recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**נקודת רסקיו** (באנגלית: **Rescue Point**; מילולית: **נקודת ההצלה**) היא לשון יבשה מכוסה קרח, בקצה הצפוני של חצי האי נוביל בצפון האי ת'רסטון בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.

היסטוריה
--------

### גילוי ומיפוי כף

חצי האי נוביל (ובמסגרתו גם נקודת רסקיו) מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בדצמבר 1946 (הקיץ האוסטרלי) במסגרת מבצע קפיצה לגובה.

### מקור השם

שמה של הנקודה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.

מטוס PBM מארינר, אשר ערך טיסת חקר במסגרת מבצע קפיצה לגובה (בפיקודו של לוטננט ראלף פ. לבלנק (Ralph P. LeBlanc), מחיל המילואים של צי ארצות הברית), התרסק 15 קילומטרים דרומית לכף הקרויה כיום כף לבלנק, ב-30 בדצמבר 1946. שישה אנשי צוות מתוך תשעה שרדו את ההתרסקות. הם חולצו ב-12 בינואר 1947 על ידי לוטננט קומנדר ג'ון ד. האוול (John D. Howell) אשר הנחית מטוס PBM בים בסמוך לקצה המערבי של חצי האי נוביל. הנקודה נקראת "נקודת רסקיו" (באנגלית: **Rescue Point**; מילולית: **נקודת החילוץ**), מאחר ששם חילצו את השורדים.

קישורים חיצוניים
----------------

* נקודת רסקיו באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* נקודת רסקיו באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה
* נקודת רסקיו באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
* מועדי שקיעה וזריחת שמש עדכניים עבור נקודת רסקיו

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  מידע גאוגרפי והיסטורי
**ז'אן הראשון, דוכס בורגונדיה** (בצרפתית: **Jean I de Bourgogne**, מכונה גם **ז'אן "ללא חת"** Jean sans Peur‏; 28 במאי 1371 - 10 בספטמבר 1419) היה דוכס בורגונדיה מ-1404 עד מותו.

ביוגרפיה
--------

ז'אן נולד ב-28 במאי 1371, והיה בנם בכורם של פיליפ השני, דוכס בורגונדיה ושל מרגריט השלישית, רוזנת פלנדריה. החל ב-1384 החזיק בתואר דוכס נבר. ב-1385 נישא למרגרטה מבוואריה, בתו של אלברכט הראשון, דוכס בוואריה שהיה דוכס איְנו (כיום מחוז בדרום בלגיה), הולנד וזיילנד. מרגרטה ילדה לו שמונה ילדים ובהם פיליפ שירש את דוכסות בורגונדיה אחרי מותו ב-1419.

ז'אן השתתף במסע הצלב נגד הטורקים שארגן סיגיסמונד מהונגריה. ב-25 בספטמבר 1396 הוא לחם בגבורה בקרב ניקופוליס (שבו נפל בשבי, אך שוחרר על ידי אביו ב-1397 תמורת כופר נפש), ועל כך זכה בכינוי "ללא חת". ב-1404 מת אביו, וז'אן ירש את דוכסות בורגונדיה, וב-1405 מתה אמו והוא ירש את רוזנות פלנדריה וארטואה (כיום בצפון צרפת).

אביו של ז'אן, פיליפ השני, דוכס בורגונדיה שימש כעוצר הממלכה בשם אחיינו שארל השישי, מלך צרפת שלקה במחלת נפש ב-1392. אחרי מות פיליפ השני ב-1404, לואי הראשון, דוכס אורליאן שהיה אחיו הצעיר של המלך, שימש כעוצר הממלכה. אולם, ז'אן "ללא חת" טען לזכותו לשמש כעוצר במקום אביו. ב-23 בנובמבר 1407 נרצח בפריז לואי הראשון, דוכס אורליאן. ז'אן "ללא חת" לא הכחיש שידו הייתה ברצח. התפתחו מעשי איבה בין בית אורליאן לבין בית בורגונדיה.

הנרי החמישי, מלך אנגליה ניצל את העובדה שהצרפתים היו עסוקים במלחמת אחים, ופלש עם צבאו לצרפת באוגוסט 1415. התחולל קרב אז'נקור (בצפון צרפת) שבו נחלו הצרפתים מפלה ניצחת. רבים מאנשי האצולה הצרפתים נהרגו בקרב, ובהם שני אחיו של ז'אן "ללא חת", אך הוא וכוחותיו לא השתתפו בהגנה על צרפת. ב-1419 התנהל משא ומתן בין שארל יורש העצר (שארל השביעי, מלך צרפת לעתיד) לבין ז'אן "ללא חת". ב-10 בספטמבר 1419 הגיע ז'אן "ללא חת" לגשר העיירה מונטרו (שמדרום מזרח לפריז), שם היה אמור להימשך המשא ומתן, אך באותו יום הוא נרצח בידי אנשיו של יורש העצר שארל. בנו פיליפ ירש את דוכסות בורגונדיה בשם פיליפ השלישי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'אן הראשון, דוכס בורגונדיה** בוויקישיתוף
* ז'אן הראשון, דוכס בורגונדיה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* ז'אן הראשון, דוכס בורגונדיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* ז'אן הראשון (1371-1419), דוכס בורגונדיה, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007277008505171
* BNE: XX1474991
* BnF: cb12129290j (data)
* GND: 118712284
* ISNI: 0000 0000 6128 5581
* LCCN: n80119360
* NKC: jo2016902450
* NLP: A17359466
* NTA: 070876290
* SUDOC: 029732247
* VcBA: 495/19741
* VIAF: 47556727
* WorldCat: lccn-n80119360

 |
**פיליפו סטרוצי** (באיטלקית: **Filippo Strozzi il Giovane**‏; 4 בינואר 1489 - 18 בדצמבר 1538) היה קונדוטיירי ובנקאי, נצר למשפחות סטרוצי וג'אנפיליאצי מפירנצה.

פיליפו סטרוצי נולד בפירנצה והוטבל בשם ז'אנבטיסטה. כעבור שנתיים לאחר פטירת אביו, אמו שהייתה ממשפחת ג'אנפיליאצי) שינתה את שמו ל"פיליפו" לזכר אביו.

בשנת 1513 הוא היה נציג האפיפיור בפרארה ובהדרגה הפך לדמות חשובה בפוליטיקה של פירנצה. בשנת 1508 הוא התחתן עם קלריצ'ה מדיצ'י ובכך כרת ברית עם משפחת מדיצ'י הענפה. כאשר מדיצ'י חזרו לשלטון, פיליפו סטרוצי קיבל מספר מינוים חשובים. בשנת 1534 הוא סיים את בניית "פלצו סטרוצי" המפואר.

כאשר חלק מתפקידיו הועברו לאלסנדרו מדיצ'י, פיליפו ובנו פיירו החלו במאבק על השליטה בפירנצה אך בסופו של דבר נמלטו לרומא.

בשנת 1537, בתמיכת מלך צרפת, פיליפו סטרוצי בראש צבא גדול החל לנוע לכיוון פירנצה. בקרב מכריע שנערך ב-1 באוגוסט 1537 קוזימו הראשון דה מדיצ'י ניצח ופיליפו נפל בשבי.

בינואר 1538 הוא נפטר, לא ברור האם זה היה רצח או התאבדות.

בנו פיירו נמלט לצרפת ובשרות במלך התקדם עד לתפקיד מרשל צרפת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פיליפו סטרוצי** בוויקישיתוף
* קורות חיים (באיטלקית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007273657805171
* BNE: XX5334379
* BnF: cb12649476t (data)
* GND: 11954315X
* ISNI: 0000 0001 1770 7182
* LCCN: n79094532
* NLP: A32675161
* NTA: 069879656
* SNAC: w6pk1kp8
* VcBA: 495/119876
* VIAF: 74665411
* WorldCat: lccn-n79094532

 |
**חיים פזנר** (22 בינואר 1899 - 14 במאי 1981) היה פעיל ציוני בשווייץ ומהראשונים להביא לידיעת אמצעי התקשורת את הידיעה על השמדתם של יהודי אירופה.

קורות חייו
----------

פזנר נולד בקובאל, עיירה במחוז קויאוויה-פומרניה שבפולין. בצעירותו היה פזנר פעיל בתנועת החלוץ בוולוצלאווק וגם שימש כסגן מנהל בבית ספר התיכון העברי בעיר. בשנים 1920–1922 היה מנהל ועדת הסעד לפליטים פולנים בדנציג. בשנת 1921 נבחר לנציג בקונגרס הציוני העולמי ה-12 והיה לנציג בארגונים ציוניים נוספים. בשנים 1931–1937 היה ראש תנועת הפועלים הציונית בדנציג.

בין השנים 1934–1938, שימש פנזר כמנהל הסניף המשרד הארצישראלי בדנציג, אך תפקידו הגיעו לסיום כשאולץ לעזוב את העיר.

בתקופת השואה
------------

פזנר היה מנהל שותף של המשרד הארצישראלי בז'נבה. מעת פלישת גרמניה לצרפת במאי 1940 ניסה פזנר לחלץ יהודים מצרפת הכבושה ולהעבירם אל מעבר לגבול, לשווייץ. בשנים 1942 ו-1943 שלח פזנר ליהודים שחיו בגטאות בפולין דרכונים עם ויזות מזויפות. על סמך הדרכונים האלה התאפשרה יציאתם של יהודים אלה מהגטאות ומעברם למדינות שבתקופה זו עדיין לא נכבשו בידי הנאצים באירופה. 

