הכניסה לדקוטה, בה נרצח ג'ון לנון בידי מארק דייוויד צ'פמן
**רצח ג'ון לנון** התרחש ביום שני, 8 בדצמבר 1980: ג'ון לנון נורה למוות בידי מארק דייוויד צ'פמן בפתח הדקוטה, ביתו שבניו יורק; הרצח התרחש עם חזרתו מאולפני "Record Plant", בלווית אשתו יוקו אונו. ג'ון לנון היה מוזיקאי רוק אנגלי שנודע בכל רחבי העולם בזכות השתתפותו בלהקת הביטלס, קריירת הסולו שלו וכן פעילותו הפוליטית בעד שלום עולמי.

מותו של לנון נקבע בבית החולים הקרוב, St. Luke's-Roosevelt Hospital Center, שם טענו שאיש לא היה שורד יותר מכמה דקות לאחר ספיגת פציעות כאלו. מעט אחרי שהידיעה על מותו של לנון שודרה בערוצי החדשות, קהל רב התאסף מול הדקוטה ובבית החולים. גופתו נשרפה ב-10 בדצמבר 1980, בבית הקברות פרנקליף, שבהרטסדל, ניו יורק; אפרו נמסר לאונו, שבחרה לא לערוך לו הלוויה.

יום הרצח
--------

בבוקר 8 בדצמבר 1980, יצאה אנני ליבוביץ' לדירתם של לנון ואונו, כדי לערוך צילומים למגזין הרולינג סטון. היא הבטיחה ללנון שתמונה עם אונו תופיע בשער האלבום, אך החלה בצילומים של לנון לבדו. "אף אחד לא רצה את אונו על השער," היא הסבירה מאוחר יותר. לאחר תצלום התמונות עזבה ליבוביץ' את הדירה, ולנון ערך את הראיון האחרון שלו, לדי ג'יי דייב שולין בתוכנית מוזיקה של תחנת הרדיו RKO. בראיון אמר ג'ון לנון, "אני מאמין באהבה, בשלום. אני מאמין בחשיבה חיובית. [...] אני מעריך שהעבודה שלי לא תגמר עד שאמות ואקבר, אבל מקוה שזה יהיה עוד הרבה, הרבה זמן." בחמש בצהריים עזבו לנון ואונו את דירתם כדי לערוך את שירה של אונו, "Walking on Thin Ice", בו מופיע לנון על גיטרה, באולפני "Record Plant".

בבוקר אותו יום עזב הרוצח, מרק דייוויד צ'פמן, את מלון שרתון בו שהה במשך יומיים, מאז הגיע לניו יורק ב-6 בדצמבר. את חפציו האישיים השאיר בחדרו, מלבד עותק האלבום Double Fantasy והאקדח שלו, כפי שגילו השוטרים. הוא קנה עותק של התפסן בשדה השיפון מחנות ספרים, עליו הוא כתב "זוהי הצהרתי" ("This is my statement"), וחתם בשם "הולדן קולפילד," כשמו של גיבור הספר. את רוב יומו הוא בזבז מול פתח הדקוטה, שם גרו לנון ואונו. בשלב מסוים, מוסח מהספר שקרא, הוא פספס את לנון כשזה יצא ממונית ונכנס לבניין. מאוחר יותר באותו הבוקר הוא פגש במעריצים שונים של לנון וכן במטפלת של שון לנון הקטן.

בדרכם של יוקו וג'ון ללימוזינה פנו אליהם מספר אנשים כדי לקבל חתימות, ביניהם גם מרק דייוויד צ'פמן בעצמו. ההמתנה מחוץ לדקוטה הייתה מנהג נפוץ בקרב מעריצי לנון. צ'פמן, צעיר בן 25 ששימש כשומר בניין דירות בהונולולו, הוואי, הגיע לניו יורק במטרה לרצוח את לנון כבר באוקטובר 1980, לפני יציאת Double Fantasy, אך נמלך בדעתו ושב לביתו. צ'פמן נתן ללנון את העותק של Double Fantasy, ולנון העניק לו חתימה. אחרי שחתם על האלבום, שאל לנון בנימוס, "זה כל מה שאתה רוצה?" צ'פמן חייך והנהן בהסכמה. "אז ניצח החלק הגדול שבי ורציתי לחזור למלון, אבל לא יכולתי. חיכיתי עד שהוא חזר. הוא ידע לאן הברווזים עפים בחורף, והייתי חייב לדעת את זה [בהתייחסות לספר "התפסן בשדה השיפון]," אמר צ'פמן. הצלם ומעריצו של לנון, פול גורש, צילם תמונה של המפגש בין השניים.

