recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
עטיפת ה-DVD של רובוטים באים
**רובוטים באים** (אנגלית: Robotix) הייתה סדרת הנפשה אמריקאית שנוצרה בשנת 1985, אשר עוסקת במאבק בין שתי קבוצות של רובוטים.

הסדרה הייתה מבוססת על סדרת צעצועים של חברת הסברו. הסדרה הופקה על ידי מארוול הפקות וסנבואו הפקות, נוצרו 15 פרקים באורך של שישה דקות כל אחד. בארץ הסדרה דובבה לעברית ושודרה בערוץ 2.

הסדרה התבטלה אחרי עונה אחת אולם כל הפרקים שלה נאספו, חוברו והוצאו בצורת סרט וידאו. בנוסף עלילת הסדרה עובדה לחוברת קומיקס שפורסמה על ידי מארוול קומיקס.

עלילה
-----

הסדרה נפתחת בהתרסקות של ספינת חלל בעלת צוות אנושי על כוכב נטוש וצחיח, במהרה הם מוצאים את עצמם באמצע קרב בין שני סוגי רובוטים: המגניקים, שהם הרובוטים "הטובים" והטרקורים, שהם הרובוטים "הרעים". לאחר שכמה מאנשי הצוות האנושי עוזרים למגניקים להביס את הטרקורים על ידי "התחברות" עם הרובוט בתא הבקרה שלו, דבר שמאפשר לו להגיע לתפקוד מיטיבי, הם חוזרים עם המגניקים לבסיסם שם מתגלה סיפור הרקע של הכוכב. הכוכב "סקאלור" היה מיושב על ידי שני גזעים, המגניקים שוחרי השלום והטרקורים מחרחרי המלחמה, כתוצאה מכך שהשמש המקיפה את הכוכב עברה תהליך של סופרנובה התושבים אולצו להיכנס לתאי הרדמה אולם כתוצאה מן הקרינה הגבוה המחשבים נאלצו להעביר את תודעתם לגופות רובוטים.

הצוות האנושי מסכים לכרות ברית עם המגניקים אולם עד מהרה הוא מתפצל לשני מחנות, כאשר חלק מבני האדם יוצרים קשר עם הטרקורים וכורתים אתם ברית. מכאן עלילת הסדרה מתרכזת בניסיונות הטרקורים לגנוב את "לב המחשב", סוג של מחשב בעל בינה מלאכותית, מהמגניקים כדי להפעיל את ה"טראסטאר", ספינת חלל חדשנית שנבנתה על ידם והייתה אמורה להיות המפתח להבסת המגניקים ושכדי להפעילה הם זקוקים ללב המחשב.

בפרקי הסדרה האחרונים הטרקורים מצליחים לגנוב את לב המחשב ולהפעיל את הטראסטאר, אולם בסופו של דבר מובסים על ידי המגניקים ונינטש על אסטרואיד שומם כאשר ספינת החלל שלהם מתרסקת בה. המגניקים חוזרים לסקאלור במטרה להתחיל לשקמה יחד עם בעלי בריתם האנושיים שמחליטים להישאר על פני הכוכב ולעזור במלאכת השיקום.

קישורים חיצוניים
----------------

* "רובוטים באים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "רובוטים באים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "רובוטים באים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* "רובוטים באים (הסרט)", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
**משה נטע לוי** (5 באפריל 1862–1935) היה מראשוני כפר סבא וממקימי שכונת נווה שלום בתל אביב, מוכתר המושבה.

ביוגרפיה
--------

משה נטע לוי נולד בשנת 1862 בבריסק שבליטא בפלך גרודנה. משפחתו עלתה לארץ ישראל בהיותו בגיל 8, והשתקעה בירושלים, שם למד ב"חדר" ובישיבה, ובמקביל למד מאביו את מקצוע הסנדלרות. משה נטע לוי עבר ליפו, ושם היה ממקימי שכונת נווה שלום.

בשנת 1911 עבר לכפר סבא, רכש שתי חלקות אדמה וכרם שקדים בגודל 60 דונם. כמה שנים אחרי שהגיע לכפר סבא, גורש יחד עם משפחתו מכפר סבא ליפו בתקופה בה שלטו הטורקים בארץ. 

היה נשוי לפרומה, ולשניהם היו חמישה ילדים. בשנת 1917 נפטרה אשתו.

ארבע שנים לאחר מכן חזר לכפר סבא, בתור סנדלר, ובשנת 1923 קנה קיוסק והעמיד אותו ברחוב רוטשילד. במשך שנים היה מוכתר וחבר ועד המושבה, השתתף בהקמת מוסדות ציבוריים רבים בעיר, הגדול שבהם הוא בית הכנסת "אהל משה". 

משה נטע לוי נפטר בשנת 1935 ונקבר בבית הקברות גאולים בכפר סבא.

לקריאה נוספת
------------

* משה אנגל, *ספר כפר סבא*, עיריית כפר סבא, 1973[דרושה הבהרה]

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"משה נטע לוי"**.
**הייזל מקקליון** (באנגלית: **Hazel McCallion**;‏ 14 בפברואר 1921 – 29 בינואר 2023) הייתה פוליטיקאית קנדית אשר כיהנה כראש העיר של מיסיסוגה באונטריו, העיר השישית בגודלה בקנדה. מקקליון התמנתה לתפקיד בשנת 1978 והיא כיהנה בו 36 שנים ברציפות מאז ועד 2014, כאשר פרשה לגמלאות. 

היא הייתה אחת מראשי הערים בעלי תקופות הכהונה הרצופות הארוכות בעולם. היא ניצחה ב-12 מערכות בחירות במהלך כהונתה.

ביוגרפיה
--------

הייזל ג'ורנו (לימים מקקליון) גדלה בקוויבק. עבדה בחברה מסחרית במונטריאול והתבקשה במסגרת עבודתה לעבור לטורונטו. נישאה לסם מקקליון והם עברו להתגורר בסטריטסויל, שהפכה אחר כך לחלק ממיסיסוגה. בני הזוג ייסדו עיתון מקומי. לזוג נולדו שלושה ילדים. סם מקקליון נפטר בשנת 1997 לאחר מחלת אלצהיימר.

### פעילות פוליטית

הייזל מקקליון נבחרה לתפקיד ראש עיריית סטריטסויל בשנת 1970 וכיהנה בו עד שנת 1973. בשנת 1978 נבחרה לתפקיד ראש עיריית מיסיסוגה. מקקליון קיבלה את תפקיד ראש העיר, תקופה קצרה אחרי שהוחלט בשנת 1974 לצרף את העיירות פורט קרדיט וסטריטוויל לעיר. מיסיסוגה הייתה אז עיר קטנה בפרברים של טורונטו. בימי כהונתה עברה העיר מהפכה. היא משכה אליה אוכלוסייה רבה, הוקם בה מרכז עיר עם בניינים רבי קומות וחברות רבות עברו אליה.

מקקליון ניצחה על תהליך זה תוך הקפדה על איזון תקציבי ומניעת גירעונות. מדיניותה ואופייה הביאו רבים להשוותה למרגרט תאצ'ר, ראש ממשלת בריטניה. הצלחתה הפוליטית והישגיה בפיתוח העיר הקנו לו מעמד ויוקרה ציבוריים והיא הייתה אחת מראשי הערים הנודעים ביותר בקנדה. היא זכתה לשלל פרסים בינלאומיים על פעליה.

נפטרה ב-29 בינואר 2023.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הייזל מקקליון** בוויקישיתוף
* הייזל מקקליון, באתר ראשי ערים
* ריק מרסר מהטלוויזיה הקנדית מראיין את הייזל מקקליון, באתר יוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007325623205171
* GND: 1260353109
* LCCN: n2002045205
* VIAF: 11666356
* WorldCat: lccn-n2002045205

 |
רבי **יצחק יונגרלייב** (מכונה גם **יצחק מראדוויל** ע"ש עיר פעילותו או **האור יצחק** על שם ספרו; ה'תקי"א - י"א באייר ה'תקצ"ה) היה אבי שושלת חסידות ראדוויל. היה בנו של רבי  יחיאל מיכל מזלוטשוב.

תולדותיו
--------

רבי יצחק נולד באוקראינה לרבי יחיאל מיכל המגיד מזלוטשוב ולמרים בתו של רבי מאיר פופריש. מקובל כי כבר מצעירותו נודע בצדקנות מופלאה וגדלות יוצאת דופן בהוראה תורנית וכך היה מצטרף אל אביו בנסיעותיו למגיד ממעזריטש. נישא לבתו של רבי משה שוהם מדולינה ולאחר פטירתה (כשכבר שימש כאדמו"ר) נישא לבתו של רבי צבי הירש מנדבורנה. ובזיווג שלישי נשא את אלמנתו של רבי משה מברדיטשוב, בנו של רבי אליעזר הלוי ראש ישיבה בפינסק.

מסופר כי אביו אמר על חמשת בניו שהם כנגד חמשה חומשי תורה, והיות שרבי יצחק הוא כנגד ספר שמות בו מובא "גלות מצרים" לכן יהיו חייו תמיד בגלות ממקום למקום, אבל במקביל התורה תהיה נתונה בו, כמו שנתינתה מובאת בספר שמות. 

עם פטירת אביו בכ"ה באלול ה'תקמ"א החל רבי יצחק לכהן באדמו"רות בעיר מושבו ראדוויל (כאשר בתקופת נישואיו השניים התגורר זמן מה ליד חותנו בנדבורנה) לצד אחיו ששמשו בגלינא, זווהיל, יאמפולה, סקאליה ושאץ.

