recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**האנדרטה לזכר שלמה בן יוסף** עולה הגרדום הראשון ניצבת לצד כביש 8900, בין ראש פינה לצפת.

ניסיון הפגיעה באוטובוס הערבי
----------------------------

ב־21 באפריל 1938 הטילו שלמה בן-יוסף, אברהם שיין ושלום ז'ורבין, רימון על אוטובוס ערבי בכביש ראש פינה-צפת. הרימון נזרק כנקמה על הוצאה להורג ורצח יהודים בידי ערבים בגליל העליון ימים ספורים קודם לכן. הרימון שהוטל על האוטובוס לא התפוצץ ואיש מהנוסעים לא נפגע. השלושה הסתתרו במערה שנקראת כיום "מערת שלמה בן-יוסף" ונמצאת בה אנדרטה נוספת. משטרת המנדט תפסה את שלושתם. ז'ורבין הוכרז כלא שפוי ועל בן יוסף ושיין נגזר גזר דין מוות. בסופו של דבר גזר הדין בוצע רק על בן יוסף בשל גילו הצעיר של שיין.

האנדרטה
-------

האנדרטה ניצבת במקום בו זרקו בן יוסף וחבריו את הרימון לכיוון האוטובוס הערבי. היא תוכננה על ידי הפסל יצחק דנציגר ונחנכה בטקס חגיגי בשישי ליולי 1957. האנדרטה עשויה בטון ובנויה כאובליסק בגובה שבעה מטרים ששבור פעמיים בצורה זוויתית. צורת האנדרטה מזכירה גרדום וכן את פיתולי הדרך לצפת. 

בתחתית האנדרטה רשומה הכתובת:

"לבית"רי שלמה בן-יוסף  

חייל הארגון הצבאי הלאומי  

הראשון להרוגי המלכות תחת השלטון הבריטי  

גבור המרד והתקומה.  

גל- עד"

על דופן אחרת של האנדרטה כתובה שורה משירו של זאב ז'בוטינסקי שנקבע כהמנון בית"ר: "למות או לכבוש את ההר".

על פי עדותו של יגאל תומרקין, דנציגר לא אהב את העבודה שיצר; היה זה המבנה המשולש של האנדרטה שהפך אותה ללא-מוצלחת בעיני דנציגר, בעוד שילוב הנוף והטופוגרפיה כרקע לפסל היה מוצלח בעיניו.

בשנת 2013 שופצה האנדרטה והוכשרו רחבה ומקומות חנייה. בנוסף, הוצבה אבן זיכרון במצפור שמעבר לכביש.

ראו גם
------

* אנדרטה לשבעה עולי הגרדום, בצפת

לקריאה נוספת
------------

* **גלעד**- אנדרטאות לנופלים במערכות ישראל, הוצאת משרד הביטחון, 1989. עמ' 127

קישורים חיצוניים
----------------

* גלעד לזכר שלמה בן יוסף (כביש צפת - ראש פינה), תיאור הגלעד באתר "יזכור"

הערות שוליים
------------

1. ↑  תומרקין, יגאל, "דנציגר בעיני יגאל תומרקין", **סטודיו**, גיליון מס' 76, אוקטובר נובמבר 1996, עמ' 23.
2. ↑  קובי פינקלר, חנוכת האנדרטה לשלמה בן יוסף, באתר ערוץ 7, 21 בנובמבר 2012
**פיקניה** הוא שמו הפורטוגזי של נתח בקר הפופולרי בברזיל ובפורטוגל ונקרא בארץ לרוב שפיץ צ'אך. הנתח פחות מוכר במדינות אחרות, שם קצבים מוכרים אותו כחלק מהסינטה או מהצ'אך. באנגלית הוא מכונה במספר שמות, כגון *Rump Cover*, *Rump Cap* או *Top Sirloin Cap*. הוא מורכב משריר הירך הדו-ראשי ומכסה השומן שלו.

בברזיל
------

נתחים של בשר בקר ברזילאי (**הפיקניה** הוא מספר 8).
בברזיל, נתח הבשר המבוקש ביותר הוא לרוב הפיקניה. שם השומן נשמר גם בזמן הכנת הסטייק. לעומת זאת, בארצות הברית יש נטייה להסרתו אלא אם כן הלקוח מבקש אחרת. במסעדות ברזילאיות חותכים את הנתח לארבעה חלקים ומשפדים אותם מקופלים על שיפוד ברזל כך ששכבת השומן מופנית כלפי חוץ, ומבושל תוך כדי סיבוב על גריל פחמים. נהוג לגלח ממנו שכבות בדומה לשווארמה.

בישראל
------

נתח הפיקניה ידוע בישראל כ"שפיץ צ'אך". לפי הקיצוב הברזילאי, נתח הפיקניה מגיע עד הגיד השלישי של נתח שפיץ צ'אך וזהו החלק הכי רך בשפיץ.

אף על פי שנתח זה לא נחשב לנתח יוקרתי כמו סינטה, אנטריקוט או פילה, הוא מאופיין בשכבת שומן, עם טעמי בשר עשירים, לכן הביקוש לנתח זה גדל מיום ליום ומחירו מתקרב לזה של נתחי הפרימיום. לפי שיטת הקיצוב הישראלית, זהו נתח מספר 15.

בארצות הברית
------------

להבדיל משיטת הקיצוב הגרמנית שבה לכל נתח יש שם משלו, השיטה האמריקאית משתמשת באותה מילה כדי לתאר חלקים שונים.

בשל כך, נוצר לעיתים בלבול בין חלקים כגון Top Sirloin או בשמו העברי "אווזית" וחלקים כגון Sirloin Cap או Top Sirloin Cap שהם בעצם פיקניה או שפיץ צ'אך. 

פיקניה לאחר בישול בסו-וויד וצלייה קצרה.

היסטוריה
--------

המונח "פיקניה" נובע מהמילה "פיקנה", שהיה מוט ששימש את החוואים באזורים הדרומיים של פורטוגל וספרד, במיוחד באלנטג'ו, לרעיית בקר. טכניקת רעייה זו נלקחה אז לברזיל על ידי מהגרים פורטוגזים ובסופו של דבר אומץ המונח "פיקניה" תוך התייחסות לחלק בו נדחפה או נחבטה הפרה על ידי החוואים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פיקניה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Woerner, Dale R. (6 בפברואר 2017). "Meat Quality Workshop: Know Your Meat". North American Meat Institute. נבדק ב-21 במאי 2019. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  connect@rego.co.il, פיקניה | כל מה שחשוב לדעת על הנתח העסיסי - מעדני גורמה
3. ↑  אדי רוזנבלט, הכנת פיקניה תוך שימוש בסו-וויד
4. ↑  תודה ליובל שחורי על ההבהרה לגבי שיטת הקיצוב האמריקאית
5. ↑  "Definition of picanha"
**אנדרטת אליושה**, או בשמה הרשמי: **למגיני המרחב הארקטי הסובייטי במלחמה הפטריוטית הגדולה** (ברוסית:  **Защитникам Советского Заполярья в годы Великой Отечественной войны**), היא אנדרטה בעיר מורמנסק שבצפון-מערב רוסיה. היא הוקמה בשנת 1974 לכבוד חיילי, מלחי וטייסי ברית המועצות אשר הגנו על העיר וסביבתה מפני התקפות גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה.

הקמת האנדרטה
------------

אנדרטה למגיני מורמנסק נועדה לקום בחמש הפינות, הכיכר המרכזית של העיר, אך הוחלט במקום זאת להקימה על גבעה הצופה אל העיר ואל מפרץ קולה, המוליך ממנה אל הים הפתוח. הכספים להקמת האנדרטה נאספו מן הציבור. בניית האנדרטה החלה ב-1969 והסתיימה ב-1974. יוצריה היו האדריכל א.א. פוקרובסקי (Pokrovsky) והפסל א.ד. ברודסקי (Brodsky). האנדרטה נחנכה בטקס חגיגי ב-19 באוקטובר 1974, לצלילי 30 מטחי כבוד של תותחים שירתה הסיירת מורמנסק במפרץ קולה.

האנדרטה
-------

האנדרטה היא פסל של חייל עוטה מעיל חורף וחובש קסדה, שתת מקלע תלוי על כתפו. פני החייל פונות מערבה אל עבר **עמק התהילה**, אתר שבו ניטשו קרבות מרים בקיץ 1941 בין מגיני מורמנסק לבין הגרמנים התוקפים. גובה הפסל לרבות בסיסו הוא 35.5 מטר. ככזה הוא הפסל השני בגובהו ברוסיה לאחר אנדרטת אמא מולדת שבעיר וולגוגרד. הפסל חלול, ומשקלו למעלה מ-5,000 טון. בתחתיתו קבועים שני תאים: באחד נטמנה קופסה ובה עפר מעמק התהילה ומאתר קרבות נוסף בנהר ורמן; באחר נטמן מיכל מי ים שנלקחו מאתר טביעתה של ספינת סיור "טומאן" מצפון למורמנסק. ספינה זו טבעה ב-10 באוגוסט 1941 תוך קרב עם שלוש משחתות גרמניות.

לפני הפסל מוצב משטח של אבן שחורה, שעליו דולקת אש תמיד. בקרבתו מוצבת אסטלת גרניט ועליה כתובת זיכרון. מאחורי הפסל ולצידו ניצב מבנה של פירמידה משולשת, שלדברי יוצרי האנדרטה מסמל דגל אדום המונף בחצי התורן. בשולי האתר מוצבים שני תותחי נ"מ, שכמותם ניצבו על אותה גבעה במהלך המלחמה. 

