recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
פירוש נוסף ערך זה עוסק במחזה של ברטולט ברכט. אם התכוונתם לאופרה, ראו החתונה.

**החתונה** (בגרמנית: **Die Kleinbürgerhochzeit**) הוא מחזה מסוגת הפארסה, פרי עטו של המחזאי הגרמני ברטולט ברכט. המשמעות המילולית של שם המחזה בגרמנית הוא "חתונה זעיר בורגנית".

אודות המחזה
-----------

"החתונה" שייך לאסופה של חמישה מחזות קצרים שכתב ברכט בצעירותו, ב-1919 והוא היחיד מביניהם שהוצג בחייו. הצגת הבכורה נערכה בשאשפילהאוס של פרנקפורט, בבימויו של מלכיוור ווישר, ב-11 בדצמבר 1926. המחזות ראו אור בדפוס לראשונה ב-1966. המחזה הנדפס נקרא בשם "חתונה זעיר בורגנית", אולם ככל הנראה לא היה זה הנוסח הסופי, מכיוון שהוא חסר את רעש המיטה הנשברת בסיום המחזה.

תקציר העלילה
------------

מסיבת הכלולות של זוג צעיר נערכת בדירה זעיר בורגנית. המסיבה שמתחילה ברוח טובה, ממשיכה בלעג, עוקצנות ורכילות בין המשתתפים השונים. במקביל, כסמל חיצוני לעלילה, מתפרקים הרהיטים בדירה, רהיטים אותם בנה החתן.

המחזה בדפוס בעברית
------------------

* **חתונה מבית טוב**, ת"א: נאמנות התיאטרון הלאומי "הבימה", תרגם אהוד מנור, 1975.
* **החתונה**, רמת גן: מרכז ישראלי לדרמה, תרגם אברהם עוז, 1988.

ההצגה בתיאטרון הרפרטוארי הישראלי
--------------------------------

1. **תיאטרון הקאמרי, הצגת בכורה: 10 במרץ 1980, מספר הצגות: 80**

* יוצרים: נוסח עברי – אברהם עוז, בימוי – עמרי ניצן, תפאורה – אלי סיני, תלבושות – רות דר, מוזיקה – משה זורמן, ריקודים – רות מוטס, תאורה – אבי צברי.
* משתתפים: אבי הכלה – יהודה פוקס, אם החתן – אסתר גרינברג—שבק, הכלה – תיקי דיין, אחות הכלה – אסתי קוסוביצקי, החתן – שלמה וישינסקי, החבר – דב רייזר, האשה – עדנה פלידל, הבעל – יוסי גרבר, הבחור הצעיר – ששי סעד.

2. **תיאטרון החאן, הצגת בכורה: 1995, מספר הצגות: 24**

* יוצרים: בימוי – אופירה הניג, תפאורה – יוסי בן-ארי.
* משתתפים: החתן – ניר רון, הכלה - פלורנס בלוך, אחות הכלה - ענת פדרשניידר, אחות הכלה - נעמי פרומוביץ'-פנקס.

הערות שוליים
------------

1. ↑  תוכניית המחזה **החתונה** מאת ברטולט ברכט, התיאטרון הקאמרי, 1980.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLP: A36109976
* SUDOC: 174716990
* VIAF: 199729655
* WorldCat (עם VIAF): 199729655

 |
**סטפן הנשוז** (נולד ב-7 בספטמבר 1974 בבילנס, שווייץ) הוא כדורגלן עבר שווייצרי ששיחק בעמדת המגן. הנשוז ערך 72 הופעות במדים הלאומיים של הנבחרת השווייצרית, והוא שותף עימה ביורו 1996 ויורו 2004.

הנשוז התפרסם לראשונה באירופה כאשר שיחק במועדון הגרמני מן הבונדסליגה המבורג. אחרי שחתם בבלקברן רוברס בשנת 1997, הנשוז נהנה משתי עונות אישיות מוצלחות על אף שהקבוצה לא הרשימה. כאשר בלקבורן ירדה ליגה לאחר עונת 1998/1999, הנשוז נשאר לשחק בפרמייר ליג אחרי שעבר לידי ליברפול תמורת 3.5 מיליון לירות שטרלינג.

בליברפול, הנשוז נהפך להיות לשחקן הרכב קבוע, כאשר עיצב יחד עם שותפו להגנה סמי הופייה מרכז הגנה יציב ומשמעותי. השותפות ביניהם הייתה חלק חשוב מן הזכייה ההיסטורית של ליברפול בטרבל בשנת 2001, אף על פי שנגיעת יד של הנשוז בכדור בדקה ה-90 של משחק גמר גביע הליגה האנגלית כנגד ברמינגהאם סיטי הובילה את המשחק להארכה (המשחק עצמו הוכרע רק בפנדלים).

עקב פציעה הנשוז הוחלף על ידי הבלם הקרואטי איגור בישאן. לאחריה, הצמד הנשוז-הופיה הוחזר לתפקוד בעונת 2003/2004 ועזר לקבוצה לסיים במקום הרביעי בליגה. כאשר רפא בניטז החליף את ז'ראר הוייה כמאמן הקבוצה, החליט המאמן לנסות לשפר את ההגנה שלו עם הצבת המגן האנגלי ג'יימי קראגר במקומו של הנשוז. הצעד הוביל לסיום הקריירה של השווייצרי באנפילד. קרגר, שלפני כן תופקד כמגן, הפך להיות בלם באופן קבוע, והנשוז לבסוף חתם בסלטיק הסקוטית לחצי שנה בהעברה חופשית. למרות זאת, לאחר שפג תוקפו של החוזה עליו חתם, החליט הנשוז לחזור לשחק בפרמייר ליג במדי העולה החדשה ויגאן.

הנשוז עזב את ויגאן לאחר שנה אחת בלבד, לאחר שחתם על חוזה עד סוף עונת 2006/2007 בקדנציה שנייה בבלקברן רוברס. הוא שימש במהלך העונה בסגל בעיקר בתור מחליף של שחקנים פצועים. בתום שתי עונות הודיע על פרישה ממשחק פעיל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סטפן הנשוז** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt

| **נבחרת שווייץ – יורו 1996** |
| --- |
| 1 פסקולו • 
2 הוטיגר • 
3 קוונטין • 
4 הנשוז • 
5 גייגר • 
6 ויקי • 
7 פורנייה • 
8 סילבסטרה • 
9 גראסי • 
10 ספורצה • 
11 שפויזאט • 
12 להמן •
13 ז'אנרה • 
14 טורקילמאז •
15 וגה •
16 קולר •
17 פוגל •
18 רוטנבולר •
19 ססה •
20 קומיסטי •
21 בונווין •
22 קורמנבף •
מאמן: ז'ורז'ה | שווייץשווייץ |

| **נבחרת שווייץ – יורו 2004** |
| --- |
| 1 שטיל • 
2 האס • 
3 ברנר • 
4 הנשוז • 
5 מ.יאקין • 
6 פוגל • 
7 קבאנאס • 
8 ויקי • 
9 פריי • 
10 ה.יאקין • 
11 שפויזאט • 
12 צוברבולר •
13 צוויסיג • 
14 מאנין •
15 גיגקס •
16 סלסטיני •
17 שפיכר •
18 הוגל •
19 ברנטה •
20 מולר •
21 ראמה •
22 פונלנטן •
23 רוט •
מאמן: קון | שווייץשווייץ |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 12919168X
* ISNI: 0000 0000 1674 7716
* VIAF: 50300525
* WorldCat: viaf-50300525

 |
הרב **חיים ירמיהו פלנסברג** (במקור: **פלענסבערג**) (1842 – תרע"ד (1914)) רב, פילוסוף ומחבר ספרים.

חייו
----

נולד בקיידאן, אמו שלא זכתה לפרי בטן התגרשה מבעלה מסיבה זו ונישאה לאלמן בשם אברהם פלנסברג. בגיל קרוב לחמישים נולד לה בנה הראשון והיא קראה לו "חיים" על שם אביה, ו"ירמיהו" על שם ירמיהו הנביא שלדבריה נגלה אליה בחלום ובישר לה שתלד בן ובת. לאחר לידתו אכן נולדה גם בת לזוג. לאחר בר המצווה נסע ללמוד אצל הרב לייב חריף בריטאווע. לאחר שנה הגיע לישיבת וולוז'ין ונתחבב על ראשה – הנצי"ב. בישיבה שהה עד גיל שבע עשרה.

נישא לאיטה, אחות אשתו של הרב זכריה מנדל כ"ץ לימים רבה של ראדין.

משנת תרל"ג (1873) החל לשמש ברבנות. בתחילה בשתי עיירות קטנות ומתרמ"ט (1889) ועד מותו בתרע"ד (1914) שימש כרב הקהילה בעיר שאקי. בתרנ"ח (1899) הוציא את ספר השאלות ותשובות
"שאלות חיים". מלבד ספר זה הוא כתב ספרי דרשות. לצד עיסוקו הרב בענייני הלכה הוא עסק רבות בספרי המחקר של הפילוסופיה היהודית וגם הכללית. במיוחד הוא הקדיש זמן לספר אור השם של רבי חסדאי קרשקש. הרב פלנסברג היה הראשון שכתב לחלק מהספר פירוש בעברית. הרב פלנסברג ראה בדרך מחשבתו של הרח"ק דרך מקורית שאינה נשענת על הפילוסופיה האריסטוטאלית, והיא 'הדרך שתעמוד לעד' לדבריו. ספרו שהגיע לידיו של אברהם אליהו הרכבי וד"ר אברהם ברלינר כנראה השפיע על הוגים רבים בהם הברון דוד גינזבורג שלימד ספר זה באקדמיה בסנט פטרבורג. כמו כן הוא כתב בכתבי עת שונים כמו הלבנון, המגיד והמליץ. ידועה ביותר היא סדרת תריסר מאמרים שפרסם בשם "מורי נבוכי הזמן החדש" בכתב העת "הלבנון".

