דף הסרט באתר פסטיבל אייקון
* נירית אנדרמן, גן עדן נוסח טום וייטס, בעיתון הארץ, 8 ביולי 2007
**QI** (ראשי תיבות של **Quite Interesting**, בתרגום "מעניין למדי") הוא שעשועון טלוויזיה בריטי, פרי עטו ובהפקתו של ג'ון לויד, המשודר ברשת ה-BBC החל משנת 2003. את התוכנית הנחה הקומיקאי סטיבן פריי מתחילתה עד סוף עונה M, אז החליפה אותו הקומיקאית סנדי טוקסויג. המארח פאנל של ארבעה ידוענים: אלן דייוויס (בתפקיד קבוע) ושלושה ידוענים מתחלפים, בין היתר: ג'ו בראנד, פיל ג'ופיטוס, שון לוק, ביל ביילי, ריץ' הול, ג'ימי קאר ודייוויד מיטשל. את נעימת הפתיחה הלחין המוזיקאי הווארד גודאול (שאף התארח כפאנליסט מספר פעמים).

חברי הפאנל צריכים לענות על שאלות המנחה כדי לזכות בנקודות, אך היות שרוב השאלות מורכבות מאוד ואף מטעות, נקודות מוענקות לא בהכרח על תשובה נכונה, אלא על תשובה מעניינת (ומכאן שם התוכנית). לעומת זאת, על תשובות שהן "לא רק שגויות אלא גם צפויות באופן פתטי", בדרך כלל תשובות שמבוססות על תפיסות שגויות נפוצות, מורדות נקודות (למשל, באחד הפרקים, שאל פריי איזה יסוד כימי הוא מרכיבו העיקרי של האוויר. פאנליסט שהיה עונה פחמן דו-חמצני היה מאבד 10 נקודות). בגלל "מדיניות" זו, פרקים רבים מסתיימים בניקוד שלילי של המתחרים. בעונות ההמשך, לעיתים מוענקות נקודות בונוס עבור מטלה מיוחדת במהלך התוכנית, כגון ציור. כל עונה בסדרה עוסקת באות האנגלית המתאימה למספרה, ומונה בין 12 ל-16 פרקים.

בשנת 2020 שידר הבי.בי.סי. את העונה השמונה עשר - R. עונה זו כללה 11 פרקים בלבד מפני שמגפת הקורונה גרמה לעצירת הצילומים. מרבית פרקי הסדרה ניתנים לצפייה ב-YouTube.

שידור התוכנית בישראל
--------------------

ב-7 באוקטובר 2010 החל שידור העונה השישית של הסדרה "עונה F", ברשת HOT בערוץ 8.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של Qi
* Qi, ברשת החברתית פייסבוק

* Qi, ברשת החברתית טוויטר

* Qi, סרטונים בערוץ היוטיוב

* "Qi", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "Qi", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* "Qi", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* אתר התוכנית ב-BBC
**אלמאמי טורה** (בצרפתית: **Almamy Touré**; נולד ב-28 באפריל 1996 בבמקו שבמאלי) הוא כדורגלן מאלי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת איינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה ובנבחרת מאלי.

קריירת מועדונים
---------------

טורה גדל במחלקת הנוער של מונקו. בשנת 2011 החל טורה לשחק במונקו ב', קבוצת המילואים של המועדון. ב-11 בפברואר 2015 ערך טורה את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 67 דקות והבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 1–3 על סטאד רן במסגרת שלב שמינית הגמר של הגביע הצרפתי. ב-20 בפברואר ערך טורה את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הצרפתית, כשנכנס כמחליף בדקה ה-35 בניצחון 0–1 על ניס במסגרת המחזור ה-26. ב-7 במרץ הבקיע טורה את שער הבכורה שלו בליגת העל הצרפתית, שער בדקה ה-60 בניצחון 1–3 על אוויאן במסגרת המחזור ה-28 בליגה. ב-19 במאי חתם טורה על חוזה חדש לארבע שנים במועדון. בעונתו הראשונה בקבוצה הראשונה של המועדון ערך סילבה חמש הופעות ליגה והבקיע שער אחד, ובעונתו השנייה הוסיף עשר הופעות ליגה ושלושה שערים. בעונת 2016/2017, בה זכתה מונקו באליפות צרפת, ערך טורה 15 הופעות ליגה.