ב-9 במאי 1975 נקבר חייל סובייטי אלמוני מתחת לפסל, לכן אש התמיד דולקת באנדרטה.

בשנת 2004 הוצב באתר כותל ועליו לוח זיכרון לערים גיבורות ברוסיה, שמורמנסק היא אחת מהן. אז גם הוטמנה באתר קופסה ובה עפר מערים אלו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנדרטת אליושה** בוויקישיתוף
**מנגבי אדום כיפה** (שם מדעי: *Cercocebus torquatus*) הוא מין של פרימט מהסוג מנגבי החי באפריקה המשוונית במדינות גבון, ניגריה, קמרון וגינאה המשוונית.

מאפיינים
--------

אורך גופו של הזכר הוא 47 עד 67 סנטימטרים כולל הזנב שאורכו 40 עד 75 סנטימטרים ומשקלו 7 עד 12.5 קילוגרמים ואילו אורכה של הנקבה 46 עד 59 סנטימטרים ומשקלה 4.5 עד 7 קילוגרמים. הפרווה והזנב של המנגבי בצבע אפור-לבן. המנגבי בעל ראש בצבע אדום ומכאן שמו. המנגבי שוכן עצים ויורד לעיתים רחוקות לקרקע היער. המנגבי חי בקבוצות הכוללות כמה זכרים, נקבות והצאצאים שלהן. המנגבי חי ביערות הגשם של אפריקה המשוונית וניזון בעיקר מפירות, אגוזים כמו אגוז קולה, זרעים, עלים אך גם מחסרי חוליות קטנים כמו חרקים. לאחר 175 ימים של היריון הנקבה ממליטה צאצא אחד בלבד שמגיע לבגרות בגיל 3 שנים אצל הנקבה ו-5 עד 7 שנים אצל הזכר. הטורפים העיקריים של המנגבי הם שימפנזות, נמרים, חתול זהוב אפריקני, עיט כתר ופיתון סלעים אפריקני. תוחלת החיים של המנגבי בטבע אינה ידועה אך בשבי הוא חי עד 30 שנים. המנגבי נמצא על פי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה עקב ציד ובירוא יערות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מנגבי אדום כיפה** בוויקישיתוף
* מנגבי אדום כיפה, באתר ITIS (באנגלית)
* מנגבי אדום כיפה, באתר NCBI (באנגלית)
* מנגבי אדום כיפה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* מנגבי אדום כיפה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* מנגבי אדום כיפה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* מנגבי אדום כיפה, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מנגבי אדום כיפה באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  מַנְגַּבִּי אֲדֹם־כִּפָּה במילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4565343-4

 |
**אושן טאוורס** (באורדו: **اوشین ٹاورز**), ידוע בעבר כ"סופטיל הוטל פלאזה" או כ"הקניון (דה מול)". הוא מתחם בקראצ'י, העיר הגדולה בפקיסטן, הכולל קניון וגורד שחקים.

מידע כללי
---------

גורד השחקים מגיע לגובה של 120 מטרים (393 רגל) והוא מצוי בפרבר של העיר הגדולה בפקיסטן, קראצ'י. המתחם כולו הוא בעל אספקת חשמל פרטית בגודל 5 מגה-וואט, הכי גבוה לבניין בקראצ'י, אף על פי שהוא לא הבניין הכי גבוה בקראצ'י (בניין גבוה ממנו מקבל אספקה של 2 מגה-וואט). בגורד השחקים חמש מעליות לסחורות ומעליות נוספות המיועדות לתשעה נוסעים.

גורד השחקים, המצוי באזור חם, משתמש בטכנולוגיה מיוחדת לסילוק החום והעשן מהבניין.

בניית הבניין החלה בשנת 2007 והסתיימה בשנת 2013, הבניין היה בעבר (2012–2014) הגבוה ביותר בפקיסטן כולה והגבוה ביותר בעיר קראצ'י (2012–2018), הוא הפסיד את התארים לבניינים אחרים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אושן טאוורס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Karachi Skyscraper Diagram"
2. ↑  "Country's tallest building inaugurated", פקיסטן טודיי, 19 בפברואר 2012
המהדורה משנת 1845
**פרדריק דאגלס, עבד אמריקני, סיפור חייו** (באנגלית: **Narrative of the Life of Frederick Douglass, an American Slave**) הוא חיבור אוטוביוגרפי ומסה בזכות ביטול העבדות שנכתבה על ידי הנואם והעבד המשוחרר פרדריק דאגלס, ויצאה לאור בשנת 1845. בדרך כלל היא נחשבת לידועה ביותר מבין מספר סיפורים שכתבו עבדים משוחררים במרוצת אותה תקופה בארצות הברית.

בשנים שקדמו לצאתו של הספר לאור עסק דאגלס במסע הסברה שבו הציג את קורות חייו והטיף במרץ לביטול העבדות. השפה העשירה שבה השתמש דאגלס גרמה לכך שמאזיניו חשדו בו בהונאה: כיון שלא סיפר לשומעיו מהו שמו המקורי, המחוז בו נולד ומהם שמות אדוניו, (כדי לשמור על ביטחון אישי) ובנוסף, השכלתו סתרה את הידוע לגבי בורותם של עבדים. כדי לְהָזֵם את טענות ההתחזות החליט דאגלס לכתוב את סיפורו האוטוביוגרפי. בשנת 1845 יצא לאור ספרו Narrative of the Life of Frederick Douglass, An American Slave (בתרגומו העברי "פרדריק דאגלס, עבד אמריקני, סיפור חייו"), המתאר לפרטי פרטים את תולדות חייו של המחבר תוך שימוש בשמותיהם האמיתיים של כל הנוגעים בדבר, כך שלא ניתן היה לפקפק באמיתות הסיפור. לספר זה מקום חשוב בהיסטוריה של ארצות הברית: הייתה זו הפעם הראשונה שבה עבד שחור העלה על הכתב תיאור מפורט של סיפור חייו.

יחד עם "אוהל הדוד תום", היה ספר זה אחד מיצירות הספרות המשפיעות ביותר, שהניעו את התנועה לביטול העבדות באמצע המאה התשע-עשרה בארצות הברית.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיטקסט טקסט בוויקיטקסט: **Narrative of the Life of Frederick Douglass, An American Slave** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **פרדריק דאגלס, עבד אמריקני, סיפור חייו** |

* הספר בשלמותו באתר הספרייה הפתוחה "Internet Archive"
**החופש הגדול** הוא אלבום האולפן השלישי של מאור כהן. האלבום יצא ב-12 במרץ 2013 תחת נענע דיסק.

רקע
---

מאור כהן אמר על בחירת שם האלבום ועטיפתו:

> 
> חיפשתי שם לאלבום וזה היה כבר לקראת סיום. ניסיתי שם של אחד השירים ושום דבר לא ישב לי טוב. רציתי משהו שיצליח להגיד את השירים האלה תחת מקשה אחת. פתאום בא הביטוי 'החופש הגדול', ככה בשש בערב במרפסת. יש בזה משהו מאוד מטאפיזי, פילוסופי, החופש הגדול שכולם מחפשים בחיים, ומצד שני הדבר הכי כיפי בילדות, החופש הגדול שכל ילד מחכה לו בקיץ. הדואליות הזאתי בשם ובזהות שלי בכלל כאמן נמצאת בשם הזה. והבן שלי ינאי על העטיפה שאשתי צילמה ועיצבה, זה דיסק משפחתי.
> 
> 
> 
>

ביקורות
-------

גיא בניוביץ' מכלכליסט כי הפתיחה של האלבום היא "מהוססת" ומורכבת מ"שירים פשוטים, רגועים ואפילו משעממים", אך הוא "מכיל כמה יהלומים של ממש".

יוסי חרסונסקי העניק לאלבום שלושה וחצי כוכבים מתוך חמישה, וכתב כי "'החופש הגדול' הוא אלבום לא קוהרנטי, אפילו ניסיוני, שאינו מפזר ערפל, התעוזה בבחירת חומרים עדיין אינה מביאה לשלם שאומר – יצירה אולטימטיבית. מצד שני יש כאן כמה שירים שמחייבים להגיע לחדש שלו".

רשימת השמעה
-----------


| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | חוזר אל החיים | 4:10 |
| 2. | האם תרצי | 3:28 |
| 3. | הולך על הבטוח | 3:11 |
| 4. | ארץ קשה | 3:36 |
| 5. | הנמר הקליל | 2:28 |
| 6. | אל תתחתנו בנות | 5:19 |
| 7. | את יודעת | 3:22 |
| 8. | הדרמה | 4:13 |
| 9. | מנגינה | 3:20 |
| 10. | אלי | 3:54 |
| 11. | אהבה | 3:31 |
| 12. | לבגוד במציאות | 4:13 |
| 13. | לחש תלת נחשי | 3:56 |
| **משך כולל:** | **48:50** |

קישורים חיצוניים
----------------

הערות שוליים
------------

1. ↑  אסף נבו, ‏הכהן הגדול, באתר ‏מאקו‏, 25 במרץ 2013
2. ↑  גיא בניוביץ', ביקורת אלבום: "החופש הגדול" של מאור כהן, באתר כלכליסט, 3 באפריל 2013
3. ↑  מאור כהן - החופש הגדול, באתר yosmusic.com, ‏2013-04-01

| מאור כהן |
| --- |
| אלבומי סולו | טוב לנו יחד • פרחי הרע - מאור כהן שר בודלר • החופש הגדול • אולי? • מקום שקוף |
| הרכבים | זקני צפת • הזבובים • צמד ראות • הבליינים • ישראלים/פעולה/סקס |
| קומדיה | מסודרים • חיות פשע • ארץ נהדרת • חצי טון ברונזה • הפרלמנט |
**אחוזת מקסימוס**(ביוונית: **Μέγαρο Μαξίμου**) היא מעונו רשמי של ראש ממשלת יוון מאז 1982. האחוזה ממוקמת במרכז בירת יוון, אתונה, סמוך לכיכר סינטגמה. האחוזה משמשת כמקום מגוריו הרשמי של ראש הממשלה.