הוא נפטר בכ"א בתמוז תרע"ד והובא לקבורות בשאקי.

ספריו
-----

* **שו"ת שאלות חיים**, וילנה, תרנ"ח, באתר היברובוקס
* **דברי ירמיהו**, וילנה, תרנ"ח, באתר היברובוקס - (דרושים)
* **דברי ירמיהו על בראשית, חלק שני**, וילנה, תרס"ט, באתר היברובוקס
* דברי ירמיהו על התורה, ספר שמות, וילנה, תרפ"ז (עם הקדמת בן המחבר ובה תולדות חיי אביו)
* **נזר הנצחון**, וילנה, תרמ"ג, באתר היברובוקס
* שיר השירים עם ביאור מרכבות עמי, וילנה, תר"ע – קישור לספר באתר הספרייה הלאומית
* ספר אור ה' עם פירוש אוצר חיים, וילנה, תרס"ה-תרס"ט קישור לספר באתר הספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  נתן אופיר (אופנבכר), ההתעניינות בספר אור ה' לר' חסדאי קרשקש בראשית המאה העשרים והיחס האוהד של הרב ח"י פלענסבערג, הרב הנזיר והראי"ה קוק, בתוך אסתי אייזנמן וזאב הרוי (עורכים), אור השם מספרד – חייו, פועלו והגותו של ר' חסדאי קרשקש, מרכז זלמן שזר, ירושלים, תש"ף, עמ' 302-305.
הרב **שמואל דוד וולקין** (בין 1890 ל-1910 – תשל"ט, 1979) היה רבה של לוקאטש, ולאחר מלחמת העולם השנייה רב קהילת "בית אהרן" בקווינס שבניו יורק.

תולדותיו
--------

נולד בבלארוס, לרב אהרן וולקין שהיה לאחר מכן רבה של פינסק. למד בישיבות מיר, סלבודקה וראדין והיה מתלמידי החפץ חיים. נישא לצביה, בתם של הרב אברהם סחרוב, אב"ד טרובי שליד וילנה, ודאבא, בתו של הרב משה לנדינסקי, ראש ישיבת ראדין. לאחר נישואיו כיהן כרבה של לוקאטש.

במלחמת העולם השנייה הצטרף עם אשתו לתלמידי ישיבת מיר בווילנה, משם נסעו ליפן ולאחר מכן לשאנגחאי שבסין. הוא ואשתו היו היחידים ששרדו את השואה מכל משפחתם. בשלהי המלחמה נולד בנו, חיים.

לאחר המלחמה היגר לארצות הברית והתיישב בשכונת קראון הייטס שבברוקלין. סיפורו של בנו, הנער הפליט שנולד בדרכי הנדודים ושרד, התפרסם בתקשורת האמריקנית.

במשך שנות מלחמת העולם השנייה ולאחריה היה הרב וולקין פעיל בוועד ההצלה. לאחר הגירתו לארצות הברית הקים בה בית כנסת לניצולי השואה. בשנות ה-50 היה חבר נשיאות פועלי אגודת ישראל בארצות הברית וקרא לרבנים "להתמסר בעוד לתעמולה לבנין הארץ". באוגוסט 1960, הוא הביע תמיכה בכניסת פועלי אגודת ישראל לממשלה.

בשנות ה-60 הוא היה אחראי להשגחה על הכשרות באוניות שונות שהפליגו בין ישראל וארצות הברית. בסוף שנות ה-60 היה סגן נשיא אגודת הרבנים.

כיהן כרב קהילת "בית אהרן" בקווינס, שהקים על שם אביו. כמו כן ההדיר את ספרי אביו. חיבר את הספר "רמת שמואל" על התורה שבו מביא עדויות ופירושים מרבו החפץ חיים.

בנובמבר 1978 בכינוס רבנים נגד לחצים של נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר על ישראל צוטט כאומר: "ווי גיוואלד, קורעים חתיכות מארצינו, ארץ ישראל, ואנחנו מחשים".
נפטר בניו יורק בשנת תשל"ט.

בנו, הרב חיים וואלקין, מכהן כמשגיח בישיבת עטרת ישראל. בתו נישאה לרב יחיאל מיכל הלוי שמול משיקגו.

ספריו
-----

* רמת שמואל – על התורה
* שביבי אור – דברי תורה מהחפץ חיים ומהרב אלחנן וסרמן

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007515319305171

 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  הרב ש. וולקין, שערים, 4 באוגוסט 1960
2. ↑  א גרויסע רבנישע חתונה, פינסקער ווארט, 4 במרץ 1932
3. ↑  רשימת הרבנים הפליטים הנמצאים בווילנא, הארץ, 11 במרץ 1940  
דרישות שלום מווילנה, הצופה, 12 בינואר 1941
4. ↑  תקועים בשאנחיי, הצופה, 5 באפריל 1942  
שוועת בני ישיבה משאנחאי: הצילונו!, הצופה, 6 באוקטובר 1942
5. ↑  כנוס של פא"י בארה"ב, שערים, 29 ביולי 1953
6. ↑  מ. לבל, השתתפות פא"י בכנסיה הגדולה - בדיונים, שערים, 26 ביוני 1954  
בתנועה בארצות הברית, שערים, 9 באפריל 1957
7. ↑  בלי עצמאות פא"י לא היו מוקמים מפעליה, שערים, 30 ביוני 1954
8. ↑  מנהיגי פא"י בארה"ב התפטרו לאחר ההצטרפות לממשלה, הצופה, 1 באוגוסט 1960  
הרבנים חדש וולקין מביעים תמיכתם בהנהגת התנועה ומכחישים את השקרים בקשר לעמדתם, שערים, 4 באוגוסט 1960
9. ↑  תפילות באנייה יוונית בימים הנוראים, מעריב, 23 באוגוסט 1964  
"גריק ליין" תקיים הפלגות סדירות חיפה - ארה"ב, חרות, 14 באוקטובר 1964  
שני מטבחים - באנייה יוונית, מעריב, 3 באוגוסט 1969
10. ↑  רבני ארה"ב קוראים לתפילה שה' ירכך את לב קארטר, מעריב, 26 בנובמבר 1978
**ולדיסלב קוליקוב** (ברוסית:**Владислав Куликов**, נולד ב-7 בינואר 1971) הוא שחיין עבר רוסי, זוכה מדליית ארד אולימפית (אטלנטה 1996), זוכה מדליית ארד באליפות עולם (פרת' 1991) ואלוף אירופה (אתונה 1991) במשחה ל-100 מטר פרפר. סגן אלוף אולימפי (ברצלונה 1992 ואטלנטה 1996), סגן אלוף עולם (פרת' 1991) ופעמיים אלוף אירופה (אתונה 1991 וסביליה 1997) במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב.

ביוגרפיה
--------

קוליקוב נולד וגדל במוסקבה והתאמן בקבוצת צסק"א מוסקבה.

### 1991

באליפות העולם שנערכה בפרת', אוסטרליה בינואר 1991 זכה קוליקוב בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם ולדימיר שרנטוב, דמיטרי וולקוב ווניאמין טאיאנוביץ' בתוצאה של 3:40.41 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא אליפות חדש של 3:39.66 דקות ולפני גרמניה (3:42.13 דקות) ובמדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 53.74 שניות, אחרי אנתוני נסטי מסורינאם שקבע שיא אליפות חדש של 53.29 שניות ומיכאל גרוס מגרמניה (53.31 שניות).

### 1992

באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה קוליקוב במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב לאחר ששחה בשלב המוקדמות. נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 54.25 שניות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 54.23 שניות.

### 1996

באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה קוליקוב בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב לאחר ששחה בשלב המוקדמות ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 53.13 שניות, אחרי דניס פנקראטוב חברו לנבחרת שקבע שיא עולם חדש של 52.27 שניות וסקוט מילר מאוסטרליה (52.53 שניות).

### 1998

באליפות העולם שנערכה בפרת' בינואר 1998 זכה קוליקוב במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם רומן יגורוב, דניס פימאנקוב ואלכסנדר פופוב בתוצאה של 3:18.45 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא אליפות חדש של 3:16.69 דקות ואוסטרליה (3:16.97 דקות). כשחיין שלישי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 51.28 שניות. נוסף לכך, הוא סיים בשלב המוקדמות במקום 16 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 54.70 שניות ופרש מגמר ב'.

### 2001

באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי 2001 זכה קוליקוב במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם ולדיסלב אמינוב, דמיטרי קומורניקוב ודמיטרי צ'רניצ'ב בתוצאה של 3:36.12 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא אליפות חדש של 3:35.35 דקות וגרמניה (3:36.34 דקות).

בשנת 2002 פרש משחייה תחרותית לאחר ששבר את ידו. הוא המאמן הראשי של נבחרת רוסיה בשחייה לנוער.

שיאים אישיים
------------

* 50 מטר פרפר: 24.14 שניות (2001)
* 100 מטר פרפר: 52.69 שניות (2001)

ראו גם
------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל שחייה** |

קישורים חיצוניים
----------------

* ולדיסלב קוליקוב, באתר olympedia.org
הרפובליקה העממית של סיןהרפובליקה העממית של סין
זהו שם סיני; שם המשפחה הוא מא. 
**מא מינגיו** (במנדרינית תקנית: **马明宇**, נולד ב-10 באוגוסט 1972) הוא כדורגלן עבר סיני שבילה את רוב הקריירה שלו בקבוצת סצ'ואן גואנצ'נג.

