recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אלינה צנגקו** (ביוונית: **Ελίνα Τζένγκο**; נולדה ב-2 בספטמבר 2002) היא אתלטית יווניה, אלופת אירופה (מינכן 2022) בהטלת כידון.

ביוגרפיה
--------

### 2021

#### אלופת אירופה עד גיל 20

באליפות אירופה עד גיל 20 שהתקיימה בחודש יולי בטאלין שבאסטוניה זכתה צנגקו במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 61.18 מטר, לפני אדריאנה וילאגוש מסרביה (60.44 מטר) ואני-לינאה אלאנן מפינלנד (54.80 מטר).

#### סגנית אלופת העולם עד גיל 20

באליפות העולם עד גיל 20 שהתקיימה בחודש אוגוסט בניירובי שבקניה זכתה צנגקו במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 57.91 מטר, אחרי אדריאנה וילאגוש מסרביה (61.46 מטר) ולפני יסלנה רוחאס מקובה (55.48 מטר).

### 2022

באליפות העולם שנערכה בחודש יולי ביוג'ין שבארצות הברית סיימה צנגקו במקום 20 במוקדמות הטלת כידון בתוצאה של 57.12 מטר, ולא העפילה לגמר.

#### אלופת אירופה

באליפות אירופה שנערכה בחודש אוגוסט במינכן שבגרמניה זכתה צנגקו במדליית זהב בהטלת כידון בשיא אישי חדש של 65.81 מטר, לפני אדריאנה וילאגוש מסרביה (62.01 מטר) וברבורה שפוטקובה מצ'כיה (60.68 מטר).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלינה צנגקו** בוויקישיתוף

* אלינה צנגקו, באתר olympedia.org
* אלינה צנגקו, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* World Athletics: 14756709

 |
**אלינה לואנסון**  (ברומנית: **Elina Löwensohn**; נולדה ב-11 ביולי 1966) היא שחקנית אמריקאית-רומנייה.

ביוגרפיה
--------

לוונסון נולד בבוקרשט, רומניה. לאחר מות אביה, ניצול שואה, היגרה עם אימה לארצות הברית, שם פתחה אמה בשביתת רעב כדי לקבל עבורה אשרה.

לאחר סיום התיכון, לואנסון למדה משחק בניו יורק ושיחק בכמה הפקות תיאטרון מצליחות.

קריירה
------

בשנת 1993 היא גילמה את תפקיד דיאנה רייטר בסרטו של סטיבן ספילברג "רשימת שינדלר". ב-1994 שיחקה בפרק בסדרה "סיינפלד" כמתעמלת היוצאת עם ג'רי. בשנה זו גם שיחקה את תפקיד נדיה בסרט הערפדים "נדיה".

ב-1995 שיחקה בסרט "אנטוניה שלי" המבוסס על הרומן בעל אותו שם. 

ב-1997 שיחקה בסרט הקומדיה "אני, אמא והמאפיה היהודית". ב-1998 שיחקה בסרט "חכמת התנינים" לצד ג'וד לאו. 

ב-2005 שיחקה בסרט "מים אפלים". ב-2006 שיחקה בסרט "פיי גרים", המהווה סרט המשך להנרי פול. 

ב-2009 שיחקה בסרט "לורדס" לצד לאה סדו.

ב-2018 שיחקה בסרט האימה ומתח הצרפתי "סכין + לב" שהוקרן בפסטיבל הקולנוע בקאן והיה מועמד לפרס דקל הזהב. 

ב-2021 כיכבה בסרט המד"ב הצרפתי "*After Blue".*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלינה לואנסון** בוויקישיתוף

* אלינה לואנסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* אלינה לואנסון, באתר AllMovie (באנגלית)
* אלינה לואנסון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007455489105171
* BNE: XX1094534
* BnF: cb14010086g (data)
* GND: 14102268X
* ISNI: 0000 0001 1954 3732
* LCCN: no96000662
* SUDOC: 059725761
* VIAF: 120277459
* WorldCat: lccn-no96000662

 |
**אריה הספרייה** הוא ספר שנכתב על ידי מישל קנודסן (אנ') ואויר על ידי קווין הוקס. הספר יצא לאור ב-10 באוגוסט 2008 בהוצאת כנרת זמורה ביתן. הספר נכתב בשפה האנגלית ותורגם לשפה העברית על ידי אירית ארב.

מסריו החינוכיים עוסקים בשונות, בקבלת האחר ובסובלנות. הסיפור "אריה הספרייה" מספר על כך שבספרייה ישנם כמה כללים שיש לנהוג על פיהם, אך הכללים עוסקים רק בהתנהגות, אין כלל שאוסר על האריה לשהות בספרייה.

תקציר העלילה
------------

הספר מתאר התנהגות לא מצופה מאריה, הוא לא טורף את הספרים, לא הורס אותם ולא מפחיד את הילדים, אלא רק רוצה להיות כמו כל השאר ולהיות מועיל ולא סתם אריה. כמו כן הוא עוזר בניקיונות הספרייה, סידור הספרים במדפים ומסייע לילדים להגיע לספרים שנמצאים על המדפים הגבוהים.

עם הזמן הילדים מתחילים לחבב את האריה ומצפים כל יום לראותו בספרייה, האריה בספר מתואר כאריה אכפתי ואוהב.

מסר חינוכי
----------

המסרים שמועברים בסיפור הם שחשוב לשמור על כללי הספרייה, אך עם זאת חשוב להפעיל שיקול דעת בעניינם ולהיות פתוחים לשינויים. נוסף על כך, הספר מלמד את הקוראים איך לקבל את השונה, לכבד אותו ולהסתכל על החיים מחוץ לקופסה.

בחירתה של קנודסן לזהות את האריה רק בתור "האריה", בלי לתת לדמויות את האפשרות לקרוא לו בשם, משמעותית: היא מחדדת את יכולתם של הילדים לקבל את השונה מהם בלי לתבוע עליו בעלות או לכפות עליו את נורמות ההזדהות שהם מכירים.

מישל קנודסן
-----------

מישל קנודסן היא סופרת, כותבת, עורכת וחובבת ספרים. רוב העבודות שלה מיועדות לילדים, והיא הוציאה לאור עשרים ושמונה ספרים. כמו כל הסופרים מספרת מישל קנודסן שהיא התחילה לכתוב מאז שהיא זוכרת את עצמה, כשהייתה קטנה היא אהבה לכתוב בעיקר שירים. היא התחילה לכתוב סיפורים קצרים בתיכון ובקולג'.

היא עבדה כעוזרת עריכה בחטיבת הילדים של "רנדום האוס", במהלך עבודתה שם היא כתבה מספר ספרים, בנוסף לכך היא התחילה לכתוב ולהגיש את כתבי היד שלה.

היא כתבה לעיתים סיפורי מדע בדיוני ופנטזיה קצרים, לקוראים מבוגרים.

מישל קנודסן כתבה את "אריה הספרייה" בזמן שעבדה בספרייה של אוניברסיטת קורנל בארצות הברית.

קווין הוקס
----------

האיורים של קווין הוקס, מעלים זיכרונות מספרי ילדים ישנים.

הצגות ומחזות
------------

ההצגה בוימה על ידי: רוני פינקוביץ', המחזה נכתב על ידי אלי ביז'אווי ומשך ההצגה הוא כ־60 דקות. ההצגה היא הצגה מקצועית שמתבססת על הטקסט של אלי ביז'אווי, שלקח את סיפורה של קנודסן בחריזה. ההצגה מותאמת לגילאי 5–8.