בני הזוג לנון שהו מספר שעות באולפן ההקלטות לפני שחזרו לדקוטה, בערך ב-22:50 בלילה. ג'ון החליט שלא ללכת לאכול בחוץ, כדי שיספיק להגיד לילה טוב לבנו שון, לפני שילך לישון. בנוסף, לנון רצה לרצות את מעריציו שחיכו שעות רבות כדי לפגוש אותו. לנון ואונו יצאו מהלימוזינה שלהם ברחוב 72, במקום לצאת בחצר הבניין הבטוחה יותר. אם הזמר המצליח היה בוחר לצאת בחצר הבניין הוא היה נמנע מהמפגש עם צ'פמן.

חוזה פרדומו, שוער הבניין, ונהג מונית שעמד בסמוך הבחינו בצ'פמן, שעמד בצל הכניסה לבניין. אונו התקדמה לפני לנון, ועברה בכניסה. כשלנון עבר, הוא הביט לשנייה בצ'פמן והמשיך בדרכו. בתוך שניות, צ'פמן כיוון את אקדחו הישר אל גבו של לנון וירה חמישה קליעי הולופוינט מאקדח התופי 0.38 ספיישל שלו, מתוצרת צ'רטר ארמס. מספר דיווחים מהטלוויזיה, הרדיו והעיתונות טענו שלפני שירה קרא צ'פמן "מר לנון?" ועבר ל"אחיזת קרב" ("combat stance"), אך טענות אלה לא עלו בשימועים ובראיונות עם העדים שערך בית המשפט. צ'פמן אמר שהוא לא זוכר שקרא בשמו של לנון לפני שירה. קליע אחד החמיץ את מטרתו, חלף מעל ראשו של לנון ופגע בחלון. שני קליעים פגעו בשמאל גבו של לנון, ושניים אחרים חדרו לכתפו השמאלית. ארבעת הקליעים גרמו לפצעי ירי חמורים, במיוחד הקליע הראשון שפילח את אבי העורקים של לנון. לנון החל לדמם, התקדם חמישה צעדים, מלמל "נוריתי," והתקפל, פניו לרצפה. השומר ג'יי האסטינג ניסה לבצע חסימת עורקים, אך משראה כמה חמורים פצעיו, כיסה את לנון במדיו, והסיר את משקפיו מלאי הדם. לאחר מכן הזמין את המשטרה.

מחוץ לכניסה, השוער פרדומו חטף את האקדח מידיו של צ'פמן ובעט אותו לאורך המדרכה. צ'פמן הסיר את כובעו ומעילו, והתיישב על המדרכה, מחכה להגעת השוטרים. השוער פרדומו צעק עליו, "אתה יודע מה עשית?", שאלה שעליה השיב צ'פמן ברוגע, "כן, בדיוק יריתי בג'ון לנון." שני השוטרים הראשונים שהגיעו, סטיב ספירו ופיטר קאלן היו בהמשך רחוב 72, כאשר שמעו את הדיווח על היריות בדקוטה. כשהגיעו הם מצאו את צ'פמן ישוב, "רגוע מאוד," על המדרכה. הם דיווחו שצ'מפן הניח את האקדח, והחזיק בספר בכריכה דקה, "התפסן בשדה השיפון" של ג'יי די סלינג'ר.

כמה דקות מאוחר יותר הגיעו לזירה השוטרים ביל גמבל וג'יימס מוראן. הם סחבו את לנון אל ניידת המשטרה ונסעו לבית החולים רוזוולט. מוראן סיפר שלנון הושם במושב האחורי. מוראן שאל את לנון "אתה יודע מי אתה?", ומכאן יש לסיפור כמה גרסאות. לפי אחת, לנון הנהן בראשו וניסה לדבר, אבל הצליח להפיק רק קול גרגור. הוא איבד את הכרתו מעט לאחר מכן.

