"גווילים" דינה רקנאטי (1984), אלומיניום צבוע בחזית בית אריאלה
"דברים" דינה רקנאטי (1996), בחזית מרכז הקונגרסים הבינלאומי בירושלים
**דינה רקנאטי** (1928 – 5 ביוני 2021) הייתה אמנית, פסלת וציירת ישראלית, ששילבה בין מספר מדיות אמנותיות, בהן מיצבים, הדפסי משי, תבליטים, ושטיחי קיר.

ביוגרפיה
--------

רקנאטי נולדה בשם דיאן הֶטֶנָה (Hettena) בקהיר, מצרים. סיימה את לימודיה בבתי ספר לצרפתית ואנגלית בשנת 1945. ובשנת 1946 נישאה לאיש העסקים רפאל רקנאטי בתל אביב, ולשניים נולדו הבנים אודי ומיכאל (מייקל).

בין השנים 1946–1948 נסעה ללמוד תולדות האמנות בלונדון, ובשנת 1948 הצטרפה ל-"Art Student League" בניו יורק שם הייתה עד לשנת 1962. מאז התגוררה רקנאטי בארצות הברית.

בשנת 1970 הציגה את תערוכתה הראשונה בישראל, בגלריה גורדון בתל אביב ובה 13 עבודות פיסול בברונזה, בהמשך הציגה במוזיאון ישראל שטיחי קיר והדפסי משי ושילובים של טכניקות אומנותיות.

לרקנאטי פסלי חוץ ועבודות המוצגות במוזיאון ישראל (1965), מוזיאון תל אביב (1971), משכן נשיאי ישראל (1972), במוזיאון היהודי של ניו יורק (1975), נמל התעופה בן-גוריון (1976), אוניברסיטת ניו יורק (1978), שגרירות ישראל בוושינגטון (1980), ובאוניברסיטת תל אביב (1985). וכן יצירותיה נמצאות במרכזים שונים. "גווילים" (1984) בבית אריאלה, "רום" (1985) במכון ויצמן ברחובות ו"דברים" (1996) במרכז הקונגרסים הבינלאומי בירושלים.

יצירותיה של רקנאטי, היו מחוויה וזיכרון אישי וקולקטיבי, כמחווה לתרבויות עתיקות, לאדמה ולזמן. היא שילבה בין פיסול וציור שהתכתבו מטפורית עם סוגיות שונות, בשילוב של צורה ותוכן.

בציוריה היא השתמשה בבדים אותם היא עיצבה לתוך תבניות. היא השתמשה בשילוב של קווים זוויתיים ומעוקלים וגוונים שחיברו בין המאופק לפרוע והאינסטינקטיבי. צבעי הבז' הגיעו ממדבריות המזרח התיכון, אליהם התערבבו גוונים כחולים שהעבירו מצב רוח דרמטי וגווני לבן טהורים. שילוב הגוונים העניק לעבודה קצב, תוך שילוב של חלומות בהקיץ, עבר והווה.

רקנאטי זכתה בפרס האביב של קרן התרבות אמריקה-ישראל (1967) ויקירת המועצה לישראל יפה (2005) על כך שלוותה את המועצה מראשיתה, ובשיתוף עם בעלה ייסדו את המרכז הלימודי של המועצה בתל אביב, ותרמו להטמעת המודעות לערכי ישראל יפה.

באמצע העשור השני של המאה ה-21, עלתה לישראל ומאז התגוררה בהרצליה פיתוח.

נפטרה ב-5 ביוני 2021.

לקריאה נוספת
------------

* מרדכי עומר, **דינה רקנאטי: מעברים**, בתוך: אמנות ישראלית בת-זמננו; מקורות וזיקות (תשסו) 248-275 בעריכת אברהם שפירא, הוצאת עם עובד

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דינה רקנאטי** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של דינה רקנאטי (באנגלית)
* דינה רקנאטי, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל
* פרטים על דינה רקנאטי בארכיון **ציונה שמשי ויכין הירש**, בספרייה הלאומית
* מידע על דינה רקנאטי בקטלוג "מרחב" של הספרייה הלאומית
* דינה רקנאטי, באתר flomenhaftgallery (באנגלית)
* מינה זיסלמן, דינה רקנאטי, דבר, 23 בינואר 1970
* הסגור והפתוח, דבר, 18 באפריל 1975
* "תפילה לרקנאטי", מעריב, 12 במאי 1986
* דיאנה בחור ניר, "איך מגיעים לגיל 93 צלולים? אני דואגת רק כשצריך, לא להנאתי", באתר כלכליסט, 2 בינואר 2021
* דיאנה בחור ניר, האמנית דינה רקנאטי נפטרה בגיל 93, באתר כלכליסט, 6 ביוני 2021

הערות שוליים
------------

1. 1 2  דיאנה בחור ניר, "איך מגיעים לגיל 93 צלולים? אני דואגת רק כשצריך, לא להנאתי", באתר כלכליסט, 2 בינואר 2021
2. ↑  יפעת גדות, אות יקיר ישראל יפה - לדינה רקנאטי, באתר News1 מחלקה ראשונה‏, 9 ביוני 2005

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ICIA: 277975
* NLI: 987007267067105171
* GND: 124017223
* LCCN: nr00031667
* VIAF: 62470341
* WorldCat: lccn-nr00031667

 |