בהוראת החוזה מלובלין שימש ברבנות גם באפטשנה, רימינוב, בוטושאן, פאליטשאן ויאס. 

נפטר בי"א באייר ה'תקצ"ה. בנו רבי דן מילא את מקומו כאדמו"ר השני בשושלת.

צאצאיו
------

מזיווג ראשון:

* רבי דן מראדוויל, אדמו"ר השני מראדוויל (נפטר ה'תר"א).
* בת, אשת רבי ישעיהו מושקוט, אב בית דין מפראגא, מחבר הספרים "עצי בשמים" ו"ראשי בשמים"
* בת, אשת רבי צבי רבי ישעי'ס מהאליטש
* בת, אשת רבי עקיבא ממיקאלאייב

ראו גם
------

* חסידות ראדוויל

הערות שוליים
------------

1. ↑  בנו של רבי יצחק מדרוהוביץ'
2. ↑  מנחם מענדל ויזניצר, שופריה דמשה בסוף דברי משה, ע' שלט, בני ברק תשס"ח.
3. ↑  ישראל זאב סלאנים, **מאמר מרדכי**, ירושלים תשס"ה, חלק ב' עמוד קה
4. ↑  רבי ישעיה בן רבי יעקב משה מושקט מפראגא, **עצי בשמים**, באתר היברובוקס
5. ↑  רבי ישעיה בן רבי יעקב משה מושקט מפראגא, **ראשי בשמים**, באתר היברובוקס
**ביתן לונדון**
(למפת לונדון מוגדלת)**קנט**
**סארי**
**ברקשייר**
**בקינגהאם**
**הרטפורדשייר**
**אסקס**ביתן לונדון**ביתן לונדון**(למפת לונדון רגילה)**קנט**
**סארי**
**בר.**
**בקי.**
**הרטפורדשייר**
**אסקס**ביתן לונדון**ביתן לונדון**(למפת הסיטי של וסטמינסטר רגילה)הפרלמנט הבריטי**הפרלמנט הבריטי**ביתן לונדון**ביתן לונדון**(למפת הסיטי של וסטמינסטר מוגדלת)הפרלמנט הבריטי**הפרלמנט הבריטי**ביתן לונדון**ביתן לונדון**
חזית ביתן לונדון בשנת 2002
**ביתן לונדון** (באנגלית: **London Pavilion**) הוא מבנה בפינת שדרת שפטסבורי ורחוב קובנטרי, בפינה הצפונית של כיכר פיקדילי בלונדון שבאנגליה. כיום משמש המבנה כמרכז קניות ובילויים ומהווה חלק ממרכז טרוקדרו.

היסטוריה
--------

המבנה נבנה בשנת 1859 ושימש כאולם מוזיקה וקונצרטים. בשנת 1885 נבנתה בקרבתו שדרת שפטסברי, ולצורך בנייתה נהרס המבנה ונבנה מחדש. 

בשנת 1923 הוקם שלט פרסומת חשמלי על צד המבנה הפונה לכיכר פיקדילי.

ב-1934 נערכו במבנה מספר שינויים והוא הפך לאולם קולנוע. ב-1986 נהרס המבנה, למעט חזיתו ששופצה, והפך למרכז קניות. לאחר בנייתו ועד ספטמבר 2001 שימש כאתר תערוכות של בובות שעווה מעשי ידי מוזיאון מאדאם טוסו. התערוכה הציגה בעיקר דמויות של מוזיקאים מתחום הרוק והפופ. 

בשנת 2000 שופץ הבניין והפך לחלק ממרכז טרוקדרו.

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטלים: |
| --- |
|  | **פורטל לונדון** |
|  | **האדריכלות** |

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ביתן לונדון** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ביתן לונדון

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: 0ee9e2c5-d4ef-436c-a435-581b10c66f2b

 |
**כס הטווס** (בפרסית: **تخت طاووس**) הוא שמו של כס המלוכה המוגולי שנאדיר שאה הביא לאיראן מהודו כשלל מלחמה. הכס נבנה עבור שאה ג'האן, השליט המוגולי של הודו במאה ה-17 והוצב בדיוואן הפנימי במצודה האדומה בדלהי. האומן האחראי על עיטורי הזהב והכתב היה מוחמד סעיד לאהיג'י (מוכר גם כסעיד גילאני וכ"בי-בדל ח'אן"), קליגרף ואמן איראני.

הכס כונה כך בשל שני טווסים המוצגים עליו, נוצותיהם מעוטרות באבני חן שונות, למשל אבני אודם, אמרלד, פנינים, ספיר. גודל הכס היה כ-2.5 מ' והוא התמשא לגובה של ארבעה מטרים. דפנותיו היו מקושטים ומשובצים גם הם באבני חן יקרות, ואל המושב המוגבה הובילו שלוש מדרגות. בניית הכס ארכה כשבע שנים, מתחילת שלטונו של ג'האן. בין אבני החן שעיטרו את כס הטווס מונים את הקוהינור, יהלום אכבר שאה(אנ'), יהלום השאה(אנ'), ספינל סאמרי(אנ') ואחרים, שנכללו מאוחר יותר בתכשיטי הכתר האיראניים(אנ').
הכס נחנך ברוב פאר ב-22 במרץ 1635 לציון שבע שנות מלוכה של שאה ג'האן. במועד זה נחוגו וצוינו גם עיד אל-פיטר וגם הנורוז, ראש השנה האיראני.

המלך האחרון של האימפריה המוגולית הגדולה היה מוחמד שאה, שהובס על ידי נאדיר שאה אפשאר. נאדר שאה כבש את האימפריה המוגולית ב-1738 וחזר לאיראן ב-1739 עם שלל רב, בכללו כס הטווס.
במהלך המהומות שבאו בעקבות ההתנקשות בנאדר שאה אפשאר ב-1747, כס הטווס נעלם, וכנראה שפורק לרכיביו.
מאוחר יותר, בתקופת שלטונו של פתח עלי שאה קג'אר, נבנה כס מלכות חדש בשם כס הטווס, אך אין קשר מבני או צורני בין השניים.

* שאה ג'האן על כס הטווס, 1635 לערךשאה ג'האן על כס הטווס, 1635 לערך
* שאה עלאם השני יושב על כס הטווס. ציור משנת 1800 לערך, אז כבר היה הכס אבודשאה עלאם השני יושב על כס הטווס. ציור משנת 1800 לערך, אז כבר היה הכס אבוד
* ציור הודי המדמה את החלק הפנימי בארמון בו ניצב כס הטווס בדלהי, 1850ציור הודי המדמה את החלק הפנימי בארמון בו ניצב כס הטווס בדלהי, 1850
* נאדר שאה יושב על כס הטווסנאדר שאה יושב על כס הטווס

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כס הטווס** בוויקישיתוף
* כס הטווס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Nicoll, Fergus (2009). **Shah Jahan**, London: Penguin Books, p. 207.
2. ↑  Abraham Eraly, **Emperors of the Peacock Throne: The Saga of the Great Mughals**, p. 311.
3. ↑  Streeter, Edwin W. **The Great Diamonds of the World: Their History and Romance**, London: George Bell & Sons, 1882 pp. 113, 200
4. ↑  Nicoll, Fergus (2009). **Shah Jahan**, pp. 205-206.
5. ↑  James Fraser, **Narrative of a Journey into Khorasan in the years 1821 and 1822** (n.p. 1825), p. 43.
יצחק ורחל פרויס
ד"ר **יצחק (יוליוס) פרויס** (בגרמנית: **Julius Preuss**;‏ 23 בספטמבר 1861–1913, א' בתשרי תרכ"ב - כ"א באלול תרע"ג) היה רופא יהודי-גרמני, ומחבר הספר "הרפואה במקרא ובתלמוד".

חייו
----

נולד בעיירה הקטנה גרוס-שנבק (Gross-Schoenebeck) בברנדנבורג שבפרוסיה, בן למשפחה יהודית יחידה באזור. למד בגימנסיה בעיר פרנצלאו הסמוכה למקום מגוריו. בנערותו קיבל חינוך יהודי מינימלי, ובהשפעתו של רב העיר, אריה ריטר (לימים רבה של רוטרדם שבהולנד), החל ללמוד את מקורות היהדות. למד רפואה באוניברסיטת ברלין, בין היתר בהנחיית רודולף וירכו, והתקרב לקהילה האורתודוקסית בברלין, ולרב עזריאל הילדסהיימר. בבית המדרש לרבנים היה מבקר לעיתים תכופות, וקנה ידע רחב בהלכה ובספרות חז"ל. בד בבד למד באוניברסיטה היסטוריה רפואית.

לאחר סיום לימודיו נחשב לרופא מצטיין וניהל מרפאה בעיירת הולדתו גרוס-שנבק. באותה תקופה החל לחבר מאמרים בכתבי עת רפואיים. לאחר פטירת אביו חזר פרויס לברלין ופתח שם מרפאה. בשנת 1912 מינה אותו הקיסר וילהלם השני ל"יועץ מלכותי לענייני רפואה" (Königlicher Sanitätsrat).

נפטר בשנת 1913. בעלה של בתו שרלוטה, הרב ד"ר יוסף צבי קרליבך, ספד לו והוציא חוברת לזכרו.