בסוף יולי 1942 שמע פזנר על תוכניות ההשמדה של הנאצים מפי הכלכלן היהודי-גרמני אדגר זאלין, שהתגורר בשווייץ. זאלין קיבל את המידע מארתור זומר, כלכלן שישב במטה הצבא הגרמני בברלין וקרא את הפרוטוקולים של ועידת ואנזה. פזנר העביר את הידיעה לאישים יהודים ולא-יהודים, בהם נציג דיפלומטי בריטי בז'נבה, על מנת שאלה יעבירו אותה לידיעת אמצעי תקשורת וגורמים מדיניים ברחבי העולם, כדי שאלה יתערבו במהלך השמדתם של היהודים. 

מאוחר יותר במהלך המלחמה טיפל פזנר בחילופים בין גרמנים טמפלרים שהיו בארץ ישראל ליהודים הולנדים שנכלאו בבוכנוואלד. כמו כן התכתב עם פעילים ציוניים בהונגריה כמשה קראוס וכן פנה לשליטי הונגריה בהעבירו להם ידיעות על השמדת היהודים, ידיעות שסייעו להם לגבש החלטה לעצור את הוצאת רכבות הגירוש של היהודים מהונגריה למחנות מוות ובהם אושוויץ.

לאחר המלחמה סייע פזנר לארגון "הבריחה" ולרכש הנשק עבור כוח המגן העברי והצבא שבדרך של היישוב לקראת מלחמת העצמאות.

בישראל
------

ב-1953 עלה חיים פזנר עם משפחתו לישראל ומילא תפקידים בכירים במשרד האוצר וכנציג משרד החוץ בדרום אמריקה ובשוודיה. מ-1966 היה חבר הנהלת יד ושם וסגן יושב ראש ההנהלה.

פזנר נישא לרלה (רגינה) לבית ארלנגר, נכדתו של אברהם ארלנגר. בנם הוא אבי פזנר.

הנצחה
-----

על שמו של פזנר קרוי רחוב בירושלים.

לקריאה נוספת
------------

* מנחם מיכלסון ומרטין גילברט, **חיים פזנר: האיש שידע - הידיעה על הפתרון הסופי ומאמצי ההצלה**, הוצאת יד ושם, 2007

קישורים חיצוניים
----------------

* מדברי אבי פזנר ומנחם מיכלסון על חיים פזנר, ביום עיון ביד ושם לרגל הוצאתו לאור של הספר "חיים פזנר: האיש שידע"
* חיים פזנר (1899-1981), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר "Billiongraves"
2. ↑  ביוגרפיה אודות חיים פזנר באתר האיגוד לחקר שואת יהודי אירופה
3. ↑  אילה נדיבי, מאמר על בית הזכוכית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007280976305171
* BnF: cb12320492z (data)
* GND: 11955917X
* LCCN: n86072934
* NTA: 270066241
* SUDOC: 032111495
* VIAF: 42651128
* WorldCat: lccn-n86072934

 |
גופיף אשוף על רקע רקמת שריר הלב. צביעת המטוקסילין-אאוזין.
**גופיף אשוף** הוא קשריר המתפתח ברקמת הלב בעת קדחת שיגרונית כתוצאה מדלקת בשריר הלב. גופיפי אשוף נתגלו באופן בלתי תלוי על ידי לודוויג אשוף בשנת 1904, ושנה לאחר מכן על ידי פאול רודולף גייפל.

הקשרירים הם ביטוי לדלקת ברקמת החיבור והמשתית של הלב. צורתם עגולה או דמוית כישור וגודלם מגיע לכ-1–2 מ"מ, כך שניתן לעיתים לראותם בעין בלתי מזוינת. הם נמצאים בעיקר בקרבת כלי דם קטנים בשריר הלב ופנים הלב, ולפעמים גם במסב הלב ואף בגלימה החיצונית של אבי העורקים העולה. במבט היסטולוגי, גופיפי אשוף אשר התפתחו במלואם הם מבנים גרנולומטוטיים המכילים שינויים פיבריניים, הסננה לימופציטרית, לעיתים תאי פלזמה ומקרופאגים לא תקינים הסובבים את המרכזים הנקרוטיים. מקרופגים אלה יכולים להתאחות לתאי ענק, בעוד אחרים יכולים להפוך לתאי אניצ'קוב, או "תאי זחל", כפי שהם נקראים בשל מראה הכרומטין בהם.

גופיפי אשוף מתפתחים בשלושה שלבים, ובעת התבוננות בדגימה היסטולוגית כל אחד מן השלבים יכול להופיע. השלב הראשון הוא שלב תפליטי או ניווני, אשר ניכר עד לשבוע הרביעי של מחלת הקדחת השיגרונית, ומתאפיין בבצקת של רקמת החיבור ועלייה במוקופוליסכריד חומצי בחומר היסוד. הדבר מביא להיפרדות של הקולגן אשר נראה בצביעה נראה כפיברין. בשלב השני, השלב השגשוגי או הגרעינומתי, שמתרחש 4–13 שבועות מתחילת המחלה, והוא השלב הפתוגנומוני למחלה, השינויים הפיברינואידיים מוחלפים בהסננה של לימפוציטים T, תאי פלזמה, נויטרופילים ותאים היסטיוציטיים אופייניים ללב הנקראים תאי אניצ'קוב בשולי הנגע. השלב השלישי, שלב הפיברוזיס, הוא שלב הריפוי, לאחר 12–16 שבועות, ובו הקשריר הופך לעגול או דמוי כישור וגודלו 0.2×0.6 מ"מ. בחלוף הזמן הקשרירים הופכים פחות תאיים ותכולת הקולגן בהם עולה. לבסוף הרקמה מוחלפת ברקמה צלקתית הממוקמת בסמוך לכלי הדם.

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
**יום החלב העולמי** (באנגלית: **World Milk Day**) נוסד על ידי הארגון למזון וחקלאות (FAO) של האו"ם כדי לזהות את חשיבותו של החלב כמזון עולמי. היום מצוין ב-1 ביוני בכל שנה מאז 2001. יום זה נותן תשומת לב לפעילויות הקשורות במשק החלב.

היסטוריה
--------

יום החלב הבינלאומי תוכנן לראשונה על ידי ארגון המזון והחקלאות ב-2001. 1 ביוני נבחר כתאריך כי במדינות רבות כבר ציינו יום חלב בתקופה זו של השנה.

היום מספק הזדמנות למקד את תשומת הלב על חלב, ולפרסם פעילויות שקשורות בחלב ובתעשיית החלב.

ב-2016 צוין יום החלב הבינלאומי בלמעלה מ-40 מדינות. הפעילות כללה מרתונים וריצות משפחתיות, הדגמת חליבה וביקורים בחווה, פעילויות בית-ספריות, קונצרטים, כנסים, סמינרים, תחרויות ומגוון של אירועים תוך התמקדות בהעלאת הערך של החלב, והמחשת התפקיד החשוב שממלאת תעשיית החלב במשק הלאומי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יום החלב העולמי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של יום החלב העולמי

* אתר האינטרנט הרשמי של יום החלב העולמי (באנגלית)
* יום החלב העולמי, ברשת החברתית טוויטר
* האתר הרשמי של ארגון המזון והחקלאות
* יום החלב הבינלאומי – מידע, תאריך, היסטוריה, פעילויות, שעשועים

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Today is World Milk Day". אורכב מ-המקור ב-2016-02-04. נבדק ב-2 ביוני 2015. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  "World Milk Day: 1 June 2015". נבדק ב-2 ביוני 2015. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  Anderson, Robynne (7 באפריל 2017). "Raise a Glass for World Milk Day". *Huffington Post*. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  "World Milk Day". *Food and Agriculture Organisation*. 13 באפריל 2017. `{{cite web}}`:  (עזרה)
המדליה לזכר השואה שיזם והפיק מוריס פרנקנהויס ב-1967
שער קטלוג המדליות (המהדורה האנגלית) של אוסף מוריס פרנקנהויס, 1919
**מוריס (משה) פרנקנהויס** (**Maurice Frankenhuis**;‏ 24 בפברואר 1894, גרמניה – 22 בספטמבר 1969, ארצות הברית) היה איש עסקים יהודי-הולנדי שנודע כאספן מוביל של כרזות ומדליות מתקופת מלחמת העולם הראשונה.

קורות חייו ופועלו
-----------------

מוריס פרנקנהויס נולד בגרמניה למשפחה יהודית-הולנדית וגדל בהולנד מינקותו. אחרי לימודים באנגליה חזר להולנד והשתקע בעיר אנסחדה. בצד עסקיו התמקד באיסוף מדליות וכרזות שהופקו לרוב במלחמת העולם הראשונה, בעיקר באלה שמקורן בגרמניה.
ב-1919 פרסם קטלוג של מדליות ושלטים משנות המלחמה שהיווה במשך שנים מדריך מרכזי לאספנים. חלק מאוספו העניק למוזיאון הבריטי, ככל הנראה בתמורה לאשרת שהייה בבריטניה שאפשרה את המשך עסקי הכותנה של משפחתו. בפרוץ מלחמת העולם השנייה ביקש מקלט מדיני שם והציע להעניק את מיטב אוספו למוזיאון הבריטי, אך הרשויות דחו את בקשתו. פרנקנהויס ומשפחתו, שמצאו מחבוא בהאג למשך קרוב לשנתיים, הוסגרו לידי הנאצים ונכלאו במחנות הריכוז וסטרבורק וטרזיינשטט, אך הצליחו לשרוד. ב-1948 השתקעו בארצות הברית.

