recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**מחלף הַמּוֹבִיל** הוא מחלף ראשי בגליל התחתון, בסמוך לאלון הגליל, בו מצטלבים כביש 77 וכביש 79. המחלף נקרא על שם המוביל הארצי, שמאגר אשכול שלו נמצא בסמוך למחלף. המחלף מאפשר נסיעה רצופה ללא רמזורים או צמתים בכביש 77. כמו כן מאפשר המחלף את כל שמונת כיווני המעבר האפשריים בין הדרכים.

המחלף מקשר את דרום הארץ ומרכזה לכנרת, הגליל העליון והגולן, וכמו כן משרת את תושבי עמק יזרעאל ונצרת.

תולדות הצומת
------------

צומת המוביל בעיצומן של העבודות להסבתו למחלף, 2011
צומת המוביל היה לצומת, עם פתיחת הקטע של כביש 77 מהסוללים לצומת גולני, במרץ 1980. במשך מספר שנים היה צומת T. עם פתיחת הקטע המערבי של כביש 77 מצומת המוביל לרמת ישי בשנת 1985, היה צומת המוביל לצמד של צומתי T.

הצומת אופיין במשך שנים רבות בעומסי תעבורה. באוקטובר 2009 החלה החברה הלאומית לדרכים בביצוע מפעל רחב היקף להפחתת העומס בצומת על ידי הסבתו למחלף. החלק העיקרי במפעל כלל הקמת גשר באורך כ-120 מטרים לאורכו של כביש 77. לצורך הקמתו, נבנה מעקף באזור הצומת, אשר שימש את התעבורה עד לפתיחת הגשר לתנועה ביולי 2011. במסגרת תוכנית שיפור התעבורה אל המחלף, הורחב גם קטע כביש 77 המחבר בין צומת ישי למחלף המוביל, שהפך לכביש דו-נתיבי בכל כיוון ומהירות הנסיעה המותרת בו על פי החוק הועלתה ל-100 קמ"ש. במקביל, הורחב גם כביש 79 לכביש דו-נתיבי בכל כיוון והעבודות בו הסתיימו בראשית 2012.

הגשר לנוסעים מדרום לצפון על כביש 77 נחנך ב-6 ביולי 2011. ב-18 ביולי 2011 נפתח על הגשר הנתיב לנוסעים מצפון לדרום על כביש 77.

ארכאולוגיה
----------

במסגרת העבודות להקמת המחלף, הוקדשה תשומת לב מיוחדת לאתר הארכאולוגי יפתחאל המצוי בלבו של המחלף. במסגרת עבודות ההצלה שמומנו על ידי החברה הלאומית לדרכים התגלו שבע שכבות וממצאים נדירים המעידים על מרכזיותו של היישוב במקום לפני כ-10,000 שנה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מחלף המוביל** |

* יוסי שלום, צומת המוביל: מוביל לעצבים, באתר mynet עפולה ועמק, 25 בדצמבר 2008
* טובה דדון, מכירים את צומת המוביל? ממחר הוא מחלף, באתר ynet, 5 ביולי 2011
* קובי דוד‏, הסוף לפקקים? מחלף המוביל נפתח לתנועה בשני הכיוונים, באתר וואלה!‏, 18 ביולי 2011
* ניהול ופיקוח פרויקט תחבורתי כביש 79 מחלף המוביל

הערות שוליים
------------

1. ↑  היום ייחנך כביש הסוללים צומת גולני, מעריב, 12 בפברואר 1980
2. ↑  מפת האזור, מעריב, 6 במרץ 1987

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**מחלף זרזיר** | **צמתים ומחלפים בכביש 77** | **הבא**:**מחלף הושעיה** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**מחלף יפתחאל** | **צמתים ומחלפים בכביש 79** | **הבא**:**מחלף הסוללים** |
איואן הרביעי (האיום) שולח את אוסיפ נפיה לאנגליה בשנת 1375. מיניאטורה מכרוניקת ניקון המאה ה-16
**האוסף השלם של כרוניקות רוסיות** (ברוסית: **По́лное собра́ние ру́сских ле́тописе**, ובראשי תיבות: **ПСРЛ**) הוא סדרת ספרים שמטרתה איסוף כל הכרוניקות שנכתבו בימי הביניים ברוס של קייב ומדינות סלביות מזרחיות נוספות. הכרוניקות נכתבו בשפות סלאביות מזרחיות. 

עריכת הסדרה רחוקה מלהסתיים. עד כה פורסמו 44 כרכים אך נותרו כרוניקות רבות, במיוחד מן המאה ה-17, שלא פורסמו. מהדורות שונות פורסמו באימפריה הרוסית, בברית המועצות ובפדרציה הרוסית. לגבי המהדורות שקדמו למהפכה הרוסית ולרפורמת הכתב 1917 - 1918, קיימת גם בעיה בהבנת הכתב הישן - הכתב האזרחי.

הכרוניקות קובצו החל מ 1828 על ידי משלחת ארכאולוגית מטעם האקדמיה הרוסית למדעים בראשות פאבל סטרוייב (Павел Михайлович Строев) ונערכו לפרסום על ידי ועדה ארכאולוגית שהוקמה ב 1834 ב"משרד לנאורות לאומית" (הוא משרד החינוך והמדע). 
תשעת הכרכים הראשונים ראו אור בין 1841 ל-1862 וידועים כטיפוגרפיה של אדווארד פראטס (Edward Prats). במאה ה-20 וה-21 נוספו אט-אט כרכים נוספים כאשר חלק מן הישנים מודפסים שוב בעיקר מ-1997.

תשעת הכרכים בטיפוגרפית פראטס
----------------------------

* כרך 1: הכרוניקה של לברנטי וכרוניקת השילוש, סנקט-פטרבורג, 1846 (פורסמו עוד 4 מהדורות)
* כרך 2: הכרוניקה ההיפאטית (אנ') הכוללת את הכרוניקה הגוסטיניינית, סנקט-פטרבורג, 1843
* כרך 3: כרוניקת נובגורוד הראשונה, סנקט-פטרבורג, 1841
* כרך 4: כרוניקת נובגורוד ופסקוב (כרוניקת נובגורוד הרביעית), סנקט-פטרבורג, 1848
* כרך 5: כרוניקת פסקוב השנייה וכרוניקת וסופיה הראשונה, סנקט-פטרבורג, 1851
* כרך 6: המשך כרוניקת סופיה הראשונה וכרוניקת סופיה השנייה, סנקט-פטרבורג, 1853
* כרך 7: כרוניקת רשימת התחייה, סנקט-פטרבורג, 1856
* כרך 8: המשך של כרוניקת רשימת התחייה, סנקט-פטרבורג, 1859
* כרך 9: הכרוניקה של ניקון (פטריארך) (שנים 859–1176) 1862

בין הכרכים הנוספים שפורסמו
--------------------------

* כרך 10 עד 13: המשך הכרוניקה של ניקון (פטריארך) בין השנים 1868 ל 1907 (טיפוגרפיית סקורוחודוב (И. Н. Скороходов))
* כרך 38: כרוניקת רדזיוויל

ראו גם
------

* כרוניקות רוסיות ישנות

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **האוסף השלם של כרוניקות רוסיות** בוויקישיתוף
* האוסף השלם של כרוניקות רוסיות (ПСРЛ) (ברוסית)
**מקוריתיים** (שם מדעי: Rostratulidae) היא משפחת עופות השייכת לסדרת החופמאים.

מאפיינים
--------

המינים השייכים למשפחה זו מתאפיינים במקור ארוך, דק וכפוף בקצהו, הנחיריים בחריץ עמוק, הרגליים והאצבעות ארוכות. דו צורתיות זוויגית בולטת. הנקבות הן הגדולות והמקושטות. לנקבה צוואר ערמוני מבריק. זפק וחדר תהודה, קולה עמוק וחזק, היא הנחלתית והמחזרת אחרי הזכר. הזכר הוא הבונה קן, דוגר ומטפל באפרוחים. סימן היכר - לשניהם טבעת לבנה סביב לעין. 

בני המשפחה חיים בשטחי ביצות וגדות ותפוצתם מאפריקה עד לדרום אסיה ודרום מזרח אסיה וכן עד אוסטרליה. המין מקורית אמריקנית מצוי גם באמריקה הדרומית.

מיון
----

* סוג רוסטרטולה (*Rostratula*)
	+ מין חרטומית בנגלית (*Rostratula benghalensis*)
	+ מין חרטומית אוסטרלית (*Rostratula australis*)
* סוג ומין יחיד מקורית אמריקנית (*Nycticryphes semicollaris*)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מקוריתיים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* יום האב הבינלאומי: ציפורי ישראל ששינוי תפקידים אתר ynet.
תיאור סכמטי של אק"ג תקין
באלקטרוקרדיוגרפיה, **קטע ST** הוא קטע המייצג את הטווח בין הדה-פולריזציה החדרית (קומפלקס QRS) לרה-פולריזציה החדרית (גל T), כלומר התקופה בה החדרים ממשיכים להיות מכווצים כדי לאפשר לדם לזרום מהם.

הקטע מתחיל מנקודה J (הנקודה בה קומפלקס QRS מסתיים) ומסתיים בהתחלת גל T, למרות זאת, מכיוון שקשה לקבוע בדיוק היכן מקטע ST מסתיים וגל T מתחיל, נוהגים להתייחס על מקטע ST וגל T ביחד.