קישורים חיצוניים
----------------

* אריה הספריה, באתר OCLC (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6  איימן סיכסק, אריה הספריה, מישל קנודסן | אסור לצעוק (מותר לשאוג!), באתר הארץ, 17 בדצמבר 2008
2. ↑  אריה הספריה, באתר סיפור פשוט
3. ↑  הסופרת מישל קנודסן, באתר סימניה
4. ↑  מאיה נחום שחל, ביקורת הצגת ילדים – "אריה הספרייה", באתר כלכליסט, 13 בפברואר 2014
גברים מעופפים מתחילים את הריקוד שלהם, Teotihuacan
Totonacs of Papantla, Veracruz מבצעים את טקס ה"וולדורס".
סרטון קצר של ריקוד פולחן Voladores, Cozumel, MX
ה- ***Danza de los Voladores*** ( תבנית:IPA-es ; "ריקוד העלונים"), או ***פאלו וולדור*** ( תבנית:IPA-es ; "קוטב מעופף"), הוא טקס/פולחן מזו-אמריקאי עתיק המבוצע עד היום, אם כי בצורה שונה, במקומות שונים במקסיקו. מאמינים שמקורו בבני העמים: נאואה, הואסטק ואוטומי במרכז מקסיקו, ולאחר מכן התפשט ברוב חלקי מזו-אמריקה. הטקס מורכב מריקוד וטיפוס של שלושים מטרים אל מוט שממנו ארבעה מתוך חמשת המשתתפים משגרים את עצמם קשורים בחבלים כדי לרדת אל הקרקע. החמישי נשאר על גבי המוט, רוקד ומנגן בחליל ותוף. לפי מיתוס אחד, הטקס נוצר כדי לבקש מהאלים לשים קץ לבצורת קשה. למרות שהטקס לא מקורו באנשי טוטונאק, כיום הוא קשור אליהם מאוד, במיוחד אלה שבפאפנטלה ובסביבתה במדינת וראקרוס המקסיקנית. הטקס קיבל את השם למורשת תרבותית בלתי מוחשית על ידי אונסק"ו על מנת לעזור לטקס לשרוד ולשגשג בעולם המודרני. האצטקים האמינו שדנזה דה לוס וולדורס הוא סמל התרבות שלהם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דאנסה דה לוס וולדורס** בוויקישיתוף
* דאנסה דה לוס וולדורס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Wilkerson, S. Jeffrey K (1987). *El Tajin: A Guide for Visitors*. pp. 75–76. ISBN 968-499-293-9.Wilkerson, S. Jeffrey K (1987). *El Tajin: A Guide for Visitors*. pp. 75–76. ISBN 968-499-293-9.
2. ↑  "'Flying Men' are now Cultural Heritage". *McClatchy - Tribune Business News*. Washington, D.C. 2009-10-01."'Flying Men' are now Cultural Heritage". *McClatchy - Tribune Business News*. Washington, D.C. 2009-10-01.
"ואסה", אחת האוניות שהיברטסון בנה
**הנריק היברטסון** (Henrik Hybertsson‏; ? – 1627) או **הנדריק הוברטסן** היה חרש-אוניות רב-אומן שוודי ממוצא הולנדי, שניהל יחד עם אחיו ארנדט (Arendt) את מספנת הצי בסטוקהולם בראשית המאה ה-17. הוא נתפרסם במיוחד על היותו אחד מבוניה הראשיים של אוניית המלחמה השוודית "ואסה", שטבעה בהפלגת הבכורה שלה ב-1626, נמשתה ב-1961 ומוצגת כיום במוזיאון ואסה.

בשנים הראשונות של המאה ה-17, בתקופה בה הצי המלכותי השוודי התפתח והתעצם במהירות, נשכר הנריק לעבוד בשירות המלך קרל התשיעי, מלך שוודיה. הוא עבד בסטוקהולם בשנים 1603–1605 ושוב בשנים 1611–1627. בין לבין נשלח למספנות שונות בממלכה. בתקופת עבודתו השנייה במספנות סטוקהולם הופקדה בידיו האחריות על בניית האוניות, תפקיד בו החזיק עד מותו.

בסתיו שנת 1624 הטיל המלך גוסטב השני אדולף על אדמירל קרל קרלסון גילנהילם, תת-אדמירל קלייס פלמינג והנריק היברטסון להכין תוכנית חומש לתחזוקה ולבנייה של הצי השוודי.

עוד בינואר 1625 חתם הנריק על חוזה עם המלך גוסטב השני אדולף לבניית ארבע אוניות, שתיים גדולות ושתיים קטנות יותר, לתחזוקת האוניות הקיימות ולניהול המספנה עד 1629. הראשונה מבין האוניות הגדולות הללו, "טרה קרונור" (Tre Kronor) הושקה בסתיו 1625. באותה תקופה נבנו גם כמה אוניות קטנות יותר, אך בניית אוניות גדולות חדשות הושהתה בשל ההוצאות הגדולות של המלחמה שניהל המלך בפולין. בניית האונייה הגדולה השנייה בה החל הנריק, "ואסה", נשלמה רק לאחר מותו, אך איתרע מזלה והיא טבעה בהפלגת הבכורה שלה, לאחר ששטה פחות ממייל אחד.

לקריאה נוספת
------------

* Cederlund, Carl Olof. *Folket som byggde Wasa*‏ (בשוודית).
ההיררכיה החברתית שבראשה האח הגדול
**האח הגדול** (באנגלית: **Big Brother**) הוא מונח שנטבע בספר "1984" של ג'ורג' אורוול. בספר, האח הגדול הוא כינוי למנהיג כל-יכול הנהנה מפולחן אישיות ומצוי מעל לכל ביקורת.

האח הגדול הוא מנהיג מפלגת הסוצאנג (הלחם של "סוציאליזם אנגלי") השולטת באוקיאניה, מדינה דמיונית בה מתרחשת עלילת הספר. עלייתו התחילה בשנות השישים של המאה העשרים, כשכל מנהיגי המהפכה המקוריים של המפלגה הוצאו להורג בטיהורים הגדולים. עשור לאחר מכן, האח הגדול היה כבר מנהיגה הבלתי מעורער של המפלגה. אולם אורוול רומז בספר שהאח הגדול הוא דמות בדיונית שנוצרה על ידי המפלגה, כדי לשמש כמוקד ההזדהות עם המפלגה, כיוון שקל יותר להרגיש קרבה לאדם מאשר לגוף או לרעיון אידאולוגי. כחיזוק לכך אפשר להביא את העובדה שהאח הגדול הפך דמות מיתולוגית, פרטי הביוגרפיה שלו מעורפלים, לא ידוע מתי נולד, והאמונה הרווחת היא שהוא לעולם לא ימות. אין אדם באוקיאניה היודע את שמו האמיתי או שראה אותו פנים אל פנים.

"האח הגדול" הפך מטבע לשון המתייחס לשלטון טוטליטרי או כזה שיש בו מאפיינים טוטליטריים. המציאות הדיסטופית שמתאר אורוול ב-"1984" רותמת אמצעים טכנולוגיים מתקדמים לפיקוח ולניטור של חיי הפרט, תחת הסיסמה "האח הגדול - עינו פקוחה", ולכן המונח "האח הגדול" משמש לעיתים קרובות בהתייחסות לפעולות שפוגעות בפרטיות, בין אם מעורבים בהן מוסדות המדינה ובין אם מעורבים בהם חברות מסחריות.

דמותו של האח הגדול מבוססת בעיקרה על דמותו של יוסיף סטלין, אך גם על רודנים אחרים כמו אדולף היטלר ומאו דזה-דונג. השם "האח הגדול" הוא פרפרזה על הכינוי "האבא הגדול" שניתן לסטלין.

ראו גם
------

* חדר 101
* פנאופטיקון
* הזכות לפרטיות
* 1984 (ספר, מונחים)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **האח הגדול** בוויקישיתוף
* נדב זאבי, עינו הפקוחה של האח הגדול, ב- nrg
* מאיה פולק, ‏האח ממשיך לגדול, בעיתון מקור ראשון, 25 בפברואר 2019
* האח הגדול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מפת האזור המערבי של אנגליה
**האזור המערבי של אנגליה** או "**הארץ המערבית**" (באנגלית: **The West Country** - **וסט קנטרי**) הוא כינוי לא רשמי של אזור החופף במידה רבה לאזור דרום-מערב אנגליה.

בדרומו של האזור מצויה התעלה האנגלית ובמערב ובצפון מערב מצויה תעלת בריסטול אולם במזרח גבולות האזור אינם מגודרים בצורה ברורה. 

מקובל לכלול באזור זה את המחוזות קורנוול, דבון, דורסט, סאמרסט, ואת העיר בריסטול. לעיתים האזור כולל גם את המחוזות גלוסטרשייר ווילטשייר.

יש המגדירים את גבולות האזור בהתאם לגבולות ההיסטוריים של ממלכת וסקס (ממלכות ההפטרכיה), כאשר על פי ההגדרה זו האזור כולל גם את המפשייר, ברקשייר, אוקספורדשייר ואת האי וייט, אך לא את קורנוול.

זהו אזור כפרי ברובו, ובו מספר מועט של ערים גדולות: בריסטול, פלימות', סווינדון וגלוסטר.

כלכלת האזור מתבססת בעיקר על חקלאות (בעיקר משק חלב) ועל תיירות.

האזור מישורי ביצתי והוא מכוסה סלעי גרניט במערבו, ואבני גיר ואדמת חרסית במזרחו.

בתרבות
------

הסופרת אגאתה כריסטי היא ילידת מחוז דבון בדרום מערב אנגליה. ספרי המתח שלה שעלילתם היא באנגליה, ממוקמים לרוב בדרום מערב אנגליה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **האזור המערבי של אנגליה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007553630005171
* LCCN: sh85146167
* NKC: ge327458

 |
**אנמיה המוליטית** היא סוג של אנמיה שנוצרת כתוצאה מהמוליזה - מצב בו נהרסים תאי הדם האדומים בכלי הדם או במקום אחר בגוף האדם, וכתוצאה מכך משוחרר המוגלובין אל נוזל הפלזמה. ככלל, מסווגים את האנמיה ההמוליטית לנרכשת או מולדת, ויש לה סיבות אפשריות רבות.