חלק ניכר מאוספיו של פרנקנהויס נשמר והובא לאמריקה. פרנקנהויס נמנה עם מייסדי האגודה הנומיסמטית האמריקאית-ישראלית (אנ') והיה חבר הנהלתהּ. הוא נודע בפעילותו להנצחת זכר השואה. ב-1967 הופקה ביוזמתו מדליה מיוחדת לזכר השואה. נכדיו תרמו את יתרת אוסף הכרזות שלו, כ-4,800 במספר, לספריית אוניברסיטת קולומביה בניו יורק, וב-2014 נערכה תצוגה שלהן.

פרנקנהויס ביקר בישראל באורח תדיר מאז עצמאותה. ב-1961 תרם את אוסף המדליות שלו למוזיאון הארץ, וב-1964 הוצגה בו תערוכת "חמש שנות הכיבוש הנאצי באירופה כמסופר במדליות הזיכרון מאוסף פרנקנהויס". ב-2014, במלאת מאה שנים לפרוץ מלחמת העולם הראשונה, נפתחה תערוכה מיוחדת של "מטבעות המלחמה" מאוספו בביתן קדמן למטבעות במוזיאון ארץ ישראל ברמת אביב.

לקריאה נוספת
------------

* David Hill, "Maurice Frankenhuis Built a Collection to Rememeber", *American Numismatic Society (ANS) Magazine*, Vol. 16, Fall 2017, (Issue 3), pp. 41–49 (באנגלית)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוריס פרנקנהויס** בוויקישיתוף
* דוד תדהר (עורך), "משה (מאוריס) פרנקנהויז", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יד (1965), עמ' 4489
* ססיליה מאיר, "מדליות המלחמה: מדליות מלחמת העולם הראשונה מאוסף מוריס פרנקנהויס" באתר מוזיאון ארץ ישראל, 2014
* אתר אוסף פרנקנהויס (באנגלית)
* קטלוג המדליות של פרנקנהויס (1918); המהדורה האנגלית (הקטלוג פורסם בהולנדית ותורגם לצרפתית ולאנגלית)
* על מ' פרנקנהויס באתר המוזיאון הבריטי (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  שמו הפרטי מופיע בכתיבים מעט שונים בתקופות שנים שונות: ( - Moritz (1894–1900), Mauritz (1900–1954), Maurice (1954
2. ↑  מדליית השואה של פרנקנהויס
3. ↑  תרומת כרזות מאוסף פרנקנהויס
4. ↑  European Home Front in WWI: Posters from the Frankenhuis Collection
5. ↑  "אוסף מדאליונים ענקי - למוזיאון הארץ", מעריב, 10 במאי 1961
6. ↑  מדליות מלחמת העולם הראשונה מאוסף פרנקנהויס במוזיאון ארץ ישראל, ביתן קדמן למטבעות

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007261380205171
* ISNI: 0000 0000 4963 3248
* LCCN: nr2001010490
* NTA: 073946915
* VIAF: 306134197
* WorldCat: lccn-nr2001010490

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"מוריס פרנקנהויס"**.
גופן Courier, גופן נפוץ באורך אחיד
**גופן ברוחב אחיד** או **מונוספייס** (באנגלית: **monospace**; נקרא גם **גופן ברוחב קבוע**, **fixed-width font**, או **גופן לא-פרופורציונלי**, **non-proportional font**) הוא גופן שלאותיותיו רוחב אחיד – להבדיל מגופנים ברוחב-משתנה, variable-width fonts, שלא לכל אות בהם רוחב שווה (בעברית, שי"ן רחבה מיו"ד, למשל).

מכונות הכתיבה הראשונות יכלו לנוע מרחק קבוע קדימה עם כל אות חדשה שנכתבת, ולכן השתמשו בגופן ברוחב אחיד (להבדיל מסדר דפוס, שבו שמשו גופנים ברוחב משתנה).

השימוש במחשבים
--------------

מדפסות מחשב רבות הדפיסו גופן ברוחב אחיד. גם מסכי המחשב בתקופה שקדמה לממשק המשתמש הגרפי (למשל במערכת ההפעלה DOS) הציגו גופן ברוחב אחיד, והוא הקנה להם מראה אופייני. 

עם התקדמות הטכנולוגיה רבות מהתוכנות לעיבוד תמלילים והצגת טקסט עברו לגופנים ברוחב משתנה, שכן הוא עדיף חזותית, קרוב יותר לאותיות הנכתבות, ומקל את הקריאה. עם זאת, בתוכנות המיועדות לכתיבת קוד כגון סביבת פיתוח משולבת מקובל כברירת מחדל שימוש בגופן ברוחב אחיד. בכתיבת קוד יש חשיבות לכל תו ולכן יש הרואים בגופן מסוג זה גופן נוח למתכנתים, המגביר את רמת הקריאוּת של הקוד. שימושים אחרים כוללים הדמיית מסוף וסטים של נתונים מוזחים במסמכים עם טקסט ברור. שימוש אחר רווח במדריכים טכניים: ההבחנה בין מילת התפקוד *for* למילה for בתכנות, והצגת בלוקים של קוד באופן המבדל אותם מטקסט בשפה טבעית. גופנים מוכרים ברוחב אחיד הם Courier,Presitge Elite ו-Monaco.

בקריפטוגרפיה מקובל להשתמש בגופן ברוחב אחיד לשם הצגת טקסט מוצפן. את הטקסט המוצפן נהוג לחלק לבלוקים בגודל קבוע ולשים רווח בסוף כל בלוק. שימוש בגופן ברוחב קבוע מאפשר הצגה של טקסט מוצפן כזה באופן שבו כל הבלוקים מיושרים זה מעל זה.

שימושים בביולוגיה
-----------------

גופנים ברוחב אחיד משמשים להצגת מעקובות של חומצות גרעין וחלבונים. הגופן מאפשר לכל חומצה נוקלאית או אמינית להתפרש על אותה כמות של מקום במעקובת ארוכה, ובנוסף להציג בתצוגה מתאימה (align) את המעקובות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גופן ברוחב אחיד** בוויקישיתוף
**מוריס מוסקוביץ** (**Maurice Moscovitch**; ‏23 בנובמבר 1871 – 18 ביוני 1940) היה שחקן תיאטרון וקולנוע יהודי-רוסי שפעל באזור רוסיה ובהמשך בארצות הברית.

ביוגרפיה
--------

מוריס מוסקוביץ נולד באודסה בשם מוריס מסקוב (Morris Maaskov). הוא החל את קריירת המשחק שלו ברוסיה, כשחקן תיאטרון. את הופעתו הבימתית הראשונה ערך ב-1885, והמשיך במשחק במסעי הופעות לאורך היבשת. ב-1893 היגר לארצות הברית, שם שיחק בתיאטרון היידיש של ניו יורק. את הופעתו הבימתית הראשונה בארצות הברית ערך בתפקיד שמשון במחזה היידי "שמשון ודלילה". הוא המשיך להופיע בתיאטרון וערך סיבובי הופעות עם להקת התיאטרון שבה היה חבר, עד שב-1936 הגיע להוליווד, בירת הסרטים של ארצות הברית. הוא השתתף ב-13 בסרטים מ-1936 ועד מותו ב-1940. בנוסף, הופיע מוסקוביץ בברודוויי, בהצגה על היהודי זיס ובהעלאה של הסוחר מוונציה, לצד ג'ון האלורן (John Halloran). במהלך קריירת המשחק שלו פעל גם באנגליה ובדרום אפריקה.

מוסקוביץ נפטר ב-1940, לאחר ניתוח. פטירתו התרחשה כמה ימים לאחר תחילת הצילומים של הסרט "Dance, Girl, Dance", שבו היה אמור לשחק בתפקיד כוריאוגרף חם מזג, תפקיד שניתן לבסוף למריה אוספנסקאיה (Maria Ouspenskaya) ושוכתב במהירות לשם כך. היו מסרטיו שיצאו לאקרנים לאחר מותו, וכך גם הסרט המוכר ביותר מבין אלו שהשתתף בהם כשחקן, "הדיקטטור הגדול" של צ'ארלי צ'אפלין, שיצא לאקרנים ב-1941.

מוסקוביץ קבור לצד אשתו בבית הקברות היהודי "בית עולם" שבהוליווד, קליפורניה.

פילמוגרפיה
----------

מוריס מוסקוביץ בסרט הדיקטטור הגדול, עם צ'ארלי צ'פלין
* Winterset ‏(1936)
* Make Way for Tomorrow ‏(1937)
* Lancer Spy ‏(1937)
* Gateway ‏(1938)
* Suez ‏(1938)
* Love Affair ‏(1939)
* Susannah of the Mounties ‏(1939)
* In Name Only ‏(1939)
* Rio ‏(1939)
* The Great Commandment ‏(1939)
* Everything Happens at Night ‏(1939)
* South to Karanga ‏(1940)
* הדיקטטור הגדול (The Great Dictator; ‏1940)

לקריאה נוספת
------------

* Tony Luke Scott, "The Stars of Hollywood Forever: 1901-2006", Pub. 2006

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוריס מוסקוביץ** בוויקישיתוף

* מוריס מוסקוביץ, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* מוריס מוסקוביץ, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* מוריס מוסקוביץ, באתר TCM (באנגלית)
* פורטרט של מוריס מוסקוביץ ב- National Gallery of Victoria במלבורן, תמונה שצוירה על ידי John Longstaff וזכתה בפרס ארצ'יבלד
* מוריס מוסקוביץ, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מוריס מוסקוביץ, באתר TCM (באנגלית)
2. ↑  מאגר הספרייה הלאומית
3. 1 2  ביוגרפיה, באתר IMDb

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007526029005171
* GND: 1061933776
* ISNI: 0000 0000 5039 7983
* LCCN: no89002703
* VIAF: 4486213
* WorldCat: lccn-no89002703

 |
קברו של פיליפי בבית הקברות הגדול במילאנו
**פיליפּוֹ פיליפּי** (באיטלקית: **Filippo Filippi**‏; 13 בינואר 1830 - 24 ביוני 1887) היה מבקר מוזיקה איטלקי. הוא כתב לכתב-העת המוזיקלי במילאנו La perseveranza, היה ממעריצי ג'וזפה ורדי והרבה להתכתב עמו.