הארמון נמצא ברחוב הרודוטו אטיקוּ, שבו נמצא גם ארמון הנשיאות של נשיא יוון, סמוך למשכן הפרלמנט ההלני והגנים הלאומיים.

היסטוריה
--------

הבניין נבנה במקור בשנת 1912 על ידי אלכסנדרוס מיכאלינוס. לפני בניית האחוזה היה האתר גן הארמון המלכותי. 

דימיטריוס מקסימוס, לימים ראש ממשלת יוון (בשנת 1947), השלים את הבנייה והשתקע שם עם משפחתו בתחילת 1920. בין השנים 1944-1941, במהלך כיבושם של הנאצים ביוון, האחוזה שימשה כבית המגורים של האדמירל הגרמני המפקד על הצי הנאצי בים האגאי.

לאחר מלחמת העולם השנייה שימש המבנה לתקופה קצרה כבית המגורים של שגריר ארצות הברית באתונה. 

מאז אמצע שנות החמישים עד 1982, האחוזה שימשה מעין חוות אירוח חשובה לנכבדים זרים המבקרים ביוון. בין המתארחים הידועים באחוזה נמנים המרשל של יוגוסלביה יוסיפ ברוז טיטו, שהתארח באחוזה ב-1955, וראשת ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר ב-1980.

ב-1982, ראש ממשלת יוון אנדראס פפנדראו החליט להעביר את משרד ראש הממשלה לאחוזה (לפני כן, משרד ראש הממשלה היה ממוקם בתוך בניין הפרלמנט ההלני).

ראו גם
------

* ארמון הנשיאות

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אחוזת מקסימוס** בוויקישיתוף
הרב **יוסף יהודה דנא** (1889 – 16 באוגוסט 1974) היה דרשן עממי, פוסק הלכה, מקובל ומוהל, אב בית הדין ומנהיגה הרוחני של קהילת יהודי דמשק שבסוריה, ורב קהילת יוצאי סוריה ולבנון בחיפה, מאחרוני שושלת רבני דמשק.

ביוגרפיה
--------

נולד בשנת 1889 (ה'תרמ"ט) בדמשק שבסוריה לרב יהודה דאנה, בן למשפחת רבנים ספרדית שגורשה מספרד, המשיכה לאמסטרדם שבהולנד ולבסוף בניה התפזרו בדמשק, בביירות שבלבנון ובאלכסנדריה שבמצרים.

בצעירותו נמנה עם תלמידיו של הרב יהודה הכהן מסלתון טראב. הוא גם למד והוסמך לרבנות אצל הרב יצחק אבולעפיה, אב בית הדין של דמשק. בתקופה זו החל לדרוש בפני בני הקהילה מדי שבת בבית הכנסת הגדול "אל פרנג' ". דרשתו, שהייתה נמסרת לאחר מנהג ה"משמרה", כללה פרשנות, הלכה, ומעשיות. דרשותיו עוררו עניין בקהילה היהודית, ומשכו קהל רב של נשים וגברים כאחד.

לאחר שהרב אבולעפיה עבר לטבריה, החליפו הרב דנא בתפקיד אב בית הדין וכמנהיגה הרוחני של קהילת יהודי דמשק. בתפקיד זה שימש במשך 40 שנה, ובמשך השנים הללו ישבו לצידו בבית הדין הרב יעקב הררי אלנאעם, הרב אליהו הכהן מסלתון טראב, ובהמשך הרב נסים נדבו הכהן, הרב יהודה חלאק מערבי והרב עזרא הכהן מסלתון טראב.

נודע כבקיא בהלכה ובגימטריות, וכמקובל כתב קמעות לרפואה ולמטרות נוספות. כדי לא להתפרנס מהרבנות, עסק לפרנסתו בשחיטה, בעריכת בריתות ובהגהת ספרים.

מלבד פעילותו הרוחנית, היה מעורב בכל ענייני הקהילה, פעל מול השלטונות להטבת חיי הקהילה והיה נערץ גם על תושבי דמשק שאינם יהודים. בשנת 1942 נפגש עם נשיא סוריה.

בשנת 1946 עלה לארץ ישראל, ומונה לשמש כרבה של קהילת יוצאי סוריה ולבנון בחיפה. בארץ ישראל המשיך במנהג ה"משמרה" ובדרשה שלאחריה. גם כאן עוררו דרשותיו עניין, ואף שחקני כדורגל היו באים להאזין לדרשותיו לפני משחק הליגה.

מחיפה ענה על שאלות הלכתיות שקיבל מרחבי ארץ ישראל, וכשהוצעה לו משרה מטעם הרבנות הראשית, סירב.

הלך לעולמו ב-16 באוגוסט 1974 (כ"ח באב ה'תשל"ד) ונקבר בחלקת הכהנים שבבית הקברות חוף הכרמל שבחיפה.

על שמו רחוב בחיפה. נכדיו הם הפרופסורים יוסף דנה ונסים דנה.

חיבוריו
-------

* **זה כתב יד"י** - חיבור שנדפס בסמוך לפטירתו
* **ברכת יד"י** - הוצאה מחודשת של "זה כתב יד"י" עם תוספות, שהוציא לאור נכדו יוסף דנה בשנת 1999
* **צופה פני דמשק**
* **וילקט יוסף**

קישורים חיצוניים
----------------

* יוסף דנה (נכדו), חכם יוסף דנה זצ"ל, באתר ארגון יוצאי דמשק
* חכם יוסף דאנה, באתר שער בנימין
* חכם יוסף יהודה דנא, באתר החכם היומי
* אריה כהן, ריאיון עם גמליאל דנה, בנו של הרב יוסף דנא
* יוסף דנא, באתר "החכם היומי"

הערות שוליים
------------

1. ↑  לעיתים נקרא "דנה" או "דאנה"
2. ↑  לפי עדות בנו, כאן, היה רבה הראשי
3. ↑  מנהג שבו היו לומדים פרקי נביאים וכתובים מדי צהרי יום השבת
4. ↑  מדריך רחובות חיפה

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**הרב יצחק אבולעפיה (פני יצחק)** | **רבנים ראשיים של דמשק** | **הבא**:**הרב נסים נדבו הכהן** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007428098405171
* VIAF: 119148874636149622102
* WorldCat (עם VIAF): 119148874636149622102

 |
בחזית שלושת קירות הבטון מאחור לוח ההנצחה ומעל האנדרטה
**אנדרטת בני חוף הכרמל** היא האנדרטה המרכזית המנציחה את חללי המועצה האזורית חוף הכרמל שנפלו במלחמות ישראל. האנדרטה שוכנת ליד עתלית וצמודה לכביש החוף על רכס הכורכר. האנדרטה עוצבה על ידי הפסל יעקב אפשטיין.

הקמה
----

בחודש יולי 1967 הוחלט במועצה על הקמת אנדרטה שתנציח את 12 בני המועצה שנפלו במלחמת ששת הימים. לצורך בחירת האנדרטה הוקמה ועדה שופטים שכללה את ראש המועצה את הפסל יצחק דנציגר וחברים נוספים. לוועדה הוגשו חמש הצעות. החלטת השופטים ניתנה באפריל 1968 על פיה הפסל יעקב אפשטיין זכה במקום הראשון והצעתו נבחרה. התקציב להקמת האנדרטה כולל כביש גישה ומקומות חניה נאמד ב-60 אלף לירות. האנדרטה נחנכה בשנת 1972. בהמשך הורחבה האנדרטה כדי שתשמש להנצחת כל חללי בני היישובים במועצה שנפלו בכל המלחמות ממלחמת העצמאות ועד ימינו. מונצחים בה שמותיהם של 98 לוחמים.

האנדרטה בנויה משנים עשר עמודי בטון בגובה שבעה מטר הצבועים בצבע חום ורדרד, היוצרים ביחד מעגל. חלק מהעמודים צמודים לעמודים האחרים וחלקם ניצבים בדד. החלק העליון של העמודים מעוצב בדגמים גאומטריים. בהמשך עם הרחבת האתר להנצחת כל החללים נבנה קיר הנצחה בעל רקע שחור שעליו מצוינים שמות כל החללים. בחזית הקיר רחבה גדולה הבנויה מפלטות של גרנולית בצבע אפור. בחזית הרחבה בנויים שלושה קירות הצבועים באפר בהיר, שניים משני צידי הרחבה מקבילים אחד לשני, הקיר השלישי בנוי ביניהם יותר פנימה ובכך מאפשר מעבר משני צידי הקיר. על הקיר השמאלי כתובת, המועצה האזורית חוף הכרמל. על הקיר הימני הכתובת: "זיכרון נצח לבני חוף הכרמל אשר נפלו במלחמות ישראל ובשירות המולדת, על הקיר המרכזי בחזית הפסוק מספר ישעיהו ס"ו,יג: "כאיש אשר אמו תנחמנו כן אנוכי אנחמכם ובירושלים תנוחמו" ומאחור הפסוק "מנשרים קלו מאריות גברו".