ד"ר סטפן לין קיבל את לנון בחדר המיון בבית החולים. כשהגיע, כבר לא היה לו דופק והוא לא נשם. ד"ר לין ושני רופאים נוספים עבדו למשך 20 דקות, פותחים את חזהו של לנון ומעסים את לבו כדי להפעיל מחדש את מחזור הדם, אך הנזק שנגרם לכלי הדם סביב הלב היה חמור מדי. לין קבע את מותו של לנון באחת עשרה ורבע, מוות שנגרם בשל איבוד כ-80% מנפח הדם שלו. ד"ר אליוט מ' גרוס אמר שאיש לא יכול היה לשרוד יותר מכמה דקות עם פצעי ירי כה רבים. השימוש בקליעי הולופוינט, גרם לפגיעה קשה יותר בכלי הדם והרקמות, למעשה חיסל את איבריו של לנון. אונו נלקחה לבית החולים ונתקפה הלם כששמעה שבעלה מת. היא יללה "הו לא, לא, לא, לא... תגידו לי שזה לא נכון". למחרת הוציאה אונו הודעה: "לא נערוך הלויה לג'ון. ג'ון אהב והתפלל למען הגזע האנושי. אנא עשו אותו דבר למענו. אוהבים, יוקו ושון." צ'פמן נעצר, והצהיר בתחנת המשטרה, "אני משוכנע שחלק גדול ממני הוא הולדן קולפילד, הדמות הראשית בסיפור. חלק קטן ממני הוא כנראה השטן."

לאחר הרצח
---------

ג'ון לנון ויוקו אונו על שער הרולינג סטון מ-22 בינואר 1981. התמונה צולמה על ידי אנני ליבוביץ', בבוקר יום הירצחו של לנון
גופתו של לנון נשרפה בבית הקברות פרנקליף. לא נערכה לו הלוויה. יוקו אונו הודתה לקהל המזמר שהצטבר מחוץ לדקוטה, ששירתם השאירה אותה ערה; היא ביקשה שיתאספו מחדש בסנטרל פארק בראשון שלאחר מכן (הרצח התרחש ביום שני), כדי לשאת תפילה חרישית. ב-14 בדצמבר, מיליוני אנשים מכל רחבי העולם נענו לבקשתה של אונו, ועצרו את מעשיהם לעשר דקות, לזכר לנון. 3,000 איש התקבצו בליברפול, והקבוצה הגדולה ביותר, יותר מ-225,000 איש, התקבצה בסנטרל פארק, בסמוך לזירת הרצח. לפחות שני מעריצי הביטלס התאבדו לאחר הרצח, מה שהוביל לבקשה פומבית של אונו מהאבלים שלא יוותרו ליאוש. בשנת 1981 הוציאה אונו אלבום סולו, Season of Glass. על עטיפת האלבום מופיעים משקפיו מכוסי הדם של לנון. בגרסה המחודשת של האלבום, שיצאה ב-1997, נכללה הרצועה "Walking on Thin Ice", השיר שערכו לנון ואונו מעט לפני שהוא נרצח.

ביוני 1981, נגזר על צ'פמן מאסר עולם לאחר שסירב לטעון לאי שפיות, בניגוד לעצת עורכי דינו. בשל הודאתו באשמה, הוא זכה לאפשרות להשתחרר על תנאי מהכלא כבר בשנת 2000, לאחר 20 שנים בכלא. בקשתו להשתחרר נדחית מדי שנתיים מאז 2000, והוא נותר אסיר בבית הכלא אטיקה. תמונתה של אנני ליבוביץ', בה נראה ג'ון העירום מכורבל על יוקו, שצולמה בבוקר יום הרצח, הופיעה על שער מגזין הרולינג סטון מ-22 בינואר 1981, שהוקדש ברובו לכתבות, מכתבים ותמונות שהנציחו את חייו ומותו של לנון. ב-2005 דירגו חברי "אגודת עורכי המגזינים האמריקנית" ("American Society of Magazine Editors") את שער המגזין כשער הטוב ביותר בארבעים השנים האחרונות.