קריירה
------

מא התחיל את הקריירה שלו בסצ'ואן גואנצ'נג במדיה שיחק 4 שנים בקדנציה הראשונה שלו במועדון. בשנת 1995 חתם בגואנדונג הונגיואן ובתום עונה אחת חזר לסצ'ואן. במהלך עונת 2000/2001 עזב לראשונה את סין וחתם בפרוג'ה מהסרייה א'. בתום העונה עזב את המועדון וחזר לקדנציה שלישית בסצ'ואן על מנת לחזור לכושר לקראת מונדיאל 2002. בשנת 2003 פרש מכדורגל כאשר הוא בן 31.

ב-30 בינואר 1996 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סין בניצחון 1-7 נגד מקאו במסגרת מוקדמות גביע אסיה בכדורגל 1996. כעבור יומיים הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-7 נגד הפיליפינים. מה נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע אסיה בכדורגל 1996. בשנת 2000 מונה בורה מילוטינוביץ' למאמן הנבחרת ומא מונה לקפטן הנבחרת. מא נכלל בסגל הנבחרת גם לקראת גביע אסיה בכדורגל 2000 ומונדיאל 2002 שבסיומו פרש מהנבחרת.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר National Football Teams

| **נבחרת הרפובליקה העממית של סין – מונדיאל 2002** |
| --- |
| 1 אן קי • 
2 ז'אנג אנהואה • 
3 יאנג פו • 
4 וו צ'אנגינג • 
5 פאן ז'יי • 
6 שאו ג'יאיי • 
7 סון ג'יהאי • 
8 לי טייה • 
9 מא מינגיו • 
10 האו האידונג • 
11 יו גנווי • 
12 סו מאוז'ן •
13 גאו יאו • 
14 לי וויפנג •
15 ז'או ג'ונז'ה •
16 קו בו •
17 דו ווי •
18 לי צ'יאופנג •
19 קי הונג •
20 יאנג צ'אן •
21 צ'ו יולונג •
22 ג'יאנג ג'ין •
23 אוו צ'וליאנג •
מאמן: מילוטינוביץ' | הרפובליקה העממית של סיןהרפובליקה העממית של סין |
לויטננט נובו שיראזה, מנהיג המשלחת היפנית לאנטארקטיקה
**המשלחת היפנית לאנטארקטיקה** (באנגלית: **Japanese Antarctic Expedition** ביפנית: **日本の南極観測**) מ-1910–1912 הייתה הראשונה שיצאה לחקור את יבשת אנטארקטיקה מטעם יפן. המשלחת, שבראשה עמד לויטננט נובו שיראזה מן הצבא הקיסרי של יפן, יצאה מטוקיו באונייה קיינאן מארו בדצמבר 1910, הגיעה אל הקרח ב-26 בפברואר 1911 והפליגה הלאה, אל תוך ים רוס. בגלל המועד המאוחר מאוד בעונה האנטארקטית, לא יכלה האונייה להתקדם מעבר לאי קולמן, וחזרה לסידני, אוסטרליה לחרוף שם.

במהלך העונה הבאה נעשה ניסיון שלישי להגיע לטווח ראייה של יבשת אנטארקטיקה, במטרה מוגדרת לחקור את ארץ אדוארד השביעי. בחומת הקרח הגדולה, פגשה ה"קיינאן מארו" את פראם, אונייתו של רואלד אמונדסן, שהמתינה במפרץ הלווייתנים לשובה של קבוצת הקוטב הדרומי של אמונדסן. קבוצת סיור בת שבעה אנשים מן ה"קיינאן מארו" ירדה אל חומת הקרח והתקדמה דרומה אל '50 80° דרום, שם נתקלו אנשיה בתנאי מזג אוויר קשים, שאילצו אותם לשוב על עקבותיהם. בינתיים הורידה האוניה עוד קבוצה אל חוף ארץ אדוארד השביעי לחקור את המדרונות הנמוכים של רכס המלכה אלכסנדרה. "קיינאן מארו" חזרה ליפן; היא הגיעה ליוקוהמה ב-20 ביוני 1912.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המשלחת היפנית לאנטארקטיקה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑   שלט המנציח את ביקור המשלחת היפנית לאנטארקטיקה במפרץ פרסלי, סידני, ב-1911
2. ↑   ,נובו שיראזה, 1946-1861
**ריקי נקאיה** (ביפנית: **中矢力**; נולד ב-25 ביולי 1989) הוא ג'ודוקא יפני המתחרה בקטגוריית המשקל הקל (עד 73 ק"ג).

קריירה
------

נקאיה התחרה באולימפיאדת לונדון 2012 וזכה במדליית הכסף בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג. בקרב הראשון הוא ניצח באיפון את קייל מקסוול מהברבדוס לאחר תרגיל קוזורה-קמי-שיהו-גטאמה. בשמינית הגמר הוא ניצח באיפון את סוסו פללשווילי הישראלי לאחר תרגיל טטה-שיהו-גטאמה וברבע הגמר הוא ניצח בזכות עונשים את ראסול בוקייב הטג'יקיסטני. בחצי הגמר נקאיה גבר על דקס אלמונט ההולנדי ובגמר הוא התמודד מול מנסור איזייב הרוסי והפסיד בניקוד יוקו.

נקאיה מחזיק בשלוש מדליות מאליפויות העולם, שתי מדליות זהב (2011 ו-2014) ומדליית כסף (2015). באליפות אסיה הוא זכה במדליית כסף (2011).

נקאיה זכה במדליות רבות בתחרויות מהסבב העולמי בהן מדליות זהב בטורנירי טוקיו ופריז היוקרתיים.

זכיות בתחרויות מהסבב העולמי
---------------------------

| שנה | קטגוריה | עיר | מדינה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | גראנד סלאם | טוקיו | יפןיפן יפן |
| 2011 | גראנד סלאם | פריז | צרפתצרפת צרפת |
| 2011 | גראנד סלאם | ריו דה ז'ניירו | ברזילברזיל ברזיל |
| 2013 | גראנד סלאם | טוקיו | יפןיפן יפן |

קישורים חיצוניים
----------------

* ריקי נקאיה, ברשת החברתית אינסטגרם
* ריקי נקאיה, באתר olympedia.org
* ריקי נקאיה, באתר איגוד הג'ודו העולמי
* ריקי נקאיה, באתר JudoInside.com

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
2. ↑  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
**פְּנוּאֵל** הוא יישוב מקראי קדום בעבר הירדן המזרחי על גדתו הדרומית של נחל יבוק, 8 ק"מ מזרחית ליישוב המקראי סוכות, המזוהה בהווה עם תל א-ד'הב א-שרקייה (Tell Edh-Dahab al-Sharqi).

לכל אורך התקופה המקראית שימשה פנואל בתור מקום אסטרטגי, שכן שלטה על אחד ממעברי היבוק והייתה מעבר הכרחי לכל מי שרצה להיכנס לארץ ישראל דרך מעברות הירדן בסמוך ליישובים אדם וסוכות. ובאמת אזכורה של פנואל לכל אורך התנ"ך מופיע בהקשר זה. ירבעם קובע את פנואל כעיר בירה

פנואל נזכרת לראשונה בספר בראשית בפרשת וישלח. במקום זה, לפי הסיפור המקראי נאבק יעקב במלאך אלוהים, ליד מעבר היבוק. כתוצאה מזה החליט יעקב לקרוא למקום פְּנִיאֵל, משום שראה את פניו של אלוהים שעימו נאבק, כאמור: "וַיִּקְרָא יַעֲקֹב שֵׁם הַמָּקוֹם פְּנִיאֵל, כִּי רָאִיתִי אֱלׁהִים פָּנִים אֶל פָּנִים וַתִּנָצֵל נַפְשִׁי. וַיִּזְרַח לוֹ הַשֶּׁמֶשׁ כַּאֲשֶׁר עָבַר אֶת פְּנוּאֵל..." (בראשית, ל"ב, ל"א–ל"ב).

בתקופת התנחלות השבטים, נכללה העיר בתחום נחלתו של שבט גד.

פנואל נזכרת פעם נוספת בתור תחנת מעבר מעל נחל יבוק בתקופת גדעון השופט, ברודפו אחר שרי צבא מדין: גדעון הגיע לפנואל ברודפו אחר זבח וצלמונע וביקש מתושבי העיר אספקה לצבאו. תושבי פנואל, ככל הנראה מתוך חשש מפני המדיינים, סירבו לעזור לגדעון. כתוצאה מזה נדר גדעון לנקום בתושבי העיר ולהרוס את מגדלם לכשישוב: "וַיַעַל מִשָּׁם פְּנוּאֵל...וַיַעֲנוּ אוֹתוֹ אַנְשֵׁי פְנוּאֵל כַּאֲשֶׁר עָנוּ אֵנְשֵׁי סֻכּוֹת. וַיֹאמֶר גַּם לְאַנְשֵׁי פְנוּאֵל לֵאמׁר: בְּשׁוּבִי בְשָלוֹם אֶתּוֹץ אֶת הַמִּגְדָּל הַזֶּה. (ספר שופטים, פרק ח', פסוקים ח'–ט')"

האזכור האחרון של פנואל בתנ"ך מתועד לימי המלך ירבעם בן נבט, המלך הראשון של ממלכת ישראל המפולגת: "וַיִּבֶן יָרָבְעָם אֶת שְׁכֶם...וַיִּבֶן אֶת פְּנוּאֵל. (ספר מלכים א', פרק י"ב, פסוק כ"ה)". מתוך הכתוב עולה כי פנואל נכללה בתחום ממלכת ישראל, ככל הנראה לא הרחק מגבול עם ממלכת יהודה, שכן מסופר כי ירובעם בן נבט ביצר את העיר, ייתכן מאוד לצורך הכשרתה לעיר גבול.