בטו בשבט של שנת תשנ"ח (1998) ניטעה ליד רחבת החנייה של האנדרטה חורשת עצים הנקראת "חורשת הנופלים".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנדרטת בני חוף הכרמל** בוויקישיתוף
* חורשה ואנדרטה לזכר הנופלים מיישובי המועצה האזורית חוף הכרמל (עתלית), אתר "יזכור"
* אנדרטת הזיכרון לנופלים בני חוף הכרמל באתר "טבע ונופים בישראל"

הערות שוליים
------------

1. ↑  תוקם אנדרטה לחללים מיישובי חוף הכרמל, דבר, 4 ביולי 1967
2. ↑  אנדרטה לזכר לוחמים תוקם ליד עין כרמל, מעריב, 16 באפריל 1968
3. ↑  הנתון מעודכן לחודש אפריל 2020.
**אברהם קארפּ** (באנגלית: **Abraham Joseph Karp**; ‏5 באפריל 1921 - 24 בנובמבר 2003) היה היסטוריון, ביבליוגרף ורב קונסרבטיבי אמריקאי.

אודות
-----

נודל באמדור ולמד בבית ספר "תרבות" בשפה העברית. בשנת 1930 עברה המשפחה לארצות הברית. הוא סיים לימודיו במכון למורים בישיבת רבינו יצחק אלחנן ואחר כך סיים תואר ראשון מישיבה יוניברסיטי בשנת 1942. בשנת 1945 הוסמך לרבנות על ידי בית המדרש לרבנים באמריקה, הוא קיבל תואר M.H.L. בשנת 1948 ודוקטורט של כבוד בשנת 1971.

בין השנים 1951 ל-1956 היה ראש קהילה בקנזס סיטי ובין השנים 1956 ל-1971 היה ראש קהילת בית-אל ברוצ'סטר ניו יורק.

בין השנים 1972 ל-1991 שימש כפרופסור להיסטוריה ודתות באוניברסיטת רוצ'סטר. בישראל לימד כפרופסור אורח במכון הרמן ליהדות זמננו באוניברסיטה העברית.

הוא נבחר לעמוד בראש האגודה היהודית האמריקאית ההיסטורית בין השנים 1972 ל-1975.

מספריו
------

* The American Jewish Experience (1969)
* Beginnings: Early American Judaica (1975)
* Golden Door to America (1977)
* Haven and Home (1985)
* The Jews in America: A Treasury of Art and Literature (1994)
* Jewish Continuity in America (1998).

קישורים חיצוניים
----------------

* אודות
* Paid Notice: Deaths KARP, ABRAHAM J.
* אודות
* אברהם י קרפ (1921-2003), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007263781205171
* BIBSYS: 4050754
* BnF: cb12001301v (data)
* ISNI: 0000 0001 1617 5807
* LCCN: n81012128
* NLA: 36070881
* NLP: a0000002447777
* NTA: 072242884
* RERO: 02-A003443004
* SUDOC: 028113853
* Trove: 1206594
* VIAF: 34466668
* WorldCat: lccn-n81012128

 |
**אנדרטת גדוד 53** ניצבת בצפון הנגב ומנציחה את קרבות גדוד 53 במלחמת העצמאות ואת חלליו וחללי היישובים שעליהם הגן.

רקע
---

גדוד 53 הוקם לאחר פרוץ מלחמת העצמאות במסגרת חטיבת גבעתי. הוא הוקם על בסיס גדוד הפרברים (גדוד 3) של חיל השדה בתל אביב. 

בתחילה פעל הגדוד בהגנת תל אביב וסביבותיה. במרץ 1948 ירד הגדוד לחזית הדרום, פעל בגזרה רחבה שמגדרה ועד נגבה ומכפר מנחם ועד ניצנים והשתתף בהגנת היישובים ובמלחמת השיירות שם. בהמשך השתתף בבלימת התקדמות הצבא המצרי הפולש ובקרבות עשרת הימים. באוקטובר 1948 נטל חלק במבצע יואב לפריצת המצור על הנגב. בדצמבר 1948 עבר הגדוד לגזרת השרון. מפקדי הגדוד במהלך המלחמה היו יצחק פונדק, נחמן ניר ושמעון מרגולין.

במהלך המלחמה נפלו 132 מחיילי הגדוד.

לימים ניתן מספרו של הגדוד לאחד מגדודי חטיבת השריון ברק.

האנדרטה
-------

האנדרטה ניצבת על גבעה נמוכה בצידו של כביש קריית מלאכי-אשקלון, בקרבת מחנה עמנואל. גבעה זו נבחרה בשל מיקומה במרכז זירת הקרבות של הגדוד בנגב.

האנדרטה היא מתחם המצוי בתוך חורשת עצי אורן המשתרעת על גבי הגבעה. שביל מתמשך בתוך החורשה ומוביל אל רחבה פתוחה בראש הגבעה. בה ניצב סלע שעליו השלט "לגיבורים שלא זכו". לימינו ניצבים שישה לוחות אבן מוארכים ועליהם שמות חללי הגדוד במלחמה. לפניהם ניצבים לוח אבן שעליו הכתובת "גדוד 53 גבעתי תש"ח" וכן ועליו גביע להדלקת אש זיכרון. משמאל ללוחות השמות ניצבים שלושה תרני דגלים. ברחבה מתקיימים טקסי הזיכרון הנערכים באתר ומצדה הנגדי ללוחות הזיכרון הוצבו ספסלים לקהל המשתתפים.

בתחילתו של השביל שבחורשה הוצבו שלטים המספרים במלל ובמפה את דרך הקרבות שעבר גדוד 53 במהלך המלחמה. 

בתוך החורשה ומשני צידי השביל ניצבות קבוצות של אבני זיכרון נמוכות ומשופעות. על גבי האבנים בכל אחת מהקבוצות הונצחו שמותיהם של נופלים, אשר נהרגו יחד במסגרת אחד מקרבות הגדוד, דוגמת קרב נגבה והשיירה לגת וגל און.

באנדרטה כולה מונצחים יחדיו שמותיהם של 145 חללים מאנשי הגדוד ואנשי היישובים שעליהם הגנו. 

האנדרטה הוקמה בשנת 1952 ביוזמת ותיקי הגדוד, בתכנונו של האדריכל שמעון מרגולין, ששירת כמפקד הגדוד וכמפקד פלוגה בו. אז נכלל בה רק הסלע הניצב כיום לצד הלוחות נושאי השמות. חורשת העצים שסביבו ניטעה על ידי קרן קיימת לישראל.

לקראת אירועי שנת השישים למדינת ישראל הורחבה ושופצה האנדרטה על ידי היחידה להנצחת החייל במשרד הביטחון. היא מתוחזקת על ידי בית הספר התעשייתי "סדנאי השריון".

ראו גם
------

* אנדרטת גדוד 51
* אנדרטת גדוד 52

לקריאה נוספת
------------

* **אנדרטאות תש"ח** בהוצאת המוסד לביטוח לאומי, 2009.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אנדרטת גדוד 53** |

* האנדרטה באתר יזכור
* האנדרטה באתר גבעתי
* גדוד 53 באתר גבעתי
פירוש נוסף ערך זה עוסק בראש מועצה. אם התכוונתם לאישים נוספים בשם זה, ראו שמעון פרץ.
**שמעון פרץ** (נולד ב-1966) הוא פוליטיקאי ישראלי המכהן כראש המועצה המקומית מיתר.

ביוגרפיה
--------

פרץ גדל בבאר שבע ולמד בתיכון מקיף א' בעיר. התגייס לתפקיד לוחמה בגולני, עבר קורס קצינים ושימש במגוון תפקידי קצונה, בין השאר כמפקד מחלקה בבה"ד 1, סגן מפקד גדוד בגולני, וכקצין אגף המבצעים של עוצבת הגליל. פרץ השתחרר משירות צבאי בדרגת סגן אלוף ולאחר מכן המשיך בשירות הביטחון הכללי.

נבחר לראשונה למועצת מיתר בבחירות המקומיות ב-2013. בבחירות 2018 התמודד לראשות המועצה וזכה במירב הקולות, אך הפסיד בסיבוב השני לשמעון מזוז. פרץ כיהן כראש האופוזיציה והסתכסך משפטית עם ראש המועצה.

לקראת הבחירות המקומיות ב-2024 הכריז על מועמדותו לראשות המועצה בראשות סיעת "ביחד", וגבר על ראש המועצה המכהן מזוז ומועמדים נוספים, כשהוא מקבל כ־42%.

חיים אישיים
-----------

פרץ הוא בוגר תואר ראשון בכלכלה ובסוציולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן ובעל תואר שני בביטחון לאומי ומדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה.

נשוי ואב לארבעה.

קישורים חיצוניים
----------------

* שמעון פרץ, ברשת החברתית פייסבוק
* שמעון פרץ, ברשת החברתית אינסטגרם

הערות שוליים
------------

1. ↑  "הגיע הזמן אחרי 10 שנים, שנעצור ונעשה סדר": החזון של שמעון פרץ לראשות מיתר, באתר www.b7net.co.il
2. ↑  יעקב לוי, דם רע במועצת מיתר: ראש המועצה תובע מראש האופוזיציה 770 אלף שקל, באתר mynet‏ באר שבע, 8 בדצמבר 2020
3. ↑  הבחירות בנגב: אכזבה לרוביק דנילוביץ' במועצה, ארז בדש ושמעון פרץ ניצחו בעומר ומיתר, באתר רדיו דרום, ‏28 בפברואר 2024
זוג העמודים התאומים מסמלים את המאבק המשותף של פולנים וגרמנים נגד הפשיזם
זרי זיכרון שהונחו לרגלי האנדרטה ב-8 במאי 2006
**האנדרטה לזכר חיילים פולנים וגרמנים מתנגדי הפשיזם** (בפולנית: Pomnik żołnierza polskiego i niemieckiego antyfaszysty) היא אנדרטת מלחמה שהוקמה על ידי הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית (גרמניה הקומוניסטית) בפארק העם ברובע פרידריכסהיין בשנת 1972 בתקופה בה גרמניה חולקה בין מזרח ומערב. כיום זו האנדרטה המרכזית בגרמניה לזכר החיילים הפולנים שנפלו במלחמת העולם השנייה, ואחת החשובות לציון ההתנגדות הגרמנית לנאציזם.