היסטוריה
--------

פיליפי נולד בוויצ'נצה שם החל את הכשרתו המוזיקלית בלימודי פסנתר ועוגב. אחרי שקיבל תואר במשפטים בפדובה, החליט על שינוי כיוון ובחר בקריירה של ביקורת מוזיקה, החלטה שאליה הגיע בשל אהבתו למוזיקה של ורדי והצורך להגן עליה מפני הביקורת, שניתכה עליה מכיוונים מסוימים. בשנת 1859 עבד ב-Gazzetta musicale di Milano כעוזר לעורך, אך תוך זמן קצר היה לעורך, משרה שבה כיהן עד 1862, אז התמנה למבקר המוזיקה של "לה פרסבראנצה", משרה בה נשאר עד סוף חייו. הוא נסע לקהיר להצגת הבכורה של אאידה, ב-24 בדצמבר 1871, בניגוד לדעתו של ורדי, שראה בכך פרסומת בלתי מוצדקת.

יחסו של ורדי אל פיליפי היה חמים, אך הוא דחה כמה מהצעותיו של פיליפי לאמץ חלק מחידושי הסגנון של הגרמנים, בעיקר ריכרד וגנר, שעליו כתב פיליפי שתי סדרות מאמרים, ב-1870 וב-1876.

פיליפי כתב גם אוטוביוגרפיה וכמה עבודות מחקר מוזיקליות, בהן מחקרים ביצירות אלסנדרו סטראדלה ואדולפו פומיגאלי. בשנת 1876 הוציא לאור קובץ של כל המאמרים שכתב ל"לה פרסבראנצה", שהוכתר בשם Musica e musicisti: critiche, biografie ed escursioni.

פיליפו פיליפי עשה לו שם כמבקר מוזיקה בתקופתו, בעיקר משום שאצל סמכות אינטלקטואלית לביקורת המוזיקה, שהייתה עד אז במעמד של רפורטאז'ה.

קישורים חיצווניים
-----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פיליפו פיליפי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  לאונרדו פינצאוטי וג'וליאן בודן, **פיליפו פיליפי**, במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX4845463
* BnF: cb10394408c (data)
* CANTIC: a11025232
* GND: 133694895
* ISNI: 0000 0001 1632 8244
* LCCN: no2006125844
* NKC: xx0161046
* SNAC: w63f51h8
* VIAF: 45499118
* WorldCat: lccn-no2006125844

 |
הרב **יוסף חיים דוויק הכהן** (ט"ו בכסלו ה'תרל"א, 9 בדצמבר 1870 –כ' באייר ה'תשכ"א 6 במאי 1961) היה איש ציבור, מורה, מחבר ספרים ופובלציסט בשפה הערבית. הרבה לכתוב מאמרים בעיתונות הערבית בנושאי יחסי יהודים וערבים.

ביוגרפיה
--------

נולד בדמשק שבסוריה לאברהם דוויק הכהן, שעסק בתפירת מדי קצונה לצבא העות'מאני. בצעירותו למד בבית הספר של חברת כל ישראל חברים בדמשק, ובגיל 13 לערך עלו עמו הוריו לארץ ישראל והשתכנו בטבריה, שם למד בישיבה והוסמך לרבנות.

כשבגר נישא לרבקה בת מאיר ניניו, והחל לשמש כמורה בבית הספר של חברת כל ישראל חברים בטבריה. בשל מאבק של חוגים חרדים בעיר כנגד בית הספר האחרון, עבר הרב דוויק לשמש כמורה בבית ספר בזכרון יעקב, ומשם חזר לאחר מספר שנים לבית הספר בטבריה.

עם מינוי הרב חיים יששכר אבולעפיה בשנת 1911 לחכם באשי של טבריה, נאם הרב דוויק בטקס ההכתרה שנערך בבית הממשלה, והדגיש את היחס החיובי של האימפריה העות'מאנית כלפי היהודים לעומת יחסה השלילי של ספרד ליהודים בתקופת האנקוויזיציה. ממלא מקום קונסול ספרד שנכח בטקס, דרש לכלוא את הרב דוויק, ולהעמידו למשפט באשמת פגיעה בכבודה של ספרד. לבסוף, הכריע קונסול ספרד הכללי מחיפה כי הרב דוויק לא יועמד למשפט, שכן דבריו היו רק ביקורת היסטורית בת מאות שנים על מדינתו. בתקופה זו עזב את טבריה מחשש לרדיפות בשל נאומו, ועבר למטולה, שם שימש כמורה לעברית ולערבית במשך שבע שנים. במקביל, בתקופה זו כיהן כחבר במועצה המחוזית (מג'לס אידארה) בג'דידה.

במלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא העות'מאני, ושירת בו במשך שלוש שנים. בחודש בדצמבר 1916 הוטל עליו לומר ווידוי עם נעמן בלקינד ויוסף לישנסקי לפני שהוצאו להורג באשמת סיוע לצבא הבריטי במלחמת העולם הראשונה.

עם שחרורו מהצבא, החל לשמש כמורה ביסוד המעלה, עד ליציאתו לפנסיה בשנת 1919, אז שוב חזר לטבריה.

בשנת 1955 התפרסם סירובו לעזוב את ביתו בטבריה העתיקה, לאחר הודעת העירייה שבכוונתה להפקיע את קרקעותיו, להרוס את שלושת בתיו ולבנות במקומו בתי מלון וטיילת. התנגדותו הובילה לכך ששר האוצר והרשות לפיתוח קיבלו צו על תנאי מבית המשפט הגבוה לצדק. מנהל רשות הפיתוח, מרדכי שטנר, נחקר גם הוא בידי בית המשפט בשל מעורבות הרשות בניסיון ההפקעה.

הלך לעולמו ב-6 במאי 1961 (כ' באייר ה'תשכ"א).

### חיבוריו

הרב דוויק חיבר מספר ספרי לימוד ערבית, שבהם השתמש בשיעוריו בבתי הספר, ונותרו בכתב יד. כן כתב מאמרים רבים בעיתונות הערבית למען השלום בין העם היהודי לעם הערבי.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "יוסף חיים דוויק הכהן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 81
* מצבת קברו, באתר Billion Graves

הערות שוליים
------------

1. ↑  צו-על-תנאי נגד שר האוצר, עיתון הבוקר, 4 באוקטובר 1955
2. ↑  מערער על חוקיות הפקעת אדמה בטבריה על ידי הממשלה, עיתון שערים, 4 בינואר 1956
**פריסטיכאמפסוס** (שם מדעי: ***Pristichampsus***; מילולית: "תנין מסור") הוא סוג נכחד של דמוי-תנינאי שחי באירואסיה באאוקן לפני 41–47 מיליון שנה וכיום נחשב לסוג מבוטל, עקב מאובנים בעלי מבנה עצמות לא מזוהה מספיק. למרות דמיונו לתנין הפריסטיכאמפסוס היה שונה מכל תנין חי והיה קרוב לתנין הנכחד בווריסוכוס מגרמניה ואמריקה הצפונית.

המאובנים הראשונים התגלו ב-1831 בצרפת ושויכו לסוג תנין (*Crocodylus*). ב-1853 החוקר גרוויס (Gervais) שייך אותו לסוג אחר. המין שנמצא כונה *Pristichampsus rollianti* ובהמשך נמצאו עוד שני מינים: *Pristichampsus birjukovi* ו-*Pristichampsus kuznetzovi*, שנמצאו במזרח קזחסטן.

זוחל זה היה בעל מבנה גפיים המותאם לתנועה יבשתית וקצוות גפיו אף כוסו בדבר הדומה לפרסה. היה לו עור קשקשים עבה בדומה לתנינים של היום וזנב קשיח עם קצה מעוגל. השיניים היו חדות וחזקות פחות משיני התנינים הקיימים ודומות יותר למבנה שיני התרופודים. למעשה כשגילו אותו חשבו שכמה דינוזאורים הגיעו לתקופת האאוקן, לפני שהתברר שזה תנין. משערים שתנין זה ניזון מיונקים יבשתיים או זוחלים אחרים ופחות מדגים ויצורי מים והוא צד ביבשה בתנועה עם רגליו הארוכות בעלות ה"פרסות".

בתרבות
------

הפריסטיכאמפסוס מופיע בסדרה בראשית בעונה 3 כיצור טורף שיוצא מהמוזיאון הבריטי, תוקף אנשים ומהלך על שניים אך גם שוחה כמו תנין.