בינואר 2019, עבר טורה לאיינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה, בה חתם על חוזה לארבע שנים וחצי.

תארים
-----

מונקו
* אליפות צרפת: 2016/2017

איינטרכט פרנקפורט
* הליגה האירופית: 2021/2022

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלמאמי טורה** בוויקישיתוף
* אלמאמי טורה, ברשת החברתית פייסבוק
* אלמאמי טורה, ברשת החברתית טוויטר
* אלמאמי טורה, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  Four youngsters to watch באתר הרשמי של מונקו, 19 באפריל 2015 (באנגלית)
2. ↑  Touré signs contract extension until 2019 באתר הרשמי של מונקו, 19 במאי 2015 (באנגלית)
רונדל חיל האוויר הארגנטינאי
רונדל חיל האוויר הארגנטינאי לראות נמוכה
**חיל האוויר הארגנטינאי** (בספרדית: **Fuerza Aérea Argentina**; בקיצור **FAA**) הוא הזרוע האווירית של הכוחות המזוינים של ארגנטינה. החיל הוא אחד החזקים בדרום אמריקה למרות הירידה במעמדו בשנים האחרונות בשל המצב הכלכלי הקשה שפקד את ארגנטינה.

היסטוריה
--------

מטוס נשר ארגנטינאי
ראשית הקמת החיל מתחיל ב־10 באוגוסט 1912 עם ייסוד בית הספר לתעופה. ב־1927 נוסד **הדירקטוריון הכללי לאירונאוטיקה** שתפקידו היה תיאום וכיוון התעופה הצבאית במדינה. במהלך אותה שנה נוסדה גם **התעשייה האווירית הארגנטינאית** - ה **FMA** (Fuerza Aérea Argentina) בעיר קורדובה.

בשנות ה-40 פעלו מספר יחידות אוויריות בצבא הארגנטינאי ובחיל הים הארגנטינאי. ב־11 בפברואר 1944 נוסד הפיקוד האירונאוטיקלי ושנה מאוחר יותר, ב 4 בינואר 1945 הפך החיל לזרוע עצמאית.

במהלך שנות ה-70 עבר החיל תהליך חימוש נמרץ במסגרתו קלט מטוסי קרב צרפתיים (מטוסי מיראז' 3 ומיראז' 5), ישראליים (כפיר ונשר) ואמריקאיים (A-4 סקייהוק) וכן מטוסי קרב מתוצרת עצמית (הפוקרה).

### מלחמת פוקלנד

חיל האוויר הארגנטינאי מילא תפקיד עיקרי בלחימה הארגנטינאית במהלך המלחמה. למרות הנחיתות האיכותית וכן חוסר היכולת להשתמש במפציצים מדגם מיראז' 5 בשל היעדר יכולת תדלוק אווירי, הפגינו הטייסים הארגנטינאים אומץ ונועזות. החיל ספג אבדות קשות ואיבד כ־60 מטוסים אך הצליח להטביע מספר ספינות בריטיות.

### שנות ה-90

עם הסרת האמברגו הבריטי, עבר חיל האוויר הארגנטינאי תהליך שיקום. החיל קלט 36 מטוסי סקייהוק משודרגים ובמקביל הפך להיות פעיל במשימות האומות המאוחדות.

### החיל כיום

ארגנטינה בוחנת האפשרות לרכישת 12 מטוסי מיראז' 2000 תמורת 90 מיליון דולר
בשנת 2005 התפוצצה פרשה גדולה אחרי שמספר קציני אוויר עסקו בסחר בסמים.
כיום מתעסק החיל במספר בעיות - תיאום הבקרה והשליטה האווירית, החלפת מערכות הנשק המיושנות וקליטת מערכות נשק חדישות. החיל בוחן את האפשרות לרכישת מטוסים חדשים בהתאם לתקציבים המוגבלים בשל מצבה הכלכלי של המדינה. על פי ההערכות, אמורה ארגנטינה להחליט בשנת 2008 על רכישת מטוסי קרב, ככל הנראה 12 מטוסי מיראז' 2000 משומשים מחיל האוויר הצרפתי כפי שעשה חיל האוויר הברזילאי. ארגנטינה גם בחנה את האפשרות לרכוש מטוסי F-16 פייטינג פלקון וכן קיבלה הצעה לרכוש את הדאסו ראפאל הצרפתי אך תקציב הרכש אינו מסוגל להתמודד מול עלויות שני המטוסים.