הקמת האנדרטה
------------

האנדרטה הוקמה בתקופה בה שופרו היחסים בין מזרח גרמניה ופולין לציון שיתוף פעולה בין צבא העם הקומוניסטי הפולני ובין גרמניה הקומוניסטית במאבק נגד הפשיזם. האנדרטה הבנויה מאבן גרניט מאזור שלזיה גרניט תוכנה על ידי הפסלים הפולנים צופיה ולסקה ותדאוש וודזיאן והפסלים הגרמנים אנרד ויטיג וגונתר מרקל. האנדרטה משתלבת בסביבה הטבעית של הפארק, מיקומה בגרם מדרגות אבן למרגלות גבעה. האובייקט הבולט באנדרטה הוא תורן מורכב מזוג עמודי אבן מקבילים בגובה 15 מטרים, אשר מאוחדים בחלקם העליון על ידי דגל ברונזה הנראה כמתנופף ברוח. משני צידי החלק התחתון של התורן מופיעים סמל פולין: העיט הלבן שכתר לראשו, וסמל גרמניה המזרחית: פטיש וחוגה המוקפים בצמד אלומות חיטה. מאחוריו ניצב קיר אבן ארוך עליו נחצבה שורת המוטו של תדיאוש קושצ'ושקו, "עבור החופש שלכם ושלנו". הציטוט מופיע הן בפולנית (*Za waszą i naszą wolność*), ומתחתיה בגרמנית (*Für eure und unsere Freiheit*). בצד החומה ישנו תבליט המציג חייל פולני, חייל הצבא האדום ולוחם מחתרת גרמני. מתחת לעמודים ישנן לוחיות זיכרון ומידע בפולנית, גרמנית ורוסית, לצידן מניחים זרי פרחים בטקסים אשר נערכים במקום.

לאחר איחוד גרמניה
-----------------

בשנת 1995 לאחר איחוד גרמניה, הורחבו מושאי ההנצחה של האנדרטה. בנוסף לחיילים הקומוניסטים מפולין וגרמניה, הוחלט כי ההנצחה תוקדש לכלל החיילים הפולנים ולאזרחים פולנים שנפלו כקורבנות הנאצים, וכמו גם ללוחמי מחתרת גרמנים. למרות השינוי, הסמלים הקומוניסטיים הושארו ורק השלטים עם ההסבר החדש עודכנו. 

בשנים האחרונות היו מספר אירועי ונדליזם באנדרטה וריסוסי גרפיטי. בשנת 2004, חברה גרמנית הסכימה לתת חסות לשימור האנדרטה. בשנת 2005, האנדרטה הושחתה על ידי סיסמאות נאו-נאציות. 

האנדרטה משמשת לעיתים קרובות עבור סקייטבורדינג.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנדרטה לזכר חיילים פולנים וגרמנים מתנגדי פשיזם** בוויקישיתוף
* Berlin.de article on Volkspark Friedrichshain and the monument
* Short article describing the monument (in German)
* News article in Polish describing 2006 wreathlaying ceremony

האנדרטה בשנת 1972
תבליט החייל הפולני, חייל הצבא האדום ולוחם המחתרת הגרמני
**מיקרומגס** (**Micromégas**) הוא ספר מאת הפילוסוף הצרפתי וולטר אשר יצא לאור בשנת 1752. הספר נחשב לאבן פינה בהיסטוריה של הספרות המערבית כיוון שהוא נחשב לאחד הביטויים הראשונים של מדע בדיוני.

הספר עוסק בחייזר "מיקרומגס", הוגה דעות ענק ממדים בן הכוכב סיריוס. מיקרומגס מוגלה מהכוכב שלו לאחר שפרסם ספר שהכעיס את הרשויות והוא נודד ביקום יחד עם חברו, מזכיר האקדמיה של כוכב הלכת שבתאי. הזוג מגיע לכדור הארץ ותוך חיפוש חיים הם מגלים ספינה ובה משלחת אנשי אקדמיה, פילוסופים בני אסכולות שונות. למרות ההבדלים העצומים בגדלים, החייזרים מזהים יצורים תבוניים באוניה ומנהלים איתם דיון פילוסופי. מיקרומגס משמש בספר כהתגלמות העקרונות של תקופת הנאורות ודרך עיניו בוחן וולטר ומעביר ביקורת על תושבי כדור הארץ. כמו בקנדיד, הביקורת של וולטר מכוונת אל הפילוסופים של תקופתו.

הספר ראה אור בתרגום לעברית של ניר רצ'קובסקי בהוצאת נהר בשנת 2009.

קישורים חיצוניים
----------------

* רמי שלהבת, מיקרומֶגָס / וולטר, באתר בלי פאניקה
* יותם שווימר, משוגעים, רדו: על התרגום החדש ל"מיקרומגס" של וולטר, nrg

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb119574805 (data)
* GND: 4424479-4

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:מקורות   
פרמטרי חובה [ נושא ] חסרים 



**ספגטי אַלָהּ פּוּטָנֶסְקָה** (באיטלקית: **Spaghetti alla puttanesca**; מילולית: ספגטי בסגנון הזונה) הוא מאכל פסטה איטלקי מתובל, בעל ריח בולט ומלוח במידת מה, אשר הומצא במחצית המאה ה-20. מרכיבי המאכל אופייניים למטבח הדרום איטלקי: עגבניות, שמן זית, זיתים, פלפלת צ'ילי, צלף, ושום.

מקור המאכל
----------

קיימות גרסאות שונות באשר למועד המצאתו ומקורו המדויק של המאכל, אולם ככל הנראה המאכל הומצא קרוב לאמצע המאה ה-20. האזכור המוקדם ביותר של ספגטי אלה פוטנסקה הוא ככל הנראה בשנת 1961, עת המאכל נזכר ברומן מאת רפאלה לה קפריה (Raffaele La Capria), "הפצע הקטלני" (Ferito a morte).

מהדורת 1971 של ספר הבישול האיטלקי הבולט Il cucchiaio d'argento ("כפית הכסף") אינה כוללת מתכון לספגטי אלה פוטנסקה, אף שקיימים שני מתכונים אחרים של ספגטי מדרום איטליה הדומים לו במידה רבה. סיפור עממי מייחס את המצאת הספגטי אלה פונטנסקה לזונות שעבדו בנאפולי במחצית המאה ה-20, אשר לא הורשו לצאת מפתח ביתן וחיפשו אחר מאכלים המבוססים על תוצרת מקומית, שניתן לבשלם במהירות והם מזינים.

מתכון בסיסי
-----------

הרוטב למאכל זה נקרא: sugo alla puttanesca ("רוטב בסגנון הזונה"). קיימות מספר גרסאות למאכל. הגרסה הנפוליטנית, היא ללא אנשובי. ברוב המטבחים הרוטב הוא מלוח מעט (ממלח ודגי אנשובי), מתובל (מצ'ילי) ובעל ריח בולט (מן השום). בדרך הכלל הרוטב מוגש על גבי ספגטי, אף שיש המגישים אותו עם פסטה פנה (penne; "אטריות צינור"), בוקטיני, לינגוויני, או ורמיצ'לי (Vermicelli).

שום ובצל קצוצים ואנשובי (להוציא בגרסה הנפוליטנית) מוקפצים בשמן זית, במחבת. קוצצים פלפלת צ'ילי, זיתים וצלפים ומוסיפים למחבת וכן עגבניות קצוצות, אורגנו, מלח ופלפל שחור. מצמצמים את הרוטב בהרתחה איטית ושופכים מעל ספגטי אל דנטה, מקשטים בפטרוזיליה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **ספגטי אלה פוטנסקה** |

הערות שוליים
------------

1. ↑  The origins of Sugo alla puttanesca?
2. ↑  פסטה פוטנסקה: מקור ומתכון. אתר טעמים
**יוחאי דמרי** (נולד בשבט ה'תשכ"ה, 1965) הוא פוליטיקאי ישראלי שכיהן כראש המועצה האזורית הר חברון.

ביוגרפיה
--------

נולד בבאר שבע בשכונה א', להורים שעלו בנעוריהם מתוניסיה. האם הייתה אחות בסורוקה והאב עבד כמסגר. 

דמרי למד בבית הספר הממלכתי בארי ובישיבת בני עקיבא אהל שלמה אצל הרב אברהם סילברט. היה חניך ומדריך בתנועת בני עקיבא. במהלך כיתה י"א עבר לאופירה והיה שותף במסגרת המאבק נגד הנסיגה מימית.

אחרי התיכון למד בישיבת הכותל בראשותו של הרב ישעיהו הדרי. שירת בחטיבת גבעתי, זמן קצר לאחר שהחטיבה הוקמה מחדש, ושימש כחובש גדודי.

בתחילת שנת לימודיו הרביעית בישיבה פנה אליו הרב דן מרצבך וביקש להקים כולל בעתניאל עם החברותא שלו, הרב חיים רטיג, ויחד עם הרב בני קלמנזון שיעמוד בראשו. בין הלומדים והמלמדים אז היו הרב שג"ר, הרב יאיר דרייפוס והרב עמי עולמי. לאחר מכן שימש במשך שנתיים מזכיר וגזבר של היישוב עתניאל.

שימש מנהל מתנ"ס ולאחר מכן ראש מנהל החינוך במועצה האזורית שומרון.