ראו גם
------

* פלנוקרניה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פריסטיכאמפסוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007538707305171

 |
חצר בית הספר
**בית הספר האזורי המקיף השש-שנתי "מעיין-שחר"** שוכן בסמוך לקיבוץ עין החורש שבצפון מזרח עמק חפר. לפני הקמתו היו באזור בתי ספר קטנים ומופרדים על בסיס יישובי ותנועתי.

היסטוריה
--------

בסוף שנות ה-80, חברו שלושה גורמים יחדיו ושימשו רקע ומנוף לצמיחה של רעיון חדש - הקמה של בית ספר משותף לכל ילדי צפון מזרח עמק חפר:

1. מצב כלכלי שהכביד על בתי הספר הקטנים.
2. תחושה של התקרבות בין התנועות הקיבוציות.
3. הרצון להיפתח לאוכלוסיית המושבים השכנים.

בשנת 1989 התקיים, ביוזמת המועצה האזורית עמק חפר, המפגש הראשון של רוב נציגי הקהילות שבאזור ובו הוצג הרעיון של הקמת מרכז חינוכי משותף (מח"מ) מכיתה א' עד כיתה י"ב. הוקם צוות היגוי ששקד על מימושה של תוכנית שכונתה "חזון - חינוך שנות 2000". התוכנית אושרה באסיפות הקיבוצים בחודש מרץ 1990. 

בספטמבר 1990 נפתחה חטיבת הביניים "שחר". בספטמבר 1991 נפתחה החטיבה העליונה "מעיין" ששמרה על שמו של המוסד החינוכי של השומר הצעיר שנוסד עם הולדת המדינה בשנת 1948, שבתחומו הוקם בית הספר האזורי השש-שנתי "מעיין-שחר". 
בספטמבר 1992 אוחדו שתי החטיבות לבית-ספר שש שנתי אחד.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מעיין שחר
סמל הארגון
**רייכסבאנר שחור-אדום-זהב** (בגרמנית: **Reichsbanner Schwarz-Rot-Gold**, מילולית דגל הרייך) הייתה מיליציה ותנועת נוער צבאית-למחצה שהוקמה ב-1924 על ידי הכוחות הדמוקרטיים ברפובליקת ויימאר (הסוציאל-דמוקרטים, מפלגת המרכז, המפלגה הדמוקרטית הגרמנית והאיגודים המקצועיים) במטרה להגן על הדמוקרטיה הפרלמנטרית ולא להפקיר את הרחוב למיליציות של הכוחות האנטי-דמוקרטיים ואנטי-רפובליקאיים כגון פלוגות הפועלים הקומוניסטים (החזית האדומה, Rotfrontkämpferbund, RFB), חיילי "קסדת הפלדה" הלאומנים ובריוני האס אה של המפלגה הנאצית. סמל הארגון היה דגל הרפובליקה ומהפכת 1848, וזאת בניגוד לדגל האדום של הקומוניסטים ולצבעי האדום-לבן-שחור של הימנים והמלוכנים (לפי צבעי דגל הקיסרות הגרמנית). 

אל מול תלונות של הסוציאל-דמוקרטים נגד הנאצים, והוצאת ה-SS אל מחוץ לחוק, העלה הנשיא הינדנבורג תלונות נגד הרייכסבאר ודרש משר הפנים, וילהלם גרנר, לאחוז בצעדים נגדם.

לאחר עליית הנאצים לשלטון הפך הארגון לבלתי חוקי. בתקופת גרמניה הנאצית נטל הארגון חלק בפעילות מחתרתית אנטי-נאצית. בהודעה לעיתונות שהוציא מפקד משטרת מינכן, היינריך הימלר ב-21 במרץ 1933 בנוגע לפתיחת מחנה הריכוז דכאו אמר שבמחנה ירוכזו "כל הקומוניסטים, אנשי הרייכסבאנר ומרקסיסטים המסכנים את ביטחון המדינה ירוכזו שם... אי אפשר לשחררם בשל מעורבותם הבלתי פוסקת להתסיס ולארגן מהומות כאשר הם אינם כלואים".

לקריאה נוספת
------------

* הרייכסבאנר ורפובליקת ויימאר 1924-1926
* מפלגת המרכז הגרמנית והרייכסבאנר: מקרה מבחן של התנגדות אזרחית ברפובליקת ויימאר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רייכסבאנר שחור-אדום-זהב** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של רייכסבאנר שחור-אדום-זהב (בגרמנית)
* rb, באתר דגלי העולם (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  חתול שחור בין הינדנבורג וברינינג, דבר, 24 באפריל 1932
2. ↑  ההודעה של הימלר לרגל פתיחת דכאו

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 2027656-4
* VIAF: 155421807
* WorldCat: viaf-155421807

 |
הרב יוסף חיים שרים
הרב **יוסף חיים שרים** (ה'תרי"א, 1851 - ו' בטבת ה'תש"ט, 7 בינואר 1949) היה שד"ר ושליח ארץ ישראל בגולה מטעם העדה הספרדית.

ביוגרפיה
--------

נולד בחלב שבסוריה בשנת 1851 לנעמה ולשלום שרים, ובגיל שנתיים עלו עמו הוריו ומשפחתו לארץ ישראל, והשתכנו בירושלים. בילדותו למד בבית הספר דורש ציון, ובשנת ה'תרל"ד (1874) נישא לשמחה (אלגרה).

בשנת ה'תרמ"ב (1882), בהיותו בן 31 יצא כשליח ארץ ישראל לארצות הגולה, מטעם העדה הספרדית בארץ ישראל, והיה שליח הראשונים לציון, החל מהרב יעקב שאול אלישר וכלה ברב בן ציון מאיר חי עוזיאל וכן הביא את הכספים לרב מני לבניית בית החולים עץ החיים בחברון ובנוסף הביא תרומות להקמתו של בית החולים משגב לדך וכן גם עבור בית הכנסת האיסטנבולי בנחלת שבעה לבקשתו של הרב קמחי ובנוסף הביא את התורמת ואת הגבאי להקמת ישיבת פורת יוסף. במהלך מסעותיו למד שמונה שפות והגיע אף לסינגפור. בנו הבכור, שלום, נולד בשנת 1878 ונפטר מספר שנים אחר כך. בשנת 1900 הוא ביקר במומביי ובכלכותה והתקבל בכבוד רב. לכבוד ביקורו, חברי הקהילה היהודית בכלכותה תרמו כספים לעיר חברון.

בשנת 1900, פרסם הרב יוסף חיים שרים בעיתון "מגיד מישרים" הודעה בערבית. בהודעה פנה לקהילות היהודיות בערים; סינגפור הונג קונג ושאנגחאי שיתרמו כספים עבור היישוב היהודי בחברון. בשנת 1918, כאשר התפטר החכם הבאשי של קהילת יהודי בגדאד, הוצע לו התפקיד, אך סירב.

הלך לעולמו בשנת ה'תש"ט (1949), בהיותו כבן 98, והשאיר אחריו ארבעה ילדים (חנה, יהודה, יעל ויום-טוב). בשנת 1977 ערכה עיריית ירושלים טקס פתיחה לרחוב על שמו, בנוכחות משפחתו. רחוב זה קיים כיום בשכונת רמת שרת. על שמו הוקם בית כנסת "עוד יוסף חי" ברחוב שד"ל בשכונת מחנה יהודה בירושלים.

ספריו
-----

* "**דבר יוסף**" - לקט דרשות שנשא ברחבי העולם, ונמצאו על ידי נכדו, 34 שנה לאחר פטירתו.
* "**רחשי לב**" - אוטוביוגרפיה על חייו ודרשות נוספות שנשא ברחבי העולם

לקריאה נוספת
------------

* **השליח הנודד - על שליח ארץ-ישראל**, אברהם בן יעקב, הוצאת נכדו נוריאל שרים (1998)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוסף חיים שרים** בוויקישיתוף
* יוסף חיים שרים, באתר "החכם היומי"
* יוסף חיים שרים (1851-1949), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007502660205171
* GND: 14280939X
* ISNI: 0000 0001 0737 3641
* LCCN: n82217061
* VIAF: 21040653
* WorldCat: lccn-n82217061

 |
מונדינה
אנדרטה לזכר המונדינות בעיר ורצ'לי
**מונדינה** (באיטלקית: **mondina**; הטיה של הפועַל "לנקות") היה כינוי לנשים שעבדו בשדות האורז בצפון איטליה מסוף המאה ה-19 ועד אמצע המאה ה-20.

היסטוריה
--------

בשדות האורז של עמק הפו הועסקו "מונדינות" (מנכשות אורז) בעבודה שכללה הסרת עשבים שוטים שגדלו בשדות אורז, שהפריעו לצמיחה בריאה של צמחי אורז צעירים. העבודה התרחשה במהלך הצפת השדות, מסוף אפריל עד תחילת יוני מדי שנה. עבודת ה"מונדינות" הייתה משימה קשה ומעייפת, ובוצעה בעיקר על ידי נשים עניות מהמחוזות אמיליה-רומאניה, ונטו, לומברדיה ופיימונטה. הפועלות עבדו ימי עבודה ארוכים בחודשי הקיץ החמים כאשר רגליהן היחפות שקועות במים עד הברכיים, וגבן כפוף במשך שעות רבות. תנאי העבודה הקשים, השעות הארוכות והשכר הנמוך הביאו לאי שביעות רצון מתמדת, ומדי פעם התעוררו מהומות ומחאות. ה"פדרוני", בעלי החוות הקשוחים, התעמרו בנשים, ובזמני שביתות ומחאות הביאו עובדים זמניים שכונו "שוברי שביתה".