הנצחה
-----

בכל רחבי העולם ממשיכים להתאבל על מותו של לנון, והוא הפך לנושאם של מספר אתרי הנצחה, במיוחד גן שדות התות בסנטרל פארק, שטופח מול ביתם של לנון ואונו. לאחר הרצח אונו תרמה מיליון דולר לניהולו. המקום מארח אירועי זיכרון ללנון ביום הולדתו ובימי השנה להירצחו, וכן אירועי אבל אחרים כגון אסון התאומים, ומותו של ג'ורג' האריסון.

אלטון ג'ון, שהקליט את הלהיט "Whatever Gets You thru the Night" יחד עם לנון, הצטרף לפזמונאי ברני טופין והקליט שיר מחווה ללנון בשם "Empty Garden (Hey Hey Johnny)." השיר הופיע באלבומו של ג'ון מ-1982, Jump Up! ונכנס למקום ה-13 במצעד הסינגלים האמריקני מאותה שנה. יוקו אונו ושון לנון הצטרפו אל ג'ון כשביצע את השיר במדיסון סקוור גארדן מול אולם מלא.

פסל לזכרו של לנון בהוואנה, קובה
אתר ההנצחה "שדות התות" בסנטרל פארק, ניו יורק
ב-1991 קיבל לנון את הכבוד של פרס גראמי על מפעל חיים. ב-1994, אבחזיה הוציאה שני בולי דואר של גראוצ'ו מרקס ולנון, כפארודיה על עברה הקומוניסטי של המדינה, כאשר במקור התנוססו עליהם דיוקנאותיהם של קרל מרקס וולדימיר איליץ' לנין. ב-8 בדצמבר 2000, נשיא קובה פידל קסטרו חשף פסל ברונזה של לנון בפארק בהוואנה. בשנת 2000 נפתח מוזיאון ג'ון לנון בסאיטמה, יפן ושמו של שדה התעופה בליברפול שונה לנמל התעופה ליברפול ג'ון לנון, תוך אימוץ המוטו "Above us only sky" ("מעלינו רק שמיים", ציטוט מהשיר "Imagine"). האסטרואיד "4147 Lennon" (אנ') שהתגלה בינואר 1983 וקוטרו כשבעה קילומטרים נקרא על שמו של לנון.

ב-9 באוקטובר 2007, אונו הקדישה אתר הנצחה נוסף ללנון, מגדל Imagine Peace, על אי בסמוך לבירת איסלנד, רייקיאוויק. בכל שנה בין 9 באוקטובר ו-8 בדצמבר, מוקרנות אלומות אור אל עבר השמיים. ב-8 בדצמבר מתקיים טקס מול בנין קפיטול רקורדס ברחוב Vine שבהוליווד. בין 28 ו-30 בספטמבר 2007, הכפר דורנס אירח את פסטיבל האורות הצפוניים של ג'ון לנון, אותו הגישה אחותו למחצה של לנון ג'וליה ביירד ובן דודו הסקוטי, סטנלי פארקס.

בשנת 2009 הוצגה באגף היכל התהילה של הרוק אנד רול שבניו יורק תערוכה בנושא ג'ון לנון. בתערוכה הופיעו מזכרות וחפצים אישיים מעברו של לנון, ואפילו את הבגדים שלבש כשנרצח. יוקו אונו עדיין מניחה נר על אדן החלון בחדרו של לנון מדי 8 בדצמבר.

בסרטים
------

שני סרטים שמתארים את הירצחו של לנון יצאו לאור בסמיכות, כ-25 שנים לאחר האירוע. הראשון מהשניים, The Killing of John Lennon, ב-7 בדצמבר 2007 (יום לפני יום השנה ה-27 של הרצח). את הסרט ביים אנדרו פידינגטון, וכיכב בו ג'ונאס בול בתפקיד מרק דייוויד צ'פמן. הסרט השני, Chapter 27 ("פרק 27"), יצא ב-28 במרץ 2008. את הסרט ביים ג'ארט שצ'אפר ובתפקיד מרק דייוויד צ'פמן שיחק ג'ארד לטו. את תפקידו של לנון גילם השחקן מרק לינדזי צ'פמן. בין שני הסרטים, הסרט דל התקציב The Killing of John Lennon התקבל טוב יותר, כאשר Chapter 27 זכה לביקורות שליליות.