ב-2013 נבחר לראשות מועצה אזורית הר חברון, תפקיד אליו נבחר בשנית ב-2018.

במאי 2023 הודיע כי לא יתמודד על התפקיד בשלישית.

חיים אישיים והשכלה
------------------

נשוי ליעל, עו"סית קלינית, ואב לתשעה. תושב עתניאל. דמרי הוא בעל תואר ראשון בהוראה ממכללת הרצוג ותואר שני במנהל עסקים, התמחות בפסיכולוגיה עסקית מהמסלול האקדמי המכללה למנהל. למד גם אימון וייעוץ ארגוני.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוחאי דמרי** בוויקישיתוף
* יוחאי דמרי, ברשת החברתית פייסבוק
* ראיון בעיתון בשבע

הערות שוליים
------------

1. ↑  "זמן לסיים תקופה": יוחאי דמרי לא יתמודד לראשות מועצת הר חברון, באתר מקור ראשון
דגם של תלת-חתרית (טריארה) יוונית
האתונאים בעת העתיקה החזיקו כמה **אוניות קודש**, על פי רוב טריארות, ששימשו לצרכים דתיים, כגון השתתפות בתהלוכות קודש (theoria), שיגור שליחים או השתתפות בתחרויות שיט במהלך חגיגות דתיות. הנודעות ביותר בהן היו "פאראלוס" (Paralus) ו"סאלאמיניה" (Salaminia), אשר שימשו גם כאוניות מלאכות של הממשל האתונאי במאות ה-5 וה-4 לפנה"ס. אונייה מפורסמת אחרת הייתה "דליאס" (Delias), אוניית שלושים (טריאקונטורוס), אשר בה על פי המסורת הפליג תסאוס אל כרתים; האונייה תוקנה פעם אחר פעם ולוחותיה הפגומים הוחלפו על מנת לשמור על כושר השיט שלה ועל זהותה המקורית בעת ובעונה אחת. לאחר הרפורמות של קלייסתנס וחלוקת אזרחי אתונה לעשרה שבטים נקראו עשר אוניות על שם כל אחד משבטים אלה, ואפשר שגם הן נחשבו אוניות קודש.

ה"פאראלוס" וה"סאלאמיניה", ואפשר שגם אוניות קודש נוספות, שרתו בצי המלחמתי של האתונאים. שני כלי שיט אלה, שהיו מהירים במיוחד, שימשו לסיור ולהעברה מהירה של ידיעות, אך גם השתתפו בקרב כאוניות מן המניין. תוך כדי כך מילאו ה"פאראלוס" וה"סאלאמיניה" גם תפקידים שונים בשירות הממשל: "פאראלוס" ככל הנראה ביצעה לרוב משימות דיפלומטיות, בעוד "סאלאמינה" הובילה הודעות רשמיות מטעם המדינה; המקרה המפורסם ביותר אירע כאשר נשלחה לאסור את אלקיביאדס בעודו מפקד על חיל המשלוח האתונאי בסיציליה. לשתי טריארות אלה היו גם שני גזברים, שנקראו טאמיאי (tamiai)‏.

ראו גם
------

* פרדוקס ספינת תסאוס.

לקריאה נוספת
------------

* Jordan, Borimir. *The Athenian Navy in the Classical Period.* Berkeley, University of California Press, 1975.
* Lewis, David M. "Book Review: The Athenian Navy in the Classical Period by Borimir Jordan". *Classical Philology*, Vol. 73, No. 1, 1978, pp. 70-72

* אריסטו, **מדינת האתונאים**. תרגם מיוונית דוד אשרי, ירושלים, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, תש"ם (מהדורה שלישית מצולמת).
* תוקידידס, **תולדות מלחמת פילופוניס**, תרגם מיוונית א' א' הלוי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשי"ט.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Jordan, Athenian Navy, 154-7
2. ↑  Jordan, Athenian Navy, 153
3. ↑  Jordan, Athenian Navy, 160-1
4. ↑  על השאלה הפילוסופית בדבר זהות האונייה ראו ספינת תסאוס.
5. ↑  Jordan, Athenian Navy, 179; Lewis, Athenian Navy, 71
6. ↑  Jordan, Athenian Navy, 158-9, 167
7. ↑  Jordan, Athenian Navy, 173
8. ↑  Jordan, Athenian Navy, 166
9. ↑  תוקידידס, 6.53 .
10. ↑  עדות לקיומו של גזבר ה"פאראלוס" ושל אוניית קודש אחרת בשם "אמוניאס" (Ammonias, אוניית האל אמון) נמצאת אצל אריסטו, מדינת האתונאים, סא. רוב החוקרים המודרניים, הסבורים כי "אמוניאס" החליפה את "סאלאמיניה", קובעים גזבר גם ל"סאלאמיניה" (ראו Lewis, Athenian Navy, 71), אך ג'ורדן (Athenian Navy, 167, 177) חולק על כך וסבור כי רק ל"אמוניאס" היה גזבר.
רבי **אברהם עוזיאל** (נפטר סביב ה'ש"ל, 1570) היה רבה של יהדות פאס כשני דורות לאחר גירוש ספרד. היה שותף משמעותי ביצירת תקנות המגורשים.

ביוגרפיה
--------

רבי אברהם נולד לרבי יהודה עוזיאל בקסטיליה שבספרד סמוך לגירוש ספרד. ובילדותו גלתה משפחתו לעיר פאס שבמרוקו ואביו נמנה עם הרבנים שבדור הראשון לאחר בוא המגורשים.

את עיקר חינוכו הוא קיבל בעיר פאס, ולימים נחשב לבולט בין החכמים בקהילת המגורשים בפאס. החל משנת ה'ש"ה אנו מוצאים את חתימתו על תקנות המגורשים יחד עם הרבנים: נחמן אבן סונבאל, יצחק נהון, יוסף טובי, אברהם חגיז, שם טוב אמיגו ורבנים נוספים. החל משנת ה'שכ"ג ועד לשנת ה'שכ"ח הוא חותם ראשון על התקנות, ונראה שמאז הוא היה למנהיג הרוחני של יהדות פאס.

רבי אברהם החליף תשובות עם רבי הרשב"ץ השני, וזה כתב בהערכה רבה עליו ועל בנו רבי יצחק: 

> 
> הרב הנערב אשר היה פאר דורו והדרו ונשיאו, ממזרח שמש עד מבואו, הוליד את יצחק על פי מידותיו והליכותיו, הליכות אלי מלכי בקודש
> 
> 
> 
> — **התשב"ץ**, חלק ד, עמ' נב, ירושלים, תשע"א.
> 

כן היה בקשרים גם עם רבי אברהם גבישון והם החליפו ביניהם מכתבים ואף הקדישו שירים זה לזה. באחד מהמכתבים הזמין עוזיאל גבישון לשכון בפאס.

מכתביו של רבי אברהם שרדו כמה פסקים וכמה מתקנות המגורשים ואף ביאר כמה מהן. הוא כתב כנראה גם ביאורים לתנ"ך שאבדו. רבי יוסף בן נאים מעיד שבזמנו היה נהוג בעיר פאס לומר "וידוי גדול" שחיברו רבי אברהם.

פעילותו הרבנית של רבי אברהם מתועדת עד לחודש אייר ה'שכ"ח (1568), אולם רבי יוסף בן נאים כותב שהוא נפטר בשנת ה'ש"ל (1569 או 1570).

בנו
---

בנו של רבי אברהם היה, כאמור, רבי יצחק עוזיאל מחכמי פאס, ואחר כך נסע לאמסטרדם וייסד בה קהילה לאנוסים מפורטוגל בשם "נווה שלום".

ראו גם
------

* יהדות פאס
* מגורשים
* תקנות המגורשים

קישורים חיצוניים
----------------

* רבי יעקב משה טולידאנו, ****נר המערב** עמ' 84**, באתר היברובוקס
* רבי יוסף בן נאים, ****מלכי רבנן** - ערך על רבי אברהם עוזיאל**, ירושלים, ה'תרצ"א, באתר היברובוקס

הערות שוליים
------------

1. ↑  כך כותב עליו בנו, רבי יצחק עוזיאל, בהקדמה לתרגום שלו לספר "משלי אריסטו": "הרב המפורסם רבי אברהם עוזיאל ממגורשי קסטיליה".
2. 1 2  ראו: רבי אברהם אנקאווא, **כרם חמר**, כרך ב, תקנות: יט, כב, כד, כה, כז כח, ליבורנו, תרל"א.
3. ↑  אברהם גבישון, **עומר השכחה**, דף קכ טור ד, ליבורנו, תק"ח: "כששלח לי החכם השלם הר"ר אברהם עוזיאל ז"ל לרוב האהבה להעתיק דירתי ללכת לשכון אצלו בפאס, כתבתי לו אלו הב' בתים...".
4. ↑  ראו הערה **התשב"ץ**, חלק ד, עמ' פב - פג, ירושלים, תשע"א; רבי יעקב אבן צור, **שו"ת משפט וצדקה ביעקב**, חלק ב, סימן מו, נא אמון, תרס"ג.
5. ↑  ראו: רבי יעקב משה טולידאנו, ****נר המערב** עמ' 84**, באתר היברובוקס.

| תקופת חייו של הרב אברהם עוזיאל על ציר הזמן |
| --- |
| 
ציר הזמןציר הזמן

 |
**הפיגוע** (באנגלית: **The Attack**), הוא סרט דרמה של הבמאי הלבנוני זיאד דווארי משנת 2012. בישראל הופץ גם תחת השם "המתקפה". הסרט מבוסס על הרומן רב המכר של הסופר יסמינה חדרה משנת 2005, צולם בחלקו בישראל ובהפקה משותפת לבנונית-צרפתית-בלגית.