הסימפטומים של אנמיה המוליטית דומים לאלה של צורות אנמיה אחרות (לדוגמה, עייפות וקוצר נשימה). בנוסף, הפירוק של התאים האדומים מוביל לצהבת ומגביר את הסיכון לסיבוכים לטווח הרחוק, כגון אבנים בכיס המרה ויתר לחץ דם ריאתי.

פתופיזיולוגיה
-------------

באדם רגיל, תא דם אדום חי בין 90 ל-120 ימים, שלאחריהם הוא מפורק בטחול. אצל אדם רגיל, יש תיאום בין מספר התאים שנהרסים כל יום לבין מספר התאים שנוצרים.

במקרים בהם שיעור הרס תאי הדם האדומים גדל, הגוף תחילה מפצה על ידי ייצור של יותר תאים אדומים. אנמיה מתפתחת כששיעור ההרס של תאי דם אדומים עולה על שיעור ייצורם. בילירובין, תוצר הפירוק של המוגלובין, יכול להצטבר בדם ולגרום לצהבת. בנוסף, עודפי הבילירובין מופרשים בשתן וגורמים לצבעו להפוך לחום כהה.

המחסור בתאי הדם האדומים מוביל לירידה בחמצן הזמין, מה שגורם להיפוקסיה. ההיפוקסיה בתורה מגרה הפרשת אריתרופואטין מהכליה. הורמון זה מגרה את מח העצם לפצות על החסר על ידי יצירת אריתרוציטים חדשים ושחרורם לדם. כיוון שמח העצם נמצא במצוקה עקב מחסור בתאי דם אדומים הוא משחרר כמויות גדולות של רטיקולוציטים, תאי דם אדומים צעירים שנמצאים בכמות נמוכה בדם באופן רגיל, מה שגורם לרטיקולוציטוזיס (אנ').

המנגנון של הרס האריטרוציטים מגוון, אבל לכל האנמיות ההמוליטיות יש מאפיינים מעבדתיים מסוימים: עליה במספר הרטיקולוציטים, עליה ברמות הבילירובין הלא ישיר וירידה בכמות ההפטוגלובין (אנ') (חלבון שקשר להמוגלובין) ככל שההמוגלובין משתחרר. אם מח העצם לא יכול לפצות על מצב זה האנמיה תתקדם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנמיה המוליטית** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007555525705171
* BnF: cb11981692w (data)
* LCCN: sh85060210
* LNB: 000331368

 |

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
**The Move** הייתה להקת רוק בריטית מהעיר ברמינגהאם שהחלה דרכה בשלהי שנות ה-60.

היסטוריה
--------

הלהקה הוקמה בדצמבר 1965 על ידי רוי ווד וההרכב הראשון שלה כלל גם את בוו בוואן, טרבור ברטון, אייס קפורד והסולן קארל וויין. האמרגן טוני סקונדה הביא אותם ללונדון שם הם החליפו את להקת המי כלהקה הקבועה במועדון המארקי. המפיק דני קורדל החתים אותם והשיג להם חוזה הקלטה בחברת Decca. הלהיט הראשון שלהם היה "Night of fear" שהגיע למקום השני במצעד הבריטי. הלהיט השני "I can hear the grass grow" היה פסיכדלי והגיע למקום החמישי. להיטם השלישי "Flowers in the rain" עורר שערורייה לאחר שצורפה לו גלויה בה נראה ראש הממשלה הרולד וילסון עירום באמבט שלו. בעקבות תביעה שהוגשה נגד הלהקה, נתרמו כל התמלוגים של הלהיט לצדקה. להיט זה היה גם הראשון שהושמע בתחנת BBC Radio One שנפתחה ב-30 בספטמבר 1967. השערוריות סביב הלהקה לא פסקו, והלהיט הבא "Cherry blossom clinic" בוטל מחשש שהתמליל שלו יסבך את הלהקה ובמקומו הוצא "Fire brigade" שהגיע למקום השלישי. לאחר להיט שנכשל ולא נכנס למצעד, זכתה הלהקה להצלחה הגדולה ביותר שלה עם הלהיט "Blackberry way" שהגיע לראש המצעד. טרבור ברטון שביקש להקליט מוזיקה יותר ניסיונית, פרש ובמקומו צורף ריק פרייס. בסתיו של שנת 1969 ערכה הלהקה סיבוב הופעות בארצות הברית שכשל, כך שלא זכתה לאף להיט באמריקה. בינואר 1970 פרש הסולן קארל וויין מהלהקה ובמקומו צורף ללהקה ג'ף לין לאחר שסיכם מראש עם רוי ווד על שינוי סגנון הלהקה. ב-1971 חתמה הלהקה על חוזה עם חברת Harvest של EMI. הלהיט האחרון של הלהקה "California man" הגיע לעשרת הגדולים אך לאחר מכן התפתחה הלהקה ל-Electric Light Orchestra. ג'ף לין השתלט על הלהקה שלאחר ניסויים מוזיקליים, הפכה להיות פופולרית מאוד בשנות ה-70. באוגוסט 1972 פרש ממנה רוי ווד והקים את להקת Wizzard שזכתה ל-6 להיטים במצעד הבריטי, כששניים מהם See my baby jive ו-Angel fingers הגיעו לפסגה.

להיטי הלהקה
-----------

* Night of fear #2UK 01/67
* I can hear the grass grow #5UK 05/67
* Flowers in the rain #2UK 10/67
* Fire brigade #3UK 03/68
* Wild tiger woman 07/68
* Blackberry way #1UK 02/69
* Curly #12UK 08/69
* Brontosaurus #7UK 05/70
* When Alice comes back to the farm 10/70
* Tonight #11UK 07/71
* Chinatown #23UK 11/71
* California man #7UK 05/72 / Do ya #93US 11/72

אלבומי הלהקה
------------

* Move #15UK 04/68
* Shazam 02/70
* Looking on 10/70
* Message to the country 07/71

קישורים חיצוניים
----------------

* The Move, ברשת החברתית פייסבוק
* The Move, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* The Move, באתר אייטונס (באנגלית)
* The Move, באתר ספוטיפיי
* The Move, באתר AllMusic (באנגלית)
* The Move, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* The Move, באתר דיזר
* The Move, באתר Discogs (באנגלית)
* The Move, באתר SecondHandSongs
* The Move, באתר DNCI
* The Move, באתר בילבורד (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987011614402505171
* BNE: XX127657
* GND: 5229635-0
* LCCN: n95102504
* MusicBrainz: 2a3adca8-59ea-4180-beae-015eebf03328
* VIAF: 990149296184480670007
* WorldCat: lccn-n95102504

 |
**טוביה גרינבאום** הוא שחקן ובמאי, מראשוני הקאמרי.

ביוגרפיה
--------

גרינבאום נולד בגרמניה לאב כימאי. הוריו לא הסכימו שילך לבית ספר למשחק, ולכן בגיל 18 הוא הצטרף לתיאטרון מקצועי במינכן. לאחר שנתיים הוא התקבל לתיאטרון בהמבורג בו ביים ושיחק במשך 4 שנים. לאחר מכן עבר לברלין ושיחק בסרט "אופרה בגרוש". לאחר מכן שיחק ארבע שנים בציריך. אז הצטרף לתיאטרון של האגודה היהודית לתרבות שפעלה בחסות הנאצים. בשנת 1939 עלה לארץ ישראל הצטרף לקיבוץ יגור ועבד בתחילה בעבודה פיזית. אך לאחר שחלה נתנו לו עבודות יותר קלות והוא הדריך את הנוער ובין השאר העלה אתם הצגה. בשנת 1945 עזב את הקיבוץ, הצטרף לקבוצה שייסדה את התיאטרון הקאמרי ושיחק בארבע ההצגות הראשונות של התיאטרון. הוא שיחק את פנלופו במשרתם של שני אדונים, את האב בחתונת הדמים, ותפקיד נוסף ב"דודתו של צ'רלי". בשנת 1947 הוא ביים את ההצגה ז'אן.

בהמשך הוא שיחק את השופט בנטלי בהצגה "נערת הפקר", את הורודניצי ברביזור וכן שיחק בכולם היו בניי ובוולפונה ולאחר מכן הוא ביים את ביבר הזכוכית. בשנת 1952 הוא ביים את אופרה בגרוש עבור תיאטרון אהל. באמצע שנות ה-50 הוא ירד לגרמניה ונשכח מהתודעה של הציבור הישראלי.