התפסן בשדה השיפון
-----------------

 ערך מורחב – **התפסן בשדה השיפון**  

לסיפור ההתנקשות של מרק דייוויד צ'פמן בג'ון לנון יש קשר מיוחד עם הספר "התפסן בשדה השיפון", מאת ג'יי די סלינג'ר. צ'פמן התחבר מאוד רגשית לדמות הראשית בספר, הולדן קולפילד, ולערכיו. בלילה בו רצח את לנון הוא נותר בזירת הרצח, קורא בעותק של הספר, עליו כתב "זוהי הצהרתי" וחתם בשמו של הולדן. יש שטוענים שצ'פמן הונע למעשה הרצח בעקבות דעות שמופיעות בספר.

את הספר קרא צ'פמן לראשונה בעקבות המלצה של חבר. הסיפור קבל משמעות אישית עצומה בחייו, אותם עיצב סביב עקרונותיה וחייה של הדמות הראשית בסיפור, הולדן קולפילד. צ'פמן הושפע מכעסו של הולדן כלפי הצביעות בחברה וכן מהצורך שלו להגן על אנשים, ילדים במיוחד. במכתב ששלח לחברתו לינדה אייריש בספטמבר 1980, חודשיים לפני הרצח, הוא ביטא את ההשפעה עמוקה של הספר, "אני משתגע", הוא כתב וחתם "התפסן בשדה השיפון".

בפברואר 1981, לאחר שנעצר, שלח צ'פמן מכתב לניו יורק טיימס, בו המליץ לכל לקרוא את הספר, וקרא לו, "ספר יוצא דופן שטומן בחובו הרבה תשובות." באוגוסט אותה שנה, כשנשאל במשפט אם יש לו מה לומר, הוא בחר להקריא קטע מתוך הספר, בו מספר הולדן לאחותו הקטנה פיבי מה ירצה לעשות בחייו.

יש שטוענים, ביניהם גם הפסיכיאטר שנכח במשפטו, דניאל שוורץ, שצ'פמן הונע לרצח לנון משום שראה אותו כ"מזויף", סמל לצביעות החברתית אותה קולפילד מתעב. צ'פמן בעצמו הודה מאוחר יותר שקיווה כי באמצעות רצח לנון הוא יהפוך להולדן קולפילד, "מעין מושיע" או "מלאך שומר". בנוסף, בדיון על שחרורו על תנאי, אמר צ'פמן, "אני מרגיש שעכשיו אני רואה את לנון לא כסלבריטי. אז ראיתי. ראיתי אותו כדמות קרטון על עטיפת אלבום. [...] עכשיו הגעתי להבנה של העובדה שג'ון לנון היה בן אדם. בלי קשר להיותו חבר הביטלס או להיותו מפורסם."

צ'פמן נזכר שהקשיב לאלבום John Lennon/Plastic Ono Band מספר שבועות לפני הרצח, וספר: "הקשבתי למוזיקה ונעשיתי כועס עליו [לנון], על זה שאמר שהוא לא מאמין באלוהים... ושהוא לא מאמין בביטלס. זה מאוד עצבן אותי, למרות שהאלבום יצא עשר שנים לפני כן. רציתי לצעוק בקול רם, 'מי הוא חושב שהוא, אומר את הדברים האלה על אלוהים, על גן עדן ועל הביטלס? אומר שהוא לא מאמין בישו ודברים כאלה'. בנקודה הזו המוח שלי כבר היה בחשכה המוחלטת של כעס וזעם, [..] בשטח של 'התפסן בשדה השיפון', שם המוח שלי היה הולדן קולפילד, ופעלתי נגד צביעות". בנוסף אמר צ'פמן שלמרות שהולדן לא היה אלים, הייתה לו "דרך מחשבה אלימה, לפיה היה יורה במישהו, מרוקן אקדח תופי אל הבטן שלו, אם היה עושה לו רע". יחד עם זאת, הולדן היה "בחור מאוד רגיש וכנראה לא היה הורג מישהו כמוני. אבל זוהי יצירה בדיונית, ובמציאות אני עמדתי מול הדקוטה".