לקריאה נוספת
------------

* **ספר בראשית**, פרק ל"ב.
* **ספר שופטים**, פרק ח'.
* איתן אבניאון, **המילון האנציקלופדי של המקרא**, הוצאת איתאב-בית הוצאה לאור, 2003.

קישורים חיצוניים
----------------

* פנואל, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 239199144
* WorldCat (עם VIAF): 239199144

 |
**ריקרדו דה מדרסו** (בספרדית: **Ricardo de Madrazo**; ‏ 7 בפברואר 1852 – 18 באוגוסט 1917) היה צייר ספרדי ממשפחת האמנים מדרסו, הידוע בעיקר בזכות יצירותיו האוריינטליסטיות. הוא גם היה גיסו של הצייר הספרדי הגדול, מריה פורטוני, שהשפיע רבות על חייו ועל עבודתו.

ביוגרפיה
--------

ריקרדו דה מדרסו נולד במדריד למשפחה של אמנים בעלי רקע אצילי. סבו היה חוסה דה מדרסו, הצייר והמנהל של מוזיאון הפראדו; אביו היה פדריקו דה מדרסו, גם הוא צייר; דודיו היו לואיס דה מדרסו, צייר, פדרו דה מדרסו, מבקר אמנות וחואן דה מדרסו, אדריכל. אחיו היה ריימונדו דה מדרסו, גם הוא צייר. סבו מצד אמו היה תדיאוש קונה, צייר פולני. משפחת מדרסו תוארה כאחת משושלות הציור החשובות ביותר, ששלטה בציור של המאה ה-19 בספרד. 

הוא ואחיו, ריימונדו, למדו בתחילה אמנות מאביהם. מאוחר יותר הוא המשיך ללימודים רשמיים באקדמיה המלכותית לאמנויות יפות של סן פרננדו עם יואקים אספלטר והפסלים ריקרדו בלבר ופונסיאנו פונצ'אנו. 

בשנת 1866, הוא התיידד עם מריה פורטוני, שתהיה לו השפעה רבה על אמנותו וחייו. בשנה שלאחר מכן התחתן פורטוני עם אחותו, ססיליה דה מדרסו. הוא ליווה את משפחת פורטוני לטולדו, ואז נסע איתם לרומא, שם למד. מאוחר יותר, הוא ואחיו ריימונדו יעבדו בסטודיו של פורטוני. 

דה מדרסו ליווה שוב את פורטוני ומשפחתו כשעברו לפריז ובילה את זמנו בהעתקת יצירות בלובר ובמוזיאון לוקסמבורג. במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה, הוא וריימונדו חזרו לספרד והתיישב בגרנדה. מאוחר יותר הוא נסע למרוקו עם פורטוני, וחזר שוב לרומא. הוא נסע למרוקו פעם נוספת בעקבות מותו בטרם עת של פורטוני ב-1874.

לאחר מותו של פורטני, מדרסו טיפל בסטודיו שלו - קטלוג יצירותיו וארגון אותם למכירה פומבית בפריז. בינתיים, אחותו, ססיליה, הקדישה את שארית חייה לשימור זכר בעלה. 

לאחר מותו של פורטוני, עבר מדרסו בין פריז, מדריד וטנג'יר; חי בוונציה תקופה קצרה, התחתן ב-1884 ולבסוף השתקע במדריד ב-1885 והשתמש בה כבסיס לטיולים שנתיים לפריז ולוונציה.

לאחר שהתמקם במדריד, הוא החל להתמקד בפורטרטים, שהיו מומחיות של משפחת מדרסו. בין אלה שביקרו אותו בסטודיו היו המלכה מריה כריסטינה, הנדבן ארצ'ר מילטון הנטינגטון, אספן האמנות הצרפתי פול דוראן-רואל והנשיא ויליאם טאפט. הידע שלו באמנות עתיקה הפך אותו ליועץ מבוקש.

גלריה
-----

* עצירת מנוחה של שיירת סוחרים ערבית, 1877עצירת מנוחה של שיירת סוחרים ערבית, 1877
* לוחם ערבי, 1878לוחם ערבי, 1878
* מור מהדרום, 1881מור מהדרום, 1881
* מנואל אלנדסלזארמנואל אלנדסלזאר
* בחצר האחורית, 1893בחצר האחורית, 1893

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ריקרדו דה מדרסו** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Caso, E.D. Les Orientalistes de l'école Espagnole, ACR edition, 1997, p. 158
2. ↑  Los Madrazo, una familia de artistas: [Exhibition], Museo Municipal, 1985 [catálogo de la exposición, tapa del libro]
3. ↑  Madrazo y Garreta, Ricardo Federico de - Museo Nacional del Prado, www.museodelprado.es
4. ↑  Caso, E.D. Les Orientalistes de l'école Espagnole, ACR edition, 1997, pp 158-59
5. ↑  Pulido, N. "El Prado publica el epistolario del Archivo Madrazo," ABC Cultura, 2 December, 2017

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1520532
* GND: 1160743169
* ISNI: 0000 0000 6812 6735
* RKD: 130460
* SUDOC: 120786842
* ULAN: 500017626
* VIAF: 95789242
* WorldCat: viaf-95789242

 |
"**מיסטר רבינוביץ**" (1968) היא סדרת הדפסים שיצר הצייר הישראלי אורי ליפשיץ.

תיאור
-----

הסדרה בת ארבעת ההדפסים "מיסטר רבינוביץ" נוצרה בשנת 1968. היא הודפסה רק בשנות ה-80 של המאה ה-20 בסדנת ההדפס ירושלים במהדורה של 35 עותקים. באותה תקופה שבה נוצרו לוחות ההדפס, החל ליפשיץ ליצור גם סדרת ציורים בנושא דומה שיצירתה נמשכה עד שנות ה-90 של המאה ה-20

דוד גלעדי תיאר את דמותו של רבינוביץ, נושא הסדרה, כבת דמותו של פקיד בורגני. בורגנות המתבטאת באדישות של הדמות: "את המונח ennui הצרפתי, המופיע אצל בודלר, תרגמנו פה ל'אדישות' המגולמת גם בישותו של 'מיסטר רבינוביץ" […]. 'לָארוס הקטן' מביא כמה סינונימים למונח זה: חולשת הדעת, שעמום מתוך חוסר מעש, היעדר עניין, קושי, חרדה, דאגה, אי שקט. חולשת דעת היא כמובן גם חולשה מוסרית. והרי אלה כולם הם מסימני ההיכר של אותו פקיד קטן שליפשיץ נותן לו את השם רבינוביץ'…"

בשונה ממרבית עבודותיו בתחריט, שהתבססו על דימוי קווי על רקע חלק, בולט ניסיונו של ליפשיץ לתאר סביבה שלמה ובה התרחשות. רבינוביץ מתואר כדמות לבושה חליפה ועל ראשה מגבעת בסגנון הומבורג. בעבודה השלישית בסדרה, לדוגמה, מופיעה דמות זו שלוש פעמים. פעם בצדו הימני של ההדפס, פעם נוספת כדמות מוקטנת, המופיעה בצדו השמאלי התחתון ומתוארת מאחור, ופעם שלישית כדמות במסגרת של ציור על הקיר. בנוסף לדמותו של רבינוביץ, מופיעה בעבודה דמות נשית עבת בשר, שהילה מאפיינת אותה כמלאך וניצבת על רקע צורה גאומטרית. גדעון עפרת זיהה את דמות האישה מכדימוי של הארוס. בצדו השמאלי העליון תיאר ליפשיץ אסלת שירותים, המקצינה את הסיטואציה המתוארת והופכת אותה לסאטירה ביקורתית. האסלה, כמו גם חלקים נוספים בעבודה, נעשו בטכניקה של תצריב צילומי. עפרת מציין את הסדרה כאחד היצירות הראשונות שעשו שימוש בדימוי צילומי בהדפס בישראל.

הערות שוליים
------------

1. ↑  עפרת, גדעון, "ספר אורי ליפשיץ: מיסטר רבינוביץ, 1968", באתר "המחסן של גדעון עפרת", 7 בנובמבר 2013
2. ↑  גלעדי, דוד, **מסילות באמנות**, יבנה, תל אביב, 1986, עמ' 137
3. ↑  עפרת, גדעון, "ספר אורי ליפשיץ: מיסטר רבינוביץ, 1968", באתר "המחסן של גדעון עפרת", 7 בנובמבר 2013
4. ↑  עפרת, גדעון, "ספר אורי ליפשיץ: מיסטר רבינוביץ, 1968", באתר "המחסן של גדעון עפרת", 7 בנובמבר 2013
**אורמון-דסוּ** (בצרפתית **Ormont-Dessous**) היא רשות מקומית (קומונה) ב מחוז אגל בקנטון וו בשווייץ.

היסטוריה
--------

אורמון-דסוּ מוזכרת לראשונה בשנת 1200 בשם "אורמון" (Ormont), ובשנת 1564 מוזכרת בשם בה-אורמון (Bas-Ormont). בעבר נקראה בגרמנית בשם אורמונד (Ormund) אך שם זה כבר אינו בשימוש.

גאוגרפיה
--------

שטחה של אורמון-דסוּ נמצא על רכס האלפים הברניים מעל העיר אגל באזור אגל שבקנטון וו באמצע עמק גרנד-או (Grande-Eau valley).