אורי קיסרי כתב עליו: "היה שחקן בעל פרצוף סוגסטיבי, בעל כתפיים רחבות מעין כתפיו של ינינגס, או וורנר קראום. כוחו העיקרי היה בלשונו, בעיניו, בקולו. מת דרוש יותר מזה? הוא לא עיצב תפקידים, אפילו לא דמויות. הוא עיצב אנשים.". על משחקו בדודתו של צ'רלי כתב אשר לרנר בהמשקיף: "טוביה גרינבוים הוא אולי היחידי היודע לכוון את המידה הדרושה ומשחקו מחושב לכל פרטיו. הוא גרוטסקי בהליכתו, בכל תנועותיו ואפילו בדבורו. בהיותו שחקן ותיק לא קבל כנראה על עצמו בכל חומר הדין את מרותו של הבמאי והוא התכוון לא רק להצחיק, אך בעיקר לשחק."

קישורים חיצוניים
----------------

* טוביה גרינבאום, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב

הערות שוליים
------------

1. 1 2  טוביה גרינבאום, דבר, 1 בפברואר 1952
2. ↑  אינגה דויטשקורן, תיאטרון יהודי בברלין הנאצית, מעריב, 25 במרץ 1977
3. 1 2  אשר לרנר, במה אמנותית חדשה, המשקיף, 2 בנובמבר 1945
4. ↑  יעקב הורביץ, תחת כנפי הירח והמות, הארץ, 9 באוגוסט 1946
5. ↑  א. לרנר, דודתו של צ'רלי התיאטרון הקאמרי, המשקיף, 18 באוקטובר 1946
6. ↑  אשר לרנר, ז'אן בתיאטרון הקאמרי, המשקיף, 27 ביוני 1947
7. ↑  י. ברג, נערת הפקר בתיאטרון הקאמרי, קול העם, 14 בנובמבר 1947
8. ↑  רביזור מאת גוגל בתיאטרון הקמארי, חרות, 4 באוגוסט 1950
9. ↑  הצגה לעולם חוזרת, מעריב, 3 בספטמבר 1976
10. ↑  ב"אהל", על המשמר, 22 באוגוסט 1952
11. ↑  אורי קיסרי, עידן הקאמרי, מעריב, 16 בינואר 1970

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007443206505171
* VIAF: 61148874396349620896
* WorldCat (עם VIAF): 61148874396349620896

 |
**הנריק בול** (בנורווגית: **Henryk Bull**;‏ 13 באוקטובר 1844 – 1 ביוני 1930) היה איש עסקים ואיל ספנות נורווגי, מחלוצי חקר אנטארקטיקה.

חייו
----

ספרו של בול בגרסה האנגלית The Cruise of the 'Antarctic'
הנריק יוהאן בול נולד בסטוק שבמחוז וסטפולד, נורווגיה. הוא למד בטנסברג ועבד שם שנים אחדות כאיש עסקים. בשלהי שנות ה-80' של המאה ה-19 נסע למלבורן, אוסטרליה, שם עמד בקשרים עם חברת ספנות ומסחר.

בשנת 1893 הסכים רב חובל נורווגי בשם סְוֶונְד פוֹיְן (Svend Foyn), שעסק בציד לווייתנים, לתמוך כספית במשלחת לאנטארקטיקה בראשות הנריק בול, שמטרתה למצוא את לווייתן האובלנה. סוונד פוין היה איש עסקים, שהוציא פטנט על תותח צלצל-רימון לשימוש בציד לווייתנים. הספינה שסיפק סוונד פוין נקראה "אנטארקטיקה" ושימשה את המשלחת. היא צוידה באחד-עשר תותחי צלצלים, מחסן חומרי נפץ, שמונה סירות לציד לווייתנים וצוות של שלושים ואחד איש. בראש הצוות עמד רב חובל לאונרד קריסטנסן ובין השאר היה בו קאשטן בורשקרווינק, שבהמשך עמד בראש משלחת צלב הדרום לאנטארקטיקה.

במהלך שנתיים, ביקרה המשלחת בטריסטן דה קונה, איי הנסיך אדוארד, איי קרוזה, איי קרגלן, איי באלני, האי קמפבל ואיי פוזשן. ב-19 בינואר 1895, תוך כדי חיפוש הלוויתן החמקמק, נחתה קבוצה קטנה על האי פוזשן, אי טרשי באורך כ-3.5 ק"מ. ב-24 בינואר 1895 הונחתה סירה על החוף עם שישה אנשים, בהם בול, לאונרד קריסטנסן, קאשטן בורשקרווינק והימאי אלכסנדר פון טונצלמן בכף אדייר, אנטארקטיקה. בעת הנחיתה סברו, שהם הראשונים שהציגו כף רגל ביבשת אנטארקטיקה - ויש להם ללא ספק האישור המוצק ביותר לכך - אבל הם לא היו מודעים לכך, שצייד כלבי הים ג'ון דייוויס הציג טענה, שהוכחשה, להצגת רגל על חצי האי האנטארקטי הרבה לפניהם, בשנת 1821.

בשנת 1898 כתב הנריק יוהאן בול את זכרונותיו מן המשלחת בספרו Sydover. Ekspeditionen til Sydishavet i 1893–1895. הספר יצא לאור גם באנגלית תחת הכותרת "מסע ה'אנטארקטיקה' אל מחוזות הקוטב הדרומי" (לונדון וניו יורק: אדוארד ארנולד, 1896).

לאחר זמן ייסד חברה לציד לווייתנים והיה חלוץ בתעשייה בתחום זה. בול מת באוסלו בגיל 85.

הערות שוליים
------------

1. ↑   *Polar Record* (Cambridge University Press)
2. ↑  *Antarctica first landings* (Oracle Thinkquest)
3. ↑  *The cruise of the 'Antarctic' to the South Polar regions*
4. ↑  *Henrik Johan Bull* (Norsk Polarhistorie)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 90706196
* BnF: cb10196577m (data)
* GND: 1283669714
* ISNI: 0000 0001 2284 443X
* KulturNav: 751162c1-0cd1-4db5-a780-1d37e982ab00
* LCCN: n87109604
* SNAC: w6tk3rvk
* SUDOC: 064812979
* Trove: 956195
* VIAF: 119214548
* WorldCat: lccn-n87109604

 |
**חצי האי אירוסמית'** (באנגלית: **Arrowsmith Peninsula**) הוא לשון יבשה, בחוף המערבי של ארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.

חצי האי ממוקם ממערב לקרחון פורל, לקרחון שארפ, ולפיורד לאלמאנד; ומצפון מערב לפיורד בורז'ואה; מפרץ אנוס נמצא מצפון-מערב לחצי האי.

אורכו של חצי האי 64 קילומטרים.

היסטוריה
--------

### מיפוי חצי האי

חצי האי נסקר ומופה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בין השנים 1955–1958.

### מקור השם

חצי האי נקרא על שמו של אדווין פ. אירוסמית' (Edwin P. Arrowsmith), מושל איי פוקלנד בין השנים 1957–1962; והמושל הכללי של הטריטוריה הבריטית האנטארקטית בין השנים 1962–1964.

לקריאה נוספת
------------

• Damien Gildea, **Antarctic Peninsula - Mountaineering in Antarctica: Travel Guide**
• International Symposium on Antarctic Earth Sciences 5th : 1987, **Geological Evolution of Antarctica**, Cambridge, England
• Defense Mapping Agency 1992, **Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica**, P 367
• Robert Gilbert, Åsa Chong, Robert B. Dunbar & Eugene W. Domack (2003), **Sediment Trap Records of Glacimarine Sedimentation at Müller Ice Shelf, Lallemand Fjord, Antarctic Peninsula**, Arctic, Antarctic, and Alpine Research, 35:1, 24-33, DOI: 10.1657/1523-0430(2003)035[0024:STROGS]2.0.CO;2

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר רשמי באתר הטריטוריה האנטארקטית הבריטית
* חצי האי אירוסמית' באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* חצי האי אירוסמית' באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה

הערות שוליים
------------

1. ↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
2. 1 2 3 4  מידע גאוגרפי והיסטורי
3. 1 2 3  ההיסטוריה של גילוי ומיפוי חצי האי
**חצי האי ג'טי** (באנגלית: **Jetty Peninsula**; מילולית: חצי אי המזח) הוא חצי אי מוארך ושטוח, הבולט לתוף מדף הקרח אמרי, שבאנטארקטיקה.

אורכו של חצי האי 48 קילומטרים.

חצי האי משתרע לכיוון צפון מערב, בסמוך ממזרח לאגם ביוור.

שיא גובהו של חצי האי ג'טי 195 מטרים מעל פני הים.