ראו גם
------

* הביטלס
* ג'ון לנון
* מרק דייוויד צ'פמן

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד שליט, ג'ון לנון, ליל הרצח (דצמבר 2004)
* טום ברוק, The night Lennon died (דצמבר 2000) (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  "Police Trace Tangled Path Leading To Lennon's Slaying at the Dakota". ‏elvispelvis.com
2. ↑  "Hours After This Picture Was Taken John Lennon Was Dead". הגארדיאן. 12 באוגוסט 2005.
3. ↑  לוקאס, דין (2007).‏ "Naked Lennon".‏ Famous Pictures Magazine.
4. ↑  סמית', הארי (8 בדצמבר 2005).‏ "John Lennon Remembered".‏ חדשות CBS
5. ↑  "The Last Days of Dead Celebrities".‏ABC, Inc
6. 1 2  "Is That All You Want?".‏Courtroom Television Network
7. ↑  1980 Year in Review: Death of John Lennon
8. ↑  קוקס, ג'יי (22 בדצמבר 1980).‏ The Last Day in the Life. טיים.
9. ↑  גינס, ג'יימס (22 ביוני 1981).‏ Descent into Madness. פיפל
10. ↑  בוזקין, ריצ'רד (3 ביולי 2007).‏ "John Lennon Encounters Mark David Chapman".‏ Howstuffworks.com.
11. ↑  לדבטר, לס (9 בדצמבר 1980).‏ "John Lennon of Beatles Is Killed". הניו יורק טיימס
12. 1 2  "Do It, Do It, Do It!".‏ Courtroom Television Network
13. ↑  CBS Evening News television report‏ (9 בדצמבר 1980)
14. ↑  ABC News Nightline television report
15. ↑  מונטגומרי, פול ל' (10 בדצמבר 1980).‏ Police Trace Tangled Path Leading To Lennon's Slaying at the Dakota. הניו יורק טיימס
16. ↑  אתר למנויים בלבד John Lennon murder: Killer Mark David Chapman gives new details of shooting, The Telegraph, 21 August 2008
17. ↑  Transcript of 2008 parole hearing in which Chapman denies calling out "Mr Lennon"
18. ↑  Transcript of 1981 competency hearing in which Chapman says he did not say anything to Lennon
19. ↑  "John Lennon - After The Music". Robert Soliman
20. ↑  אדמונד, דייוויס (3 בדצמבר 2005). "Lennon’s Last Day".‏ Daily Mirror.
21. ↑  ‏ (10 ביוני 2007).‏ Thestar.com (טורונטו)
22. ↑  "Recalling the Night He Held Lennon's Still Heart", קורי קילגנון, ניו יורק טיימס. 8 בדצמבר 2005
23. ↑  "John Lennon Death Certificate".‏ JFKmontreal.com.‏ 22 ביוני 2004
24. 1 2  קייב, דמיאן; מאט דיהל, ג'ני אליסו, דייוויד פריק, לורן גיטלין, מאט הנדריקסון, קירק מילר, אוסטין סקאגס ורוב שפילד (24 ביוני 2004).‏ "The death of John Lennon in 1980: 50 moments that changed the history of rock & roll". רולינג סטון (951): עמ' 140
25. ↑  רשימת סלבריטאים שגופתם נשרפה או נקברה בפרנקליף
26. ↑  "Lennon slaying linked to quote".‏ Milwaukee Sentinel.‏ 11 בדצמבר 1980
27. 1 2  ג'נטיל, פיורלה דורותי. "The Central Park Vigil, New York, 14 December 1980".‏ Thou Art
28. 1 2  קלייד הייברמן (15 בדצמבר 1980).‏ "Silent Tribute to Lennon's Memory is Observed Throughout the World,"‏ הניו יורק טיימס
29. ↑  Suicides push Lennon's wife to caution his fans,‏ 12 בדצמבר 1980.‏ The Bulletin.
30. ↑  "John Lennon's Killer: The Nowhere Man". ניו יורק מגזין, 22 ביוני 1981
31. ↑  "LENNON MURDER SUSPECT PREPARING INSANITY DEFENSE", ניו יורק טיימס, 9 בפברואר 1981
32. ↑  פרוטוקול הדיון על השחרור על תנאי של צ'פמן
33. ↑  MSNBC, ‏17 באוקטובר 2005.‏ Lennon leads list of top magazine covers
34. ↑  "Strawberry Fields".‏ New York City Parks.
35. ↑  "Lifetime Achievement Awards".‏The Recording Academy.
36. ↑  רובינזון, בן (2001). "March Marx Magic"
37. ↑  "Once-shunned Lennon now feted in communist Cuba".‏ 8 בדצמבר 2000‏ CNN.
38. ↑  "John Lennon Museum".‏ תאגיד TAISI.
39. ↑  "25th Anniversary of John Lennon’s Death". דיילי טלגרף (לונדון)
40. ↑  "Lennon's planet".‏ cfa.harvard.edu.
41. ↑  "The Imagine Peace Tower". ‏ Imagine Peace.
42. ↑  ווין, גארי. "Capitol Records Building"
43. ↑  צ'ריסטול, מרגרט (22 בספטמבר 2007)‏. "Lennon fans come together". ‏Highland News
44. ↑  Lennon Fans Remember‏ (12 בדצמבר 2005). ‏New York Daily News
45. ↑  Yoko Ono joins vigil for John Lennon‏ מתוך אתר Democratic Underground
46. ↑  Studio Briefing - Film News Jan 8 2008
47. ↑  "Chapter 27 Movie Reviews, Pictures - Rotten Tomatoes".‏ Rotten Tomatoes
48. ↑  מונטגומרי, פ' (9 בפברואר 1981).‏ Lennon Murder Suspect Preparing Insanity Defense.
49. ↑  ליין ה' שולץ (2001). March 4, 1966: The Beginning of the End for John Lennon?.
50. ↑  A Look Back at Mark David Chapman in His Own Words‏ (2000) ריאיון עם לארי קינג באתר CNN