המחאה העממית של הפועלות הולידה שירי מחאה רבים, בהם שירים הקוראים לקיצור שעות העבודה, שירים נגד שוברי השביתה ושירים נגד בעלי החוות הנצלנים. המחאה תוארה ביצירות ספרותיות ואמנותיות רבות, בהן הסרט "האורז המר", שהיה מועמד לזכייה באוסקר. לאחר מאבקים רבים, הממשלה קיבלה את דרישות המפגינים, ובין השנים 1906 ל-1909 נחקקו מספר חוקים בהם נקבע כי יום עבודה יוגבל ל-8 שעות.

### שירי מחאה

שיר המחאה הנפוץ ביותר בקרב המונדינות היה השיר "Alla mattina appena alzata" ("קמתי השכם בבוקר"). שורותיו הראשונות של השיר, בתרגום חופשי, הן: "בבוקר התעוררתי, להתראות יפהפייתי, להתראות יפהפייתי, להתראות יפהפייתי, להתראות, להתראות, להתראות.
  
 בבוקר התעוררתי, לצאת לשדות האורז אני מוכרח".

על בסיס שיר זה נוצר שיר המחאה האנטי-פשיסטי "בלה צ'או", שמקורו בתנועות פרטיזנים שפעלו נגד משטר איטליה הפשיסטית. השיר שימש השראה לפרטיזנים בכפרים ובעיירות שפעלו נגד המשטר ונגד חיילי גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה.

שירי מחאה נוספים היו "Se otto ore vi sembran poche" (אם שמונה שעות נראות לך קצרות), "Scior padron da li belli braghi bianchi" ועוד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מונדינה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  F. Castelli, E. Jona, A. Lovatto, *Senti le rane che cantano. Canzoni e vissuti popolari della risaia*, Donzelli, 2005 מסת"ב 8879899430   
 M. Minardi, *La fatica delle donne. Storie di mondine*, Ediesse, 2005 מסת"ב 8823010829   
 B.Bassi, *La mia vita*, Negretto, Mantova, 2009 מסת"ב 9788895967158 (באיטלקית)
2. ↑  Song "Bella ciao" - MusicBrainz, musicbrainz.org
3. ↑  בלה צ'או, משדות האורז של עמק הפו ליערות הפרטיזנים בטוסקנה, באתר עמירם צברי, ‏2018-01-30
4. ↑  דוד אסף, עונג שבת (עונ"ש): בלה צ'או: משדות האורז באיטליה אל מוזיקת הכליזמרים והזמר העברי, באתר עונג שבת (עונ"ש), ‏יום רביעי, 8 באפריל 2020
מבנה האנזים
**אספרטט טראנסקרבמוילאז** (ATCase) הוא אנזים המקטלז את יצירת N-carbamoylaspartate משני סובסטרטים: אספרטט וקרבמויל-פוספט. ריאקציה זו היא השלב הראשון במסלול הביוסינתיזה של פירימדינים.

מבנה
----

ATCase הוא הטרו-אוליגומר, הבנוי מ-12 תתי יחידות, במשקל כולל של כ- 300kDa. הסטויכומטריה של תתי היחידות במבנה הרביעוני היא C6R6, כלומר שש שרשראות פוליפפטידיות קטליטיות (בעלות קבוצות קטליטיות החיוניות לפעילות החלבון; משקל כל שרשרת קטליטית: 34kDa) ושש שרשראות פוליפפטידיות רגולטוריות (בקרתיות, שאינן מזרזות ריאקציה כימי, אך מבקרות את פעילות האנזים; משקל כל שרשרת רגולטורית: 17kDa). המבנה הרביעוני של אנזים זה מראה כי כל שלוש שרשראות קטליטיות יוצרות טרימר קטליטי (בעלי משקל של 34KDa) וכל שתי שרשראות רגולטוריות יוצרות דימר בקרתי (רגולטורי). שני הטרימרים הקטליטיים יוצרים אינטראקציות זה עם זה באמצעות אינטראקציות עם שלושת הדימרים הרגולטוריים.

קינטיקה
-------

קשירת הסובסטרטים לאנזים היא קואופרטיבית ולכן בגרף מהירות כנגד ריכוז סובסטרט מתקבלת תלות סיגמואידלית. פעילות ATCase ניתנת להסבר באופן מיטבי לפי מודל MWC, לפיו האנזים יכול להמצא באחד משתי קונפורמציות רביעוניות בעלות זיקה שונה.

בקרה
----

ATCase מבוקר על ידי מספר אפקטורים אלוסטריים:

* אספרטט וקרבמויל פוספט הם אפקטורים אלוסטריים הומוטרופיים חיוביים המגדילים את הזיקה בין האנזים לסובסטרטים.
* CTP הוא אפקטור הטרוטרופי שלילי המקטין את הזיקה של האנזים לסובסטרטים שלו ומגדיל את הקואופרטיביות. CTP הוא תוצר הסופי במסלול ביוסינתזה זה ולכן זהו עיכוב בהיזון חוזר feedback inhibition.
* ATP הוא אפקטור הטרוטרופי חיובי המגדיל את הזיקה של האנזים לסובסטרטים שלו ומקטין את הקואופרטיביות. ריכוז גבוה של ATP מאותת על אנרגיה זמינה בתא ולאפשרות של שכפול DNA, ולכך דרושה סינתזה של פירמידינים. ATP הוא גם פורין ולכן בקרה זו מאפשרת ויסות של ריכוז הפורינים והפירימידינים בתא. ATP וCTP נקשרים לתתי היחידות הרגולטוריות של האנזים.

הפרדה לטרימרים קטליטיים ודימרים רגולטוריים
------------------------------------------

טיפול כימי של ATCase על ידי הריאגנט p-hydroxymercuribenzoate גורם להפרדה בין תתי היחידות הקטליטיות והרגולטוריות. לאחר הפירוק (וניתוק הריאגנט), הטרימרים הקטליטיים המבודדים אינם קואופרטיביות ביחס לקישור הסובסטרטים, אלא מתנהגים לפי דגם קינטיקת מיכאליס-מנטן. בנוסף, פעילותם אינה מבוקרת עוד על ידי ATP או CTP. לעומת זאת הדימרים הרגולטוריים המבודדים אינם מראים פעילות קטליטית, אך קושרים היטב את ATP ואת CTP.

עיכוב
-----

N-phosphonacetyl-L-aspartate (בקיצור: PALA) הוא אנלוג, הדומה לקומפלקס של שני הסובסטרטים הנוצר במצב המעבר של הריאקציה. PALA מעכב את האנזים, תוך הסטת מבנהו הרביעוני למבנה בעל האפיניות הגבוהה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אספרטט טראנסקרבמוילאז** בוויקישיתוף
שטיכמוס שמראה אותו גובה בשני הקצוות. בדרך כלל הצינור יהיה הרבה יותר ארוך בהשואה לאורך של המיכלים עם השנתות. בגרסה פשוטה יותר, יכול להיות סימון בודד בכל אחד משני הקצוות של צינור שקוף.
**שטיכמוס**, או שטיכמאס, הוא כלי עבודה פשוט בתחום הבנייה. הכלי מסייע בפילוס (יישור אופקי) של חלקי בניין גדולים לרבות קירות, תוספות בנייה, פרגולות, תקרות גבס ועוד. השטיכמוס עשוי צינור גמיש שקוף הפתוח בשני קצותיו שבתוכו מים הממלאים אותו כמעט עד קצותיו. אורכו של הצינור מותאם למרחק בין האלמנטים הנבנים.

אופן השימוש
-----------

השימוש בכלי מתבצע על ידי הצבת שפת פני המים שבקצה הצינור האחד בנקודה שגובהה היחסי ידוע (למשל מרכזה של קורת בטון בשלד בניין המסומן במסמר או צבע) ובו בזמן הצבת קצה הצינור השני על גבי מישור אנכי מרוחק (למשל קיר החוץ של בניין) וסימון שפת פני המים בצידו האחר.
מאחר שפני המים בשני קצותיו של הצינור יהיו בגובה שווה (לפי חוק כלים שלובים), יהיה הקו המסומן על המישור האופקי בגובה קבוע הזהה לנקודת הייחוס.

הדיוק של הכלי
-------------

דיוק השטיכמוס עלול להיפגע אם לתוך הצינור חודר נוזל בעל משקל סגולי השונה מזה של המים. במקרה כזה בצד שבו חדר נוזל קל מהמים (למשל שמן או כהל) תהיה שפת הנוזל גבוהה יותר מזו של המים. בנוסף הדיוק יכול להיפגע אם לתוך השטיכמוס חודר אוויר כך שהוא יוצר בועות לאורך הצינור. מסיבות אלו נהוג להחליף את המים שבשטיכמוס בכל שבוע ויותר ולפעמים אפילו בתחילת כל יום עבודה באתר. לבדיקת דיוק השטיכמוס נהוג להחזיק את שני קצות הצינור צמודים זה לזה ולוודא שפני הנוזל בשני הקצוות באותו גובה.

מקור המילה
----------

מקור המילה אינו בערבית או בעברית. ייתכן שמקורה ביידיש, באנגלית, בגרמנית, במספר שפות מזרח אירופיות, או בטורקית, כפי שדוברו בסוף המאה ה-19 עד המחצית הראשונה של המאה ה-20, או שילוב, אולי משובש, של כמה מהן. המקור מדבר על StichMass. אך בימינו אין שימוש למילה זו בגרמנית. Stich היא מילה נפוצה בגרמנית. ייתכן שמדובר בשיבוש של StichMaß, אולם גם טענה זו בעייתית, ייתכן, כאמור לעיל, שהמקור ביידיש או בגרמנית, והכוונה לצירוף של שתי המילים "שטרייך", שפירושה סימון/קו, ו"מאס", שפירושה מידה/מדידה, ובצירוף שתיהן זה אומר "מדידת קו".