שטחה הכולל הוא 64.07 קמ"ר מתוכם 24.93 קמ"ר (38.9%) משמשים לגידולים חקלאיים, 29.07 קמ"ר (45.4%) הם שטחים מיוערים, 2.05 קמ"ר (3.2%) הם שטחים מיושבים, 1.26 קמ"ר (2%) הם שטחי מים (אגמים ונהרות) ו-6.71 קמ"ר (10.5%) הם אדמה לא יצרנית.

המועצה גובלת ביישובים אגל, אולון, לזאן, קורברייה (Corbeyrier), ווילנב (Villeneuve), ובמועצות האזוריות שאטו ד'אה (Château-d'Œx) ואורמון-דסִי (Ormont-Dessus).

יישובים
-------

במועצה האזורית אורמון-דסו נכללים היישובים הבאים:

* אורמון (Ormont)
* דסוּ (Dessous)
* לה ספיי (Le Sépey)
* לה פורקלה (La Forclaz)
* סרניה (Cergnat)
* לה מוסה (Les Mosses)
* לה קומבאלה (La Comballaz)
* לה וואט (Les Voéttes)

דמוגרפיה
--------

מספר התושבים ברשות המקומית אורמון-דסו הוא 1,025 (נכון לדצמבר 2012). בעשר השנים האחרונות גדלה האוכלוסייה ב-9.2% עקב הגירה ופחתה ב-5.5% עקב מאזן לידות ופטירות שלילי, ובסך הכל גדלה האוכלוסייה ב-3.4%.

93% מתושבי אורמון-דסו מדברים צרפתית כשפתם הראשונה, 3.1% דוברי גרמנית ו-1.5% פורטוגזית.

34% מהאוכלוסייה הם ילידי הרשות המקומית אורמון-דסו, 29.9% הם ילידי מקומות אחרים בקנטון וו, 14% הם ילידי מקומות אחרים בשווייץ ו-11.8% נולדו מחוץ לשווייץ.

בשנת 2009 9.1% מהאוכלוסייה היו בין הגילאים 0-9, 12.2% בין הגילאים 10-19, 8.1% בין הגילאים 20-29, 13.8% בין הגילאים 30-39, 13.8% בין הגילאים 40-49, 15.2% בין הגילאים 50-59, 13.4% בין הגילאים 60-69, 7% בין הגילאים 70-79, 5.8% בין הגילאים 80-89, ו-1.6% שעברו את גיל תשעים.

להלן השינויים בגודל האוכלוסייה באורמון-דסו בעשורים האחרונים:

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אורמון-דסו** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של אורמון-דסו
* אורמון-דסו, באתר המילון ההיסטורי של שווייץ, בגרמנית, בצרפתית, באיטלקית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007545642605171
* GND: 1027382894
* HDS: 002285
* LCCN: n78047810
* VIAF: 172839785
* WorldCat: lccn-n78047810

 |
**מיסולונגי** (ביוונית: **Μεσολόγγι**) היא עיר במערב יוון, המשמשת כבירת היחידה האזורית אטוליה-אקארנאניה. העיר הייתה זירת מצור דרמטי בעת מלחמת העצמאות של יוון והמקום בו בילה המשורר הבריטי הלורד ביירון את שנותיו האחרונות, בו מת ובו נקבר ליבו.

גאוגרפיה
--------

העיר שוכנת על חופי מפרץ פטרס ומייצאת מנמלה הקטן תוצרי דגים, טבק ויין. הכביש המהיר יואנינה-פטרס (E55) עובר מצפון לעיר.

היסטוריה
--------

העיר נזכרת לראשונה בתיאור ונציאני של קרב לפנטו (1571) וייתכן ששמה הוא הלחם בסיסים של המילים "אמצע" ו"אגמים" באיטלקית (messo+laghi). עד 1700 הייתה העיר, שלא הייתה גדולה בהרבה מכפר דייגים, תחת שלטון ונציה. לאחר מכן עברה לידי האימפריה העות'מאנית.

בעת מרד אורלוב ב-1770 הגן צי העיר על מבואות מפרץ פטרס מפני צי הצבא העות'מאני. בעת מלחמת העצמאות היוונית הייתה העיר מרכז חשוב ומבוצר של המורדים היוונים בשלטון העות'מאני, והייתה בשנים 1821-1823 מושב הסנאט של יוון היבשתית המערבית. ב-1822 עמדה במצור עות'מאני. ב-15 באפריל 1825 החל מצור שני על העיר שנמשך כשנה תמימה עד ליציאתם של הכוחות החמושים מן העיר וכניעתה. למרות הכניעה ביצע הצבא העות'מאני בפיקודו של אבראהים פאשא (בנו של מוחמד עלי (שליט מצרים)) טבח באוכלוסיית העיר ובחמושים שעזבו אותה. עקב עמידתה ההירואית של העיר במצור הארוך והטבח שבסופו זכתה העיר במעמד של עיר קדושה (הייראס פוליס, ביוונית: Ιεράς Πόλεως Μεσολογγίου). יום הטבח מאוזכר מדי שנה ביום ראשון של הדקלים בטקס בהשתתפות גורמים רמי-דרג בממשל ובצבא יוון הנערך ב"שדות הגיבורים" בעיר.

באותה עת שהה בעיר המשורר הבריטי הלורד ביירון שאהד את תנועת השחרור היוונית, והיה ממוביליה של התנועה הפילהלניסטית שהתפשטה באירופה בתמיכה במאבק היוונים לעצמאות. בסוף 1823 הצטרף ביירון באופן פעיל למאבק היווני. ב־19 באפריל 1824 מת במיסולונגי ממחלת המלריה בה לקה כאשר השתתף במלחמת העצמאות של יוון. היוונים, המעריצים את זכרו, קברו את לבו מתחת לעץ בעיר בעוד גופתו נשלחה לאנגליה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מיסולונגי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מיסולונגי (ביוונית מודרנית)
* העיר הקדושה מיסולונגי
* אתר תיירותי
* אגודת ביירון מיסולונגי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007565254305171
* BnF: cb123512761 (data)
* GND: 4393351-8
* LCCN: n90715828
* SUDOC: 032493452
* VIAF: 129138334
* WorldCat (עם VIAF): 129138334

 |
**שבעת הימים** הוא ביטוי שקיים מימי קדם, ומהווה שם כללי לציון הימים והאוקיינוסים בעולם. כאשר נאמר על אדם כי "הפליג על שבעת הימים" מתכוונים לומר כי הוא הפליג בכל העולם. לביטוי יש גם משמעות של יכולת ניווט ימי מעולה.

פליניוס הזקן, סופר ומפקד בכיר בצי הרומי, קרא בספרו "תולדות הטבע" ללגונות באזור ונציה של היום בכינוי "שבעת הימים" (בלטינית: "septem maria").

נהוג היה לבחור את שבעת הימים מתוך גופי המים המסומנים במפה בכחול
השימוש במספר שבע נובע כנראה מהיותו מספר טיפולוגי. בתקופות שונות, השתמשו במושג "שבעת הימים" על מנת לתאר את הימים הגדולים בעולם, אך לא הייתה הסכמה לגבי זהותם. עם זאת, נהוג היה לבחור אותם מתוך רשימת גופי המים הבאה:

* הים האדריאטי
* הים האגאי
* הים הערבי
* הים השחור
* הים הכספי
* הים התיכון
* המפרץ הפרסי
* הים האדום

בתקופה המודרנית החלו להשתמש בביטוי "שבעת הימים" על מנת לתאר את האוקיינוסים על פני כדור הארץ.

לדוגמה, חיים נחמן ביאליק השתמש בביטוי בפתח שיר העלילה שלו "אלוף בצלות ואלוף שום" במובן של "כל הימים":

> 
> בֶּן אַחַד הַמְּלָכִים יָצָא בָאָרֶץ לְשׁוּטוֹ, / לְמַעַן אֱסֹף חָכְמָה וָדַעַת וּלְשִׂימָן אֶל־יַלְקוּטוֹ, / כְּדָת לְכָל־בְּנֵי־הַמְּלָכִים, / הַשְּׂלֵמִים וְהַטּוֹבִים וְהַמְבֹרָכִים, / וַיַעֲבֹר בֶּן־הַמֶּלֶך בְּכָל־חֲמֵשׁ הַיַּבָּשׁוֹת, / וַיָּתָר אֶת־הָאֲרָצוֹת הַיְּשָׁנוֹת וְהַחֲדָשׁוֹת, / וַיִקְרַע אֶת־כָּל־**שִׁבְעַת הַיַּמִים**, / וַיִּצְלַח אֶת־כָּל־הַנְּהָרוֹת וְאֵת כָּל־הָאֲגַמִּים, / וְגַם אֶל־הָאִיִּים הָרְחוֹקִים הִגִּיעַ, / וְעַד מֵעֵבֶר לְהָרֵי הַחֹשֶׁךְ הִבְקִיעַ...
> 
> 
> 
> — אלוף בצלות ואלוף שום בפרוייקט בן יהודה
>

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שבעת הימים** בוויקישיתוף
* מהם שבעת הימים?

הערות שוליים
------------

1. ↑  הספר השלישי של "תולדות הטבע" מאת פליניוס הזקן - תרגום לאנגלית. כאן מופיע הביטוי "seven seas" לציון הלגונות באזור ונציה של היום.
**אוסקר רנה בראייסון וידאל** (בספרדית: **Óscar René Brayson Vidal**; נולד ב-10 בפברואר 1985) הוא ג'ודוקא עבר קובני. בראייסון התחרה בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג וזכה במדליית הארד מבייג'ינג 2008. בראייסון מחזיק במדליית כסף מאליפות העולם משנת 2009, שתי מדליות זהב מהמשחקים הפאן-אמריקאיים ו-13 מדליות מהאליפות הפאן-אמריקאית.