היסטוריה
--------

### גילוי חצי האי

מטוס מחקר של משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה גילתה את חצי האי בשנת 1956.

משלחות מחקר אוסטרליות ביקרו בחצי האי בשנים 1957, 1958, ו-1959; בפברואר 1969 הוקמה בקצה הצפוני של חצי האי תחנת מחקר ששימשה את משלחת הסקר של הרי הנסיך צ'ארלס.

### מקור השם

שמו של חצי האי ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה.

הוועדה לחצי האי בשם זה ("**Jetty" -** "מזח") בשל אורכו של חצי אי וצורתו השטוחה, המזכירה מזח.

לקריאה נוספת
------------

• Hand, M. Scrimgeour, I.R. Stuwe, K. Arne, D. Carson, C.J. **Geology of northern Jetty Peninsula, MacRobertson Land, Antarctica.**, Geoscience Australia, Canberra.
• M. HAND, I. SCRIMGEOUR, R. POWELL, K. STÜWE, C. J. L. WILSON, **Metapelitic granulites from Jetty Peninsula, east Antarctica: formation during a single event or by polymetamorphism?**, 
• Andronikov,A.V. Foley,S.F. and Melzer,S. **Mantle xenoliths from the Jetty Peninsula area (East Antarctica): samples of thermall yeroding lithosphere on the flanks of the Lambert-Amery Rift**
• compiled by B. Reese, A. Spalding, **Geology of Northern Jetty Peninsula, Mac-Robertson Land, Antarctica**, Geoscience Australia, Department of Sustainability, Environment, Water, Population and Communities, Australian Antarctic Division

קישורים חיצוניים
----------------

* חצי האי ג'טי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* חצי האי ג'טי באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה
* חצי האי ג'טי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
* מפת אזור חצי האי ג'טי

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
2. ↑  מידע גאוגרפי
3. 1 2  מידע היסטורי
הרב **אריה יהודה לייב תאומים** (ה'תפ"ז, 1727 - ד' באלול ה'תקצ"א, 13 באוגוסט 1831) היה רבה של העיר ברודי (בראד) שבגליציה (כיום באוקראינה). בעל שו"ת "גור אריה יהודא".

תולדות חייו
-----------

נולד בשנת ה'תפ"ז (1726/1727) לאביו ר' יוסף רבה של אוסטרובצה וראש ישיבה בפוזנן (בעל "עדות ביהוסף"), בן למשפחת רבנים מיוחסת. אחיו ר' שמואל היה רב בלובזנץ ואחיו ר' שאול יהושע פייבל כיהן כרב באוסטרובצה. למד תורה מפי אביו. בגיל 13 התחתן, וזמן קצר לאחר מכן התמנה לכהן כרב בליז'נסק. לאחר זמן לא רב נפטרה אשתו, והוא נשא את מיכלי בת ר' שמואל ביק, גרושתו של הרב משולם איגרא, ועבר לברודי, שם היה סמוך על שולחן חותנו העשיר, ולמד ב"קלויז" המפורסם. שמו התפרסם כתלמיד חכם, והתבלט אף בין חכמי הקלויז. הוא כתב ספר תורה לקלויז, בכתב "וועליש" המקובל בעיקר בקרב הספרדים ובני עדות המזרח. הוא התכתב עם גדולי דורו, בהם רבי יחזקאל לנדא ורבי אפרים זלמן מרגליות.

בשנת ה'תקע"ה, בהיותו כבן 88, נפטר רבה של ברודי ר' מאיר קריסטנפולר, הוחלט למנותו לרבה של העיר, למרות גילו המופלג. בשנת ה'תקפ"ז, כשמלאו לו מאה שנה, נבצר ממנו לשמש בתפקיד בשל חולשתו, ולכן מינו בני העיר את הרב אלעזר לנדא (נכדו של רבי יחזקאל לנדא ובעל "יד המלך") כרב, מבלי להודיע לרב תאומים על כך. הרב לנדא נפטר כארבע שנים לאחר מכן במגפת הכולרה שפרצה בברודי.

נפטר בד' באלול ה'תקצ"א (אוגוסט 1831), בגיל 103. הרב שלמה קלוגר שכיהן באותה העת כמגיד מישרים בעיר, הספידו.

חיבוריו
-------

* **איילת אהבים** - חידושי הלכה על הש"ס. שם הספר מרמז בראשי תיבות את שמו: **א**ריה **י**הודה **ל**ייב **ת**אומים **ה**וא **ב**ן **א**ב **מ**והר"ר **י**וסף.
* **יעלת חן** - דרשות על התורה.
* **גור אריה יהודה** - שו"ת, יצא לאור בתקפ"ז ובהוצאה מחודשת בתשע"ח בידי זיכרון אהרן.

לקריאה נוספת
------------

* הרב ישכר בעריש וייס, **תולדות רבינו** במבוא לשו"ת גור אריה יהודא מהדורת זיכרון אהרן ה'תשע"ח, עמ' 7–11.

קישורים חיצוניים
----------------

* אריה יהודה ליב בן יוסף תאומים (1727–1831), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  מצד אביו היה מצאצאי רבי יהושע העשיל חריף (בעל "מגיני שלמה"), רבי יחזקיה יהושע פייבל תאומים (בעל "פנים מסבירות"), רבי יונה תאומים (בעל "קיקיון דיונה") המהרש"ל ועוד. מצד אמו, נמנה עם צאצאי ר' נתן נטע שפירא (בעל "מגלה עמוקות"), ר' העשיל מקראקא, מהר"ם מלובלין והרמ"א
2. ↑  בנו היה רבי ברוך תאומים-פרנקל.
3. ↑  ראו גור אריה יהודה אורח חיים ד.
4. ↑  קנאת סופרים לר' שלמה קלוגר, קכא
5. ↑  גור אריה יהודה כב
6. ↑  שו"ת בית אפרים אורח חיים סימן סב ואבן העזר סימן מח

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007515457005171
* LCCN: nr93010783
* WorldCat (עם LCCN): nr93-010783

 |
**חצי האי טיימיר** (ברוסית: **Полуостров Таймыр**) הוא חצי אי בחבל קרסנויארסק, סיביר, רוסיה, לחופי אוקיינוס הקרח הצפוני, אשר קצהו הצפוני ביותר מהווה את הקצה היבשתי הצפוני ביותר בכל אירואפרסיה. לחופו המערבי של חצי האי ים קארה ולחופו המזרחי ים לאפטב. חצי האי טיימיר מתפרס על גבי 400,000 קילומטרים רבועים והוא מאוכלס בדלילות, בעיקר בננטים, קבוצה אתנית מקומית. בטיימיר תנאי מחיה קשים הנובעים מאקלים הטונדרה ומהעובדה שבמשך רוב חודשי השנה האזור כולו מכוסה קרח.

מפה משנת 1975 המציגה את חצי האי טיימיר ואת סברנאיה זמליה.
חצי האי טיימיר ממוקם בין מפרץ יניסיי (המהווה את הדלתה של הנהר יניסיי) ממערב ומפרץ קאטנגה במזרח. לפי רישומי טמפרטורות מכף צ'ליוסקין, המהווה את הנקודה הצפונית ביותר בכל אירואפרסיה, הטמפרטורות הממוצעות בחצי האי במעלות צלזיוס לפי חודש הן: ינואר -28.2, פברואר -28.4, מרץ -27, אפריל -20.5, מאי -9.9, יוני -1.3, יולי 1.4, אוגוסט 0.9, ספטמבר -2.6, אוקטובר -11.4, נובמבר -20.7, דצמבר -25.8. מסביב לחצי האי עובר רכס ההרים בירנגה. כמו כן, חצי האי מלא באגמים רחבי ידיים כאשר הגדול שבהם הוא אגם טיימיר בן 4,560 קמ"ר.

בתוך טיימיר מגוון מערכות אקולוגיות. במרכז חצי האי ישנם יונקים רבים כגון הרמין, גרגרן, דלק סיבירי ושועל שלג. באזורי החוף מוכר דוב הקוטב. מתוך העופות ישנם אווז, ברווז, קורמורן, שכווי אירופי, אוח השלג ובז. לים, לחופי חצי האי, ישנם דגים כגון חדקן, סלמון סיבירי ואחרים. חצי האי טיימיר מהווה גם בית עבור אייל הצפון, המהווה חלק מרכזי במשק החי שמגודל בידי התושבים הילידים של חצי האי. כבש המושק הוא בעל חיים מוכר באזור.