ראו גם
------

* פלס בנאים
* פלס לייזר

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **שטיכמוס** |

* אסף צ'רטקוף, לבנות ולהשתמש נכונה בשטיכמוס, באתר "בידיים", 24 באוגוסט 2011
* בניה ושימוש בשטיכמוס, סרטון באתר יוטיוב

| כלי עבודה |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| אזמל • גרזן • דיסק חיתוך • חוט בנאים • חוט משיכה • טסטר • כליבה‏ (קלמרה) • כף בנאים‏ • לדרמן • מברג • מחרטה • מסור • מסור אנכי • מסור חרב • מסור נימה • מסור עגול • מסור שרשרת • מספריים • מעדר • מפתח ברגים • מפתח צינורות • מפתח שוודי • מקדחה • מקצועה • מרית • משפך • משרט • סולם • מלחציים • סכין • פטיש • פטיש אוויר • פלייר • פלס בנאים • קת • רשת • שטיכמוס |  |

 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  רוביק רוזנטל, הזירה הלשונית: השפכטל של רביץ, באתר nrg‏, 20 באוגוסט 2004
2. ↑  בערך אס צט מוסברת ההחלפה מ-ß ל-ss
3. ↑  StichMaß, בסעיף k בעמוד 47. גם האיורים בעמודים סמוכים מראים את ההקשר.
**יום הנשיקות הבין-לאומי** או **יום הנשיקות העולמי** הוא חג רשמי הנחגג בכל שנה ב-6 ביולי. מקורו של היום בבריטניה והוא אומץ ברחבי העולם בתחילת שנות ה-2000.

תאריך אחר, 13 בפברואר, אופיין גם הוא כיום הנשיקות הבינלאומי, שחל בשבוע של יום ולנטיין.

הרעיון מאחורי יום הנשיקה הבינלאומי הוא שאנשים רבים אולי שכחו את ההנאות הפשוטות הקשורות לנשיקה בפני עצמה, בניגוד לנשיקה רק כפורמליות חברתית בלבד או הקדמה לפעילויות אחרות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יום הנשיקות הבין-לאומי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  Teri Greene, "Give Some Lip To All You'd Like", *The Montgomery Advertiser* (July 6, 2007), p. D1.
2. 1 2  "Grins and Groans", *The Times-Press* (Streator, Illinois, July 6, 2005), p. 4.
3. ↑  Smith, Joan (6 ביולי 2000). "Of mouths and men". `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  "Valentine Week 2011 | Rose Day | Love | Celebration | Valentine's day". *www.oneindia.com*. 7 בפברואר 2011. `{{cite web}}`:  (עזרה)

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"יום הנשיקות הבין-לאומי"**.
התיאטרון באספנדוס
אמת המים באספנדוס
**אספנדוס** (**Aspendos**) הייתה עיר יוונית-רומית בדרום אסיה הקטנה; אתרהּ מצוי כ-40 קילומטר מזרחה לאנטליה, טורקיה, על נהר יורימדון. העיר הייתה במרחק של 16 ק"מ מחופי הים התיכון.

האגדה מספרת כי אספנדוס נוסדה על ידי מתיישבים בני ארגוס שביוון שהגיעו אליה אחרי מלחמת טרויה. המתיישבים מארגוס הגיעו לאספנדוס תחת הנהגתו של מופסוס סביב שנת 1000 לפני הספירה. ארגוס הייתה עיר שנמצאת בפלופונסוס. העיר הייתה המרכזית באזורה במאה ה-5 לפנה"ס, כאשר הנהר שעל גדתו נבנתה היה עדיין עביר לשיט מחוף הים התיכון. העיר נכנעה לרומאים בתחילת המאה ה-2 לפנה"ס. בשלהי התקופה הרומית החלה ירידתה.

ההיסטוריה הפוליטית של אספנדוס דומה להיסטוריה של כל אזור פמפיליה. ראשית, העיר הייתה תחת שלטון אימפריית לידיאן ובשנת 546 לפני הספירה נכבשה על ידי הפרסים. עם זאת, העובדה שהמשיכה לטבוע מטבעות משלה פירושה שהיה לה מידה רבה של עצמאות. אספנדוס נותרה תחת השלטון הפרסי עד שנת 333 לפני הספירה כאשר אלכסנדר מוקדון הגיע לחלק זה של אסיה הקטנה.

אספנדוס ידועה ב**תיאטרון** הרומי העתיק שנשמר להפליא. התיאטרון נבנה באמצע המאה ה-2 לסה"נ, בימי הקיסר מרקוס אורליוס. קוטרו של התיאטרון 96 מטרים, ובשיאו הכיל עד לכ-12,000 צופים. בהתאם למסורת ההלניסטית, נשען חלק מהתיאטרון על מדרון גבעת האקרופוליס, אך רובו בנוי על גבי קמרונות, כמקובל במבני תיאטראות רומיים. הקיר שמאחרי הבמה (*scaenae frons*) נותר למלוא גובהו אך תקרת העץ שחיפתה עליו ולא שרדה. הסלג'וקים ערכו שינויים במבנה התיאטרון ועשו בו שימוש כאורחן לסוחרים ולחיילים.

מאז 1994 נערך בתיאטרון הפסטיבל הבינלאומי השנתי של אספנדוס למוזיקה ולמחול, וכן מתקיימים בו מופעים שונים, ובהם תחרויות היאבקות.

בקרבת התיאטרון נמצאים שרידי בזיליקה, אגורה, נימפאום, ובמרחק 15 קילומטרים – שרידים של אמת מים רומית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אספנדוס** בוויקישיתוף
* אספנדוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Izabela Miszczak, Turkish Archaeological News, ASPENDOS, ‏1-11-2014
2. ↑  התיאטרון העתיק באספנדוס - מצגת
3. ↑  מפת אתר העתיקות של אספנדוס

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb151002415 (data)
* GND: 4234526-1
* SUDOC: 130870803
* VIAF: 235994996
* WorldCat (עם VIAF): 235994996

 |
**שטיח "שיר השירים"** הוא כינויו של שטיח שעוצב על ידי יעקב קנטרוביץ' עבור מחלקת השטיחים של בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות.

תיאור
-----

יעקב קנטרוביץ', מנהל מחלקת השטיחים של בצלאל, עיצב את השטיח בין השנים 1910–1914. בחלקו התחתון של השטיח מופיעה הכתובת "שיר השירים", והיא העניק לו את שמו. 

עיצוב השטיח כולל מסגרת המורכבת משלושה רגיסטרים (רצועות אורך). הרגיסטר החיצוני מורכב מחזרה של הטקסט "שיר השירים". ברגיסטר הפנימי חוזר הפסוק מתוך "שיר השירים" (ב', יב'-יג') - "הנצנים נראו בארץ עת הזמיר הגיע וקול התור נשמע בארצנו התאנה חנטה פגיה והגפנים סמדר נתנו ריח". במרכז החלק התחתון של השטיח מופיע שוב הטקסט "שיר השירים". בין הפסוקים מופיע רגיסטר עיטורי ובו דימויים של ציפורים, טווסים, מזרקות מים ואשכולות גפנים. מרכז השטיח מוקדש לתיאור גן שבמרכזו עץ תמר גדול. סביבו מתוארות חיות כגון ציפורים שונות, צבי וכבש. מקור של חלק מן הדימויים, הוא באמנות הרומית-ביזנטית.

מספר שטיחים נארגו על בסיס עיצובו של קנטרוביץ' ב"בצלאל" ואחר כך בחברת-הבת לשטיחים של בצלאל - "מרבדיה". עותק של דוגמת שטיח זו הוצגה בתערוכת "בצלאל" באודסה בשנת 1911. תוכנית לדגם מצויה באוסף יצחק אינהורן. היא הוצגה, לצד שני שטיחים מדגם זה, בתערוכה '"בצלאל" של שץ' במוזיאון ישראל (ה'תשמ"ג).
אחד מן השטיחים המוקדמים, שמקורו באוסף אלן ב. סליפקה, נמצאה כיום באוסף מוזיאון ישראל. במוזיאון נמצא גם שטיח נוסף, שנוצר בתקופה מאוחרת יותר על ידי "מרבדיה". עותקים נוספים נמצאים באוספים פרטיים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: שילה-כהן, נורית (עורכת), **"בצלאל" של שץ, 1903-1929**, מוזיאון ישראל, ירושלים, תשמ"ג, עמ' 162, תצלום 34.
2. ↑  ראו: **"בצלאל" של שץ: רשימה קטלוגית של החפצים בתערוכה**, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1982.
3. ↑  ראו: **מבחר מאוסף אלן ב' סליפקה במוזיאון ישראל**, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2008, עמ' 71
4. ↑  ראו לדוגמה: שטיח תוצרת "מרבדיה" – שיר השירים – ירושלים, שנות ה-20, מכירה פומבית 64, היסטוריה ותרבות יהודית וישראלית, קדם, ירושלים, 2019, עמ' 207
**מונה גייגר** הוא מכשיר למדידת קרינה מייננת, והוא מונה את קצב פגיעת החלקיקים בו. מונה גייגר יכול לאתר קרינת אלפא, בטא, גמא וקרני רנטגן. המכשיר לא מאתר מעבר נייטרונים מאחר שהם אינם מייננים. 