משך הזמן התקין של מקטע ST הוא בין 5 ל 150 מילישניות.

שינויים במקטע ST יכולים להצביע על מגוון הפרעות ובראשן אוטם שריר הלב.

משמעות קלינית
-------------

רישום אק"ג של אוטם בשריר הלב, ניתן להבחין בעליות ST(בצהוב) וצניחות ST(בכחול)
* למקטע ST תקין הוא קעירות קלה כלפי מעלה.
* מקטע ST שטוח, יורד או צנוח עשויים להעיד על אוטם שריר הלב.
* עליה במקטע ST עשויה להצביע על אוטם שריר הלב, היפרטרופיה של חדר שמאל, תסמונת ברוגדה, תסמונת הלב השבור ועוד.
* צניחה במקטע ST עשויה להצביע על אוטם שריר הלב, היפוקלמיה, אוטם תת-אנדוקרדיאלי, הרעלת דיגיטליס ועוד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מקטע ST** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
**מֶחלף חורְשים** הוא מחלף אשר מחבר בין כביש 6 לכביש 531.

מיקום ומבנה
-----------

המחלף נקרא על שם קיבוץ חורשים הנמצא ממזרח למחלף. ממערב למחלף נמצא מושב חגור ומצפון נמצא היישוב ג'לג'וליה. מחלף חורשים ממוקם כשלושה קילומטר מצפון למחלף קסם ובכך הוא מהווה את קצהו הצפוני של הקטע הקצר ביותר לתשלום בכביש 6.

מבנה המחלף הוא מסוג מחלף חצוצרה. רמפת היעף מאפשרת נסיעה רציפה מכביש 6 בכיוון צפון לכביש 531 בכיוון מערב ללא רמזורים או צמתים, והלולאה מאפשרת נסיעה מכביש 531 בכיוון מזרח לכביש 6 בכיוון צפון. קצהו המזרחי של כביש 531 מסתיים במחלף.

היסטוריה
--------

מיקום המחלף נקבע בתמ"א 3 (תוכנית מתאר ארצית לדרכים), שנערכה ב-1976. התכנון המפורט של המחלף בוצע על ידי חברת כביש חוצה ישראל בשנות ה-90. החברה גם ניהלה את הפקעת הקרקעות להקמת המחלף. עבודות ההקמה החלו בנובמבר 1999, והמחלף נחנך בתחילת חודש אוגוסט 2002, עם השלמת המקטע הראשון של כביש 6 בין מחלף אייל למחלף נחשונים, באורך של כ-18 ק"מ. באוקטובר 2002, נפתח לתנועה קטע נוסף של כביש 6, באורך של כ-13 ק"מ, בין מחלף נחשונים למחלף בן שמן. 

עם פתיחת המחלף כביש 531 לא הושלם ברובו, למעט הקטע המוביל למחלף, והוא קושר זמנית ישירות לכביש 444 ולדרכים מקומיות. זאת עד לפתיחתו של מחלף ג'לג'וליה בשנת 2011.

ראו גם
------

* כבישי ישראל

כניסות ויציאות מהמחלף מצידו הדרומי. ברקע, שלטי הכוונה בכביש 6 לקראת המפגש עם מחלף קסם

הערות שוליים
------------

1. ↑  דוד חיון, ‏השלב הראשון של כביש חוצה ישראל, נחשונים-אייל, ייפתח לתנועה בעוד כשנה, באתר גלובס, 3 בינואר 2001
2. ↑  קיצור תולדות הכביש, באתר הארץ, 28 בינואר 2003
3. ↑  ענת ג'ורג'י, כ-500 אלף נסיעות בחוצה ישראל בחודש הגבייה הראשון, באתר הארץ, 5 בפברואר 2003
4. ↑  כביש האיוולת, באתר גלובס, 27 ביולי 2003
5. ↑  האומנם כביש האיוולת?, באתר גלובס, 5 באוגוסט 2003

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**מחלף קסם** | **מחלפים בכביש 6** | **הבא**:**מחלף אייל** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**-** | **מחלפים בכביש 531** | **הבא**:**מחלף ג'לג'וליה** |
**התאבדות של טייס** הוא אירוע שבו טייס גורם או מנסה לגרום להתרסקות מטוס, ובכך להתאבד, לעיתים אגב הריגת נוסעים במטוס או אנשים על הקרקע. במקרים אחדים של חקירת אסון תעופה הגיעו החוקרים למסקנה שהאסון נבע מהתאבדותו של הטייס, ובמקרה של טיסה עם נוסעים הובילה גם למותם של הנוסעים. כאשר הטייס לא הותיר מכתב התאבדות, החוקרים קובעים שזו הייתה התאבדות על סמך ממצאים שבידיהם, ובפרט נתוני הקופסאות השחורות שבמטוס שהתרסק, וכן מידע על חייו של הטייס שעשוי לסייע בביסוס השערה זו. 

לעיתים ההתאבדות נותרת בגדר השערה, שיש החולקים על נכונותה. דוגמה לכך היא טיסה 990 של איג'יפטאייר, שהתרסקה לאוקיינוס האטלנטי מול חופי ננטאקט, מסצ'וסטס באוקטובר 1999. כל 217 הנוסעים ו-10 אנשי הצוות שהיו על המטוס נהרגו. הסיבה להתרסקות המטוס נותרה שנויה במחלוקת: רשויות התעופה האמריקניות טענו כי הסיבה הייתה מעשה רצח והתאבדות משום שבוצע על ידי טייס המשנה ג'מיל באטוטי, בעוד שרשויות התעופה המצריות טענו כי הסיבה להתרסקות הייתה ליקוי מכני.

ניסיון התאבדות שסוכל על ידי אנשי צוות אחרים התרחש בטיסה 350 של ג'פאן איירליינס. במהלך הגישה לנחיתה בנמל התעופה טוקיו האנדה, הפעיל קברניט המטוס את מערכת היפוך דחף בעודו באוויר, מה שגרם להאטת מהירות המטוס. טייס המשנה ומהנדס הטיסה ניסו לרסן אותו; למרות מאמציהם המטוס התרסק לים 300 מטר לפני תחילת מסלול הנחיתה. מבין 174 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו 24 נוסעים.

התאבדותו של הטייס בדרך של ריסוק המטוס מובילה למותו ולמות נוסעי המטוס, אך במקרה של פיגועי 11 בספטמבר הייתה זו מטרה משנית, והמטרה העיקרית (של מי שהשתלט על תא הטייס והפך לטייס בפועל) הייתה לפגוע במבנים שעל הקרקע שבהם התנגש המטוס. למניעת מקרים כאלה נקבעו נהלים לטיפול בסטייה חריגה של מטוס נוסעים מנתיבו, ובכלל זה הזנקת מטוסי קרב לעבר מטוס הנוסעים. במלחמת העולם השנייה הפעילה יפן טייסי קמיקזה - טייסים מתאבדים שנשלחו להתנגש עם מטוסיהם עמוסי הדלק באוניות אמריקאיות על מנת לפגוע בהן.

למניעת התאבדות של טייס במטוס נוסעים קובעים כללי רשות התעופה הפדרלית של ארצות הברית שבמקרה שאחד משני הטייסים יוצא מתא הטייס, חייב איש צוות אוויר אחר להחליפו, עד לחזרתו לתא הטייס. בתחילה כלל זה אינו נדרש באירופה, אך בעקבות מסקנות החוקרים, לפיהן טייס המשנה בטיסה 9525 של ג'רמנווינגס ניצל את שהייתו לבד בתא הטייס כדי לרסק את המטוס, הודיעו חברות תעופה אירופיות אחדות על כוונתן לאמץ את הנוהל האמריקאי. וב-27 במרץ 2015 פרסמה הסוכנות האירופית לבטיחות תעופה (EASA) המלצה לנוהל דומה.

בקולנוע
-------

בסיפור הפותח את הסרט "סיפורים פרועים" נוסעיו של מטוס נוסעים מגלים בהדרגה שלכל אחד מהם יש בעברו קשר עם אדם בשם גבריאל פסטרנק, וכל אחד מהם העניק לפסטרנק חוויה שלילית. הדיילת מגלה לנוסעים שאין זו מקריות: פסטרנק הוא הדייל הראשי בטיסה זו, והוא השתלט על תא הטייס ומוביל את המטוס להתרסקות.

קישורים חיצוניים
----------------

* יונתן בייסקי, מאות הרוגים בהתאבדויות טייסים, "חדשות 2", 26 במרץ 2015
* ניצן סדן, נאציקאזה: מטוסי ההתאבדות של היטלר, באתר כלכליסט, 16 בפברואר 2018
* The disturbing history of pilots who deliberately crash their own planes, Vox, March 28, 2015

הערות שוליים
------------

1. ↑  Germanwings crash prompts airlines to introduce cockpit ‘rule of two’, Guardian, 26 March 2015
2. ↑  2015-04 : Authorised persons in the flight crew compartment, באתר הרשות האירופית לבטיחות בתעופה
**בריאן גריפין** (באנגלית: **Brian Griffin**) הוא אחת הדמויות הראשיות בסדרת האנימציה "איש משפחה". בריאן הוא כלב המחמד של משפחת גריפין. דמותו של בריאן נוצרה, עוצבה ודובבה על ידי סת' מקפרלן.