משלחת סובייטית משנות ה-40 של המאה ה-20 גילתה בחצי האי מטבעות מתקופת מיכאיל הראשון, צאר רוסיה במאה ה-17 המוקדמת. במאי 1742 הגיעה משלחת מטעמו של סימאון צ'ליוסקין לקצה הצפוני של חצי האי ועל שמו נקרא המקום. במהלך המאה ה-19 המאוחרת והמאה ה-20 המוקדמת התקיימו מספר משלחות לחצי האי טיימיר אשר נועדו במקור לחקור את אזורי החוף ולמצוא את נתיב הים הצפוני. רוב המשלחות הונהגו בידי גורמים מטעם האיחוד השוודי-נורווגי או האימפריה הרוסית, דוגמת המשלחת של אדוארד פון טול בין 1900 ל-1902.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חצי האי טיימיר** בוויקישיתוף
* חצי האי טיימיר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* הקוטב הרוסי - חצי האי טיימיר, באתר BBC (באנגלית)
* חצי האי טיימיר, באתר המסע הרוסי הקוטבי (באנגלית)
* אתר למנויים בלבד ספי בן יוסף, ישראלים שיצאו למסע בשממה הארקטית, באתר הארץ, 2 בנובמבר 2017

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4408672-6
* NKC: ge579499
* VIAF: 315124931
* WorldCat: viaf-315124931

 |
**חצי האי ברמל** (באנגלית: **Bermel Peninsula**) הוא חצי אי הררי הממוקם בין מפרץ סולברג ומפרצון מובילאויל בחוף באומן בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.

חצי האי מתנשא לגובה של 1,670 מטרים מעל פני הים (בפסגות בואודיץ').

בחצי האי מצויות פסגת יול, הר וילסון, פסגת קמפבל, נקודת וסקונטי, מעבר וילסון, פסגות רוק פייל, מצוק מיודה ונקודת רוק פייל.

היסטוריה
--------

חצי האי צולם ונחקר מן האוויר על ידי סר יוברט וילקינס בשנת 1928, ועל ידי לינקולן אלזוורת' בשנת 1935.

חצי האי מופה על ידי ו. ל. ג. ג'וארג בשנת 1937, בהתבסס על התצלומים שצילם אלזוורת'. במסגרת התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית נסקר ומופה חצי האי (באמצעות סקרי שטח) בין השנים 1939–1941.

משלחת החקר קראה לאזור "ערמת הסלעים" ("The Rock Pile" או "Rock Pile Point" - "רוק פייל") בשל צורת הפסגות. בשנת 1947 אישרה הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים את השם כשם רשמי וקראה לחצי האי "חצי האי רוק פייל". לימים בוטלה ההחלטה, וחצי האי נותר בלא שם עד שנת 1993, עת שהוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה הציעה לקרוא לאי על שם פיטר פ. ברמל ( Peter F. Bermel), חבר הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של ארצות הברית (כיהן כחבר בין השנים 1979–1994), שהיה יו"ר הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים באותה עת (כיהן כיו"ר בין השנים 1993–1994).

קישורים חיצוניים
----------------

* חצי האי ברמל באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* תחזית מזג אוויר עדכנית עבור חצי האי ברמל לפי גבהים
* שעות זריחת ושקיעת השמש והירח בחצי האי ברמל

הערות שוליים
------------

1. ↑  מידע גאוגרפי
2. 1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
**מרטין קרגן**, באנגלית: **Martin Cregan** ‏ (1788 - 10 בדצמבר 1870) היה צייר דיוקנאות אירי.

ביוגרפיה
--------

קרגן נולד בשנת 1788 במחוז מית'. הוא גדל אצל הורים מאמצים ואימץ את שמם, ומאוחר יותר שינה אותו לקרגן. בעודו ילד, הכירו בכישרון האמנותי שלו, ומימנו את השכלתו בבתי הספר של חברת דבלין, בתחילת המאה ה-19. בעודו בבית הספר, זכה קרגן במדליות ב-1806 וב-1807 עבור יצירותיו. בני הזוג סטיוארט המשיכו לממן את לימודיו בלונדון, שם היה קרגן תלמידו של מרטין ארצ'ר שי. הוא היה התלמיד הראשון והיחיד של שי.

קרגן התחתן עם ג'יין שוורצל בלונדון בשנת 1816. אביה היה הנרי שוורצל, ועבד בבית המלוכה הבריטי. לזוג נולדו 16 ילדים. ויליאם סטיוארט קרגן, בנם הרביעי של בני הזוג, הציג פעמיים באקדמיה המלכותית היביריאן בשנים 1860 ו-1872.

קרגן מת בביתו ברחוב לנוקס ב-10 בדצמבר 1870. הוא נקבר בבית הקברות מאונט ג'רום.

לגלריה הלאומית של דבלין יש עותק שלו של דיוקנו של סר ג'ושוע ריינולדס. ב-1889 צויר דיוקן של קרגן לאחר מותו על ידי סר תומאס ג'ונס.

### קריירה

דיוקן נשיא בית המשפט, 1828
מ-1812 עד 1821, בזמן שהתגורר בלונדון, הוא הציג מדי שנה באקדמיה המלכותית ובמוסד הבריטי. הוא חזר לאירלנד, ועבר לדבלין ב-1822, והתבסס כצייר פורטרטים. הסטודיו שלו היה בבית מגורים השייך לסטיוארט ברחוב ליינסטר 6. הוא היה חבר האקדמיה המלכותית היבריאן ( RHA ) מיום היווסדה. ב-1823, נבחר למזכיר הראשון של האקדמיה. ב-1826, בתערוכה הראשונה של האקדמיה, הוא הציג 26 ציורים. הוא המשיך להציג ב-RHA עד 1859.

באוקטובר 1832 נבחר קרגן לנשיא ה-RHA, לאחר התפטרותו של ויליאם קאמינג. הוא כיהן בתפקיד זה במשך 23 שנים. לקראת סוף כהונתו, קריגן ספג ביקורת על התערוכות הלא מוצלחות והחובות ההולכים וגדלים של ה-RHA וכן על מאמציו לבצע רפורמה בארגון.

קרגן תמך במזכיר האקדמיה וברפורמטור המוביל, מייקל אנג'לו הייז, שלא היה פופולרי בקרב החברים הוותיקים. בשנת 1856, מתיו קנדריק נבחר לנשיא ה-RHA, אך קרגן לא קיבל את הבחירות והחזיק בחשבונות, במסמכים ובמפתחות של האקדמיה. הוא הודה בתבוסה באוקטובר 1857, כאשר ג'ורג' פיטרי נבחר לנשיא. כאשר אומץ דו"ח מקלאוד הממשלתי וחוקה חדשה, קרגן והייז הוחזרו לתפקידם.

בשיא הקריירה שלו, קרגן נחשב לאחד מציירי הדיוקנאות הטובים ביותר בדבלין. הוא צייר דיוקנאות עבור אישים מפורסמים בחברה האירית. מאוחר יותר בחייו, הוא היה בתחרות מצד סטיבן קטרסון סמית, אך קרגן המשיך לצייר והשלים הזמנה ליצירת מזבח לפני שמת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרטין קרגן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Bryan, Michael (1886). "Cregan, Martin". In Graves, Robert Edmund (ed.). Bryan's Dictionary of Painters and Engravers (A–K). Vol. I (3rd ed.). London: George Bell & Sons.
2. 1 2 3  Clarke, Frances (2009). "Cregan, Martin". Dictionary of Irish Biography. Retrieved 2 December 2022.
3. 1 2  Strickland, Walter G. (1913). "Martin Cregan, Portrait Painter". A Dictionary of Irish Artists. Retrieved 2 December 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 6994 1635
* RKD: 19036
* ULAN: 500020188
* VIAF: 95805291
* WorldCat: viaf-95805291

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"מרטין קרגן"**.
**אנה מריה ואן סכורמן** (בהולנדית: **Anna Maria van Schurman**;‏ 5 בנובמבר 1607 – 4 במאי/14 במאי 1678), ציירת, חרטת, משוררת, ומלומדת הולנדית-גרמנית. ואן סכורמן הייתה האישה המשכילה ביותר באירופה של המאה ה-17. היא הצטיינה באמנות, מוזיקה וספרות ורכשה בקיאות ב-14 שפות, בהן לטינית, יוונית, עברית, ערבית, ארמית, סורית ואמהרית. היא הייתה למודל לאלו שנמשכו ליותר מעיסוק אחד.