עבודתו
------

תוך כדי עבודתו כרופא פרסם כשלושים מאמרים בענייני רפואה ויהדות. גולת הכותרת של מפעל חייו היה חיבור מקיף של כל הרפואות המוזכרות בתנ"ך ובספרות חז"ל, תוך הבאת מקבילות מכתבי הרפואה היווניים והלטיניים. הספר יצא לאור בגרמנית בשם "Biblisch-talmudische Medizin" (רפואה תנ"כית-תלמודית) בשנת תרע"א (1911); שנתיים לאחר מכן נפטר המחבר.
למרות שפתו הגרמנית של הספר, זכה הספר לפרסום רב, וכל מי שעסק במחקר היסטורי-הלכתי היה זקוק לו.

הספר מחולק ל-19 פרקים וכולל מעל 700 עמודים. פרויס כלל בו סקירה של עולם הרפואה הקדום (מקיז דם, מיילדת), תיאור של המערכות הביולוגיות, דרכי הטיפול במחלות ופצעים, מחלות נפש, לידה מיתה וקבורה, תזונה ועוד. המידע מבוסס על ספרות חז"ל, כתבי יוסף בן מתתיהו, הברית החדשה וספרות משפטית קדומה, תוך הקבלה לספרות מודרנית.

ארכיונו האישי של יצחק פרויס שמור במחלקת הארכיונים של הספרייה הלאומית בירושלים.

תרגומים
-------

הספר תורגם לאנגלית על ידי ד"ר פרד רוזנר בשנת 1978.

תרגום לעברית יצא בשנת תשע"ב בתרגומו של אורי ורצבורגר, יחד עם אשתו מיכל, נכדתו של פרויס בהוצאת מאגנס.

לקריאה נוספת
------------

* **הרפואה במקרא ובתלמוד**, ספר מקוון באתר הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס.

קישורים חיצוניים
----------------

* הספר Biblisch-talmudische Medizin באתר ארכיון האינטרנט (בגרמנית)
* תמונות משפחתו.
* הרפואה במקרא ובתלמוד, לאה מזור, 15 בנובמבר 2016.
* Preuss, Julius באתר אנציקלופדיה יודאיקה

הערות שוליים
------------

1. ↑  *Zur Erinnerungen an Sanitaetsrat Dr. Julius Preuss*, 1913
2. ↑  ארכיון יוליוס פרויס בספרייה הלאומית
3. ↑  יש מקיז דם בקהל? - על המהדורה העברית הראשונה של "הרפואה במקרא ובתלמוד", צור ארליך

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1035113880
* ISNI: 0000 0004 0851 7071
* VIAF: 301303206
* WorldCat: viaf-301303206

 |
**זיגפריד רידל** (בגרמנית: **Sigfrid Riedel**;‏ 3 בספטמבר 1918 – 4 במאי 2018) היה גנרל-לויטננט מזרח-גרמני אשר שימש כראש המטה הראשי (מקביל לרמטכ"ל) של צבא העם הלאומי.

ביוגרפיה
--------

רידל נולד בשוורצנברג ב-3 בספטמבר 1918. בין 1929–1933 היה חבר בליגה הקומוניסטית הצעירה של גרמניה. ב-1938 הצטרף לשירות העבודה של הרייך, ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939 התגייס לוורמאכט. הוא לחם במלחמת העולם השנייה ועד סופה הגיע לדרגת פלדוובל. ב-1945 הוא נפל בשבי צבא ארצות הברית. לאחר שחרורו הצטרף למפלגה הקומוניסטית של גרמניה ולאחר מכן למפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה. ב-1946 הוא מונה לראש לשכת התעסוקה בשוורצנברג, וב-1947 הצטרף למשטרת העם הגרמנית. ב-1949 נסע לקורס מיוחד בברית המועצות. בין 1950–1954 מילא רידל תפקידי מטה ומנהל בכירים במשטרה הגרמנית. ב-1955 חזר לברית המועצות ולמד באקדמיית המטה הכללי עד 1957. עם חזרתו לגרמניה מונה לסגן ראש המטה הראשי (מקביל לרמטכ"ל). ב-7 באוקטובר 1959 הועלה לדרגת גנרל-מיור. ב-1960 מונה לראש המטה הראשי ולסגן שר ההגנה הלאומי. ב-1963 הועלה לדרגת גנרל-לויטננט. ב-15 במרץ 1967 הוא סולק מתפקידו מתפקידו בשל חוסר שביעות רצון כלפיו מצד הנהגת המפלגה, ומונה למזכיר המדינה וראש מינהל התכנון. הוא פרש מהצבא ב-1 בינואר 1983.

קישורים חיצוניים
----------------

* זיגפריד רידל באתר ddr-wissen

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1260596443
* VIAF: 4510165628896442480004
* WorldCat (עם VIAF): 4510165628896442480004

 |
**מנחת סולת** היא מנחת נדבה, שהוקרבה על המזבח בזמן שבית המקדש היה קיים. מנחת סולת היא המנחה הבסיסית ביותר, וכאשר אדם נודר להביא מנחה סתם, בלא לפרט, הוא מתחייב בהבאת מנחת סולת.

המקור בתורה
-----------

המקור בתורה למנחה זו, הוא בפרשת ויקרא. בפרשה העוסקת בדיני קרבן מנחה:

> 
> (א) וְנֶפֶשׁ כִּי תַקְרִיב קָרְבַּן מִנְחָה לַה' סֹלֶת יִהְיֶה קָרְבָּנוֹ וְיָצַק עָלֶיהָ שֶׁמֶן וְנָתַן עָלֶיהָ לְבֹנָה: (ב) וֶהֱבִיאָהּ אֶל בְּנֵי אַהֲרֹן הַכֹּהֲנִים וְקָמַץ מִשָּׁם מְלֹא קֻמְצוֹ מִסָּלְתָּהּ וּמִשַּׁמְנָהּ עַל כָּל לְבֹנָתָהּ וְהִקְטִיר הַכֹּהֵן אֶת אַזְכָּרָתָהּ הַמִּזְבֵּחָה אִשֵּׁה רֵיחַ נִיחֹחַ לַה': (ג) וְהַנּוֹתֶרֶת מִן הַמִּנְחָה לְאַהֲרֹן וּלְבָנָיו קֹדֶשׁ קָדָשִׁים מֵאִשֵּׁי ה':
> 
> 
> 
> — ספר ויקרא, פרק ב', פסוקים א'–ג'
>

סדר ההכנה
---------

האדם לוקח כמות של עישרון סולת ולוג שמן, שם חלק מהשמן בכלי, שם עליו את הסולת שופך עליה עוד חלק מהשמן ובוללן. לאחר מכן הוא מעביר את הסולת הבלולה בשמן לכלי שרתויוצק עליה את מה שנשאר מהשמן ונותן עליה לבונה. לאחר מכן כהן מגיש את המנחה לקרן הדרומית־מערבית של המזבח. לאחר ההגשה הכהן לוקח את המנחה, מסלק את הלבונה לצד אחד, קומץ מהסולת במקום שבו יש הכי הרבה שמן, ושם את הקומץ בכלי שרת. הכהן מלקט את כל הלבונה מעל הסולת ושם אותה על הקומץ, מעלה את הקומץ בכלי שרת על המזבח, מולחו, ומקריבו על גבי האש. שארית המנחה נאכלת לכהנים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  או כמות של עשרונות לפי כמה שנדר
2. ↑  כפול מספר העשרונות שמביא
3. 1 2  ברמב"ם (הלכות מעשה הקרבנות פרק י"ג הלכה ה) כתב שרק לאחר הבלילה מעבירים את המנחה לכלי שרת. אולם הקשה עליו הכסף משנה שמהגמרא במסכת מנחות (דף ט עמוד א) משמע שבלילה נעשית בכלי. הערוך השולחן העתיד (סימן פז סעיף יג) מסכם "ומכמה מקומות נראה שהיה הכל בכלי שרת" בדף העדפתי לכתוב כפשט דברי הרמב"ם
4. ↑  קומץ לבונה בלי קשר לכמות העשרונות שמביא
5. ↑  "וקומץ ממקום שנתרבה שמנה שנאמר מסלתה ומשמנה" (רמב"ם הלכות מעשה הקרבנות פרק יג הלכה יב )
6. ↑  נוסף על הכלי שבו המנחה נמצאת
**משה בן רפאל אטיאס** (בבוסנית: **Moše Ben Rafaél Attias**, מוכר גם בכינויים: זקי אפנדי, Zeki Effendi, ומשה רפאילוביץ', Moše Rafajlović;‏ 1845, סרייבו, האימפריה העות'מאנית - 2 ביולי 1916, סרייבו, האימפריה האוסטרו-הונגרית) היה חוקר אסלאם, היסטוריון ומשורר יהודי בן יהדות סרייבו.

קורות חייו
----------

משה בן רפאל אטיאס נולד למשפחת נכבדים יהודית ספרדית מקרב קהילת סרייבו. הוא רכש השכלה יסודית במלדארי ובהמשך רכש השכלה תיכונית בבית הספר הממשלתי העות'מאני שבעירו. בהמשך, עבר לקונסטנטינופול ובה רכש השכלה תאולוגית גבוהה בלימודי אסלאם סופי והתמחה בכתביו של המשורר והפרוזאי הפרסי בן ימי הביניים סעאדי שיראזי(אנ'). לאחר לימודיו זכה לתואר אפנדי ונודע בכינויו זקי אפנדי.