| הביטלס |
| --- |
| ג'ון לנון • פול מקרטני • ג'ורג' האריסון • רינגו סטאר |
| פיט בסט • סטיוארט סאטקליף • לנון-מקרטני |
| אלבומי אולפן | Please Please Me‏ (1963) • With the beatles‏ (1963) • A Hard Day's Night‏ (1964) • Beatles for Sale‏ (1964) • !Help‏ (1965) • Rubber Soul‏ (1965) • Revolver‏ (1966) • Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band‏ (1967) • Magical Mystery Tour‏ (1967) • The Beatles‏ (1968) • Yellow Submarine‏ (1969) • Abbey Road‏ (1969) • Let It Be‏ (1970) |
| סרטים | ‏A Hard Day's Night‏ (1964) • !Help‏ (1965) • Magical Mystery Tour ‏(1967) • Yellow Submarine ‏ (1968) • Let It Be ‏(1970) • The Beatles: Get Back ‏(2021) |
| הנהלה | אלן ויליאמס • בריאן אפשטיין • אלן קליין • אפל רקורדס |
| הפקה | ג'ורג' מרטין • ג'ף אמריק • פיל ספקטור • נורמן סמית' • אלן פרסונס • אולפני אבי רוד |
| ערכים נוספים |
|  | The Quarrymen • ביטלמניה • ריצ'רד לסטר • תאוריית הקשר על מותו של פול מקרטני • מסע הקסם המסתורי • קלאוס פורמן • יוקו אונו • אנתולוגיה • רצח ג'ון לנון • LOVE • פיליפ נורמן • סיד ברנשטיין • החיפושית החמישית • הופעת הביטלס על הגג • פירוק הביטלס |
| דיסקוגרפיה של הביטלס • שירי הביטלס |