בריאן ערך את הופעת הבכורה שלו בסדרה ב-20 בדצמבר 1998 והשתתף גם בספין-אוף "המופע של קליבלנד".

אודות הדמות
-----------

בריאן הוא כלב מואנש עם פרווה לבנה. הוא יכול היה לדבר וללכת כמו בני האדם. במרבית הפעמים, התנהג בריאן בצורה אינטליגנטית וחכמה יותר משאר הדמויות בסדרה. חברו הטוב ביותר של בריאן היה סטואי גריפין ולעיתים הם הראו חיבה זה לזה. במהלך הסדרה, בריאן נגמל מעישון סיגריות ומעישון מריחואנה. בהמשכה הוא התמכר לקוק ולסמים קשים נוספים, אך הצליח להיגמל גם מהם. על פי הסדרה, לחם במלחמה בעיראק. 

בריאן נהרג בעונה ה-12 בפרק ה-6 "חייו של בריאן" ששודר ב-24 בנובמבר 2013 לאחר שנפגע על ידי מכונית. לאחר מותו של בריאן, הוא הוחלף על ידי ויני, כלב בעל מבטא איטלקי, שהוא הכלב החדש שמשפחת גריפין אימצו כדי להתגבר על מותו של בריאן. בהמשך העונה, בפרק חג המולד, דמותו של בריאן שבה לסדרה, לאחר שסטואי חוזר לעבר בעזרת מכונת הזמן שלו כדי להציל את בריאן.

ביקורת
------

בריאן קיבל ביקורות חיוביות רבות. צופים רבים של הסדרה מחשיבים את בריאן לדמות הטובה ביותר בה וכי החברות בינו לבין סטואי נהדרת.. בנוסף, נאמר גם בביקורת על בריאן כי אם סת' מקפרלן יירצה לעשות פרודיה על ג'יימס בונד, בריאן יהיה בחירה מושלמת לתפקיד. ההפקה קיבלה ביקורות שליליות רבות בעקבות מותו.

הופעות אורח
-----------

בריאן הופיע כדמות אורחת בסדרה "סאות' פארק", בפרק פרודיה על הסדרה "איש משפחה" ובסדרת הספרים המבוססת על סדרה זו. בנוסף, בריאן וסטואי הגישו פרס אמי יחדיו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בריאן גריפין** בוויקישיתוף
* בריאן גריפין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* בריאן גריפין, באתר רשת Fox (באנגלית)
* בריאן גריפין, באתר Family Guy Wiki (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  נועה הרשקוביץ‏, אחד מגיבורי "איש משפחה" נהרג בפרק החדש – גלו מי זה, באתר וואלה!‏, 25 בנובמבר 2013
2. ↑  הפרק השמיני
3. ↑  Top 25 Family Guy Characters, באתר IGN,‏ 18 באוגוסט 2010
4. ↑  Rednecks and Broomsticks/From Bed to Worse/Dog Gone/G-String Circus, באתר The A.V. Club,‏ 14 בדצמבר 2009
5. ↑  What Else Should Family Guy Make Fun Of?‎, באתר IGN,‏ 11 בפברואר 2010

| איש משפחה |
| --- |
| דמויות | פיטר גריפין • לויס גריפין • מג גריפין • כריס גריפין • סטואי גריפין • בריאן גריפין • קליבלנד בראון |  |
| סרטים | סטואי גריפין - הסיפור שלא סופר |
**טנרק קיפודי גדול** (שם מדעי: ***Setifer setosus***) הוא מין של יונק ממשפחת הטנרקיים, האנדמי לאי מדגסקר. זהו המין היחיד בסוגו והוא קרוב גם למין טנרק קיפודי קטן.

תיאור
-----

מין זה דומה מעט לקיפוד אף שהוא משויך לקבוצת האפרותריה, ומקור הדמיון נובע מאבולוציה מתכנסת עקב אורח חיים דומה. הוא בעל חוטם ארוך ומעוגל שלצידיו שפם ארוך העוזר בחישה, וגוף עגלגל המכוסה בחלק העליון בקוצים מחודדים מעל גבו, צידיו וזנבו. צבעו חיוור עד שחור עם שיער חום-אפרפר או לבנבן רך לאורך צידיו ובטנו. אורכו 15 עד 22 ס"מ, ומשקלו 180 עד 270 גרם בממוצע כששני הזוויגים דומים. לטנרקים בניגוד ליונקים אחרים ישנו פתח ביב.

התנהגות
-------

מין זה נפוץ לאורך רוב מדגסקר עד גובה 2,250 מטרים, למעט במרכזי ביצות והוא מצוי ביערות גשם, יערות סובטרופיים וטרופיים שונים, בשדות, שיחיות, ערבות, סוואנות, פארקים ומטעים לאורך האי. תפוצת הטנרק רחבה יחסית והוא איננו בסכנת הכחדה.

הטנרק הוא טורף בעל חושים מחודדים והוא טורף הניזון לרוב מחרקים, אך גם מבעלי חוליות קטנים ולרוב הוא צד לבד. הוא עצמו בעל מעט טורפים בשל מבנה הקוצים המגונן שעל גבו, איתם הוא יכול להתכדר להגנה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טנרק קיפודי גדול** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  טנרק קיפודי גדול באתר הרשימה האדומה של IUCN
**לוליגו הכף** המכונה **צ'וקה** (שם מדעי: *Loligo reynaudii*) הוא מין של דיונון ממשפחת הלוליגיים החי לאורך כף התקווה הטובה שבדרום אפריקה. בעבר נחשב לתת-מין של לוליגו שקוף.

תיאור
-----

הדיונון מגיע לאורך 20 עד 30 ס"מ ובעל גוף דק עם שמונה זרועות קצרות ועוד שתי זרועות ציד ארוכות בעלות עוקצים העוזרים לאחוז בטרף. המעטפת דמוית-יהלום ובעלת גלימה שקופה ארוכה יחסית. הראש גדול עם עיניים צהובות מכוסות בקרום דק. לדיונונים ראייה טובה והם בעלי יכולת להפוך את צבעם במהירות להסוואה.

הדיונון מצוי בימים הממוזגים בעומק של עד 200 מטרים לחופי דרום אפריקה בין מפרץ פולס לפורט אליזבת ואולי מגיע עד לחופי פורט אלפרד (Port Alfred). 

הוא נודד בלהקות גדולות במים הרדודים ומחפש טרף של חסילונים ודגים קטנים. הלהקות מתרבות על חופי הים בין קייפ פוינט (Cape Point) לפורט אליזבת ויוצרים צבורות ביצים דמויי-נקניק הדבוקים לקרקעית. הדיונונים המטפלים בצאצאיהם מושכים שלל טורפים לרבות: דוב ים איוני, כרישן שורי, טריגון קצר זנב, אגפית נטלנסיס, גלדניים, עופות ימיים, לווייתנים ועוד טורפים רבים.

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  לוליגו הכף באתר הרשימה האדומה של IUCN
**לוליגו אילתי** (שם מדעי: *Sepioteuthis lessoniana*) הוא מין של דיונון מקבוצת הסילוניות וממשפחת הלוליגיים. דיונון זה מצוי ברחבי האזור האינדו-פסיפי אך היגר לעבר הים התיכון.

דיונון זה הוא רחפן מוארך הקרוב למין לוליגו שקוף אך צבעוני ממנו. אורכו מגיע ל-3.8–33 ס"מ ומשקלו מגיע ל-600 גרם. הוא בעל גלימה דמוית-סנפיר מתנועעת בצבע כחול עד צהוב וזרועות קצרות בעלות קצה עם קרסים. כמו רוב הדיונונים הוא מתמחה בהחלפת צבעיו ובהסוואה. דיונון זה הוא בעל קצה גידול מהיר ביותר לחסר חוליות - רק 4 חודשים לוקחים לו להגיע למשקל 600 גרם. עם זאת הוא גם בעל תוחלת חיים קצרה של פחות משנה.

הדיונונים חיים סביב הימים הטרופיים והממוזגים של האוקיינוס ההודי ושל האוקיינוס השקט ולעיתים שוחים בקבוצות במים, אך גם היגרו לעבר הים התיכון. הם חיים בסביבות החוף, קרקעית סלעית ושונית אלמוגים, בהם הם מחפשים סרטנים ודגים קטנים.

דיונונים אלה נחשבים למזון נחשב בכמה אזורים באסיה, דבר שקשור בקצב גידולם המהיר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לוליגו אילתי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  לוליגו אילתי באתר הרשימה האדומה של IUCN
**סאנט אנדראו** (בקטלאנית: **Sant Andreu**, נהגה [ˈsant ənˈdɾew]) הוא אחד מעשרת מחוזות ברצלונה מאז החלוקה מחדש של העיר בשנת 1984. המחוז נקרא גם **מחוז מס' 9** ושמו נגזר מעיריית סנט אנדראו דה פאלומאר לשעבר, שהייתה הגדולה באזור וכיום מהווה את עיקר השכונה הנושאת את שמה, וכן חלק מהמחוז השכן נואו באריס.