לאחר תום לימודיו שב לסרייבו והועסק במנגנון גביית המיסים העות'מאני בעיר. ב-1878, לאחר כניסת האוסטרו-הונגרים לעיר, הועסק לתקופה מסוימת גם במנגנון הממשל האוסטרו-הונגרי. בהמשך, כיהן כגזבר אגודת "לה בֶּנְווֹלֶנְצִיָיה" (La Benvolencia) אשר פעלה למתן תמיכה לבני הקהילה שנקלטו במערכת החינוך של סרייבו ובהמשך גם לסטודנטים מקרב הקהילה שנקלטו במוסדות להשכלה גבוהה. הוא פרסם שירים בעיתונות היהודית שנכתבו בספרדית קסטליאנית ולא בלאדינו תחת שם העט "El Amante de la Luz" (מספרדית: "אוהב האור").

ב-1901 פרסם את ספרו: "La historia de los judiós de Bosna", ההיסטוריה של יהודי בוסניה. בהמשך, פרסם ביוגרפיה אודות הרב משה דאנון אשר כיהן כרב הראשי של יהודי סרייבו בשנים 1815 - 1830, נפטר בדרכו לארץ ישראל ונקבר בסטולאץ. בהקשר לרב משה דאנון, פרסם אטיאס את סיפור הצלתם של הרב דאנון ונכבדי הקהילה היהודי על ידי הקהילה המוסלמית בסרייבו, אשר התקוממה נגד הוואלי מהמט רושדי פאשא (Mehmed Rušdi Pasha), משום שכלא את הרב דאנון והנכבדים ודרש תמורתם כופר נפש בסכום גבוה. נכבדי הקהילה המוסלמית אף עתרו לסולטאן מהמוט השני בבקשה שיחליף את הוואלי.

ב-1908 הוקלט אטיאס כאשר הוא מקריא משיריו וההקלטה נשמרה בהמשך בארכיון הפונוגרמי בווינה. ב-1911 יצא לסיור בבוסניה, ממלכת סרביה וקוסובו ביחד עם המלחין והמוזיקולוג מנואל מנריקה דה לארה (ספ') ותיעד טקסטים, שירים ורומנסות שהיו שגורים בקרב הקהילות היהודיות. משה בן רפאל אטיאס הלך לעולמו בסרייבו ב-1916 ונקבר בבבית הקברות הספרדי הישן. הכיתוב על מצבת קברו הוא בלטינית, בעברית ובערבית.

קישורים חיצוניים
----------------

* Julia Phillips Cohen, Sarah Abrevaya Stein, ‏Sephardic Scholarly Worlds: Toward a Novel Geography of Modern Jewish History, Jewish Quarterly Review, Volume 100, Number 3, Summer 2010, pp. 349–384

הערות שוליים
------------

1. ↑  סטפן שוורץ, Balkan Dreams, Modern Realities; Sarajevo, Center of Sephardism, באתר forward.com (באנגלית).
2. ↑  Life of Zeki Effendi is a Symbol of the centuries-long Cooperation between Jews and Muslims, באתר sarajevotimes.com (באנגלית).
3. ↑  JUDEO-SPANISH FROM THE BALKANS THE RECORDINGS BY JULIUS SUBAK (1908) AND MAX A. LURIA (1927, באתר oeaw.ac.at (באנגלית).
4. ↑  Michael Colborne, ‏The Unknown Hero of Jewish-Muslim Cooperation, on One Bullet-ridden Tombstone, באתר הארץ (באנגלית).

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb171496499 (data)
* GND: 1151171697
* LCCN: n2018002454
* NKC: js2018988034
* VIAF: 891150748991616420001
* WorldCat: lccn-n2018002454

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"משה בן רפאל אטיאס"**.
**פביאן דרזנר**, הוא ספורטאי ישראלי בעבר. אלוף ישראל (1962) בקפיצה משולשת ואלוף ישראל (1963) ושיאן ישראל בריצת 400 מטר משוכות.

ביוגרפיה
--------

בתחרות האתלטיקה של המכביה השישית שנערכה בספטמבר 1961 זכה דרזנר במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.45 מטר, אחרי אליהו קייקוב מישראל שקבע שיא מכביה חדש של 14.12 מטר ומייק הרמן מארצות הברית (14.07 מטר).

### אלוף ישראל בקפיצה משולשת

באליפות ישראל שנערכה במכון וינגייט בסוף יוני 1962 זכה דרזנר במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.40 מטר, לפני אליהו קייקוב ממכבי תל אביב (12.72 מטר) וד. בן חנוך מהפועל בארי (12.58 מטר).

### אלוף ישראל ושיאן ישראל בריצת 400 מטר משוכות

באליפות ישראל שנערכה באצטדיון המכביה בתל אביב בסוף יוני 1963 זכה דרזנר במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בשיא ישראלי חדש של 58.5 שניות, שיפור לשיא הקודם 59.6 שניות, לפני יאיר טאו מהפועל הרצליה (1:00.6 דקות) ועודד גינדין מהפועל נען (1:01.3 דקות).

קישורים חיצוניים
----------------

* אלופי ואלופות ישראל באתלטיקה באתר *gbrathletics* (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  גלעד ב-800 מ' ולהב ב-5000 מ' הציבו שיאים ישראלים חדשים, דבר, 4 בספטמבר 1961
2. ↑  ברוך שינברג, 5 שיאים ארצים באליפות ישראל באתלטיקה, דבר, 1 ביולי 1962
3. ↑  יעקב פתאל, רייס קבע שיא במשולשת 15.14 מ', דבר, 30 ביוני 1963
שער ספר בית ישראל לרבי ישראל בנבנישתי
**הרב ישראל בנבנישתי** (השלישי) היה רב, דיין ודרשן טורקי במאה ה-17.

נולד לרבי אליעזר ואשתו בשנת שע"ח בקושטא. אביו היה אחיהם הגדול של הרב חיים בנבנישתי והרב יהושע רפאל בנבנישתי.

הרב ישראל היה מחכמי ודייני קושטא, ותלמידו המובהק של דודו, הרב יהושע בנבנישתי בעל ספר שדה יהושע, ואף הוציא לאור את ספר הדרושים שלו, אוזני יהושע. דודו החבי"ב משבח אותו: "אור ישראל וקדושו, פאר הדור והדרו, אביר הרועים החכם השלם הדיין המצוין נשא ורם כמוהר"ר ישראל בנבנשת נר"ו"

נפטר בשנת ה'תמ"ח (1688).

חיבורו
------

****בית ישראל****, באתר היברובוקס - נדפס לראשונה בשנת התל"ח, ובו 52 דרשות על תורה, תשובה, צדקה, הספדים והספדי נשים. דפוס חדש, בשני חלקים, יצא בשנת ה'תשע"ד. דרשותיו מאופיינות במקוריות ושפע הרעיונות שבהם.

לקריאה נוספת
------------

* חכם ישראל בנבנישתי, באתר החכם היומי
* ישראל בנבנישתי השלישי, אנציקלופדיה לחכמי טורקיה, ירושלים תשס"ו
* שם הגדולים, מערכת ספרים, אות ב [סג], בית ישראל

קישורים חיצוניים
----------------

* ישראל בנבנישתי, באתר "החכם היומי"

הערות שוליים
------------

1. ↑  הראשון - אביו של הרב חיים בנבנישתי (מחבר ספר כנסת הגדולה), השני - בנו של מחבר כנסת הגדולה.
2. ↑  ככל הנראה. עיין בהקדמת המו"ל לספר בית ישראל הוצאת שנת תשע"ד שהאריך בזה.
3. ↑  הקדמת דודו לספר בית ישראל.
4. ↑  חלק א' (דרשות) - 

חלק ב' (הספדים) -

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007418249905171
* VIAF: 15157222649284970386
* WorldCat (עם VIAF): 15157222649284970386

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק במשורר ומבקר ישראלי. אם התכוונתם לפילוסוף היהודי-גרמני, מאבות תנועת ההשכלה, ראו משה מנדלסון. למלומד איש המבורג, ראו משה מנדלסון (סופר). לרבי משה בן מנחם מפראג, ראו משה מפראג.

**משה בן-מנחם** (**שלַנגר-מוֹהר**) (בכתיב ארכאי: **מאָהר**, לעיתים **שלאנגר**; ז' באדר תרנ"ח, 1 במרץ 1898 – ל' בחשוון תשכ"ט, 21 בנובמבר 1968) היה משורר, סופר, מסאי ומבקר ישראלי, מורה במקצועו.

ביוגרפיה
--------

משה בן-מנחם שלנגר נולד בשנת 1898 בכפר יארוטשין שבמחוז אולנוב, גליציה, אוסטריה (כיום בפולין) במשפחה יהודית, ולאחר מכן למד לימודים כלליים. במלחמת העולם הראשונה שירת כחייל בצבא האוסטרי (כתב בעקבות חוויותיו קובץ סיפורים בשם "במעלה ההר", תרפ"ד). לאחר המלחמה עסק בהוראה בגליציה ובגרמניה. לאחר עליית הנאצים לשלטון ב-1933 עבר לצרפת, וב-1934 עלה לארץ ישראל עם משפחתו. בארץ התיישב במושבה רעננה, ובה חי כל ימיו. במשך כעשרים שנה שימש כמורה בבית הספר העממי במושבה.