תקציר עלילה
-----------

דוקטור אמין ג'עפרי (עלי סלימאן) הוא ערבי ישראלי, רופא מנתח, בבית חולים תל אביבי. בתחילת הסרט הוא זוכה בפרס יוקרתי ישראלי על תרומתו בתחום הרפואה.

ביום שלאחר מכן, במהלך היום נשמע פיצוץ עז בבית החולים ותוך זמן קצר מגיעים למוסד הרפואי נפגעי הפיגוע וג'עפרי מטפל בהם. הצופים מתוודעים לקולגות של ג'עפרי - רופאה בשם קים (יבגניה דודינה) ורופא בשם אילן (ולדימיר פרידמן) וליחסיו הטובים עם השוטר רביד (דביר בנדק).

בסוף יום העבודה נוסע ג'עפרי לביתו המרווח בישראל וכאשר הוא מתקשר לאשתו, סיהאם (ריימונד אמסלם), הוא מגלה שהשאירה את הטלפון הנייד שלה בבית. באותו הלילה מזעיק רביד את ג'עפרי לבית החולים ומתברר שגופת אשתו נמצאה באתר הפיגוע. לאחר שג'עפרי מתבקש לזהות את הגופה חוקר המשטרה משה (אורי גבריאל) מעלה את החשד שסיהאם הייתה המחבלת על פי מצב הגופה ומתחיל בתחקיר ראשוני של ג'עפרי, שמצידו פוסל את האפשרות בכל תוקף.

לאחר שהמשטרה מחליטה שמדובר בפיגוע התאבדות, ג'עפרי נעצר ונחקר. מתברר שסיהאם סיפרה לבעלה שהיא יוצאת באוטובוס לבקר את סבה בנצרת. אולם הסב טוען שלא ראה אותה מספר חודשים ונהג האוטובוס טוען שביקשה לרדת ביציאה מתל אביב. בתום מספר ימים ג'עפרי משוחרר, עדיין משוכנע בחפותה של אשתו, כאשר למשטרה ברור שלא ידע דבר על תוכניותיה של רעייתו.

לאחר ימים ספורים מגיע לביתו של ג'עפרי מכתב הפרידה של סיהאם, שנשלח משכם.

עולמו של ג'עפרי מתהפך עליו, כאשר הוא מבין שאשתו הייתה המפגעת. הוא פונה לרביד, מספר לו שהבין שאשתו הייתה המחבלת, ושואל אותו איזה תהליך עובר על אדם ממוצע כדי שיהפוך למחבל מתאבד. ג'עפרי מבין שאחיינו, עאדל, שנהג להגיע לביתו של דודו ועוסק בסחר בכלי רכב, הוא קצה החוט היחיד שיוכל לספק לו מידע על קורותיה של אשתו בשעותיה האחרונות. הוא יוצא לשכם למשפחת אשתו במטרה למצוא את אחיינו.

רקע
---

זיאד דואיירי הוא קולנוען יליד לבנון (1963). במהלך מלחמת האזרחים הלבנונית יצא לארצות הברית ללימודי קולנוע ושימש מאוחר יותר כעוזר צלם בכמה מסרטיו של קוונטין טרנטינו. בסוף שנת 2011 שב לביירות. "הפיגוע" נאסר להקרנה בלבנון על ידי שר הפנים הלבנוני. כמו כן, לא איפשרו הרשויות הלבנוניות להציע את הסרט כמועמד הלבנוני לפרס האוסקר עבור הסרט הזר.

הסרט זכה ב"כוכב הזהב" בפסטיבל הסרטים מרקש 2012 והיה מועמד בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו 2012 ובפסטיבל הסרטים סידני 2013.

הסרט צולם בחלקו בתל אביב.

הסרט הוקרן בישראל במסגרת פסטיבל הקולנוע ירושלים ביולי 2013.

קישורים חיצוניים
----------------

* "הפיגוע", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "הפיגוע", באתר נטפליקס
* "הפיגוע", באתר AllMovie (באנגלית)
* "הפיגוע", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "הפיגוע", באתר Box Office Mojo (באנגלית)
* "הפיגוע", באתר Metacritic (באנגלית)
* "הפיגוע", באתר אידיבי
* "הפיגוע", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* הסרט לצפייה, באתר "וואלה" VOD
* נועה הרשקוביץ‏, סרט לבנוני צונזר במולדתו  ויוקרן בישראל, באתר וואלה!‏, 10 ביוני 2013
* ביקורת על הסרט, באתר "קולנוע בראש צלול"
**אנדרטת הארמדה הלאומית** (באנגלית: **National Armada Memorial**) היא אנדרטה הניצבת בעיר פלימות' שבבריטניה. היא הוקמה לציון ניצחונה של אנגליה על הארמדה הספרדית בשנת 1588 ונחנכה בשנת 1890.

מבנה האנדרטה
------------

האנדרטה שוכנת בשטח ציבורי פתוח ומוגבה בדרומה של פלימות' הידוע בשם Plymouth Hoe, ומשקיפה מצפון על מצר פלימות'. חלקה התחתון הוא עמוד גרניט מדורג, שגובהו 12.1 מטר. בראש העמוד ניצב פסל ארד שגובהו 3.5 מטרים של האלה בריטניה ולצידה אריה. דמותה של בריטניה נושאת קלשון, חרב ומגן. 

עמוד האנדרטה נושא עיטורי ארד רבים: 

* דיוקנאות ושלטי אצולה של אדמירלים אנגלים שהשתתפו בקרב נגד הארמדה – סר פרנסיס דרייק, הלורד הווארד, הלורד הנרי סימור וסר ג'ון הוקינס.
* שלטי האצולה של המלכה אליזבת הראשונה ושל המלכה ויקטוריה.
* איור המתאר את תבוסת הארמדה.
* טבלה הנושאת את שמותיהן של ספינות מלחמה מן התקופה הוויקטוריאנית.

בסיס האנדרטה מוקף בסדרת מגיני ארד של ערים ועיירות ששלחו לצי האנגלי ספינות, לוחמים וממון לצורך המלחמה בארמדה הספרדית וכן במגינים של משפחות אנגליות נכבדות, שבניהן שירתו בצי באותה עת.

דמות בריטניה והאריה בראש האנדרטה
על גבי העמוד נחרתו שתי אמרות ידועות: הראשונה היא 'He blew with his winds, and they were scattered (על סמך איוב ד' ט': וּמֵרוּחַ אַפּוֹ יִכְלוּ) - אמרה שנפוצה לאחר הקרב עם הארמדה, ושתיארה את הסופות שפגעו באוניות הארמדה לאחר הקרבות עם הצי האנגלי כהתערבות אלוהית. השנייה נשלחה באיתות מספינתו של הלורד נלסון במהלך קרב טרפלגר – 'England expects that every man will do his duty.

משני צידיו של עמוד הגרניט, על גבי מדרגות מעוגלות, מוצבות מרגמות מדגם ישן, שהושאלו בקביעות לאנדרטה מן הרויאל ארסנל שבלונדון. לרגלי שני צידיו הנותרים של העמוד ניצבים תותח קטן ועוגן, שהושאלו גם כן לאנדרטה על ידי הרשויות. 

האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל הרברט גריבל (Herbert A Gribble). הפסל ויתר חלקי הארד באנדרטה פוסלו על ידי ו' צ'ארלס מיי (W. Charles May).

אבן הפינה לאנדרטה הונחה על ידי ראש עיריית פלימות' בטקס שנערך ב-19 ביולי 1888 – יום השנה ה-300 לתצפית הראשונה מפלימות' על הארמדה. האנדרטה נחנכה ב-21 באוקטובר 1890 – יום השנה לקרב טרפלגר - על ידי הנסיך אלפרד, בנה של המלכה ויקטוריה. 

ב-25 במאי 1919 נערך למרגלות האנדרטה טקס יום הזיכרון הראשון בפלימות' לנופלי מלחמת העולם הראשונה. 

בסמוך לאנדרטה הוקמה לימים אנדרטת הצי, לזכר נעדרי הצי הבריטי בשתי מלחמות העולם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנדרטת הארמדה הלאומית** בוויקישיתוף
* האנדרטה באתר Plymouth Data
* האנדרטה במרשם הבניינים הרשומים של בריטניה
**ועידת ג'נובה** - ועידה בינלאומית בנושאים כלכליים ופיננסיים שהתקיימה בעיר ג'נובה ב-10 באפריל-19 במאי 1922 בהשתתפות 29 מדינות ו-5 דומיניונים בריטים.

משתתפי וועידת ג'נובה
לוועידה הייתה חשיבות מיוחדת מצד רוסיה הסובייטית שהשתתפה בוועידה למרות שלא קיבלה הכרה דיפלומטית מיתר משתתפיה. ארצות הברית לא השתתפה בוועידה אך הוצגה על ידי משקיף - שגריר ארצות הברית באיטליה.

הנושא המרכזי של הוועידה היה הסדרת יחסים כלכליים עם השלטון הסובייטי. בכנס מומחים שפעל לפני התכנסות הוועידה סוכם לדרוש מרוסיה הכרה בכל החובות והתחייבויות של האימפריה הרוסית ולקחת אחריות על הפסדים שנגרמו כתוצאה מפעולות הממשל המרכזי או המקומי. המשלחת הרוסית הסכימה לדון בנושא, אך בתנאי שהמדינה החדשה תקבל הכרה בינלאומית ותקבל הלוואות.

האמיגרציה הרוסית מחתה על שיתוף המשלחת הסובייטית בוועידה.

במהלך הוועדה נחתם הסכם רפאלו ביו רוסיה הסובייטית לבין גרמניה.