שטח המחוז 6,530 דונם. (הרובע השלישי בשטחו) והתגוררו בו 142,598 תושבים בשנת 2005. הוא נמצא בחלק הצפוני של העיר, וגובל בנהר בזוס, שתי עיירות סמוכות במטרופולין, סאנט אדריה דה בזוס וסנטה קולומה דה גרמנט, ועוד שלושה ממחוזות ברצלונה: נואו באריס, הורטה גינארדו וסאנט מארטי.

שכונות
------

מחוז סאנט אנדראו מחולק ל-7 השכונות להלן:

* סאנט אנדראו דה פלומאר
* לה סגררה
* טריניטאט וולה
* בארו דה ויבר
* נאבאס
* אל קונגרס אי אלס אינדיאנס
* בון פסטור

ראו גם
------

* תכנון עירוני של ברצלונה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סאנט אנדראו** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "El districte i els seus barris". Sant Andreu. Oct 5, 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007531038105171
* BNE: XX456249
* LCCN: n95071214
* WorldCat (עם LCCN): n95-071214

 |
**מילוש ראדיבוייביץ'** (בסרבית: **Милош Радивојевић**; נולד ב-5 באפריל 1990) הוא כדורגלן סרבי המשחק בראד בלגרד בעמדת המגן השמאלי.

קריירה
------

ראדיבוייביץ' התחיל את הקריירה שלו בסינג'ליץ' בלגרד מהליגה השנייה בסרביה. בינואר 2013 הצטרף ל-BSK בורצ'ה מליגת העל הסרבית. ב-6 במרץ 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 4-0 לפרטיזן בלגרד.

בקיץ 2013 חזר לסינג'ליץ'. עונה לאחר מכן חתם באינג'יה ובמהלך העונה חזר לליגה הבכירה בסרביה כאשר חתם בווז'דובאץ. ב-5 בדצמבר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה הבכירה בניצחון 1-3 נגד ראדניצ'קי ניש.

ב-17 ביוני 2016 חתם בראדינצ'קי ניש. ב-30 בינואר 2017 חתם בראד בלגרד.

ב-17 באפריל 2017 סיכם בעירוני קריית שמונה והוא עתיד להצטרף אליה לקראת תחילת עונת 2017/2018. מספר ימים לפני תחילת הליגה, שוחרר ראדיבוייביץ' מקריית שמונה, אך חזר לסגל זמן קצר לאחר מכן. ב-2 באוגוסט 2018 חתם בזירה האזרית לעונה אחת.

ב-22 ביולי 2019 ראדיבוייביץ' חתם בסלאבן בלופו מליגת העל הקרואטית.

ב-11 בספטמבר 2020, ראדיבוייביץ' חתם בראד בלגרד.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway

הערות שוליים
------------

1. ↑  שמעון אלבז, קריית שמונה: מילוש ראדיבוייביץ' יצטרף בקיץ, באתר ynet, 17 באפריל 2017
2. ↑  העברות בעולם, 2.8: בדרך לעוד מחטף? "ברצלונה במו"מ מתקדם עם וידאל", באתר וואלה!‏, 2 באוגוסט 2018

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"מילוש ראדיבוייביץ'"**.
**שרוול קיבה** הוא ניתוח בריאטרי לטיפול בהשמנת יתר שמבוצע בדרך כלל בלפרוסקופיה. ניתוחים נוספים להרזייה כוללים הצרת קיבה באמצעות טבעת, מעקף קיבה ומעקף תריסריון. בניגוד לניתוח להצרת קיבה, במקרה זה מדובר בניתוח רסטריקטיבי שמקטין את הקיבה לנפח של כחמישים סמ"ק, אולם ללא שימוש בטבעת. שרוול קיבה אינו משנה את שאר מערכת העיכול ומכאן שאין בו את חסרונות הניתוחים המשרים תת-ספיגה במעי כגון מעקף קיבה ומעקף תריסריון.

בניתוח שרוול קיבה מסיר המנתח כ-75% מנפח הקיבה ויוצר קיבה חדשה בצורת צינור המשכי לושט שמבוסס על העקומה הקטנה של הקיבה.
מחקרים מעידים כי בעקבות הניתוח יורדת באופן משמעותי רמתו של הורמון הרעב גרלין שמקורו בקיבה. החולים מעידים כי כבר ביום שלאחר הניתוח מורגשת תחושה חדשה של שובע, ובנוסף מוגבל נפח קיבתם לארוחות של 50 סמ"ק, צעד שתורם לירידה ניכרת במשקל.

בניתוח שרוול קיבה נצפית ירידה של כ-60% ויותר מעודף המשקל. ניתוח זה היווה בעבר שלב ניתוחי ראשון בחולים עם BMI מעל 50 ותחלואות נלוות קשות. לאחר שנה תוכנן השלב השני הכולל מעקף קיבה או מעקף תריסריון. התוצאות הטובות של הניתוח הביאו לכך שמנותחים רבים כלל לא נצרכו לשלב השני והניתוח צבר תאוצה כאחת האלטרנטיבות הטובות לטיפול בהשמנת יתר. עם זאת, בהיותו טיפול חדשני נצבר מידע הכולל מעקב של שלוש שנים בלבד לאחר הניתוח ולפיכך יש צורך במעקב ארוך טווח כדי לבחון האם ההצלחה נשמרת למשך שנים רבות.

ניתוח שרוול קיבה מתאים לחולים הסובלים מהשמנת יתר חולנית עם ערכי BMI של 40 ומעלה או לחולים עם ערכי BMI של 35 ומעלה ומחלות נלוות (כגון יתר לחץ דם, עודף טריגלצרדים, בעיות פוריות ועוד) ואינו גורם לשינוי במבנה המעי. אין בניתוח זה השקה של המעי וכך יורדים באופן משמעותי הסיכונים לדלף ולהיוצרות היצרות או כיב בהשקה. הניתוח מתבצע באמצעות חתכים מזעריים בעור כך שהתוצאה הקוסמטית אינה בולטת. כמו כן, נמנעים סיבוכים של זיהום פצע ושל הופעת בקע בצלקת הניתוחית, משום שלא מבוצע חיתוך דופן הבטן. הכאבים מופחתים באופן משמעותי בהשוואה לניתוחים פתוחים ונצפית חזרה מהירה יחסית לאורח חיים רגיל ולמעגל העבודה. חולים שעברו ניתוח זה מסוגלים לאכול מגוון עשיר של מאכלים לאחריו משום שנשמר הסוגר של הקיבה ומתאפשר תהליך עיכול רגיל. המנותחים מדווחים על שיפור משמעותי באיכות החיים לאחר הניתוח וכן על ריפוי מלא או שיפור משמעותי בתחלואות הנוספות.

ראו גם
------

* ניתוח מעקף קיבה
* ניתוח הצרת קיבה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניתוח שרוול קיבה** בוויקישיתוף
* מערכת וואלה!‏, טיפול חדש בהשמנת יתר: שרוול קיבה, באתר וואלה!‏, 7 במרץ 2006
* Laparoscopic Sleeve Gastrectomy

הערות שוליים
------------

1. ↑  טיפול חדש בהשמנת יתר: שרוול קיבה, באתר וואלה!‏, 7 במרץ 2006

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
**האיאין** או **האיאיניט** הוא פלדשפטואיד (מינרל השייך לקבוצת המינרלים הטקטוסיליקטים - סיליקטים במבנה מרחבי, דמוי פצלת השדה אך בעל מבנה שונה והמכיל פחות סיליקה) החבר בקבוצת הסודליט והכולל סולפט וכלוריד. נוסחת ההאיאין היא Na,Ca)4-8Al6Si6(O,S)24(SO4,Cl)1-2). ההאיאין מתגבש במערכת הקובייתית כשהוא יוצר גבישים שקופים (בדרך כלל במבנה גבישים תאומים) בעלי ברק זגוגי וגוונים רבים (כחול, לבן, אפור, צהוב, ירוק, ורוד). קשיות המינרל נעה בין 5 ל-6 בסולם מוס ומשקלו הסגולי בין 2.4 ל-2.5 גרם לסמ"ק.

ההאיאין אותר לראשונה בשנת 1807 מדגימות שנלקחו מאזור הוזוב – מונט סומה באיטליה. המינרל נקרא על שמו של רנה ז'יסט אאיאי (1822-1743), מינרלוג צרפתי הנחשב אבי הקריסטלוגרפיה המודרנית. המינרל מתגבש בסלעי יסוד עניים בסיליקה כדוגמת הפונוליט במקומות רבים בעולם. לדוגמה: באיטליה - באזור הווזוב שבמחוז קמפניה, בהרי אלבן (Alban) שבמחוז לאציו וליד גרוסטו (Grosseto) שבטוסקנה, בגרמניה - במחוז הגעשי של הריין: איפל (Eifel) ולאכר זי (Laacher See). בארצות הברית, במדינות מונטנה וניו יורק, בסין ליד נאנג'ינג ובאי הקטן טאיארופו שבטהיטי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **האיאין** בוויקישיתוף
* המינרל האיאין באתר Mindat
* המינרל האיאין באתר Webmineral
* המינרל האיאין באתר Handbook Of Mineralogy
* hauyne.eu אתר שפתחו שני אחים מגרמניה שתחביבם הוא לחפש מינרלים (ובעיקר האיאין) המצויים קרוב לאזור מגוריהם –העיירה מנדיג באזור הגעשי של האייפל. האתר מכיל כמה תמונות של האיאין שלוטש כאבן חן.