בן-מנחם פרסם שירים, מסות, רשימות ומאמרי ביקורת בעיתונות העברית בארץ (כתבי העת הספרותיים "גליונות" ו"מאזנים") ובחוץ-לארץ ("המצפה", "הצפירה").

משה בן-מנחם נפטר ברעננה בשנת 1968 לאחר מחלה קצרה, בגיל 70. נקבר בעירו.
הותיר את אשתו חיה (לבית אפלבאום), ושלושה ילדים: ארי בן-מנחם (פיזיקאי, מתמטיקאי והיסטוריון של המדע), אסף בן-מנחם (אמן ומשורר) ויעל שנקר.

ספריו
-----

* משה שלנגר מאהר, **במעלה ההר: סִפורים**, ברלין: פלס, תרפ"ד.
* משה שלאנגר, **ירמיהו בבית היוצר: פואמה דרמטית**, תל אביב: צ' לינמן, תש"א.
* משה בן מנחם (שלנגר), **חסד ערבים: שירים ופואמות**, ירושלים: חבורת סופרים אנך על ידי אחיאסף, תשי"א 1951.
* משה בן מנחם, **הר הזהב: טורי אגדה**, תל אביב: עם עובד, תשט"ו.
* משה בן מנחם, **במעלות השיר: שירים ופואמות**, תל אביב: יבנה, תשכ"ו 1966.
* משה בן מנחם, **בנתיב האור: מסות רשימות ודברי בִּקֹרת**, תל אביב: יבנה, תשכ"ט 1969.

קישורים חיצוניים
----------------

* משה בן-מנחם, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"
* כתבי משה בן-מנחם בפרויקט בן-יהודה
* משה בן מנחם (שלנגר) ז"ל, הצופה, 22 בנובמבר 1968
* י. עמוס, בין המבקר למבוקר, הצופה, 29 בנובמבר 1968
* עץ המשפחה של משה בן-מנחם (אורכב 11.06.2020 בארכיון Wayback Machine) באתר מורשת רעננה

הערות שוליים
------------

1. ↑  ביקורת: מבי"ן, שירים ליהנות ניתנו, הצופה, טורים 2–3, 15 ביוני 1951.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007304295805171
* ISNI: 0000 0000 6692 2922
* LCCN: n95101793
* VIAF: 16480075
* WorldCat: lccn-n95101793

 |
ביתן שמירה בפולין
חייל מהרגימנט הסקוטי בפתח ביתן השמירה שלו, בכניסה לטירת אדינבורו.
**ביתן שמירה** או **שׁוֹמֵרָה**, הידוע יותר בשם **בּוּדְקֶה** או **בּוּטְקֶה** (בסלנג, מיידיש), הוא ביתן, בדרך כלל כזה שיש בו מקום לאדם או שניים, ומשמש כמחסה משמש ומגשם לאדם הניצב כשומר בכניסה למתקן מסוים.

בישראל
------

ביתן שמירה משמש בישראל במקומות הבאים:

* בכניסה למחנות צה"ל, לשימושו של הש"ג
* בכניסה לקמפוסים מוקפי גדר, כגון קמפוס של אוניברסיטה או של מפעל.
* בכניסה לבית פרטי שמתגוררת בו אישיות מאובטחת.
* בכניסה למגרש חניה בתשלום, לשימושו של גובה דמי החניה.
* בצמתים שבהם נהוגה הכוונה ידנית של הרמזורים, משמש ביתן כזה את השוטר העוסק בכך.
* בעקבות תאונות קטלניות אחדות שאירעו במקומות מפגש של פסי הרכבת עם הכביש, גם במקומות שבהם יש מחסום אוטומטי, הציבה רכבת ישראל, בתחילת המאה ה-21, ביתני שמירה במפגשי רכבת, לפיקוח על הנהגים בעת שהמחסום יורד.

ביתן שמירה בשנות החמישים והשישים נבנו ביתני השמירה מפח או מעץ, ובשנים שלאחר מכן נכנסו לשימוש חומרים מודרניים יותר, כגון פלסטיק, וכן נבנו ביתני שמירה יציבים יותר, עשויים אבן. ביתן שמירה מצויד בדלת המאפשרת כניסה אליו, ובחלונות המאפשרים תצפית מסביב לביתן. לעיתים מכיל הביתן גם ציוד לשימושו של השומר, כגון טלפון, כפתור להפעלת שער חשמלי, מפזר חום ובכניסה למגרש חניה - קופה רושמת. בשנים האחרונות אף נוסף לבוטקה בכניסה לחניות לוח אלקטרוני המדווח בזמן אמת על תפוסתן של חניות נוספות באזור - דבר המקל על מלאכתו של השומר.

לעיתים ביתן השמירה גדול יחסית, והוא למעשה חדר שבו יש מקום ישיבה לשומר או לשומרים אחדים, ומקום עמידה לאנשים הנכנסים ויוצאים דרך הביתן. חדר כזה נחוץ כאשר נדרש זיהוי יסודי של הנכנס, כגון בדיקה של תעודת הזהות שלו, מתקן לבקרת מעבר המאפשר מעבר רק באמצעות כרטיס מגנטי, מקום שרוב הבאים אליו נדרשים לקבל אישור טלפוני לכניסתם וכדומה.

הצורך הגובר באבטחת אישים הביא להצבת ביתני שמירה גם בפתח הבית הפרטי של אישיות מאובטחת. ביתני שמירה אלה הם זמניים, לתקופה שבה נדרשת האבטחה (תקופת הכהונה כשר, למשל), וכן בנויים באופן שקל לטלטלם.

באפריל 2016 האקדמיה ללשון העברית קבעה תחליף עברי ל'בוטקה'- שומרה.

הסופר הישראלי לאוניד פקרובסקי מרבה לאזכר בסיפוריו את הבוטקה בחניון בו הוא עובד כשומר.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **בודקה** |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **ביתן שמירה** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **ביתן שמירה** |
**שַׁח-רֹאשִׁיִּים** (שם מדעי: Centriscidae) היא משפחת דגי ים מסדרת האבובונאים.

לבני משפחה זו ישנו חוטם מוארך אך צר והוא מופנה כלפי מעלה. בני תת-משפחת Centriscinae הם בעלי גוף אנכי השוחים בתנוחות אנכיות בעזרת סנפיריהם הנעים ללא הרף. 

בני תת-משפחת חרטומני ים (Macroramphosinae) אנכיים יותר ובעלי מבנה גוף זרים אך עלי סנפירים קטנים מאוד. הרבה מהחוקרים חושבים שתת-משפחה זו צריכה להיות משפחה עצמאית.

הם חיים במרבית האוקיינוסים הטרופיים והסובטרופיים בחיפוש אחר פלנקטון וסרטנים זעירים אותם הם חוטפים עם פיהם. חלקם חיים בין עשבי ים או אצות ואחרים בשוניות אלמוגים. גופם המוזר עוזר להסוות אותם במים.

מיון
----

* משפחה **שחראשיים** (Centriscidae)
	+ תת-משפחה Centriscinae
		- סוג שַׁח-רֹאשׁ (Aeoliscus) - בו שחראש נקוד
		- סוג Centriscus
	+ תת-משפחה חרטומני ים (Macroramphosinae) - ככל הנראה היא משפחה עצמאית
		- סוג ומין יחיד Centriscops humerosus
		- סוג Macroramphosus
		- סוג Notopogon

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שחראשיים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* שחראשיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מילון בעלי חיים: דגי הגרם (תשע"ב), 2012, באתר האקדמיה ללשון העברית
בובת קוקשי מסורתית
בובות קוקשי מודרניות
**קוקשי** (ביפנית **こけし**) היא בובה יפנית מסורתית מעץ עם ראש גדול יחסית וגוף ללא צורת גפיים. מקורה בצפון יפן.
הבובה מאפיינת את אמנות יפן המסורתית והיא עברה מספר וריאציות בתקופה המודרנית, עם עיצובים חדשים ומודרניים. קיימות בובות בדמויות זכר ונקבה.

היסטוריה
--------

המקור לבובות איננו ידוע עד היום, אך מעריכים כי הבובה נוצרה בתקופת אדו (1600–1868) של יפן, והיא נמכרה למבקרים באזור המעיינות החמים הנמצאים בצפון מזרח יפן.

ייצור
-----

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 
אמן קוקשי
הבובות המסורתיות מיוצרות ידנית בהליך מורכב בידי אמני בובות קוקשי.

סוגי בובות
----------

הבובות המסורתיות מסוג קוקשי, הן בובות עץ המסווגות ל-11 סוגים עיקריים. לכל אזור ביפן, הייתה בובה טיפוסית עם עיטורים המאפיינים את האזור. הבובות המסורתיות נעדרות שימוש נועז בצבעים, וניתן להרגיש דרכן את העץ. בהתאם לתקופה, היה גם שימוש מוגבל לצבעים מסוימים, בעיקר שחור, אדום, צהוב, ירוק ולבן.

הבובות המודרניות צבעוניות ומעוטרות בציורי נוף, מקדשים, פרחים ומילים ביפנית. נעשה שימוש בצבעי אקריל ושמן ובצבעים שאינם קיימים בבובות קוקשי מסורתיות.