קריירה
------

המדליה המשמעותית הראשונה של בראייסון הייתה באליפות הפאן-אמריקאית משנת 2006 בבואנוס איירס, אז התחרה בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג וזכה במדליית הכסף לאחר שהפסיד לקרלוס הונוראטו הברזילאי בגמר. כשנה לאחר מכן הוא התחרה במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בריו דה ז'ניירו וזכה במדליית הזהב כשניצח בגמר את ז'ואאו שליטלר הברזילאי.

ב-15 באוגוסט 2008, בראייסון השתתף במשחקים האולימפיים בבייג'ינג, התחרה בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג וזכה במדליית הארד. בשמינית הגמר ניצח את קרלוס זגארה הפרואני, ברבע הגמר ניצח באיפון את ז'ואאו שליטלר הברזילאי לאחר שהצליח לרתק אותו ובחצי הגמר הפסיד לעבדולו טנגרייב האוזבקי. הוא נשר לקרב על מדליית הארד שם גבר על מוחמד רזה רודקי האיראני. באותה שנה הספיק לזכות גם במדליית ארד מגראנד סלאם טוקיו היוקרתי לאחר שניצח את דייקי קאמיקווה היפני.

באליפות העולם 2009 שנערכה ברוטרדם, בראייסון זכה במדליית הכסף. בקרב הראשון ניצח את בארנה בור ההונגרי, בשמינית הגמר ניצח את שאבקט איקבולוב הטג'יקיסטני וברבע הגמר ניצח את דורג'פאלם גאנקהויג המונגולי. בחצי הגמר גבר על עבדולו טנגרייב האוזבקי ובגמר נכנע לצרפתי הצעיר טדי רינר.

בשנת 2011 השתתף במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בגוודלחרה שבמקסיקו ושוב זכה במדליית הזהב. ברבע הגמר גבר על פאבלו פיגוארואה מפוארטו ריקו, בחצי הגמר ניצח באיפון את לואיס סלזאר הקולומביאני ובגמר ניצח בניקוד ווזארי את רפאל סילבה הברזילאי.

קישורים חיצוניים
----------------

* אוסקר בראייסון, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* אוסקר בראייסון, באתר olympedia.org
* אוסקר בראייסון, באתר איגוד הג'ודו העולמי
* אוסקר בראייסון, באתר JudoInside.com

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
2. ↑  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
פסלו הרכוב של מרקוס אורליוס המוצג ברומא
**פסל רכוב** (באנגלית: **Equestrian statue**, מהמקור הלטיני: **eques**) הוא צורת הצגה של אישיות רכובה על סוס.

בימי קדם הוצגו פסלים רכובים בכיכרות, על כן ויצרו רושם עז. פסלים אלה, שנוצקו מארד, הותכו במהלך הזמן, כדי להשתמש במתכת ליציקת תותחים ורק פסל רכוב בודד שרד, פסלו של מרקוס אורליוס והוא שימש דוגמה לפסלי תקופת הרנסאנס, ששבו לייצור פסלים רכובים. ב-1444, הפסל דונטלו יצר פסל רכוב של Erasmo da Narni, שכונה Gattamellata ועלה מעט על פסלו של מרקוס אורליוס, הן במידותיו והן בקומפוזיציה. פסל זה הוצב בחזית הקתדרלה של פדובה.

הפסל הרכוב הגדול ביותר הוקם ב-2009 במרחק 54 קילומטרים מאולן בטור. הפסל מתנשא לגובה 40 מטר ומוקדש לג'ינגיס חאן.

בארצות הברית, אחרי מלחמת האזרחים האמריקנית, נפוצה אגדה אורבנית המקשרת בין מצב רגלי הסוס בפסל רכוב ובין צורת מותה של האישיות. על פי האגדה אם שתי הרגליים הקדמיות של הסוס הן באוויר, סימן הוא שהרוכב מת בקרב, אם רק רגל אחת באוויר, סימן הוא שהרוכב מת מפצעיו או שנרצח ואם כל הרגליים על הקרקע, סימן הוא שהרוכב מת מוות טבעי. יש דוגמאות רבות של פסלים רוכבים, שגורל הרוכבים אינו תואם לאגדה אורבנית זו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פסל רכוב** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007553017505171
* GND: 4136435-1
* LCCN: sh85044535
* NKC: ph270270

 |
**שבעת הרועים** הם רעיון המופיע בספר מיכה, פרק ה', פסוק ד': "וְהָיָה זֶה שָׁלוֹם אַשּׁוּר כִּי יָבוֹא בְאַרְצֵנוּ וְכִי יִדְרֹךְ בְּאַרְמְנֹתֵינוּ וַהֲקֵמֹנוּ עָלָיו **שִׁבְעָה רֹעִים** וּשְׁמֹנָה נְסִיכֵי אָדָם." עניינם של שבעת הרועים אינו מבואר בתלמוד ובפרשני המקרא, אך פרושים שונים נכתבו בזמנינו אודות כוונת הנביא. על פי כל הפרושים, שבעת הרועים הם מנהיגים שעם ישראל לעתיד לבוא יזכה לגאולה על ידם או בזכותם.

זיהוי שבעת הרועים
-----------------

בתלמוד בבלי, מסכת סוכה, דף נ"ב, עמוד ב' נכתב ששבעת הרועים הם: דוד באמצע, אדם שת ומתושלח מימינו, אברהם יעקב ומשה בשמאלו. בנוגע להיעדרותו הבולטת של יצחק משבעת הרועים, אמרו במדרש שבאותו הזמן הלך להציל את בניו מדינה של גיהנום. גם במסכת כלה רבתי פרק ז' הלכה ד' נאמר:

> 
> לעתיד לבוא, בן דוד באמצע, אדם שת ומתושלח מימינו, אברהם יעקב ומשה משמאלו. מאי טעמא דשבקיה ליצחק? [מה הטעם שהשמיטו את יצחק?] אמר רבא: יצחק עדיפא מינייהו קא אתי [עדיף מהם יהיה] דאמרי ליה כל ישראל כי אתה אבינו [שאומרים לו כל ישראל 'כי אתה אבינו'].
> 
> 
> 
> 

יש לשים לב לחוסר האחידות בין הגמרא הנזכרת נכתב שדוד המלך עצמו הוא אחד מן הרועים ואילו במסכת כלה מבואר שבן דוד הוא הרועה האמצעי ולא דוד עצמו.

בפירושו של רש"י על הפסוק במיכה כתב "רבותינו זיכרונם לברכה פירשו שמותיהם במסכת סוכה, ואיני יודע מהיכן למדו". בנוגע לסיבה שנמנו דווקא אישים אלו, כתב רש"י "לא ידעתי בהם טעם".

יש שייחסו, ככל הנראה בטעות, את שבעת הרועים לשבעת האושפיזין אשר נהוג להזמינם בחג הסוכות, אך במקורות אין לדבר אזכור.

### זיהוי שמונת נסיכי האדם

בתלמוד בבלי שם נכתב ששמונת נסיכי האדם הם: ישי, שאול, שמואל, עמוס, צפניה, צדקיה, משיח, ואליהו. לא מוסבר מה יהיה תפקידם.

אזכורים נוספים
--------------

בפיוט 'מעוז צור' נאמר בבית האחרון: 

> 
> חֲשׂוֹף זְרוֹעַ קָדְשֶׁךָ וְקָרֵב קֵץ הַיְשׁוּעָה. נְקֹם נִקְמַת עֲבָדֶיךָ מֵאֻמָּה הָרְשָׁעָה.  
> 
> כִּי אָרְכָה לָנוּ הַשָּׁעָה וְאֵין קֵץ לִימֵי הָרָעָה. דְּחֵה אַדְמוֹן בְּצֵל צַלְמוֹן הָקֵם לָנוּ **רוֹעִים שִׁבְעָה**".
> 
> 
> 
>

לקריאה נוספת
------------

* ביאור שבעת הרועים ע"פ החסידות, באתר חב"ד

קישורים חיצוניים
----------------

* על פעולתם של שבעת הרועים בימינו מתוך שעור על מילות הפיוט "מעוז צור" ביוטיוב, הרב אלחנן בן-נון רב היישוב שילה וישיבת בית אורות

הערות שוליים
------------

1. ↑  ילקוט שמעוני, מיכה, תקנב.
2. ↑  על פי המבואר בתלמוד בבלי מסכת שבת פט שעל ידי יצחק זכו להינצל מדינה של גיהנום.
3. ↑  תלמוד בבלי, מסכת סוכה, דף נ"ב, עמוד ב'
4. ↑  למשל בשיר שבעת הרועים מאת חיים דוד סרצ'יק
5. ↑  יש שגרסו "רוֹעֶה שִׁבְעָה", כשהכוונה למשיח.

| שבעת הרועים |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אדם • שת • מתושלח • אברהם • יעקב • משה • דוד |

 |
**אורלק** (בסלובנית: **Orlek**) היא להקה סלובנית.

הלהקה מנגנת בסגנון המשלב פולק, פּאנק, פולקה ורוק. לצד כלי נגינה מסורתיים של רוק, חברים בלהקה נגנים המנגנים בכלי נשיפה ובאקורדיון, כלים המקנים לשירים נופך אתני. מקורה של הלהקה בעיירת החוצבים הסלובנית Zagorje ob Savi, והטקסטים של שיריה שואבים השראה ואלמנטים מחייו של החוצב. שמה לקוח משמה של גבעה בקצה העיירה.