כלי התעופה ברשות החיל
---------------------

### מטוסי קרב

* מיראז' 3 - 12 מטוסים בשירות מבצעי, 12 מטוסים נוספים מאוחסנים.
* מיראז' 5 - 7 מטוסים מאוחסנים.
* פוקרה - מטוס קרב קל מתוצרת ארגנטינה, עבר שינויים במסגרתם ניתן לתדלקו בדלק שהופק מצמחים.
* נשר - 13 מטוסים מאוחסנים ולא בשימוש.
* A-4 סקייהוק - המטוס העיקרי של החיל המתפעל 34 מטוסים מדגם משופר המותאם לצורכי החיל.

### מטוסי תובלה

* בואינג 707
* בואינג 757 - מטוס אחד המשמש כמטוס הנשיאותי.
* סאאב 340
* פוקר F27 - מתוצרת הולנד.
* פוקר F28 - מתוצרת הולנד.
* C-130 הרקולס

### מסוקים

* אירוספטיאל לאמה
* בל 205
* בל 212
* S-70 בלקהוק
* S-76 ספיריט

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חיל האוויר הארגנטינאי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של חיל האוויר הארגנטינאי (בספרדית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0001 0691 774X
* LCCN: n82075766
* VIAF: 137228353
* WorldCat: lccn-n82075766

 |
בקתה אלפינית
**בקתה אלפינית** או **שַאלֶה** (צרפתית: **Chalet**) היא שם כולל למבנה בעל מאפיינים ייחודיים אשר מקובל למוצאו באזורי ההרים הגבוהים.

מאפייני המבנה
-------------

הבקתה בנויה מעץ, או מחופה עץ על בסיס של אבן ובטון. גג הבקתה משופע בזווית חדה יחסית, והקו שלו בולט מעבר לקיר האנכי של המבנה, קצה הגג מוקף במרזב המשוך לכל אורכו. המרפסות נמצאות בקומה הראשונה והשנייה והחלונות גדולים וממוסגרים. בדרך כלל הבקתות מעוטרות צמחייה צבעונית וציורי קיר ססגוניים.

היסטוריה
--------

מבט פנימי אופייני
במקורו שימש המבנה האופייני כבקתת רועים הררית בהרי האלפים במערב שווייץ, אשר שימשה להגנה על הרועים ועדריהם בעת שהותם בהרים בתקופות המרעה בחודשי האביב, הקיץ והסתיו, מפני פגעי מזג האוויר. בחודשי הקיץ שימשו המבנים גם כמחלבות זמניות, שבהן יוצרו חמאה וגבינות שונות ואלו הועברו לכפרים שבעמקים עם בוא החורף והירידה מן ההרים. בתקופה זו ננטשו הבקתות וננעלו עם כל הציוד שבתוכן עד לעונת המרעה הבאה.

בקתת ההרים בצורתה האופיינית החלה לשמש גם למגורי קבע במהלך המאה ה-19. התפישה הרומנטית השפיעה על המעמדות הבורגני והאריסטוקרטי באירופה אשר ראו במגורים במבנה בסגנון כזה חלק מתהליך של חזרה לטבע ולחיי הכפר הפשוטים. בתים פרטיים בסגנון הבקתה האלפינית החלו להיבנות בתוך שטחים פרטיים וגם כשכונות בפרברי הערים.

המוזיאון השווייצרי לדיור כפרי
-----------------------------

במוזיאון בלנברג לדיור כפרי, מוזיאון באוויר הפתוח הממוקם בעיירה בריינצוויילר (Brienzwiler) שבקנטון ברן, שווייץ, מוצגות כמאה בקתות אלפיניות מסוגים וסגנונות שונים מן המאות ה-16 וה-17, אשר פורקו ממקומן המקורי, הועברו למקום ונבנו בו מחדש. בנוסף, מוצגים במוזיאון רהיטים וכלי עבודה שונים אופייניים, אשר נמצאו בשימוש התושבים באזורים הללו.