כמו-כן מיוצרות גם בובות קטנות של קוקשי, תחת המותג קימידול (Kimmidoll). קיימות מעל 20 בובות קימידול בעיצובים שונים, וכל בובה נושאת עמה שם מיוחד וסיפור מאחוריה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קוקשי** בוויקישיתוף
* סרטון המדגים יצירת בובות קוקשי מסורתיות ביפן, סרטון באתר יוטיוב (הקישור אינו פעיל)
* האתר הרשמי של בובות קימידול

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007545790905171
* BnF: cb165140408 (data)
* LCCN: sh85072808
* NDL: 00566265

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"קוקשי"**.
**משה רביב** (נולד ב-1935) הוא דיפלומט ישראלי, שכיהן כשגריר ישראל בבריטניה ובפיליפינים.

ביוגרפיה
--------

רביב נולד בעיירה קטנה בשם דורנא ברומניה ועלה לישראל ב-1948.

למד באוניברסיטה העברית בירושלים ועבד במשרד החוץ. ב-1960 מונה לנספח ואחר כך, למזכיר שני בשגרירות ישראל בלונדון. במקביל לעבודתו, למד יחסים בינלאומיים באוניברסיטת לונדון. ב-1964 מונה לעוזרו של שמחה דיניץ, המזכיר המדיני של שרת החוץ גולדה מאיר. ב-1966 מונה למזכיר המדיני של שר החוץ אבא אבן. ב-1968 מונה ליועץ מדיני בשגרירות ישראל בוושינגטון שבארצות הברית. ב-1974 שב לישראל ומונה למנהל המחלקה למזרח אירופה במשרד החוץ וב-1976 למנהל מחלקת צפון אמריקה. בשנים 1978 עד 1981 כיהן כשגריר ישראל בפיליפינים, בתקופה זו פעל לסייע בקליטת פליטי וייטנאם בישראל, ובשובו מונה למנהל המחלקה הכלכלית במשרד החוץ. ב-1983 נשלח ללונדון ומונה לסגן השגריר. ב-1988 מונה לראש אגף תקשורת והסברה במשרד החוץ. בתפקידו האחרון בשירות הדיפלומטי כיהן כשגריר ישראל בבריטניה בשנים 1993 עד 1998.

לאחר פרישתו משירות החוץ, שימש יועץ לקרן רוטשילד, יועץ לקרן קנדי לי ויו"ר עמותת "ידיד לחינוך", ארגון המפעיל גמלאים מתנדבים במערכת החינוך. בשנת 2011 קיבל רביב בשם העמותה את "אות הנשיא למתנדב" מידי הנשיא שמעון פרס.

חיבר את הספר "Israel at Fifty: Five Decades of Struggle for Peace" שיצא לאור בבריטניה בהוצאת וויידינפלד וניקולסון וכן בשם "במשעולי הדיפלומטיה הישראלית מבן-גוריון ועד ברק" בהוצאת משרד הביטחון.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **משה רביב (שגריר)** |

* מ. רביב - מזכיר מדיני לשר החוץ, מעריב, 20 בינואר 1966
* גבי שפר, "מודאג מהתפקיד שממלאת המדיניות הישראלית בהחמצת ההזדמנות לשלום", באתר הארץ, 10 ביולי 2001

| שגרירי ישראל בבריטניה ישראלישראל בריטניהבריטניה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| מרדכי עליאש • אליהו אילת • ארתור לוריא • אהרן רמז • מיכאל קומיי • גדעון רפאל • אברהם קדרון • שלמה ארגוב • יהודה אבנר • יואב בירן • משה רביב • דרור זייגרמן • צבי שטאובר • צבי חפץ • רון פרושאור • דניאל טאוב • מארק רגב • ציפי חוטובלי |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007266966405171
* VIAF: 98141755
* WorldCat: lccn-no98097817

 |
רכבת קלה המופעלת במנצ'סטר מטרו-לינק
**מנצ'סטר מטרו-לינק** (**Manchester Metrolink**) היא מערכת רכבת קלה באזור מנצ'סטר רבתי אשר החלה לפעול באפריל 1992. המערכת נמצאת בבעלות רשות התחבורה למנצ'סטר רבתי ( Transport for Greater Manchester - TfGM) ומופעלת ומתוחזקת על ידי חברת RATP.

מאפיינים
--------

הרכבת הקלה של מנצ'סטר פעילה בשישה קווי רכבת. אורך המסילות הוא כ-76.8 קילומטר ולאורכן 76 תחנות העלאת והורדת נוסעים. בשנת 2012 השתמשו 25 מיליון נוסעים בשירותי המטרו-לינק.

המערכת כוללת שילוב של רכבת קלה ייעודית (בה הפרדה מתנועה אחרת) וחשמלית (Tram) ברחוב (משותפת עם הולכי רגל וכלי רכב).

מפעיל
-----

בין השנים 2007–2011 היה הזיכיון לתפעול מערכת המטרו-לינק בידי תאגיד Stagecoach Group אשר מפעיל רכבות, רכבות קלות, אוטובוסים וספינות מעבורת בכל רחבי בריטניה. בחודש אוגוסט 2011 נמסר הזיכיון לחברת RATP (האיגוד האוטונומי של התחבורה הפריזאית), מפעילת המטרו ושל התחבורה הפנימית בפריז.

היסטוריה
--------

מערכת הרכבת קלה למנצ'סטר רבתי נולדה מרצון של מועצת מחוז מנצ'סטר רבתי לפתח "מערכת משולבת ויעילה של תחבורה ציבורית". רשת מסילות הברזל של מנצ'סטר רבתי סבלה מחוסר חיבוריות בין צפון לדרום הרשת, עקב המיקום של שתי תחנות הרכבת המרכזיות של מנצ'סטר, פיקדילי וויקטוריה, שממוקמים בקצוות מנוגדים של מרכז העיר. פיקדילי וויקטוריה נבנו בשנות הארבעים של המאה ה-19 על ידי חברות יריבות על קרקע זולה יותר בשולי מרכז העיר, שהתפתחה למרכז העסקים הראשי של המטרופולין. כבר בשנת 1839, בזמן בניית התחנות, הוצעה לבנות מנהרת רכבת מתחת לעיר שתחבר ביניהם. אך הרעיון ננטש מטעמים כלכליים.

ב-1974 הציגה מועצת מחוז מנצ'סטר רבתי טיוטת הצעה למנהרת Picc-Vick, תוואי מוצע לרכבת מתחת למרכז העיר שתהיה במרכזה של רשת רכבות חשמלית חדשה לאזור. אך מועצת מחוז מנצ'סטר רבתי לא הצליחה להשיג את המימון הדרוש, והפרויקט ננטש על רקע כלכלי, והתוכניות בוטלו בשנת 1977. 

בשנת 1982 הגיעה רשות התחבורה למנצ'סטר רבתי למסקנה כי מערכת רכבת קלה עילית שתחליף או תשלים את מערכת מסילות הברזל הכבדות במטרופולין היא הפתרון החסכוני ביותר לשיפור רשת התחבורה הציבורית של מנצ'סטר רבתי, שסבלה מחיבוריות גרועה ותשתיות מיושנות.

מועצת מחוז מנצ'סטר רבתי אישרה את התוכנית באופן רשמי בשנת 1984 והחליטה שהמערכת תיבנה בשלבים. שלב א' נחנך ב-15 ביוני 1992 על ידי המרה של שני קווי רכבת כבדים מצפון ומדרום למרכז מנצ'סטר לרכבת קלה וחיבור ביניהם במפלס הרחוב במרכז העיר כחשמלית, כך שיפעלו כקו אחד באורך 30.9 קילומטר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מנצ'סטר מטרו-לינק** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מנצ'סטר מטרו-לינק
* מנצ'סטר מטרו-לינק, ברשת החברתית פייסבוק

* מנצ'סטר מטרו-לינק, ברשת החברתית טוויטר
המונח "קריל" מפנה לכאן. לערך העוסק בפרס המוענק בישראל, ראו פרס קריל.

**קריל** (שם מדעי: Euphausiacea) הם סדרה של סרטנים עילאיים חסרי חוליות קטנים המרכיבים חלק גדול מהזואופלנקטון. המילה "קריל" מקורה במילה הנורווגית krill שפירושה "דגיג צעיר".

הקריל נפוץ בכל האוקיינוסים על כדור הארץ. הקריל, כמו שאר מיני הזואופלנקטון, נמצא קרוב לתחתית מארגי מזון רבים: הוא ניזון מפיטופלנקטון ובמידה פחותה ממיני זואופלנקטון אחרים, ומשמש כמזון עבור מיני בעלי חיים גדולים רבים, בהם: לווייתני מזיפות, מנטה, כריש לווייתני, טורפים ימיים ומספר מינים של עופות ימיים.

אחד ממיני הקריל, הקריל האנטארקטי (*Euphausia superba*), מהווה ביומסה של מאות מיליוני טונות (כ-500), ובכך מהווה כ-0.66% מהביומסה הכוללת של כדור הארץ (יותר מהביומסה הכוללת של בני האדם). כמחצית מהביומסה הזו נאכלת בידי לווייתנאים, כלבי ים, פינגווינים, דגים ודיונונים מדי שנה, אך אוכלוסיית הקריל משקמת את עצמה בזכות צמיחה והתרבות. רוב מיני הקריל נודדים בסיוע זרמים ימיים במהלך כל יום (בעיקר מפני המים למים עמוקים יותר) ובכך יוצרים מאגר מזון משמעותי לטורפים קרוב לפני המים במהלך הלילה ובמים עמוקים יותר במהלך שעות היום.