אלבומם "Adijo knapi" ("להתראות לחוצבים") זכה בפרסים שונים, ובהם פרס הציפור המוזהבת מטעם האקדמיה הליברלית של סלובניה. אלבומם זה והאלבום "Melodije smoga in premoga" ("נעימות של עשן ופחם") היו מועמדים לפרס "גראמי הסלובני", התרנגול המוזהב. אלבומם "Salamurca" והנעימה "Na Kum" זכו בפרס התרנגול המוזהב.

לאחר אלבומה "Orlek Express" הייתה הפוגה מסוימת בהוצאת האלבומים, ותחת זאת המשיכה הלהקה בהופעות בסלובניה ומחוץ לה. ב-2009 חגגה הלהקה יובל 20 שנה לפעילותה עם אלבומה "Anduht".

הלהקה עורכת סיבובי הופעות בעולם ומופיעה בפסטיבלי מוזיקה.

חברי הלהקה הם:

* ולדו פורדוש (Vlado Poredoš) - שירה, גיטרה
* יור טורי (Jure Tori) - אקורדיון, קלידים
* בויאן ברגנט (Bojan Bergant) - גיטרה
* מאטיי פלה (Matej Fele) - גיטרה
* מיטיה טורי (Mitja Tori) - גיטרה בס, גיטרה בס כפולה
* סאשו מארן (Sašo Marn) - תופים
* קריסטיאן אדמלי (Kristijan Adamlje) - סקסופון
* אקו מטקו (Ečo Matko) - טרומבון
* יאן אדאמק (Jan Adamek) - חצוצרה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אורלק** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אורלק

* אורלק, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* אורלק, באתר Discogs (באנגלית)

* על הלהקה בשפות שונות באתר הלהקה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n2015044487
* MusicBrainz: edf14d33-0093-4395-a1ea-26a761e16d20
* VIAF: 316788261
* WorldCat: lccn-n2015044487

 |
**אוטו וילהלם זון-רתל** (בגרמנית: **Otto Wilhelm Sohn-Rethel**‏; 1877 – 1949) היה חוקר פרפרים וחרקים גרמני וצייר בית הספר לאמנות ציור בדיסלדורף. זון-רתל היה חבר בקבוצות האמנות זונדרבונד וריינלנד הצעירה. הנושא הבולט באמנותו היה תמיד גברים צעירים, ולעיתים קרובות הם היו בעירום.

ביוגרפיה
--------

אוטו וילהלם זון-רתל נולד ב-18 בינואר 1877 בדיסלדורף שבגרמניה. הוא היה הבן השני לזוג האמנים קרל רודולף זון ואלזה זון-רתל. הוא קיבל את השם "אוטו וילהלם" על שם דודיו הגדולים, הציירים אוטו רתל ווילהלם זון. בקיץ 1883 התחילה התעניינות של זון-רתל בפרפרים בחלקו בגלל דודו אריך הטנר (1868–1933).

החל משנת 1890 למד באקדמיה לאמנות בדיסלדורף אצל האמנים היינריך לאואנשטיין, הוגו קרולה ואדולף שיל. ואחרי זה נסע לאקדמיה ז'וליאן בפריז. הוא היה חבר בהתאחדות האמנים הגרמנים.

מלבד ציור, הוא היה חוקר חרקים שלמד ואסף מיני פרפרים ועש בין השנים 1902–1912. אחד מהם היה תת-מין של עש שנקרא על שמו.

בשנת 1902 החל זון-רתל את מסעותיו לרומא, ואחריה למקומות נוספים באטליה כולל האי קאפרי. עושרו איפשר לו לחיות בקאפרי, מקום שהיה ידוע אז כקהילה הומוסקסואלית. הוא צייר דיוקנאות ורישומים של דמויות, בעיקר גברים בעירום שהיו שם באותה העת. הוא ניהל סטודיו ברומא. בחורף 1903–1904 הוא השכיר לריינר מריה רילקה את הסטודיו ברומא. בשנת 1906 הוא נפגש ברומא עם אחיו קרלי, גיסו ורנר הייזר והאמנים קרל הופר, הרמן הלר ומוריס סטרנה.

בשנת 1909 הצטרף אוטו זון-רתל לקבוצת זונדרבונד יחד עם ציירים אחרים של דיסלדורף, שכללו את אחיו קרלי זון-רתל ואלפרד זון-רתל. בשנת 1919 הצטרף זון-רתל לקבוצת האמנות, ריינלנד הצעירה.

במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת זון-רתל במלחמה והוצב בדיסלדורף. במהלך תקופה זו הוא צייר את החיילים הפצועים והיה מספק תיאורים ותמונות מדויקים. לאחר המלחמה התיישב בקאפרי שבאיטליה והתגורר בווילה לינה. וילה לינה הפכה למקום מפגש של קהילת הגולים, כולל אחיינו אלפרד זון-רתל, הסופר נורמן דאגלס ואחרים.

הוא נפטר ב-7 ביוני 1949 בקאפרי, איטליה, שם הוא קבור.

גלריה
-----

* ראשו של יוחנן המטבילראשו של יוחנן המטביל
* פצוע מלחמהפצוע מלחמה
* פצוע מלחמהפצוע מלחמה
* גברים בסירה בקאפריגברים בסירה בקאפרי
* נערים בקאפרינערים בקאפרי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוטו זון-רתל** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "A Rediscovered Gay Artist"
2. ↑  "Mitglieder ab 1903, Ordentliche Mitglieder des Deutschen Künstlerbundes"
3. ↑  "Tapinostola sohn-retheli"
4. ↑  Aldrich, Robert (2002-09-11). The Seduction of the Mediterranean: Writing, Art and Homosexual Fantasy. Routledge. p. 128.
5. ↑  Selz, Peter (1957). German Expressionist Painting. Berkeley, California: University of California Press. p. 246.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 123924715
* ISNI: 0000 0000 6682 8944
* RKD: 66377
* ULAN: 500108670
* VIAF: 52609706
* WorldCat: viaf-52609706

 |
רבי **עזריאל** הלוי איש **הורוויץ** (תקי"ז, 1757 - כ"ב בחשוון תקע"ט, 21 בנובמבר 1818) היה רבה של לובלין. נודע בכינויו "ראש הברזל".

ביוגרפיה
--------

נולד בזמושץ' לרב דוב מזאמושץ'. נשא את בתו של הרב בנימין בושקא מזמושץ', אביו של הרב צבי הירש בושקא.

שימש ברבנות העיירה קרשניק ובשנת ה'תקס"ו התמנה כרב העיר לובלין. 

הוא נודע בכינויו "ראש הברזל" (ביידיש: "דער אייזערנער קָאפ"), וכך גם נקרא ספר החידושים לתלמוד והשו"ת שלו שנדפס שנים רבות לאחר מותו מכתב יד.

רבי עזריאל הורוויץ נודע בהתנגדותו לחסידות, ויחסיו עם חסידי עירו לובלין, ובפרט עם "החוזה מלובלין", משמשים רקע לסיפורים עממיים שונים. למרות יחסיו המתוחים עם החוזה מלובלין, ניהל מערכת יחסים ידידותית עם אדמו"רי בית פשיסחה הראשונים, רבי יעקב יצחק ורבי שמחה בונים.

כשפרסם פעם המגיד מקוז'ניץ היתר עגונה, שהתבסס על נימוקים שלא עמדו בקריטריונים הנדרשים לפי דעתו של רבי עזריאל, פרסם קונטרס שבו תקף את יסודות ההיתר. במהדורות המודפסות של ההיתר, "עגונת ישראל", נדפסו השגותיו של רבי עזריאל הורוויץ כנספח תחת השם "דברי ריבות" עם תגובתם של תומכי ההיתר, בהקדמת הנספח מייחסים המדפיסים החסידיים את הדברים ל"איש אחד ורצונו להשבית שמחתינו, בשלחו מכתב עמל חפשי בארמנותינו. דברי ריב ומצה, לפורעם לשמצה...", זאת בלי לנקוב בשמו של רבי עזריאל. 

רבי עזריאל הורוויץ נפטר בלובלין בשבת, כ"ב בחשוון ה'תקע"ט, 21 בנובמבר 1818.

משפחתו
------

לרב עזריאל הורוויץ היו שני בנים: דוד ואפרים פישל, ובת אחת שנישאה לרב משה ליב בן ישראל איסר מריצוויל. הוא היה מחותנו של רבי אפרים זלמן מרגליות ואף התכתב עמו בענייני הלכה.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד הלחמי, ****רבי עזריאל ברבי דוב הלוי הורביץ אב"ד לובלין („ראש הברזל")****, בספר "חכמי ישראל", תל אביב תשי"ח, חלק א', עמ' רכ"ב, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים)

מכתביו
* ****תשובות וחידושי ראש ברזל****, ירושלים תשכ"ט, באתר היברובוקס
* ****דברי ריבות****, נספח לספר **עגונת ישראל**, ורשה תר"מ, באתר היברובוקס

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו למשל: ב. יאושזון, **מאוצרנו הישן**, בראשית כב, א; עמ' 97.
2. ↑  יהודה מנחם בוים, **הרבי רבי בונם מפשיסחא** חלק א, בני ברק, תשנ"ז. עמ' קט.
3. ↑  ראו בפרק "קישורים חיצוניים" את הספר "עגונת ישראל" עם הנספח "דברי ריבות". יחוס הקונטרס לרבי עזריאל הורוויץ, ראו: ח. צבי הלברשטאם, **תולדות המגיד מקאז'ניץ**, בני ברק, תשכ"ו. עמ' כד. וראו שם הערה כא, רשימת הרבנים שתמכו בהיתרו של המגיד מקוז'ניץ.
4. ↑  ראו למשל: אפרים זלמן מרגליות, **שו"ת **בית אפרים** חלק אורח חיים**, ללא, באתר היברובוקס, שאלה ה.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007498959505171

 |
**סקסטוס אורליוס ויקטור** (בלטינית: **Sextus Aurelius Victor**;‏ 320–390 לספירה לערך) היה היסטוריון ופוליטיקאי באימפריה הרומית.