ראו גם
------

* בקתה הררית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בקתה אלפינית** בוויקישיתוף
* בקתה אלפינית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

* האתר הרשמי של המוזיאון
* תמונות של בתים המוצגים במוזיאון

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4740815-7
* HDS: 011001

 |
הרב **רחמים חיים יהודה ישראל,** מכונה: **רי"ח ישראל** (ח' בתמוז ה'תקע"ה – ט"ו בניסן ה'תרנ"ב; 1815 – 1893) היה רב העיר רודוס.

ביוגרפיה
--------

נולד בעיר רודוס שביוון, ביום ה', ח' תמוז ה'תקע"ה (1815) לאביו הרב מיכאל יעקב ישראל שהיה רב העיר. את עיקר תורתו למד מפי אביו ומפי סבו הרב חיים יהודה ישראל.

בשנת תרמ"ה מונה לכהן כרב העיר על ידי גיסו הרב רפאל יצחק ישראל לאחר שעלה לארץ ישראל. כהונתו זו הייתה קצרה, ובשנת תרנ"א (בגיל 76) הרגיש כי אין באפשרותו עוד למלא תפקיד זה בשל זקנתו וביקש ממנהיגי הקהילה למצוא רב ראוי שיחליף את מקומו. לתפקיד נבחר לבסוף הרב שבתאי הלוי.

נפטר ביום ראשון של פסח, ט"ו ניסן תרנ"ב (1893) ונקבר בבית הקברות היהודי העתיק ברודוס. בעת ההלוויה הספידוהו חכמי ורבני העיר.

במחצית הראשונה של המאה ה-20 בעקבות הוראה של השלטון האיטלקי לפינוי בית הקברות העתיק, הועבר קברו לבית הקברות החדש ברודוס והוא נקבר בשנית בחלקת הרבנים בבית הקברות.

### חיבוריו

**בן ימין** – חידושים ופלפולים במסכת מנחות. את חיבורו זה התחיל בגיל שמונה עשרה אך לא השלימו עד לעת זקנתו. יוצא לאור לראשונה על ידי בנו הרב ראובן אליהו ישראל בסלוניקי, תרנ"ו.

מלבד חיבור זה הותיר אחריו תשובות, חידושים ודרושים, שנדפסו כנספח לספר בן ימין במהדורתו הראשונה.

### בניו

בנו בכורו הרב **שמואל יעקב ישראל** (נפטר ב-1920)

הרב **ראובן אליהו ישראל** – מו"ל כתבי אביו. גם הוא כיהן כרבה של רודוס, האחרון בשושלת משפחת ישראל. (1856–1932)

הרב **אשר ישראל** – בן זקוניו

קישורים חיצוניים
----------------

* רחמים חיים יהודה ישראל, באתר "החכם היומי"
* משה דוד גאון, "רחמים חיים יהודה ישראל", **יהודי המזרח בארץ ישראל** ח"ב, ירושלים, תרצ"ח, עמ' 297, באתר היברובוקס

| תקופת חייו של הרב רחמים חיים יהודה ישראל על ציר הזמן |
| --- |
| 
ציר הזמןציר הזמן

 |


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007527269905171
* ISNI: 0000 0000 4937 7117
* LCCN: nr93010471
* VIAF: 51560507
* WorldCat: lccn-nr93010471

 |
**חיל האוויר הטקטי השני של בעלות הברית** (**Second Allied Tactical Air Force (2 ATAF)**) היה פיקוד מרחבי אווירי של נאט"ו, אשר לאורך המלחמה הקרה שימש כזרוע האווירית של קבוצת הארמיות הצפונית, והגן על הולנד, בלגיה וצפון גרמניה.