מונה גייגר משמש בעיקר למניית קרינת גמא או רנטגן וכן חלקיקי בטא. מניה של חלקיקי אלפא היא באופן מעשי בלתי אפשרית בגלל שחלקיקי האלפא לא מסוגלים לחדור את דופן הגלאי. לעומת זאת, על ידי שינוי תכונותיו של הגלאי (נפח, עובי דפנות, לחץ גז ומתח) ניתן להתאים אותו כך שיהיה יעיל יותר במניית בטא או גמא, בהתאם לצורך.

החיישן במכשיר הוא שפופרת גייגר-מילר, שפופרת המכילה בעיקר גז אציל (בדרך כלל ארגון) ובמרכזה תיל הטעון חיובית בהפרש מתחים של עד כ-1000 וולט לעומת השפופרת. כאשר חלקיק (חלקיק טעון, או פוטון) נכנס לשפופרת ומוציא אלקטרון מהגז שבתוכה או מדפנותיה, האלקטרון האנרגטי גורם לשרשרת של יינון בגז האציל. המטען נאסף בתיל החיובי, וכאשר הוא זורם חזרה לדפנות, נרשמת במערכת פעימה שמעידה על האירוע.
המכשיר מגביר את האות, מציג אותו למשתמש, וסופר את מספר הפעימות. בחלק מהמכשירים נעשה שימוש גם באות קולי כאינדיקציה לקליטת הפעימה. 

את המכשיר פיתחו הנס גייגר ותלמידו וולטר מילר בשנת 1928.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מונה גייגר** בוויקישיתוף
* מונה גייגר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007560574305171
* BnF: cb11981090j (data)
* GND: 4131874-2
* LCCN: sh85053668
* NARA: 10665305

 |
ג'יני לֶבּי בת הארבע ומורין שְּרוֹל בת השנתיים, ברחוב מגוריהן החרב בלונדון, 8 במאי 1945.
**יום הניצחון באירופה** (באנגלית: **VE [Victory in Europe] Day**) נקרא גם **יום הניצחון על גרמניה הנאצית** - הוא היום בו חוגגים את ניצחון בעלות הברית על גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה בשנת 1945. במדינות המערב נחגג יום זה ב-8 במאי, ובגוש המזרחי נחגג יום הניצחון בחבר המדינות ב-9 במאי.

הכניעה ללא תנאי של גרמניה הנאצית התרחשה ב-7 במאי בריימס שבצרפת ונכנסה לתוקף ב-8 במאי. בעלות הברית החליטו להכריז על כך בפומבי רק ב-9 במאי. למרות תכנון זה דלפה הידיעה במערב, וחגיגות ענק פרצו כבר ב-8 במאי, בעיקר בלונדון (שם השתתפו יותר ממיליון איש בחגיגות).

אף על פי שמלחמת העולם לא הסתיימה בתאריך זה, אלא רק ב-15 באוגוסט 1945 (ביום הניצחון על יפן, הידוע גם כ-VJ-DAY), נחשב תאריך זה לתאריך שבו מצוין סוף המלחמה.

יום הניצחון במדינות ברית המועצות לשעבר
--------------------------------------

במדינות בברית המועצות לשעבר יום הניצחון נחגג בצורה של מצעד צבאי, סרטים הקשורים לניצחון ולמלחמה, זיקוקין די-נור ובדרך כלל בשעות הערב דקת דומייה לזכר החללים שנהרגו במלחמה כנגד הנאצים, במדינות אלה החג נחשב לאחד המרכזיים והחשובים, ולכן הוא מוכרז כיום חופש.

יום הניצחון בישראל
------------------

בארץ ישראל כללו החגיגות יום שבתון, חנינה למספר אסירים על עבירות מרקע פוליטי, תהלוכות והנפת דגלים. בקרב היישוב היהודי החגיגות הקיפו את כל שדרות הציבור. בקרב הערבים בארץ ישראל; החגיגות הצטמצמו לאליטות שהיו בקשרים עם הבריטים, בעוד הציבור הרחב התייחס לניצחון באדישות.

עם בוא גל העלייה הגדול ממדינות ברית המועצות לשעבר, מצוין יום הניצחון על גרמניה הנאצית גם בישראל (ובעיקר בכנסת), לכבוד הלוחמים היהודיים בצבאות בעלות הברית בכלל, ובצבא האדום בפרט.

החל משנת ה'תשע"ד (2014) מצוין גם יום השחרור וההצלה על פי התאריך העברי כו באייר.

ראו גם
------

* מועד זיכרון ופיוס לאלה שאיבדו את חייהם במלחמת העולם השנייה

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **יום הניצחון באירופה** |

* כתב הכניעה של גרמניה במהדורה האנגלית של ויקיטקסט.
* אריאנה מלמד, העולם האבוד, באתר ynet, 9 במאי 2006
* קטע קול ערן סבאג, ‏"חיים של אחרים" על יום הניצחון באירופה, באתר iCast‏, 8 במאי 2012

הערות שוליים
------------

1. ↑  יום הניצחון בארץ, דבר, 9 במאי 1945
2. ↑  הדי הניצחון ביישוב הערבי, משמר, 10 במאי 1945

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007565906405171
* LCCN: sh94009623
* NARA: 10675908

 |
**משפט הורוויץ** הוא משפט באנליזה מרוכבת בדבר האפסים של סדרת פונקציות הולומורפיות המתכנסת במידה שווה על תתי קבוצות קומפקטיות.

המשפט נקרא על שמו של אדולף הורוויץ, מתמטיקאי שעסק רבות בתורת הפונקציות המרוכבות. בהוכחת משפט ההעתקה של רימן יש שימוש במשפט הורוויץ.

תהי {\displaystyle \{f\_{n}:\Omega \to \mathbb {C} \}} סדרת פונקציות הולומורפיות על תחום פתוח וקשיר \Omega. נניח שהסדרה מתכנסת במידה שווה על כל תת-קבוצה קומפקטית לפונקציה f. אם לפונקציית הגבול יש שורש z\_{0} מסדר m, אז החל ממקום מסוים, לכל {\displaystyle f\_{k}} יש בדיוק m שורשים בסביבה מספיק קטנה של z\_{0}. בנוסף, כאשר k\to \infty  השורשים שואפים ל-z\_{0}.

הוכחה
-----

f אינה זהותית 0 ולכן האפסים שלה מבודדים, בפרט קיים r>0 כך שf אינה מתאפסת ב {\displaystyle {\bar {B}}(z\_{0},r)\backslash z\_{0}}. 

כעת מעקרון הארגומנט {\displaystyle {\frac {1}{2\pi i}}\int \_{\partial B(z\_{0},r)}f'(z)/f(z)dz=N\_{f}(B(z\_{0},r))=m}. 

{\displaystyle f\_{k}} מתכנסת במידה שווה לf על תתי קבוצות קומפקטיות ולכן ממשפט ויירשטראס {\displaystyle f'\_{k}} מתכנסת במידה שווה לf' על תתי קבוצות קומפקטיות, בנוסף f אינה מתאפסת על {\displaystyle \partial B(z\_{0},r)} ,f רציפה ו{\displaystyle \partial B(z\_{0},r)} היא קבוצה קומפקטית ולכן ממשפט ויירשטראס קיים \delta>0 כך ש {\displaystyle |f|>\delta } על {\displaystyle \partial B(z\_{0},r)}, מהתכנסות במידה שווה החל ממקום מסוים {\displaystyle |f\_{k}|>{\frac {\delta }{2}}} על {\displaystyle \partial B(z\_{0},r)}. על כן נקבל כי {\displaystyle f'\_{k}/f\_{k}\rightarrow f'/f} במידה שווה על {\displaystyle \partial B(z\_{0},r)}.

לכן, {\displaystyle {\frac {1}{2\pi i}}\int \_{\partial B(z\_{0},r)}f'(z)/f(z)dz=\lim \_{k\to \infty }{\frac {1}{2\pi i}}\int \_{\partial B(z\_{0},r)}f\_{k}'(z)/f\_{k}(z)dz}

מעקרון הארגומנט {\displaystyle {\frac {1}{2\pi i}}\int \_{\partial B(z\_{0},r)}f\_{k}'(z)/f\_{k}(z)dz=N\_{f\_{k}}(B(z\_{0},r))} ובפרט זהו מספר שלם, על כן זו סדרה מתכנסת של מספרים שלמים ולכן החל ממקום מסוים היא קבועה ושווה לגבול שלה כלומר

{\displaystyle {\frac {1}{2\pi i}}\int \_{\partial B(z\_{0},r)}f\_{k}'(z)/f\_{k}(z)dz=m}

ומעקרון הארגומנט ינבע של{\displaystyle f\_{k}} יש בדיוק {\displaystyle m} שורשים בסביבה זו.

מסקנות
------

* גרסה נפוצה של המשפט היא - אם בסדרת פונקציות כנ"ל אף פונקציה לא מתאפסת, אז פונקציית הגבול היא או אפס זהותית, או שאיננה מתאפסת אף היא.
* אם בסדרת פונקציות כנ"ל כל פונקציה היא חד-חד-ערכית, אז פונקציית הגבול היא או חד חד ערכית או קבועה.

קישורים חיצוניים
----------------

* משפט הורוויץ, באתר MathWorld (באנגלית)