דיג מסחרי של הקריל מתבצע באוקיינוס הדרומי ובשטחים הימיים הסובבים את יפן. התפוקה השנתית העולמית של דיג זה עומדת על בין 150,000 ל-200,000 טונות. רוב תוצרת הדיג משמשת לחקלאות ימית וכמזון לדגים באקווריום, וכן כפתיונות בדיג חובבים ובתעשיית הרוקחות. ביפן וברוסיה הקריל משמש גם כמקור מזון לאדם.

סדרת הקריל, Euphausiacea, מכילה שתי משפחות: המשפחה האחת היא *Bentheuphausiidae* והיא מכילה מין אחד בלבד, *Bentheuphausia amblyops* - מין החי במים עמוקים, מתחת ל-1,000 מטרים. מין זה הוא הקריל הפרמיטיבי ביותר שעדיין חי כיום. המשפחה השנייה היא *Euphausiidae*, והיא מכילה כ-85 מינים המשתייכים לסוגים שונים. הסוג הגדול ביותר, *Euphausia*, מכיל 35 מינים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרילאים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* קרילאים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007558090305171
* NDL: 00568803

 |
**קוקי לבנה** היא להקת רוק ישראלית מרמת השרון. הלהקה הוקמה עלי ידי הסולן קובי מנדלבאום ופרצה בזכות השיר "כמה הייתי רוצה" שהוציאה ביוני 2011. אלבומה הראשון "כוסות מפלסטיק" יצא לאור במאי 2015 ואלבומה השני "1440" בשנת 2019.

היסטוריה
--------

### הופעות סלון

הלהקה נוסדה בשנת 2006 על ידי סולן הלהקה קובי מנדלבאום. מנדלבאום הוא היחיד שנותר מההרכב המקורי. במשך שנותיה הראשונות הלהקה הופיעה והקליטה, אך לא פרצה לתודעה הציבורית. בתחילת דרכה, הלהקה צברה קהל מעריצים בקרב בני נוער, בייחוד מאזור השרון. מפאת גילם הצעיר, מעריציה לא יכלו להגיע להופעות בפאבים ומועדונים, ולכן הגו חברי הלהקה קונספט ייחודי להופעות – הם יגיעו אל מעריציהם עד הבית ויופיעו בחינם. הופעות הסלון היוו את מרכז פעילות הלהקה בין 2006 ל-2011 והתפרסמו ברשתות החברתיות. ביוני 2010 מילאה לראשונה את מועדון הבארבי בתל אביב להופעה. באותה שנה, הופיעה כלהקת החימום של הלהקה "מוניקה סקס". ב-2011 לראשונה זכו לתשומת לב ברמה ארצית, כאשר הוציאה את השיר "כמה הייתי רוצה" ליוטיוב. באותה שנה זכו חברי הלהקה בתחרות השיר המקורי של עמותת "תו ראשון" עם השיר "משלים עוד סיבוב" כשהם גוברים על יותר מ-150 שירים מתחרים.

ב-2012 החלו לקיים הופעות במועדונים, בעלות של 10 שקלים לכרטיס, כדי לכסות עלויות בלבד.

### אלבום בכורה

חברי הלהקה פתחו פרויקט מימון המונים בהדסטארט וגייסו באמצעותו כספים למען הוצאת אלבום הבכורה שלהם. השירים באלבום הם: משלים עוד סיבוב, חולשה לנשים, עכשיו זה מאוחר מדי, אז ועכשיו, אחרי הסערה, אולי תלכי מפה כבר, תיראי כתבתי לך שיר, פוליסיה, בואי לרקוד, כשתבואי, אתמול בלילה, יושבים על הגג, כמה הייתי רוצה.

### המשך פעילות

מאז ועד שנת 2015, התמקדה הלהקה באיסוף חומרים, ובשנת 2015 הוציאה את אלבומה הראשון: "כוסות מפלסטיק". האלבום לא זכה להצלחה בתחנות הרדיו. בשנת 2019 יצא אלבומה השני, "1440", בהפקתו של יקיר בן טוב (7 שירים) ונעם עקרבי (שיר אחד). האלבום הציג בין היתר את השירים "גם אני" ו"שקט" שזכו להצלחה בתחנות הרדיו[דרוש מקור].

בשנים אלה הלהקה הופיעה בפסטיבלים הגדולים בישראל כמו "בום בוקס", "רייב עצמאות" וערי נוער, כמו כן מספר מופעים במועדוני זאפה.

במהלך השנים הלהקה שיתפה פעולה השנים עם הלהקות: "מרסדס בנד", "התקווה 6" והזמרת אביה שושני מ"הכוכב הבא".

חברי הלהקה
----------

* זוהר ברזילי
* עומר הראל
* בראל עובד
* אלדר משה

### חברי עבר

* עומר הוטניק, גיטרה+קולות
* עמית סרפר, תופים וקולות
* עידן ברוטמן, בס
* שי שבתאי, תופים
* אליעד אטיאס, בס
* ניר אוטיס, מנהל הלהקה
* אדם מילינר - בס
* עומר הראל - גיטרות
* גל גולני - קלידים
* עידו מימון - סקסופון
* ליהי סעדי - חצוצרה
* רועי טל - ניהול וייצוג

דיסקוגרפיה
----------

* 2015: כוסות מפלסטיק
* 2019: 1440

קישורים חיצוניים
----------------

* קוקי לבנה, ברשת החברתית פייסבוק
* קוקי לבנה, באתר אייטונס (באנגלית)
* קוקי לבנה, באתר ספוטיפיי
* קוקי לבנה, באתר דיזר
* קוקי לבנה, באתר Discogs (באנגלית)
* קוקי לבנה, באתר Songkick (באנגלית)
* הדר גרינברג, להקת קוקי לבנה בראיון מיוחד לפרוגי, מאתר פרוגי 23 במרץ 2013
* מערכת וואלה! NEWS‏, חברי קוקי לבנה שרים "בואי לרקוד". האזינו, באתר וואלה!‏, 29 באפריל 2015
* זכייה בתחרות השיר המקורי של עמותת "תו ראשון" עם השיר משלים עוד סיבוב.
* ג'ני אלעזרי, "קוקי לבנה": הלהקה שמגיעה עד אליכם לסלון, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 27 בדצמבר 2012
* חברי הלהקה בגיוס כספים להוצאת אלבום והקלטתו.
סמל הקבוצה עד שנת 2011
**קרילייה סובייטוב מוסקבה** (ברוסית: ПХК Крылья Советов, פירוש השם "כנפיים סובייטיות") הייתה קבוצת הוקי קרח רוסית מוסקבאית שהייתה אחת מקבוצות הפאר של ההוקי קרח הסובייטי בתקופת ברית המועצות. הקבוצה התקשתה לאחר פירוק ברית המועצות, ולאחר קשיים כספיים של מספר שנים פורקה ב-2011 והוקמה מחדש בשנת 2016 כקבוצת נוער.

הקבוצה נוסדה ב-1947 על ידי אגודת הספורט קריליה סובייטוב, שייצגה את תעשיית המטוסים הסובייטית. לאורך שנות קיומה בברית המועצות נחשבה לאחת הקבוצות החזקות של המדינה, ובמהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 אף סיירה בצפון אמריקה ושיחקה מול קבוצות NHL. הקבוצה זכתה בתקופת ברית המועצות בפעמיים באליפות ברית המועצות בהוקי קרח, ב-3 גביעים סובייטיים ובגביע אירופי אחד.

בתקופה שלאחר פירוק ברית המועצות דעכו הישגיה של הקבוצה. הישג השיא שלה היה מקום שלישי בליגה ב-1993.

ב-2008 סולקה הקבוצה מאולמה הביתי, "היכל הקרח קריליה סובייטוב", לאחר שקשיים כספיים אליהם נקלעה הביאו לאיחור בתשלומי השכירות. הקבוצה עמדה בסכנת קיום, ובעקבות התערבות נשיא ליגת ה-KHL חזרה הקבוצה לפעול זמנית, ושיחקה עונה אחת בליגת העל הרוסית בהוקי קרח שנחשבת לליגה השנייה בטיבה ברוסיה, בעונת 2010/11.

בסיום אותה עונה הכריעו את הקבוצה בעיותיה הכספיות, והיא פורקה באופן סופי.

בעונת 2016 הוקמה מחדש וממומנת על ידי חברת האנרגיה TNS Energo.

תארים
-----

* אליפות רוסיה בהוקי קרח:
	+ מקום 3: 1993
* אליפות ברית המועצות בהוקי קרח (2): 1957, 1974
* גביע ברית המועצות בהוקי קרח (3): 1951, 1974, 1989
* הגביע האירופי (1): 1974
* גביע שפנגלר (1): 1980, 1988
* טורניר אַהֶרְן: 1961, 1968

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קריליה סובייטוב מוסקבה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קריליה סובייטוב מוסקבה
פרבולואיד
**פרבולואיד** הוא משטח סיבוב שנוצר מסיבוב פרבולה סביב ציר הסימטריה שלה. הוא נתון על ידי המשוואה

{\displaystyle \ z=ax^{2}+by^{2}}
אם נחתוך את הפרבולואיד במקביל למישור xy נקבל או קבוצה ריקה או אליפסה שמשוואתה היא

{\displaystyle \ \left({\frac {x}{\sqrt {z/a}}}\right)^{2}+\left({\frac {y}{\sqrt {z/b}}}\right)^{2}=1}
כאשר {\displaystyle a=b=1} מתקבל פרבולואיד סימטרי במיוחד שניתן לתארו במספר צורות:

* אוסף של מעגלים המונחים זה מעל זה, כך שהרדיוס של המעגל המונח בגובה z הוא {\displaystyle \ {\sqrt {z}}}. פרבולואיד זה מציג סימטריה מעגלית (גלילית) ולכן נקרא "פרבולואיד מעגלי".
* הפרבולה {\displaystyle z=x^{2}} כאשר מסובבים אותה במישור xy סביב ציר z. מסיבה זאת, פרבולואיד כזה נקרא לפעמים "פרבולה מסובבת" או "פרבולה של סיבוב".
* נפח פרבולואיד קטום הוא חצי מנפח הגליל החוסם אותו.