הערות שוליים
------------

1. ↑  לרשימה המלאה מומלץ לגשת לאתר Mindat המצוי בקישורים החיצוניים להלן.
**האי שלא יתואר** (באנגלית: **Inexpressible Island**) הוא אי טרשים קטן במפרץ טרה נובה, ארץ ויקטוריה, אנטארקטיקה.

היסטוריה
--------

משלחת טרה נובה של רוברט פלקון סקוט (1913-1911) הייתה מורכבת מכמה קבוצות. אחת מהן, קבוצת הצפון, בהנהגת ויקטור קמפבל, לא ליוותה את סקוט אל פנים היבשת אלא חרפה בכף אדייר. ב-1912, החלה הקבוצה הזאת (שמנתה שישה אנשים בסך הכל), את המסע הארוך הביתה, שראשיתו בהתקדמות בכיוון כף אוונס (דרך האט פוינט). ואולם, הם הושארו במפרצוני אוונס עם מלאי מצרכים למסע מזחלות של שישה שבועות, בכוונה להשלים עבודה גאולוגית. אחרי שנעשתה העבודה, נשארו להם מצרכים לארבעה שבועות בערך, כיוון שאיש לא צפה שהאוניה תיתקל בקשיים בנסיונותיה לאסוף אותם בפברואר. אבל האונייה "טרה נובה" לא יכלה להגיע אליהם מחמת הצטברות של קרח דחוס כבד. כל כמה שניסה רב החובל פנל להתקרב, לא עלה בידו, עד שלבסוף נאלץ לחזור על עקבותיו או להיכלא בתוך הקרח. קבוצת הצפון המנותקת מאונייתה נאלצה לעבור עוד חורף באנטארקטיקה. במרץ 1912 כרו אנשי הקבוצה מערת קרח קטנה, 3.60 על 2.70 מ' גודלה, בסחף שלג, וכינו את מעונם הכפוי בשם "האי שלא יתואר". שם עשו את החורף בתנאים קשים ביותר, תוך השלמת מנות המזון המתכלות שלהם בבשר כלב ים, מזדמן נדיר, ופינגווינים. 

אצות על האי שלא יתואר.
קבוצת הצפון בנתה קודם מצבור צידה ב"מורנה שער הגיהנום" ('52 74° דרום, '50 163° מזרח) על "האי שלא יתואר" כאמצעי ביטוח למקרה שה"טרה נובה" לא תצליח לאסוף אותם. המצבור הכיל מלכתחילה מזחלת טעונה מצרכי מזון וציוד. על אף עובדת קיומו של המצבור הזה, החורף שעבר על האנשים במערת הקרח ובמחסה הסלעים הבנוי בחלקו על האי היה קשה ורצוף-תלאות. האנשים סבלו מכוויות קור, רעב, דיזנטריה ומן הרוחות האיומות שנשבו על האי. כפי שאמר רופא האונייה ג'ורג' מאריי לוויק:

> 
> הדרך לגיהינום רצופה אולי בכוונות טובות, אבל מתקבל על הדעת, שהגיהינום עצמו יהיה בנוי פחות או יותר בסגנון האי שלא יתואר
> 
> 
> 
> 

האנשים החלו בדרכם הביתה אל האט פוינט ב-30 בספטמבר 1912, כשלוש-מאות עשרים ק"מ לאורך החוף, דרך שהייתה עתידה לכלול את חציית לשון הים דריגאלסקי. בראונינג היה חולה מאוד והדיזנטריה עשתה שמות בדיקאסון, עד כדי כך, שחברי הקבוצה שקלו להשאיר אותו בדרך עם לוויק עד שיוכלו להשיג תרופות ומזון מתאים מכף אוונס, אך בכף רוברטס מצאו מצבור מזון שהשאיר שם טיילור בחורף שעבר, ואחרי שאכלו ביסקוויטים, חמאה וצימוקים עד שובע, המשיכו בדרכם ומצאו עוד שני מצבורי מזון. אין ספק, שהשינוי בדיאטה הציל את חיי בראונינג. הם הגיעו אל האט פוינט ב-5 בנובמבר.

אתר היסטורי
-----------

אתר מערת הקרח שם חרפה קבוצת הצפון של קמבל הוכרז כאתר היסטורי או מונומנט (HSM 14), בעקבות פנייה של ניו זילנד לוועדה המייעצת של הברית האנטארקטית. שלט עץ, לוח זיכרון ועצמות כלב ים מציינים את האתר.

פינגווין קיסרי בודד על האי שלא יתואר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **האי שלא יתואר** בוויקישיתוף
\*Antarctic Historic Sites
* Historic Huts in the Antarctic from the Heroic era (Scott Polar Research Institute)

* תמונות מסע ותיאור האי באתר קול-אנטארקטיקה

הערות שוליים
------------

1. ↑  Apsley Cherry-Garrard, *The Worst Journey in the World*, Carrol & Graf, 1922, p. xlii
2. ↑  Cherry-Garrard, p XLV
3. ↑  Cherry-Garrard, PP xlvii-xlviii
**מת להיות** הייתה תוכנית מציאות טלוויזיונית ישראלית ששודרה במשך שתי עונות במוסיקה 24, עונה שלישית בערוץ 2 ועונה רביעית בערוץ 10 בין השנים 2004 ל-2006. בתוכנית התחרו אנשים שאינם זמרים מקצועיים בחיקוי זמרים שונים. את התוכנית הנחה דידי הררי, יחד עם ארבעה שופטים משתנים ולהקת ליווי בשם "על הבמה".

פורמט
-----

על מנת להשתתף בתוכנית, על המתמודדים לעבור אודישן (במהלך התוכנית מוצגים לעיתים חיקויים שלא עברו את האודישן). המתמודדים בכל תוכנית מופיעים כאשר הם מאופרים ולבושים בצורה מיוחדת על-מנת שיהיו דומים חיצונית לזמר המקורי. המנצח נקבע על ידי הצבעת הקהל שבאולפן.

בעונה הראשונה זכה הצרוב, איל כהנא, שביצע חיקוי של ריטה, בעונה השנייה של מאיה בוסקילה, בשלישית של שלמה ארצי וצרוב של מוש בן ארי זכה בעונה הרביעית. בנוסף, חוקו זמרים אחרים, כמו צביקה פיק, אביב גפן, האחיות פיק, סאבלימינל והצל, שימי תבורי, בעז שרעבי, חיים צינוביץ', מייק בראנט, עברי לידר, שרית חדד, בן ארצי ועוד.

בין השופטים היה ניתן למצוא את ניקי גולדשטיין, מרגלית צנעני, פבלו רוזנברג, ננסי ברנדס, משה דץ, שרונה פיק, אילנה אביטל ומפורסמים אחרים.

שידור התוכנית
-------------

שני העונות הראשונות שודרו בערוץ "מוסיקה 24" בקיץ 2004 ובחורף שאחריו.

בקיץ 2005 שודרה התונית בשידור טלעד בערוץ 2, בחודשיים האחרונים לפני סיום הזיכיון שלה. התוכנית עלתה לשידור ב-10 באוגוסט 2005.

ב-9 בדצמבר 2005 החל שידור עונה נוספת בערוץ 10 בשעה 20:00 בימי שישי. התוכנית רשמה רייטינג ממוצע של כ-5% בלבד לאחר המעבר מטלעד לערוץ 10, ועונות נוספות לא הופקו יותר.

לקראת סיום שידור התוכנית חלק מהמשתתפים העלו מופע בשם "הצרובים", ואף הוציאו גרסת כיסוי לשיר של הגששים "תן לשים את הראש על דיונה".

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* "מת להיות", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית

**ביקורות**

* אהוד אשרי, חיקוי והתבטלות, באתר הארץ, 14 באוגוסט 2005
* אורן פרסיקו, ‏קול דמוי נפיחה, באתר גלובס, 23 באוקטובר 2005

הערות שוליים
------------

1. ↑  שגיא בן נון, ערוץ "מוסיקה 24" הציג את לוח שידורי החורף, באתר הארץ, 3 בינואר 2005
2. ↑  יעל גאוני, ‏למרות סיום הזיכיון: טלעד מעלה את "מת להיות" של אולפני מימד, באתר גלובס, 1 באוגוסט 2005
3. ↑  רותה קופפר, תחרות שירים בהנחיית דידי הררי בטלעד, באתר הארץ, 11 באוגוסט 2005
4. ↑  רותה קופפר, השעשועון "מת להיות" עם דידי הררי ישודר בערוץ 10 בערבי שבת, באתר הארץ, 14 בנובמבר 2005
5. ↑  יעל גאוני, ‏31.8% ל"רוקדים עם כוכבים", באתר גלובס, 18 בדצמבר 2005
6. ↑  הכפילים של "מת להיות" מעלים מופע, באתר וואלה!‏, 3 בדצמבר 2005
7. ↑  מערכת עכבר העיר, חיקוי של דיונה, באתר הארץ, 2 באוגוסט 2006
**מת לחיות 4.0**, או **מת לחיות 4** (באנגלית: **Live Free or Die Hard**) הוא הסרט הרביעי בסדרת הסרטים "מת לחיות" שיצא לאקרנים בשנת 2007. הסרט הוא בכיכובו של ברוס ויליס ששב לגלם את הבלש ג'ון מקליין.