בנוסף לכך, בוועידה הועלתה לדיון הצעה בנושא חזרה לתקן הזהב. לאחר דיונים סוכם על הפעלת התקן בצורה חלקית בלבד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ועידת ג'נובה** בוויקישיתוף
* ספר על הוועידה ותוצאותיה
* ועידת ג'נובה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb150009579 (data)
* GND: 4289516-9
* LCCN: n90648322
* LNB: 000198904
* SUDOC: 092370721
* VIAF: 123799566
* WorldCat (עם VIAF): 123799566

 |
"**מצבת ההתגברות**" או "**אב ובנו**" הוא פסל מאת הפסל הישראלי יחיאל שמי. גובהו 300 ס"מ, רוחבו 110 ס"מ ועומקו 80 ס"מ.

הפסל נוצר כאנדרטה למותו של מאיר הסמן, חבר קיבוץ חוקוק, שטבע בשנת 1951 בעת שעבד על פריצת דרך אל הקיבוץ. הפסל עשוי משני גושי בזלת שנאספו באזור הקיבוץ והובאו אל הסטודיו של האמן בקיבוץ כברי. העבודה על הפסל נמשכה כשבעה חודשים. לאחר מכן הוצב הפסל בכביש המוביל אל חוקוק. 

ראש דמות הבן נגנבה בתחילת שנות ה-2000. שמי התנגד לשחזור האנדרטה, אולם למרות התנגדות זאת שוחזר הפסל על ידי יובל לופן בשנת 2011.

הפסל מציג דמות של גבר הנושא על כתפו דמות של ילד. שמי תיאר בשנות החמישים את הפסל:

> 
> נושא האנדרטה הוא דמות גבר העומד איתן בצעד רחב, כשהוא מגביה-מניף ילד היושב לו על כתף אחת. רגל אחת של הילד מוחזקת מלפנים על ידי דמות הגבר, בשעה שידו השניה של הגבר תומכת בכתף הילד למעלה. פני הגבר מופנים לחזית, ופני הילד מורמים מעט כלפי מעלה. [...] שתי הדמויות מנצלות את כל מימדי האבן החיצוניים, וגוש גדול הקשור עם הבסיס הרחב וכן עם הדמות העומדת ישאר כמעט בצורתו הטבעית.
> 
> 
> 
> — עלון קבוצת החוגים כברי
> 

סגנון הפיסול של הפסל מושפע מן הפיסול "הכנעני". הדבר מתבטא בכבדות ובמסיביות של הדמויות, בתווי הפנים המודגשים, המזכירים פיסול ארכאי, ובנושא ההירואי של האנדרטה, המעצימה ערך של הקרבה אישית. מיכאל סגן כהן מצא בפסל זה את השפעתו של הפסל האנגלי הנרי מור.

גלריית תמונות
-------------

* מבט על חלקה האחורי של היצירהמבט על חלקה האחורי של היצירה
* לוח המונח למרגלות העבודהלוח המונח למרגלות העבודה
* פרטפרט

קישורים חיצוניים
----------------

* מ. דוכס, הכביש והפסל, מעריב, 9 בפברואר 1954
* קרני עם-עד, הפסל של יחיאל שמי ז"ל שוחזר למרות התנגדותו (אורכב 17.09.2013 בארכיון Wayback Machine), באתר Mynet,‏ 26 בדצמבר 2011

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: סגן כהן, מיכאל, **יחיאל שמי**, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, עמ' 20-21.
2. ↑  מצוטט בתוך: סגן כהן, מיכאל, **יחיאל שמי**, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, עמ' 20
3. ↑  ראו: סגן כהן, מיכאל, **יחיאל שמי**, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, עמ' 20.
**אניה רוביק** (בפולנית: **Anja Rubik**; נולדה ב-12 ביוני 1983) היא דוגמנית, פילנתרופית ואשת עסקים פולנייה.

ביוגרפיה
--------

אניה רוביק נולדה בז'שוב, פולין. ב-1988, כאשר הייתה בת 5, עזבה את פולין עם משפחתה ועברו להתגורר ביוון. לאחר מכן התגוררו בקנדה ודרום אפריקה. ב-1992 חזרה המשפחה לפולין לאחר נפילת חומת ברלין.

### קריירה

ב-1999 עברה לפריז כדי להתחיל בקריירת דוגמנות, שם לקחה חלק בשבוע האופנה בפריז. עד שסיימה את לימודיה התיכוניים, היא דגמנה במהלך חופשות בית הספר בלבד.

היא הופיעה על שערי מגזינים שונים, בכללם ווג גרמניה, ווג פריז, נומרו, ניילון (Nylon), פלייר (Flair)‏, Russh ו-Elle. היא דגמנה עבור מעצבים כמו ג'יבנשי, קלואה, כריסטיאן דיור, ארמה, ולנטינו גאראווני, גוצ'י, פנדי, מיסוני, ורסצ'ה, דולצ'ה וגבאנה, פראדה, אוסקר דה לה רנטה, שאנל, באלנסיאגה, קלווין קליין, לואי ויטון וראלף לורן. היא גם דגמנה בגדי אופנה עילית עבור ולנטינו, שאנל ואלי סעב.

היא הופיעה בתצוגת האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט לשנת 2009.

ווג פריז כלל אותה בין שלושים הדוגמניות המובילות של שנות האלפיים.
היא כעת מדורגת במקום השלישי, לצידה של לארה סטון, ברשימת חמישים הדוגמניות המובילות, ובמקום ה-23 מתוך 25 ברשימת הדוגמניות המשתכרות את השכר הגבוה ביותר בתעשיית האופנה, לפי האתר models.com.

בשנת 2010 שימשה כמנטורית בתוכנית המציאות בגרסתה בפולנית "הטופ מודל הבאה". בשנת 2014 החלה להנחות ולשפוט את תוכנית המציאות "פרויקט מסלול" בגרסתה בפולנית. בשנת 2015 עלתה עונתה השנייה של התכנית, והוכרז כי לא תחזור לעונה שלישית.

### חיים אישיים

רוביק והחבר הוותיק שלה, הדוגמן הסרבי סשה קנייביץ', התארסו ממש לפני חג המולד של 2010 בווינה. הזוג התחתן ב-16 ביולי 2011 דיה, מיורקה. באוקטובר 2015 היא אישרה כי נפרדו, ולאחר מכן התגרשו.

משפחתה עדיין מתגוררת בפולין, שם לאניה יש בית.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **אניה רוביק** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אניה רוביק** |

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אניה רוביק
* אניה רוביק, ברשת החברתית אינסטגרם

הערות שוליים
------------

1. ↑  Statement on talk-show Kuba Wojewódzki (in polish) of the 23rd March 2010.
2. ↑  אניה רוביק, באתר Models.com
3. ↑  אניה רוביק בין שלושים הדוגמניות המובילות של שנות האלפיים, באתר ווג צרפת
4. ↑  Top 50 Models Women
5. ↑  Top 25 Money Girls

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1168397464
* NLP: a0000003182074
* VIAF: 8043151778236918130003
* WorldCat: viaf-8043151778236918130003

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק במאבק כוחות. אם התכוונתם למשחק ספירה, ראו אגודלים (משחק).
דוגמה למלחמת אגודלים
**מלחמת אגודלים** הוא משחק ילדים לשניים. המשחק מתאים למקומות בהם הילדים חייבים לשבת במקומם, למשל במכונית או במסעדה.

כהכנה למשחק, כל משתתף כורך את ארבע אצבעותיו (פרט לאגודל) באופן ספירלי יחד עם אצבעותיו של המשתתף השני, שניהם בכף היד של אותו צד. לאות תחילת המשחק, סופרים השחקנים יחד עד שלוש, כאשר אגודלם משנה מקום בכל ספרה: פעם על אצבעם ופעם על אצבעו של היריב. לאחר שנגעו את הנגיעה השלישית הם מנסים למנוע את חופש התנועה מאגודלו של היריב למשך פרק הזמן הדרוש לספירה עד שלוש.

המשחק משמש לעיתים להכרעת גורלות כחלופה למשחקי מזל כדוגמת אבן נייר ומספריים, אן דן דינו. לעיתים הוא משמש גם כסיבוב אחרון במשחק קווה קווה דה לה אומה, בין שני האחרונים. המשחק אינו הגרלה הוגנת:

* תוצאת המשחק תלויה בכישורי השחקנים.
* במשחק בו ידם השלטת של השחקנים אינה אותה יד, לשחקן המשחק בידו השלטת יש יתרון.
* לשחקן בעל אגודל ארוך יותר יש יתרון מוחץ: הוא יכול להגיע אל האגודל של השחקן ובכך להכריע את היריב השני ולסיים את המשחק מיידית.
* לאדם בעל כח חזק יותר יהיה יתרון כאשר יוכל להכריע את היריב מהר יותר.

נעשו ניסיונות שונים למסחר את המשחק. עוצבו דמויות משחק וזירות היאבקות מקרטון, אך אלה לא שיפרו את משחק הילדים הפשוט[דרושה הבהרה].

ראו גם
------

* אצבעות קסם
* הורדת ידיים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מלחמת אגודלים** בוויקישיתוףמשחק מלחמת אגודלים אונליין - המחשת המשחק המקורי במשחק רשת

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: b8f43078-c0d5-4054-ab1e-d6dc15c933f8

 |

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מלחמת אגודלים** בוויקישיתוףמקור נוסף למשחק מלחמת אגודלים אונליין - המחשת המשחק מלחמת אגודלים במשחק רשת - משחקים אונליין

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: b8f43078-c0d5-4054-ab1e-d6dc15c933f8

 |