היסטוריה
--------

החיל הוקם ב-1958 ונועד לשמש כזרוע האווירית של קבוצת הארמיות הצפונית. בתחומי אחריותו של החיל נמצאה הגנה על כל הולנד ובלגיה, וכן על גרמניה מדרום לנהר האלבה ועד לעיר קאסל. בהתאם לכך, בימות שלום כלל החיל את כל חיל האוויר ההולנדי וחיל האוויר הבלגי לצד שתי דיוויזיות אוויר של הלופטוואפה ויחידות תמיכה של חיל האוויר האמריקני. כמו כן, החיל כלל גם את חיל האוויר המלכותי גרמניה. באופן מסורתי המפקד על חיל האוויר המלכותי גרמניה פיקד גם על חיל האוויר הטקטי השני.

במקרה של מלחמה, מטה החיל היה אמור לעבור מגרמניה למאסטריכט. במקרה כזה, החיל היה אמור לקבל תחת פיקודו את חילות האוויר ה-3, ה-8, ה-9 וה-12 של ארצות הברית, לצד כוחות סיוע גדולים מחיל האוויר הבריטי וחיל האוויר הצרפתי. כמו כן תחת אחריותו של החיל נמצאה מערכת הנ"מ של גרמניה, בלגיה והולנד.

ב-1993 חדל החיל להתקיים כגוף עצמאי והוכפף לכוחות האוויר של בעלות הברית במרכז אירופה. כעבור זמן קצר גם גוף זה פורק, וכיום ההגנה האווירית של נאט"ו באזור מרוכזת תחת פיקוד האוויר של בעלות הברית.

קישורים חיצוניים
----------------

* LtCol. Gerard L. Rifenburg: Command and Control of the NATO Central Region Air Forces. Air War College Research Report, 1989 (en.)
* O. W. Dragoner, *Die Bundeswehr 1989* Volume 2.1, available here
* O. W. Dragoner, *Die Bundeswehr 1989* Volume 3, available here
הרב **רחמים מָהדָּר** (1894 – 17 ביוני 1976, י"ט בסיוון ה'תשל"ו) היה חזן, דרשן, אב בית דין ורבה הראשי האחרון של בנגאזי שבלוב. לפני שעלה ארצה בסוף ימיו, כיהן כרב באיטליה.

ביוגרפיה
--------

נולד למיסה ולראובן מהדר בלוב. כשבגר נישא לפורטונה סנדלר, וכיהן כחבר בית הדין של בנגאזי תחת הרב כמוס פלאח.

לאחר פטירת הרב כמוס פלאח, מונה הרב מהדר לסגנו של הרב יוסף ג'יעאן, שמונה לכהן כרבה של בנגאזי. לאחר עליית יהודי לוב לישראל ובתוכם הרב יוסף ג'יעאן בשנת 1949, מונה הרב מהדר לכהן תחתיו כרבה הראשי של בנגאזי, שם, בין יתר פעולותיו, נהג לדרוש מדי יום לאחר תפילת ערבית בפני באי בית הכנסת.

לאחר פטירת אשתו ב-1950, נישא למרים קריצי.

בשנת 1967, לאור הרעת היחס כלפי היהודים, עבר הרב מהדר להתגורר עם חלק מבני קהילתו באיטליה, שם מונה לכהן במשרה רבנית.

בשנת 1974 עלה לישראל והתיישב בבת ים.

נפטר ב-17 ביוני 1976.

קישורים חיצוניים
----------------

* ר' רחמים מהדר זצ"ל, באתר מרכז אור שלום
* פרופיל הנפטר של הרב מהדר, באתר חברא קדישא תל אביב-יפו

ביאורים
-------

1. ↑  לעיתים נקרא "מדר"

הערות שוליים
------------

1. ↑  לפי אילן היוחסין של גמילה מימון, באתר MyHeritage
2. ↑  לפי פרופיל הנפטר שלו באתר בית העלמין חולון, עלה לישראל בשנת 1971

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**הרב יוסף ג'יעאן** | **רבנים ראשיים של בנגאזי שבלוב** | **הבא**:**אין** |
**שיתוף ואחווה**, מפלגת מיעוטים שהייתה קשורה למפא"י ומפלגת העבודה, והיוותה, בדומה לשאר המפלגות הערביות בזמנה, מפלגת לוויין.

המפלגה זכתה בשני מנדטים בבחירות לכנסת ה-4, והייתה חברה בקואליציה אך לא בממשלה. בבחירות לכנסת ה-5, ה-6, וה-7 שמרה המפלגה על כוחה, ונשארה חברה בקואליציות השונות ללא ייצוג בממשלה.