אורליוס ויקטור נולד באפריקה. הוא היה מחברו של חיבור היסטורי קצר על האימפריה הרומית בשם "הספר על הקיסרים" (Liber De Caesaribus), שמכסה את התקופה מאוגוסטוס קיסר ועד קונסטנטיוס השני.

בזמן שלטונו של הקיסר יוליאנוס הכופר (361–363), שירת ויקטור כמושל פנוניה סקונדה (אנ').
ידוע כי בשנת 389 הוא החזיק במשרת הממונה על העיר רומא (praefectus urbi Romae), – פראיפקטוס אורבי (אנ'), תפקיד בכיר בקיסרות ברומא.

חיבוריו
-------

ארבעה חיבורים היסטוריים קצרים יוחסו לו, אולם רק ייחוס החיבור של "הקיסרים" מבוסס היטב.

1. "מקורות הגזע הרומאי" (Origo gentis romanae).
2. "על אישים מפורסמים ברומא".
3. "על הקיסרים" (De Caesaribus).
4. "קיצור על הקיסרים" (Epitome de Caesaribus) – מיוחס לו.

ויקטור השלים את "על הקיסרים" בין השנים 359–361. הוא השתמש לצורך כתיבתו בחיבור היפותטי על ההיסטוריה של הקיסרים (ההיסטוריה של הקיסרים של אנמן (אנ')).
לאחר תיאור המלחמה בין קונסטנטיוס השני למגנטיוס, מספר ויקטור אורליוס על המרד היהודי נגד קונסטנטיוס גאלוס בשנת 351. ויקטור הוא המקור היחיד המציין את שמו של מנהיג המרד היהודי, "פטריקיוס" (Patricius), שהיהודים "העלו אותו למלכות".

ארבעת החיבורים הללו פורסמו בדרך כלל יחד בשם "היסטוריה רומאית" (Historia Romana). "על אישים מפורסמים" הודפס לראשונה בשנת 1472, בארבעה כרכים, תחת שמו של פליניוס הצעיר, ואילו "קיצור על הקיסרים" הודפס לראשונה בשטרסבורג בשנת 1505.

המהדורה הראשונה של כל ארבעת החיבורים יחד הייתה מאת אנדריאס שוטוס (אנ') (שמונה כרכים, אנטוורפן, 1579). ב-1975 יצאה מהדורה של "על הקיסרים" על ידי פייר דופריין (Pierre Dufraigne).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אורליוס ויקטור** בוויקישיתוף
* **AURELIUS VICTOR**, באנציקלופדיה איראניקה
* כתבי סקסטוס אורליוס ויקטור (בלטינית)
* **Epitome De Caesaribus** (באנגלית)
* Anonymous: **On the Origin of the Roman People** (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  מנחם שטרן - M. Stern, **Greek and Latin Authors on Jews and Judaism**, Vol. II: CXXXV. Aurelius Victor, p. 499
2. ↑  דוד גולן, **היסטוריה אוגוסטה – הקיסרים החיילים**, מבוא, עמ' 2.
3. ↑  M. Stern, **Greek and Latin Authors on Jews and Judaism**, Vol. II: CXXXV. Aurelius Victor, p. 501

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007269594505171
* BIBSYS: 95000275
* BNC: 000233313
* BNE: XX825524
* BnF: cb118895764 (data)
* CANTIC: a10043810
* CiNii: DA00879594
* GND: 119072009
* ICCU: MUSV003190
* ISNI: 0000 0001 1766 9251
* LCCN: n80008471
* LNB: 000295455
* NKC: jn19990000318
* NLA: 35658267
* NLG: 92539
* NLP: A10511453
* NSK: 000382511
* NTA: 069616450
* RERO: 02-A000014107
* SELIBR: 281706
* SNAC: w6qd0hcm
* SUDOC: 026696800
* Trove: 1030083
* VcBA: 495/45569
* VIAF: 64001057
* WorldCat: lccn-n80008471

 |
ד"ר **אוסקר גרדה** (בהונגרית: **Gerde Oszkár**; ‏ 8 ביולי 1883 – 8 באוקטובר 1944) היה סייף יהודי-הונגרי שזכה במדליות אולימפיות בסיוף. גרדה נספה בשואה במחנה מאוטהאוזן.

ביוגרפיה וקריירה
----------------

גרדה נולד בבודפשט, והשתתף בנבחרות הסיוף של הונגריה במקצוע החרב. באולימפיאדת לונדון בשנת 1908 זכה במדליית הזהב הקבוצתית, כאשר הונגריה הביסה את גרמניה 0-9, את איטליה 5-11 ואת בוהמיה 7-9. לזכייה בתחרות הקבוצתית היו שותפים שלושה סייפים יהודים נוספים: ינה פוקס, דז'ו פולדס ולאיוש ורקנר. בתחרות האישית הוא סיים במקום 11.

באולימפיאדת סטוקהולם בשנת 1912 זכה במדליית זהב קבוצתית נוספת במקצוע החרב לפני אוסטריה והולנד. לזכייה בתחרות הקבוצתית היו שותפים פעם נוספת שלושת הסייפים היהודים פוקס, פולדס וורקנר ולזכייה במדליית כסף עבור אוסטריה היו שותפים שני סייפים יהודים: אוטו הרשמן ואלברט בוגן. בתחרות האישית הוא סיים במקום 23.

לאחר פרישתו מסיוף תחרותי שימש כשופט בתחרויות סיף בינלאומיות.

מותו והנצחתו
------------

עם כיבוש הונגריה בידי הנאצים בשנת 1944, שולח גרדה, כרבים מיהודי הונגריה, להשמדה במחנה ריכוז. גרדה נספה במחנה הריכוז מאוטהאוזן באוקטובר 1944.

בשנת 1989 הונצח גרדה ב"יד לאיש הספורט היהודי" במכון וינגייט.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוסקר גרדה** בוויקישיתוף

* אוסקר גרדה, באתר olympedia.org
* דוד דודסון, על החרב: ענף הספורט שסטר בפרצופם של הנאצים, באתר nrg‏, 27 בינואר 2014
* תוצאות אולימפיות
* ביוגרפיה מאתר הספורט היהודי
* ביוגרפיה מאתר מכבי ההונגרית(הקישור אינו פעיל)
* ביוגרפיה מאתר היהודים בספורט
* היכל התהילה לספורטאי היהודי
**אורלנדו נורי** (באנגלית: **Orlando Norie**‏; 15 בינואר 1832 – 1901) היה אמן בריטי של נושאים צבאיים.

ביוגרפיה
--------

הקרב בקנדהר
נורי היה אולי הצייר הפורה ביותר של הצבא הבריטי במאה ה-19 יחד עם ריצ'רד סימקין. ההערכה היא שנורי לבדו צייר יותר מ-5,000 תמונות. אף שמשפחתו הייתה ממוצא סקוטי, הם עברו לאירופה, ואורלנדו נולד בברוז', בלגיה ב-15 בינואר 1832. הוא בילה את רוב חיי העבודה שלו בדנקרק, שם צייר סצנות רבות, בעיקר בצבעי מים עבור חברת הוצאה לאור של רודולף אקרמן.

עבודתו זכתה להכרה לראשונה בסתיו 1854 כאשר פרסמו את ההדפס שלו על קרב עלמה, במלחמת קרים, לאחר מכן הופיעו הדפסים של קרב אינקרמן במלחמה זו. אלה צוירו עבור חברת אקרמן. הגלריה של החברה שימשה מקום תצוגה לרבים מצבעי המים של האמן.

נורי נתפס כיורש הטבעי של הנרי מרטנס. בחברת אקרמן היו מרוצים מעבודתו, והציגו את יצירותיו מדי פעם בתערוכות, שאחת מהן הועלתה ב-1873 והציגה את תמונותיו מתמרוני הסתיו האחרונים שנערכו בספטמבר ואוקטובר 1871 בסביבות אלדרשוט והרי סארי.

ציור בצבעי מים המתאר את קרב פואנטס דה אונורו ב-5 במאי 1811 של אורלנדו נורי נמצא באוסף של הקולג' המלכותי הצבאי של קנדה.

קברו נמצא בבית הקברות הישן של דנקרק בצמוד לבית הקברות הצבאי חבר העמים.

ניתן לראות רבות מתמונותיו במוזיאונים ובמועדונים של הגדודים הבריטיים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אורלנדו נורי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Harrington, Peter, and Michel Tomasek. (2003). *Queen Victoria's Army in Color: The British Military Paintings of Orlando Norie.* Atglen, PA: Schiffer
2. ↑  Harris, R.G. "Orlando Norie, Military Artist," Journal of the Society for Army Historical Research, Vol. 50, 1972, pp. 127–130 and 193–199, and Vol. 51, 1973, pp. 19–26.

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"אורלנדו נורי"**.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 128602686
* ISNI: 0000 0000 6682 9584
* LCCN: no2003051553
* RKD: 59957
* ULAN: 500112782
* VIAF: 52745482
* WorldCat: lccn-no2003051553

 |