עלילה
-----

בתחילת הסרט, קבוצת אנשים בראשותו של תומאס גבריאל שולחת מתנקשים על מנת לחסל 6 האקרים. בינתיים, בניו יורק, ג'ון מקליין (ברוס ויליס) תופס את בתו לוסי מקליין עם חבר שלה. הבת שמעוצבנת מסדר העדיפויות של אביה, טוענת שהיא "לוסי ג'נרו", שם משפחתה של אמה. כשה-FBI מגלים על חדירה למחשביהם הם מורים לאנשיהם ולמשטרה כולל ג'ון, לאסוף 7 האקרים העשויים להיות קשורים לפריצה. ג'ון נוסע לאסוף את ההאקר היחיד שעדיין חי, מתיו פרל (ג'סטין לונג). בזמן שהם בביתו של מתיו, אנשיו של גבריאל מנסים להרוג אותם, ואחרי קרב ארוך השניים מצליחים לברוח. 

ג'ון ומתיו מתחילים לנוע לכיוון מטה ה-FBI, כשלפתע הם שמים לב לתאונות דרכים מוזרות ושכל הרמזורים ירוקים. ההאקרים של גבריאל מתחילים במה שנקרא "מכירת חיסול" - הפלה של כל המערכות המחוברות לרשתות מחשבים ושליטה בהם. מכירת החיסול פוגעת בכל החוף המזרחי של ארצות הברית, משבשת את מערכות התנועה והמרכזים הפיננסיים בשוק. 

פרל ומקליין מגלים שגבריאל מתכנן לשלוח אנשים לתחנת כוח במערב וירג'יניה כדי לשבש את כל מערכת החשמל של החוף המזרחי. השניים נוסעים למערב וירג'ינה כדי לעצור את המאהבת של גבריאל, מאי לין. לאחר שהם מצליחים להציל את המצב ותחנת הכוח מתפוצצת, נגרמת הפסקת חשמל, התוקעת גם את בתו של מקליין במעלית. מקליין ופרל טסים במסוק אל חבר של פרל, פרדי "וורלוק", ונעזרים בו לאתר את גבריאל. גבריאל, השבור ממותה של מאי לין, לוקח את לוסי כבת ערובה. לאחר שמקליין ופרל מגיעים לתחנת הכוח, מיקומו של גבריאל, הם משחקים במשחק של חתול ועכבר. לאחר מאבק, גבריאל ושלושה מאנשיו מגיעים יחד עם לוסי ומתיו שמוחזקים בני ערובה למקום מחבוא חדש. מקליין, לאחר מעקב מתיש אחריהם מצליח להגיע אליהם. אחרי קרב ארוך, מקליין יורה בגבריאל דרך כתפו שלו, ומשחרר את מתיו ולוסי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מת לחיות 4.0** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מת לחיות 4.0

* "מת לחיות 4.0", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "מת לחיות 4.0", באתר נטפליקס

* "מת לחיות 4.0", באתר AllMovie (באנגלית)

* "מת לחיות 4.0", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* "מת לחיות 4.0", באתר Box Office Mojo (באנגלית)

* "מת לחיות 4.0", באתר Metacritic (באנגלית)

* "מת לחיות 4.0", באתר אידיבי

* "מת לחיות 4.0", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית)

* "מת לחיות 4.0", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* "מת לחיות 4.0", ביקורת על הסרט באתר "עין הדג"

| סרטי מת לחיות |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| מת לחיות (1988) • מת לחיות 2 (1990) • מת לחיות 3 (1995) • מת לחיות 4.0 • מת לחיות ביום טוב (2013) |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb169549408 (data)
* VIAF: 226795255
* WorldCat (עם VIAF): 226795255

 |
**מארסיאס** (באנגלית: **Marsyas**) היא שמה של יצירה פיסולית מעשה ידי הפסל אניש קאפור שהוצגה באולם הטורבינה של מוזיאון טייט מודרן בלונדון כיצירה השלישית ב"סדרת יוניליוור", במימון חברת יוניליוור.

תיאור היצירה
------------

היצירה הותאמה לממדיו הנרחבים של אולם הטורבינה, וכיצירות אחרות של קאפור גם יצירה זו מנסה לבחון את הקשר בין הקיום להיעדרות, ובין המוצק לבלתי מוחשי. היצירה מורכבת משלושה מעגלי פלדה המקושרים זה לזה בממברנה של PVC. שנים מהמעגלים ממוקמים בשני קצותיו של האולם, והשלישי מבין המעגלים תלוי מעל הגשר שבמרכז האולם. 

קאפור החל לעבוד על הפרויקט בינואר 2002. מטרתו של קאפור הייתה למלא את החלל הרחב של האולם ולכן היצירה משתרעת לכל אורכו. קאפור התייחס אל האולם כאל תיבה אותה יש למלא, תוך שעליו לעקוף את המכשול (הגשר) המצוי במרכזה. המהנדס ססיל בלמונד סייע לקאפור כיועץ הנדסי של הפרויקט.

צבעה של הממברנה נותן הרגשה שמדובר ב"עור שקולף מאדם" כדברי קאפור.

שמה של היצירה - "מארסיאס" מתייחס לשמו של סאטיר במיתולוגיה היוונית שהכעיס את האל אפולו עד שאפולו קילף את עורו מעליו בעודו בחיים.

בעוד שהצבע של היצירה "שייך לארצי, לגופני" כדברי קאפור, המיקום שלה - מרחף בחלל האולם שייך ל"רוחני". קאפור אמר כי היצירה נועדה "להפוך את הגופני לשמיימי".

קישורים חיצוניים
----------------

* הפסל באתר מוזיאון טייט

הערות שוליים
------------

1. ↑  "מארסיאז", יצירת ענק של אניש קאפור, בטייט מודרן בלונדון, באתר הארץ, 10 באוקטובר 2002
2. ↑  המהנדס ססיל בלמונד יעמוד בראש הסמינר הבינלאומי לאדריכלות שיתקיים במאי בירושלים, באתר הארץ, 22 בדצמבר 2003

| גלריית טייט |
| --- |
| מוזיאונים | טייט בריטניה • טייט ליברפול • טייט סנט אייווס • טייט מודרן • מוזיאון ברברה הפוורת' |  |
| סדרת יוניליוור | אני עושה, אני מבטל, אני עושה מחדש • קשר כפול • מארסיאס • פרויקט מזג האוויר • חומרים גולמיים • רציף • אתר ניסוי • שיבולת • TH.2058 • איך זה? • זרעי חמניות |
**בניין הקונסוליה הצרפתית** (המכונה גם **בית סיטון**) הוא בניין שהיה ממוקם בסמטת יוחנן מגוש חלב בירושלים, למול גן העיר. הבניין, שנבנה בסוף המאה ה-19, נהרס ב-1989 במסגרת ההחלטה להקים את כיכר ספרא - כיכר עירונית גדולה במרכז קריית עיריית ירושלים.

היסטוריה
--------

בנייו זה, המופיע במפת ירושלים של וילסון משנת 1864, שימש את **הקונסוליה הצרפתית בירושלים**, והיווה חלק מהמתחם הצרפתי בירושלים.

בעת הקמתו היה הבית בן קומה אחת, שחזיתו שורה של חמש קשתות. בשלהי המאה ה-19 נוספה לבניין עליית גג האופיינית לבנייה אירופאית, בדומה לזו של בית ברגהיים). בראשית המאה ה-20 החליטה הקונסוליה הצרפתית להרחיב בשנית את הבניין ולבנות לו קומה שנייה. במסגרת עבודות ההרחבה נהרסה עליית הגג, ונוספה קומה שנייה שנבנתה בסגנון מנדטורי האופייני לירושלים (הסגנון הבינלאומי כשהוא מצופה אבן בסיתות המכונה "אבן ירושלמית"). בשנת 1930 עזבה הקונסוליה את מעונה זה ועברה לבניין חדש שנבנה במיוחד עבורה ברחוב אמיל בוטה, ובית הקונסוליה הישן הפך לבית יולדות. השם "בית סיטון" ניתן לו באמצע המאה ה-20, על שם בעלי הבניין.

אף שבמסגרת תוכנית ניב להקמת קריית עיריית ירושלים הוחלט לשמר את הבניין, המליץ האדריכל דוד קרויאנקר בשנת 1988 להרוס אותו על מנת לאפשר הקמת רחבה עירונית גדולה ופתוחה בין בניין מועצת העיר החדש לבין גן דניאל. הבניין נהרס ב-21 בספטמבר 1989, על אף התנגדות החברה להגנת הטבע והמועצה לשימור מבנים ואתרי התיישבות שטענו כי המבנה הוא בעל ערך היסטורי ואין להרסו.

שיחזור מקום המבנה
-----------------

בתרשים זה ניתן לראות כיצד הייתה נראית הכיכר אילו לא נהרס בית הקונסוליה:

לקריאה נוספת
------------

* דוד קרויאנקר, **סיפור קריית העירייה, ירושלים**, הוצאת אריאל, 1993.

| קריית העירייה של ירושלים - מבט מכיוון דרום לצפון |
| --- |
|  |
| כיכרות: |
| כיכר ספרא | כיכר צה"ל | גן דניאל |
| מבנים היסטוריים: |
| בניין עיריית ירושלים ההיסטורי | בניין הזואולוגיה | בית ברגהיים  בניין החברה התנ"כית | בניין אביחיל | בית סיטון |
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה, העוסק בגנרל אמריקאי, עם הערך "ג'יימס גררד", העוסק בפוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל קנטקי.