ביוגרפיה
--------

ואן סכורמן נולדה בקלן למשפחה בעלת אמצעים, אמהּ הייתה גרמניה ואביה היה הולנדי. אביה לימד אותה ואת אחיה בביתם ובגיל ארבע כבר הייתה מסוגלת לקרוא. ב-1623 אביה פרדריק נפטר וב-1626 היא ואמהּ עברו לאוטרכט.[דרושה הבהרה] ב-1636 הייתה לסטודנטית הראשונה באוניברסיטת אוטרכט והורשתה להשתתף בשיעורים כשהיא מוסתרת מאחורי וילון. היא התעניינה בספרות ובכל תחומי המדע, אולם אהבתה העיקרית הייתה תאולוגיה. היא הוסמכה כמשפטנית. ב-1637 נפטרה אמהּ של ואן סכורמן ועול הטיפול בשתי דודותיה הוטל בלעדית על כתפיה, מה שגזל ממנה אנרגיה וזמן רבים. בערך באותה תקופה היא החלה לחשוב שלא תוכל לפרסם יותר את פרי עטה. בספרה "**המשרתת המלומדת**" טענה סכורמן כי נשים צריכות לרכוש השכלה בכל התחומים, אבל לא להשתמש בה לצורכי מקצוע. ואן סכורמן פנתה לנשים רבות ברחבי אירופה, לגייס כספים לחינוך נערות ונשים.

בין יתר יצירותיה נמנו תחריטים עדינים, כשהשתמשה ביהלומים על גבי זכוכית. היא צברה מומחיות בפיסול, עיצוב שעווה וגילוף שנהב ועץ. בנוסף לכך ציירה, בעיקר פורטרטים.

ב-1664 פגשה את ז'אן דה לאבדי, ישועי שהמיר את אמונתו לנצרות פרוטסטנטית. הוא ייסד פלג דתי מהורהר שנודע בשם לאבדיזם. ב-1669 עזבה ואן סכורמן את אוטרכט לאמסטרדם על מנת לחיות עם דה לאבדי וחסידיו ולאחר מכן נאלצו לעבור שוב לאלטונה, עיר ומחוז של המבורג, כיום בגרמניה אך באותה התקופה בדנמרק. ואן סכורמן הוקסמה מלאבדי ורעיונותיו והפכה לעוזרתו הראשית. לאבדי נפטר ב-1674 וואן סכורמן הפכה לדמות מרכזית בקבוצה של נשים משכילות. לאחר מכן עברה שוב לפריסלנד, שם נפטרה ב-1678. הלאבדיזם הוכחד בסביבות 1750.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אנה מריה ון שורמן** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007267751205171
* BIBSYS: 90889780
* BNE: XX1128100
* BnF: cb12175424c (data)
* BPN: 98744675
* CiNii: DA17677426
* GND: 119095548
* ISNI: 0000 0001 1644 8828
* KulturNav: 381d8262-b832-4021-91f9-dcba1d84867f
* LCCN: n78068074
* LNB: 000290108
* NKC: nlk20000085680
* NLA: 56964403
* NLG: 241978
* NLP: A35523116
* NSK: 000756587
* NTA: 068355130
* RERO: 02-A000170257
* RKD: 71389
* SELIBR: 342319
* SNAC: w6487c75
* SUDOC: 030312736
* Trove: 1667007
* ULAN: 500017433
* VcBA: 495/322867
* VIAF: 54190263
* WorldCat: lccn-n78068074

 |
**מיריה אליסה מוסקוסו רודריגז דה אריאס** (בספרדית: **Mireya Elisa Moscoso Rodríguez de Arias**, נולדה ב-20 בספטמבר 1942) הייתה נשיאת פנמה בשנים 1999–2004, והאישה הראשונה שכיהנה בתפקיד.

ביוגרפיה
--------

מוסקוסו נולדה בשנת 1942 וגדלה במשפחה ענייה. היא הייתה הצעירה מבין שישה ילדים, ואביה עבד כמורה. בגיל 22 החלה להיות פעילה פוליטית. בשנת 1968 עברה לגור במיאמי שבפלורידה, ארצות הברית. שם למדה עיצוב פנים. בשנת 1991, כשנתיים לאחר הפלישה האמריקאית לפנמה, חזרה מוסקוסו לפנמה, ונבחרה להנהיג את מפלגת ארנולפיסטה. בשנת 1994 התמודדה לתפקיד הנשיאות, אך קיבלה רק 29% מהקולות ולא נבחרה לתפקיד. בשנת 1999 נבחרה לתפקיד נשיאת פנימה לאחר שקיבלה כ-45% מהקולות. במהלך הקמפיין, שססמתו הייתה "קול העם הוא קולו של אלוהים", היא התחייבה לתמוך בחינוך, להפחית את העוני ולהאט את קצב ההפרטה.

מוסקוסו הושבעה לתפקיד ב-1 בספטמבר. בעת זו היא הייתה גרושה, ולכן אחותה שימשה כגברת הראשונה של פנמה. במהלך כהונתה בתפקיד, ניהלה את העברת תעלת פנמה מארצות הברית לידי פנמה, והתמודדה עם ההאטה הכלכלית שנבעה כתוצאה מאובדן כוח אדם אמריקני. מוסקוסו גם ניסתה להיאבק בכל הקשור לפשע במדינה. פרשיות שחיתות שהתרחשו בזמן שלטונה של מוסקוסו והאשמות בנפוטיזם הקשו על כוחה למשול, ובסופו של דבר היא הפסידה בבחירות שנערכו בשנת 2004. לאחר עזיבת התפקיד, נשארה פעילה באופוזיציה, ולמען זכויות נשים ברחבי העולם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מיריה מוסקוסו** בוויקישיתוף
* מיריה מוסקוסו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1057603104
* ISNI: 0000 0000 3330 4917
* LCCN: n2001105621
* VIAF: 36268204
* WorldCat: lccn-n2001105621

 |
**דואו סונט** (לטינית: **Duo sunt**, מילולית: "שתיים הן", ידוע גם כ"על שתי הרשויות" ) הוא מסמך שנכתב ב-494 על ידי האפיפיור גלסיוס הראשון כמכתב לאנסטסיוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית.

המכתב תיאר שני כוחות עליונים, האחד – "הסמכות הקדושה של הבישופים" (pontificum sacrata auctoritas), ומולו – "כוח מלכותי" (regalis potestas), שאמורים לעבוד בשיתוף פעולה זה עם זה. 

מכתב זה בעל חשיבות ראשונה במעלה, כי הוא זה שמיסד את מערכת היחסים בין הכנסייה לשלטון הסֵקוּלָרִי (אנ') במשך אלף שנה כמעט. הרעיון העומד מאחורי המכתב הוא שהקיסר אינו מעל לכנסייה אלא הוא חלק ממנה. כמו כל נוצרי אחר הוא זקוק לשירותי הכנסייה ואין הוא יכול להכתיב לאנשי הכנסייה כיצד לפעול במישור הדתי.

על פי המכתב, גם הכנסייה וגם השלטון האזרחי נחוצים לעולם, אבל יש עדיפות לצד הכנסייתי, האחראי על הנשמה וישועתה. גם הקיסרים זקוקים בתחום זה לסיועם של הכמרים, בשעת סקרמנט הווידוי גם הקיסרים שומעים שהם חוטאים, והכומר יכול, בעזרת מתן מחילה או מניעתה, לאפשר לנשמתם להגיע לגן העדן או לחסום את דרכה לשם. 

במכתב נאמר 

> 
> אימפרטור אוגוסטוס, שתי רשויות בעיקר מחלקות ביניהן את השליטה בעולם הזה, והן, סמכותם המקודשת של הכוהנים וסמכות הביצוע של המלך, אחריותם של הכמרים היא נכבדה יותר, שכן ביום הדין יהיו הם נותני הדין-וחשבון על המלכים. דע איפה בני הרחום, שאף על פי שלך הבכורה (dignitas) כשאתה יושב ושופט בענייני בני תמותה בזכות עמדת הכבוד אשר לך, אשר לענייני אלוהים עליך להרכין ראשך בחסידות (devotus) בפני אלה המשרתים בקודש ושמהם אתה מצפה לאמצעים לישועתך. בזה שאתה שותף לסקרמנטים הקדושים כאשר הם מוגשים כהלכה, אתה מודה שעליך להיות כפוף יותר למעמד הכהונה מאשר למשול בסדרי הדת (ordo religionis). בעניינים אלה עליך לסמוך על פסק-הדין של הכהנים ולא לדרוש שישאלו חוות-דעתך. אם בתחום המשמעת הציבורית (ordo publicae disciplnae) הכוהנים מכירים בסמכותך ככזאת שמוצאה מכוח עליון ונשמעים לחוקיך, שמא יראו כמערערים מהלך תקין של חיי העולם הזה (res mundanae), האם לא מתוך אהבה, שואל אני אותך, על אחת כמה וכמה צריך אתה להישמע לאלה שהופקדו על הענקת מיסתורי הקדושה. בהתאם לכך, בדיוק כפי שלא מועטה הסכנה הנשקפת לכהנים אם הם נמנעים מלדבר כאשר הם חייבים לדבר למען עבודת-אלוהים, כך אין סיכון קטן לאלו - אשר חלילה - צריכים לציית אולם נוהגים בבוז. ואם ראוי כי לבם של המאמינים צריך להיכנע לכל הכהנים אשר מנהלים כראוי את עבודת האלוהיים, מובן מאליו שיש לציית לבישוף של המקום אשר אלוהים ראה בו עליון על שאר הכהנים, ואשר כתוצאה מכך מתכבד בצייתנות מצד הכנסייה כולה בזכות מסירותו.
> 
> 
> 
>

ראו גם
------

* קיסרופאפיזם
* אחת קדושה
השפעת חימום על סליל של תרמומטר עשוי דו-מתכת.
**דו-מתכת** (ידוע גם בתור **צמד מתכות** או **בי מטאל**) הוא התקן המשמש לתרגום שינוי טמפרטורה לתנועה מכנית.