פרבולואיד בעולם הפיזי
---------------------

צלחות קול בפארק הפרפר בשכונת רמת הנשיא בחיפה
פָּרַבּוֹלוֹאידים מופיעים במספר מצבים פיזיים. הדוגמה הידועה ביותר היא מחזיר-אור פרבולי, העשוי ממראה או מתקן מחזיר אור אחר אשר מְרַכז אור או צורות אחרות של קרינה אלקטרומגנטית לנקודת מוקד משותפת. על פי האגדה, העיקרון של מחזיר־האור הפרבולי התגלה על ידי ארכימדס במאה ה־3 לפני הספירה, אשר בנה מראות פרבוליות כדי להגן על סירקוסאי שבסיציליה מפני הצי הרומאי, על ידי ריכוז קרני האור כדי להעלות באש את הספינות הרומיות. אלא שכיום ידוע שסיפור זה, שהופיע לראשונה בכתב במאה ה-8, אין בו ממש. העיקרון יושם גם בטלסקופים במאה ה־17. היום, ניתן למצוא מחזירי־אור פרבוליים בטלסקופים מבוססי מראות, במיקרוגל וצלחות אנטנה של הלוויין ותחנות כוח תרמו-סולאריות המבוססות על קשתות פרבוליות.

בזרקור מקור אור הנמצא במוקד של מחזיר-אור פרבולי משמש ליצירת אלומת אור חזקה בכיוון מסוים. בצלחות קול נעשה שימוש בעיקרון דומה לשם מיקוד גלי קול והובלתם למרחק גדול.

ניתן למצוא את צורת הפרבולואיד גם בפני השטח של נוזל הנמצא במְכָל ומסובב סביב הציר המרכזי. במקרה זה, הכוח הצנטריפוגלי (כוח מדומה), גורם לפני השטח של הנוזל לעלות על הקירות של המכל תוך כדי קבלת צורה של משטח פרבולואידי.

ראו גם
------

* פרבולואיד היפרבולי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרבולואיד** בוויקישיתוף
* פרבולואיד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  עזריאל אביתר, פרבולואיד, **האנציקלופדיה העברית**

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007563168105171
* LCCN: sh85097724

 |
*Cuculus canorus canorus* + *Acrocephalus arundinaceus*
 *Cuculus canorus bangsi* + *Phoenicurus moussieri*
**קוקייה אירופית** או **קוקייה מצויה** (שם מדעי: *Cuculus canorus*) היא מין של עוף ממשפחת הקוקייתיים.

תחום תפוצתה מתפרש על פני אירואסיה (מספרד במערב עד ליפן במזרח וסקנדינביה בצפון), המזרח התיכון (בין השאר בישראל) וצפון אפריקה. מין זה ידוע בהיותו טפיל קינון - הנקבה מטילה את ביציה בקנים של עופות אחרים. בתי הגידול המועדפים עליה הם יערות וחורשים, שדות בור, ביצות ואזורים אלפיניים.

שמה המדעי של הקוקייה מורכב מהמילים הלטיניות *cuculus* (קוקייה) ו-*canorus* (שרה). מקור השם "קוקייה" הוא באנגלית (Cuckoo), שבה הוא אונומטופיה לצליל שהיא משמיעה. השם האנגלי בא מהמילה "*cucu"* בצרפתית עתיקה, והוא הוזכר לראשונה בצורתו העתיקה בשנת 1240 בערך, בפואמה Sumer Is Icumen In.

אורך הקוקייה כ-31-36 ס"מ (בעוד אורך הזנב כ-17 ס"מ), ומשקלה כ-90 עד 130 גרם. היא ניזונה בעיקר מחרקים, ומעדיפה זחלים שעירים (שעופות אחרים נמנעים מלאכול). הקוקייה עשויה לעיתים לאכול גם ביצים וגוזלים, אך בדרך כלל היא מוציאה רק ביצה אחת של פונדקאיה ונותנת לגוזלה לגרום למותם מרעב של אחיו המאומצים.

הקוקיות חששניות יחסית, ופרטים ממין זה חיים לבד מחוץ לעונת הרבייה.

אוכלוסייתה של הקוקייה נמצאת בירידה, אך המין מוגדר על ידי ארגון IUCN במצב "ללא חשש". גודל האוכלוסייה מוערך ב-25 עד 100 מיליון פרטים בכל העולם, ותוחלת החיים הממוצעת שנמדדה בבריטניה עומדת על 6 שנים ו-11 חודשים.

רבייה
-----

הקוקייה מהווה טפילת רבייה, ובסך הכל נקבות ממין זה נצפו מטילות את ביציהן בקנים של כ-100 מיני עופות שונים. אוכלוסיות שונות מעדיפות להיטפל אל מינים מסוימים, ומטילות ביצים בגודל ובצבע דומה לזה של המארח.

**קנית קטנה** מאכילה גוזל של קוקייה אירופית, בקן הקנית
תוצאות מחקר ב-DNA המיטוכונדריאלי של הקוקייה העלו את ההשערה שמוצאן של כל אחת מהאוכלוסיות הללו נפרד. ייתכן שהגנים המגדירים את הטלת הביצים המתאימות עוברים מנקבה לנקבה בלבד, בכרומוזום הזוויג W (אצל הזכרים יש כרומוזומי ZZ, ואצל הנקבות - WZ). השערה נוספת היא שהגנים מורשים דווקא בכרומוזומים אוטוזומיים.

בדרך כלל, ביצת הקוקייה תבקע לאחר כ-12.5 ימים. ברוב המקרים, גוזל הקוקייה בוקע לפני גוזלי המארח, והוא דוחף את ביצי המארח אל מחוץ לקן. הגוזל מואכל במשך כ-20 עד 23 ימים על די המארח, ולעיתים הוא אף גדול יותר ממנו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קוקייה אירופית** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* קוקייה אירופית, באתר הצפרות הישראלי

הערות שוליים
------------

1. ↑  קוקייה אירופית באתר הרשימה האדומה של IUCN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007560489405171
* GND: 4165858-9
* LCCN: sh85045799
* NDL: 00564730
* NKC: ph565634

 |
**קורפוס אס אס הררי החמישי** (בגרמנית: **V. SS-Gebirgs-Korps**) היה קורפוס הררי של הוואפן אס אס שלחם במלחמת העולם השנייה.

היסטוריה
--------

הקורפוס הוקם ב-1 ביולי 1943, וכמפקדו הראשון מונה ארתור פלפס. הקורפוס כלל 3 דיוויזיות אס אס: דיוויזיית אס אס השביעית "פרינץ אויגן", דיוויזיית אס אס הררית ה-13 "הנדשאר", ודיוויזיית אס אס הררית ה-21 "סקנדרבג", ושתי דיוויזיות ורמאכט: הדיוויזיה ה-369 ודיוויזיית היגר ה-118. הקורפוס נכלל במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, שהייתה חל מקבוצת ארמיות F. באוקטובר 1943 הקורפוס נשלח לבוסניה, ונלחם שם כנגד הפרטיזנים של טיטו. בסיס הקורפוס היה במוסטר. בסוף 1944, ככל שהצבא האדום התקדם לבלקן, הקורפוס נאלץ לסגת מבוסניה יחד עם כל קבוצת ארמיות F. בפברואר 1945, לאחר מבצע ויסלה-אודר, הועבר הקורפוס לפיקוד הארמייה התשיעית מקבוצת ארמיות ויסלה. באפריל השתתף הקורפוס בקרב רמת זלו, ולאחר הקרב על ברלין והתאבדותו של היטלר, החליט מפקד הארמייה התשיעית תאודור בוסה לנסות ולחבור אל הארמייה ה-12 של ולטר ונק. הארמייה נסוגה מערבה בתוך יערות שפרוולד, והסתבכה בקרב האלבה כנגד הצבא האדום. רוב הקורפוס ההררי החמישי הושמד בקרב זה, והמעטים ששרדו חברו אל הארמייה ה-12 ונכנעו לצבא ארצות הברית.

מפקדים
------

* אובר-גרופנפיהרר ארתור פלפס (21 באפריל 1943 - 21 בספטמבר 1944)
* בריגדפיהרר קרל פון אוברקאמפ (21 בספטמבר 1944 - 1 באוקטובר 1944)
* אובר-גרופנפיהרר פרידריך-וילהלם קריגר (1 באוקטובר 1944 - 1 במרץ 1945)
* אובר-גרופנפיהרר פרידריך יקלן (1 במרץ 1945 - 8 במאי 1945)

קישורים חיצוניים
----------------

* קורפוס אס אס הררי החמישי באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
* קורפוס אס אס הררי החמישי באתר Axis History (באנגלית)