**ג'יימס (ג'יימי) ג'ררד** (באנגלית: **James B. Jarrard**) הוא קצין בדרגת לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית המכהן כסגן מפקד כוחות הצבא בפיקוד האינדו-פסיפי של ארצות הברית.

ביוגרפיה
--------

ג'ררד, בנם של ננסי וטום, נולד במערב גרמניה היכן שאביו הוצב כקצין שריון בצבא ארצות הברית. הוא למד בתיכון ג'ורג'יה ושירת במשמר הלאומי של ג'ורג'יה בזמן לימודיו האקדמאיים. ב-1988 סיים תואר ראשון במנהל עסקים מקולג' צפון ג'ורג'יה והתגייס לצבא.

בתפקידו הראשון כקצין חי"ר שירת בגדוד השביעי של רגימנט החי"ר השישי בדיוויזיית השריון הראשונה שהוצבה בגרמניה. הוא השתתף כמפקד מחלקה במלחמת המפרץ. לאחר מכן עבר הכשרת ריינג'רס ושירת בפורט בנינג. בתפקידו הבא הוצב בדיוויזיית החי"ר ה-25 בהוואי.

ג'ררד המשיך בקריירה צבאית בכוחות המיוחדים. הוא השתתף בפלישה האמריקאית להאיטי ב-1994, במלחמת עיראק ובמלחמת אפגניסטן. שימש סגן מפקד ומפקד כוח דלתא וקצין המבצעים של פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים. ב-2014 מונה לסגן מפקד דיוויזיית החי"ר השביעית ובשנים 2017-2018 פיקד על כוח המשימה של המבצעים המיוחדים במבצע נחישות טבועה. הוא שימש קצין אג"ם של פיקוד המבצעים המיוחדים.

בנובמבר 2019 מונה ג'ררד למפקד דיוויזיית החי"ר ה-25. ביולי 2021 מונה לראש מטה פיקוד האינדו-פסיפי של ארצות הברית וביולי 2022 מונה לסגן מפקד כוחות הצבא בפיקוד.

ג'ררד בעל תואר שני בלימודים צבאיים מאוניברסיטת חיל האוויר והוא בוגר המכללה לפיקוד ומטה של חיל האוויר. אחיו התאום הוא קצין בדרגת מייג'ור גנרל המשרת במשמר הלאומי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'יימס ג'ררד** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה, אתר פיקוד האינדו-פסיפי של ארצות הברית

הערות שוליים
------------

1. ↑  General with Coweta roots involved in Syrian fight against ISIS, ‏times-herald.com, ‏22 בינואר 2018
2. ↑  7th Infantry Division Deputy Commanding General-Operations promoted, אתר dvidshub
3. ↑  Army generals with Bragg ties get new assignments, ‏fayobserver.com, ‏7 באפריל 2018
**סטיבן "סטיב" מקלארן** (באנגלית: **Stephen "Steve" McClaren**; נולד ב-3 במאי 1961) הוא כדורגלן עבר אנגלי ומאמן בהווה.

קריירה
------

### קריירת משחק

את מרבית הקריירה כשחקן בילה מקלארן בעמדת הקשר בליגות נמוכות באנגליה. בשנת 1979 הצטרף מקלארן לקבוצת האל סיטי לאחר שעזב את בית הספר. הוא שיחק במדי הקבוצה 178 משחקים וכבש שישה עשר שערים בטרם עזב את המועדון בשנת 1985. לאחר עזיבתו שיחק במספר קבוצות, ביניהן דרבי קאונטי ובריסטול סיטי.

### קריירת אימון

בשנת 1999 היה שותף לזכייתה של מנצ'סטר יונייטד בטרבל כעוזר המאמן של אלכס פרגוסון. בשנת 2001 מונה למאמנה הראשי של מידלסברו, והוביל את המועדון לזכייה היחידה שלו בגביע הפוטבול ליג בעונת 2003/2004.

בינואר 2006 הודיעה ההתאחדות הכדורגל האנגלית כי מקלארן יחליף את סוון-יוראן אריקסון כמאמן נבחרת אנגליה לאחר מונדיאל 2006. מקלארן הדריך את הנבחרת במוקדמות יורו 2008, אך פוטר לאחר שלא הצליח להעפיל עם הנבחרת לטורניר.

בעונת 2009/2010, זכה מקלארן באליפות ליגת העל ההולנדית כמאמן קבוצת טוונטה אנסחדה, לראשונה בתולדות המועדון. לאחר העונה המוצלחת בהולנד מונה מקלארן למאמנה של וולפסבורג הגרמנית, אך לאור הישגיה הנמוכים פוטר מהקבוצה ב-7 בפברואר 2011. לאחר מכן אימן מקלארן בנוטינגהאם פורסט האנגלית ואחר כך חזר לקדנציה שנייה בטוונטה אנסחדה.

ב-1 באוקטובר 2013 מונה מקלארן למאמנה של דרבי קאונטי מליגת המשנה באנגליה, ב-25 במאי 2015 פוטר מתפקידו. ב-10 ביוני 2015 מונה למאמנה של ניוקאסל יונייטד. ב-11 במרץ 2016 פוטר מתפקידו. ב-12 באוקטובר 2016 מונה שוב למאמנה של דרבי קאונטי. ב-12 במרץ 2017 פוטר מתפקידו.

ב-21 באוגוסט 2017 חתם על חוזה במכבי תל אביב בתור יועץ לצוות האימון במועדון. ב-28 בדצמבר 2017 סיים את תפקידו במועדון.

ב--18 במאי 2018 מונה מקלארן למאמן קווינס פארק ריינג'רס מליגת המשנה באנגליה. ב-1 באפריל 2019 פוטר מקלארן מתפקידו לאחר 15 משחקים ללא ניצחון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סטיב מקלארן** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt

הערות שוליים
------------

1. ↑  "סטיב מקלארן מצטרף לצוות האימון של מכבי תל אביב - מועדון הכדורגל מכבי תל אביב". *מועדון הכדורגל מכבי תל אביב*. 2017-08-21. נבדק ב-2017-08-21.
2. ↑  סטיב מקלארן עוזב את מכבי ת"א, באתר מועדון הכדורגל מכבי תל אביב (בעברית), ‏28 בדצמבר 2017

| מאמני נבחרת אנגליה בכדורגל |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| וינטרבוטום (1946–1962) • רמזי (1963–1974) • מרסר (11974) • ריווי (1974–1977) • גרינווד (1977–1982) • רובסון (1982–1990) • ג. טיילור (1990–1993) • ונבלס (1994–1996) • הודל (1996–1999) • וילקינסון (11999) • קיגן (1999–2000) • וילקינסון (12000) • פ. טיילור (12000) • אריקסון (2001–2006) • מקלארן (2006–2007) • קאפלו (2008–2012) פירס (12012) • הודג'סון (2012–2016) • אלרדייס (2016) • סאות'גייט (2016–) |

 |
| מאמנים זמניים מסומנים ב-1 |
**שמעון פרידמן** (1853 - 23 באפריל 1920, ה' באייר ה'תר"ף) היה מראשי הקהילה היהודית בחיפה בתחילת המאה ה-20 ומראשוני התעשיינים בעיר, בעלי יקב פרידמן בחיפה ובפתח תקווה.

ביוגרפיה
--------

נולד בטבריה למשפחה חרדית מחסידות קרלין. לאחר נישואיו עסק במסחר. נסע לברלין ללמוד את מלאכת ייצור האלכוהול. בסוף שנת 1889 שב לארץ ישראל והתיישב בחיפה, והיה אחד מעשרת היהודים האשכנזים הראשונים שהתגוררו בעיר. עם בואו הקים בחיפה מפעל לייצור משקאות חריפים.

פרידמן היה מראשי הקהילה היהודית בחיפה וכיהן כחבר ועד העיר. הוא תרם להקמתם של מקווה טהרה ותלמוד תורה. בשנת 1903 היה הנציג היחיד מחיפה בקונגרס הציוני שנערך בירושלים במקביל לקונגרס הציוני העולמי השישי ("קונגרס אוגנדה").

בשנת 1912 רכש פרידמן את אחוזת לחמן בפתח תקווה, והקים שם יקב, אשר היה מפעל התעשייה הראשון בפתח תקווה. בפרק זמן מסוים פעלו שני היקבים של פרידמן במקביל בחיפה ובפתח תקווה.

שמעון פרידמן נפטר בחיפה באפריל 1920. על שמו רחוב בחיפה.