הבחירות לכנסת השמינית, בהן קיבלה המפלגה רק 9,949 קולות וכשלה לעבור את אחוז החסימה, בישרו על קץ דרכה הפוליטית של המפלגה. המפלגה כשלה לעבור את אחוז החסימה, מכיוון שרוב חבריה פרשו והצטרפו למפלגות אחרות.

נציגי המפלגה בכנסת
------------------

**הכנסת הרביעית (1959)**  

2 מנדטים: לביב חוסיין אבו רוכן, יוסף דיאב

* לרשימת מועמדים מלאה ראו כאן

**הכנסת החמישית (1961)**  

2 מנדטים: דיאב עובייד, ג'בר מועדי

* לרשימת מועמדים מלאה ראו כאן

**הכנסת השישית (1965)**  

2 מנדטים: דיאב עובייד, ג'בר מועדי,   

**הכנסת השביעית (1969)**  

2 מנדטים: דיאב עובייד, אליאס נח'לה

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של שיתוף ואחווה
* מפלגת שיתוף ואחווה, באתר הכנסת

הערות שוליים
------------

1. ↑  ב-5 ביולי 1966 התאחדה הסיעה עם קידמה ופיתוח בהקמת סיעת שיתוף ופיתוח. ב-1 בינואר 1967 התפרקה הסיעה המשותפת.
2. ↑  פרש מהסיעה ב-11 באפריל 1967 והקים את הסיעה הדרוזית הישראלית.
**קישקורפאד** (בהונגרית: **Kiskorpád**) הוא כפר במחוז שומוג', בנפת קאפושוואר.

מיקום
-----

היישוב הקטן בן פחות מאלף תושבים נמצא 14 קילומטרים מערבית לקפושוואר, ליד הכביש הראשי 61 וקו הרכבת דומבובאר - דיקינש. תחנת הרכבת של קישקורפאד מחוברת לשכנה הדרומית, גיגה, בכביש 6617 ולשכנה הצפונית שומוג'שארד בכביש 6702 .

היסטוריה
--------

שם היישוב מוזכר לראשונה בשם וילה קורפד (Villa Curpad) בתעודה משנת 1324. רשימת "מעשר האפיפיור" כעבור כמה שנים כבר הזכירה את המקום כיחידה ניהולית קתולית. היישוב מופיע גם בכמה מרשמי מס טורקיים. בתחילת המאה ה-18 כבר מופיע היישוב בשם פוסטהקורפאד (Pusztakorpád). במחצית השנייה של המאה ה-18 הוא כבר כפר של צמיתים. הבעלים העיקריים שלו היו משפחות שארקזי, ויזי וטליאן. מאוחר יותר, הכנסייה הברוקית הקלוויניסטית נבנתה בסוף המאה ה-18. המשורר מיהאי צ'וקונאי ויטז (אביר) היה אורח של שארקזי (Sárközy) בכפר כאשר שהה בשומוג' בשנים 1798–1799. נולדו במקום כמה שירים שלו. מקורות בתחילת המאה ה-20 מזכירים במקום טחנת קמח על קיטור, מפעל מלט ומפעל אריחים.

אתרים בעלי חשיבות
-----------------

הכנסייה הקלוויניסטית של הבארוק המאוחר נבנתה בשנת 1789, והמאפיין המיוחד שלה הוא שהמבנה הוא בעל קומה משולשת. עוד ערך ארכיטקטוני של היישוב הוא הקפלה משנת 1896 שקרסה באזור מגודר בתחילת 2012, אך שופצו לאחר מכן. קישקורפאד מפורסם גם בזכות העובדה שנהר הקאפוש זורם בכמה ענפים לידו, בקטע הראשוני שבו נוצרו כמה אגמים הוא יעד פופולרי עבור דייגים.

ילידי המקום
-----------

* **לאיוש קוזמה**, בשמו המקורי **פוקס** נולד במקום בשנת 1884 הוא היה אדריכל, מעצב רהיטים וגרפיקאי יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קישקורפאד** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קישקורפאד (בהונגרית)