משפחתו
------

בנו, אלעזר מרדכי פרידמן, המשיך לנהל את היקב. בתו של פרידמן, דינה, נישאה לשלמה זלמן נתנזון, ונודעה בפעילות חסד בחיפה, וכונתה "אם החולים והנזקקים".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שמעון פרידמן** בוויקישיתוף
* כשארכיונאית פוגשת אספן – סיפורו של יקב פרידמן, באתר הארכיון לתולדות פתח תקווה ע"ש עודד ירקוני, 28 במרץ 2018
* שמואל בן שבת, "כתבותינו המיוחדות", דואר היום, 28 באפריל 1920

הערות שוליים
------------

1. ↑  שם רחוב: פרידמן, ד"ר שמעון, במדריך רחובות חיפה
2. ↑  דינה נתנזון למנוחות, הצופה, 18 ביולי 1966
3. ↑  אליהו מרקוביץ, בית דינה פתוח לכל נזקק, מעריב, 8 במרץ 1960
**סטיב פרי** (אנגלית: Steve Perry; נולד ב-22 בינואר 1949) הוא זמר אמריקאי, סולנה לשעבר של להקת הרוק המצליחה Journey. פרי נודע בקולו הייחודי וזכה לכינוי "הקול" (The voice) בקרב מעריצי הלהקה.

חייו
----

פרי נולד בקליפורניה. אביו, שעסק בתחום המוזיקה, היה השראה עבור סטיב לכניסה לתחום זה עוד מגיל צעיר. 
בתחילת דרכו הוביל את להקת Alien Project אך עקב מות בסיסט הלהקה בתאונת דרכים החליט סטיב פרי לוותר על קריירת זמרה באותה עת.

בשנת 1977, וולטר הרברט, מנהלה המוזיקלי של להקת Journey, האזין במקרה להקלטה מלהקתו הקודמת של סטיב וקרא לו לפגישה עם ניל שון, מנהיגה של להקת Journey. ניל התרשם מקולו הייחודי והעמוק של פרי והחליט לצרפו ללהקה בתור סולן. 

יחד עם פרי, זכתה הלהקה להצלחה והפיקה להיטים רבים שצעדו תקופות ארוכות במצעדי הלהיטים האמריקאי והעולמיים. להצלחה מיוחדת זכתה הבלדה "Don't Stop Believing", שיר ששובץ כפסקול בסרטים ובסדרות טלוויזיה לרבות הסרט מונסטר ובסדרה "הסופרנוס" בסצנת סיום הסדרה בפרקה האחרון.

להקת Journey הוציאה יחד עם סטיב פרי תשעה אלבומים, שהמצליח מביניהם הוא Escape.

בשנת 1984 החל פרי בקריירת סולו והוציא את האלבום Street Walk שכלל את הלהיט המצליח "Oh Sherrie", שנכתב על אהובתו של סטיב באותם הימים. האלבום זכה להצלחה רבה. בהמשך, בשנת 1994 הוציא אלבום נוסף - For the Love of Strange Medicine, שזכה גם הוא להצלחה, מבין שירי האלבום הצליח במיוחד הלהיט "You Better Wait".

ב-1996 חזר פרי להרכב וביחד הם הוציאו את האלבום Trial By Fire. עם זאת, הוא לא יכל להשתתף בהופעות החיות עקב תאונת דרכים שמנעה זאת ממנו. הלהקה מצידה המתינה להחלמתו אך שנתיים לאחר מכן, ב-1998, החליטה להמשיך הלאה בלעדיו ויצאה לסיבוב הופעות לאחר שגויס סולן חלופי.

כיום[דרושה הבהרה] פועל פרי בעיקר בהפקות בתחום המוזיקה והקולנוע.

בשנת 2005 הגיע פרי באופן מפתיע יחד עם שאר חברי להקת Journey לקבלת כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד שהוענק ללהקה על היותה פורצת דרך ומובילה מוזיקלית בתחום הרוק בשנות ה-80 והלאה. בשנת 2017 זכה סטיב ביחד עם הלהקה במקום בהיכל התהילה של הרוק אנד רול.

בשנת 2018, לאחר 2 עשורים בהם נעדר מאור הזרקורים, הוציא לאור את אלבום הסולו השלישי שלו - "Traces".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סטיב פרי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של סטיב פרי
* סטיב פרי, ברשת החברתית פייסבוק

* סטיב פרי, ברשת החברתית טוויטר

* סטיב פרי, ברשת החברתית אינסטגרם

* סטיב פרי, סרטונים בערוץ היוטיוב

* סטיב פרי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* סטיב פרי, באתר אייטונס (באנגלית)

* סטיב פרי, באתר ספוטיפיי

* סטיב פרי, באתר Last.fm (באנגלית)

* סטיב פרי, באתר AllMusic (באנגלית)

* סטיב פרי, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* סטיב פרי, באתר דיזר

* סטיב פרי, באתר Discogs (באנגלית)

* סטיב פרי, באתר Songkick (באנגלית)

* סטיב פרי, באתר Genius

* סטיב פרי, באתר SecondHandSongs

* סטיב פרי, באתר בילבורד (באנגלית)

* סטיב פרי, באתר טיידל (באנגלית)

* סטיב פרי, באתר אמזון מיוזיק

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1572082
* BnF: cb13976191f (data)
* GND: 134482840
* ISNI: 0000 0000 9154 0571
* LCCN: no97024508
* MusicBrainz: 88b0ef74-9da8-4998-8e3b-70687575588c
* VIAF: 87294919
* WorldCat (עם VIAF): 87294919

 |
מארק-אנדרה רפלוביץ'
**מארק-אנדרה רפלוביץ'** (בצרפתית: **Marc-André Raffalovich**;‏ 11 בספטמבר 1864 – 14 בפברואר 1934), היה סופר ומשורר צרפתי ממוצא יהודי-אוקראיני שפעל רוב חייו באנגליה. הוא ידוע היום בעיקר בשל חברותו ולאחר מכן יריבותו עם אוסקר ויילד, וכן בזוגיותו עם המשורר והכומר ג'ון גריי.

ביוגרפיה
--------

רפלוביץ' נולד בפריז למשפחת מהגרים יהודית שהגיעה שנה לפני כן מאודסה שבאוקראינה. הוא למד שנה אחת באוקספורד (1882), ולאחר מכן הושעה משם.

בשל עושרו הרב, פתח סלון בלונדון בו היו חיי חברה נודעים. בין האורחים שבאו אליו היה גם המשורר הצעיר ג'ון גריי, שסיים בתקופה זו את מערכת היחסים הזוגית שלו עם אוסקר ויילד. דרך ויילד שהיה ידיד משותף, הכיר רפלוביץ' את גריי, והם החלו ברומן סוער שנמשך שנים ארוכות. ויילד לא סלח על כך, ומאז נעו יחסיהם בין קרירות לבין עוינות גלויה. בין השאר כתב רפלוביץ' סיפור קצר, ובו שם ללעג את ויילד ואשתו קונסטאנס לויד.

ב-1896, בעקבות השפעתו של גריי, המיר רפלוביץ' את דתו לקתוליות.

ב-1934, מת רפלוביץ' והוא בן 70.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מארק-אנדרה רפלוביץ'** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb12972852c (data)
* GND: 136757405
* ISNI: 0000 0000 5512 5143
* LCCN: n90660046
* NTA: 071029370
* SNAC: w6k09941
* SUDOC: 122190912
* VIAF: 49356186
* WorldCat: lccn-n90660046

 |
**ג'יימס ג'ונסון** (באנגלית: **James Johnson**‏; 1803 – 1834) היה שרטט אדריכלות אנגלי, צייר צבעי מים ושמן שהיה חבר באסכולת בריסטול. ג'ונסון היה גם צייר נופים פואטיים בצבעי שמן.

ביוגרפיה
--------

ג'ונסון נולד בשנת 1803 בדאונאנד ליד בריסטול. אביו היה בעל פאב.

בשנת 1819 הוא הפיק רישומים מהסביבה, ובשנת 1822 הציג ציורי נוף באקדמיה המלכותית לאמנויות. בבריסטול הוא השתתף במפגשי שרטוט הערב של אמני אסכולת בריסטול, ובשנת 1823 שיתף פעולה עם פרנסיס דנבי וסמואל ג'קסון בפרויקט ליתוגרפיה.

בשנת 1824 היה ג'ונסון ממארגני התערוכה של אמנים מקומיים במוסד בריסטול החדש. עם זאת, הוא התקשה למכור את עבודתו, ועבר ללונדון בשנת 1825. הוא הציג נופים באקדמיה המלכותית שוב ב־1825 וב־1826.

בשנת 1826 חזר לבריסטול ואז עבר לבאת', סומרסט, שם הפך למורה לציור. עם זאת, הוא המשיך לייצר רישומים של בריסטול עבור האספן ברייקנברידג', כולל כמה צבעי מים משובחים מאוד של פנים הכנסייה בשנת 1828.

הוא נפטר בבאת' בשנת 1834 לאחר שהתאבד.

אוסף ברייקנרידג' נמצא במוזיאון העיר בריסטול ובגלריה לאמנות. בגלריית טייט יש אחד מציורי השמן הרומנטיים שלו, "אגם השלווה", שכונה אחד הנופים המשובחים ביותר של בית הספר בריסטול.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'יימס ג'ונסון** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Greenacre, Francis (1973). The Bristol School of Artists: Francis Danby and Painting in Bristol 1810–1840 (exhibition catalogue). Bristol: City Art Gallery, Bristol. pp. 165–169.
2. ↑  Matthew, H.C.G.; Harrison, Brian (2004). Oxford Dictionary of National Biography, Vol. 29. New York: Oxford University Press. p. 522

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* RKD: 42417
* SNAC: w64j3267
* ULAN: 500023710
* VIAF: 95827395
* WorldCat (עם VIAF): 95827395

 |