מבנה
----

הדגמה של פעולת דו-מתכת
הדו-מתכת מורכב משני פסי מתכת או סגסוגות שונות, בדרך כלל פלדה ונחושת או פליז, בעלות מקדם התפשטות שונה, אשר מוצמדים זה לזה לכל אורכם באמצעות מיסמור, ריתוך או הלחמה. בגלל מקדמי ההתפשטות השונים של הפסים, בשילוב העובדה שמתכות דקות הן אלסטיות, שינויי טמפרטורה גורמים לפס המשולב להתעקם לכיוון אחד עם עליית טמפרטורה ולכיוון ההפוך עם ירידת הטמפרטורה. ככל שאורך פס הדו מתכת גדול יותר, גדלה הרגישות לשינויי טמפרטורה.

### נוסחת עיקום

העיקום של פס דו מתכת ניתן לחישוב באמצעות הנוסחה:

{\displaystyle \kappa ={\frac {6E\_{1}E\_{2}(h\_{1}+h\_{2})h\_{1}h\_{2}\epsilon }{E\_{1}^{2}h\_{1}^{4}+4E\_{1}E\_{2}h\_{1}^{3}h\_{2}+6E\_{1}E\_{2}h\_{1}^{2}h\_{2}^{2}+4E\_{1}E\_{2}h\_{2}^{3}h\_{1}+E\_{2}^{2}h\_{2}^{4}}}}
כאשר {\displaystyle E\_{1}} ,{\displaystyle h\_{1}}, {\displaystyle E\_{2}}, {\displaystyle h\_{2}} הן מודול האלסטיות והעובי של שני החומרים. \epsilon  מחושב על ידי הנוסחה

{\displaystyle \epsilon =(\alpha \_{1}-\alpha \_{2})\Delta T\,}
כאשר α1 ו-α2 הם מקדמי ההתפשטות השונים, ו-ΔT הוא שינוי הטמפרטורה היחסי למצב בו לדו-מתכת אין עקמומיות.

שימושים
-------

התקני דו-מתכת משמשים במגוון רחב של יישומים בתחומי המכניקה והחשמל. בין ההתקנים בהם נעשה שימוש בדו-מתכת ניתן למצוא שעונים, וסתי חום, מדחומים ומבטחים.

היסטוריה
--------

פס הדו-מתכת הראשון הידוע נוצר במאה ה-18 על ידי יצרן שעונים בשם ג'ון הריסון, הנחשב לממציא ההתקן. הוא ייצר את ההתקן בשנת 1759 עבור כרונומטר, על מנת לפצות על השפעת שינויי טמפרטורה על הקפיץ המאזן. הפס הורכב ממתכות שהוצמדו באמצעות סימרור, אך בהמשך פיתח הריסון שיטה להצמדת פליז מותך לפלדה.

ראו גם
------

* צמד תרמי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דו-מתכת** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Clyne, TW. "Residual stresses in surface coatings and their effects on interfacial debonding." Key Engineering Materials (Switzerland). Vol. 116-117, pp. 307-330. 1996
2. ↑  Timoshenko, J. Opt. Soc. Am. 11, 233 (1925)
**סימורגיה** (שם מדעי: *Simurghia*; קרוי על שם המפלצת המעופפת מהמיתולוגיה הפרסית: סימורג}) הוא סוג של פטרוזאור ממשפחת הניקטוזאוריים שחי בצפון אפריקה של המאסטריכט שלפני 66 מיליון שנה מזמננו, סמוך להכחדת הקרטיקון הגדולה.

הסימורגיה תואר ב-2018 בידי החוקרים ניקולס ר. לונגריך, דייוויד מ. מרטיל ובריאן אנדרס, לצד פטרוזאורים דומים כמו הברברידקטילוס והאלקיונה, שהשתייכו כנראה לאותה משפחה. בסוג נכלל מין בודד - *Simurghia robusta*, שפרושו מלטינית: "חזק".

פטרוזאור זה שנחשף בבסיס אולד אבדון (Ouled Abdoun Basin) שבצפון מרוקו נחפר במשך 3 שנים, בהם נחשפו מעל 200 שלדי פטרוזאורים. הוא ידוע מממצאי זרוע ארוכה שבורה ללא החלק הקדמי, אשר הייתה בסיס לכנף קדומה. הערכה של מוטת כנפיו מגיעה לחמישה מטרים בקירוב, מה שהופך אותו לגדול מהאלקיונה והברברידקטילוס.

ככל הנראה הפטרוזאור עופף מעל החופים הקדומים של האוקיינוס האטלנטי שלחופי מרוקו וניזון בים מדגים ויצורי דומים בעודו מקנן במושבות בחופים, אולי לצד פטרוזאורים נוספים. בדומה לשאר הפטרוזאורים הוא נכחד כליל לפני 66 מיליון שנה מזמננו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סימורגיה** בוויקישיתוף
**סימור מיין** (באנגלית: **Seymour Mayne**; נולד ב-1944 במונטריאול, קנדה), משורר יהודי-קנדי בלשון האנגלית, מתרגם, עורך, מורה ומרצה.

קורות חיים
----------

סימור מיין הוא מהבולטים מהדור השני של משוררים יהודים-קנדים בלשון האנגלית, שהידוע שבהם הוא לאונרד כהן. למד והתחנך במונטריאול. השלים לימודיו באוניברסיטת מקגיל ובאוניברסיטת קולומביה הבריטית. משמש כפרופסור לאנגלית ולספרות אנגלית באוניברסיטת אוטווה. בילדותו שמע ודיבר ביידיש, ולימים תרגם משירת היידיש לאנגלית. תרגומו לשירת אברהם סוצקבר קנה לו אוהדים לא מעטים.

מיין כותב שירה אישית מודרנית, הנעה בין מולדתו הקנדית ומסורת התרבות האנגלית, לבין יהדותו וציונותו, זיקתו העזה אל לשונות היהודים, העברית והיידיש. בשנות השמונים ניסה סימור מיין להיאחז בארץ, ושהה בירושלים עם משפחתו למעלה משנה, בתקווה ללמד במרכז לתרבות קנדית באוניברסיטה העברית. הדברים לא נסתייעו והוא נאלץ לשוב לקנדה ולמשרתו שבאוטווה.

סימור מיין הוא מתרגם פורה שתרגם עשרות משוררים לאנגלית. הוא רב לשונאי, ותרגם מיידיש, עברית, ספרדית ופולנית. הוא פרסם גם קרוב לחמישים כרכים של שירה, תרגומי שירה, שירה לילדים וממוארים. בין הספרים שערך גם הכרך "ירושלים, אנתולוגיה של שירה יהודית-קנדית". בספר בולטת הפואמה הלא ידועה של לאונרד כהן "ישעיה".

* בין השאר תרגם מיידיש לאנגלית מבחר משירי אברהם סוצקבר. Burnt Pearls, Ghetto Poems, יצא לאור בקנדה, בשנת 1981.
* וכן מבחר משירי מלך ראוויטש, זכריה ברגנר - בשם Night Prayer, יצא לאור בקנדה, בשנת 1993.

ספרי השירה של סימור מיין בעברית
-------------------------------

* **ארבה הדממה**, שירים, תרגם משה דור, ספרי עתון 77, תל אביב, 1993.
* **טקס פשוט**, שירים, תרגמו משה דור ושלמה וינר, הקיבוץ המאוחד, 1990.
* **מבשר החלומות**, מבחר שירים, תרגם משה דור, ספרית פועלים, תל אביב, 1984.
* **עיר הנסתר**, שירים, תרגם משה דור, גוונים, תל אביב, 1998.

קישורים חיצוניים
----------------

* רפי וייכרט, מתוך הקרקע הקרושה (על ארבעה משוררים יהודים-קנדים), מקור ראשון, יוני 2006
* סימור מיין, דגים התהפכו כמפציצי כסף, ynet ‏,24 במאי 2009
* סימור מיין (1944-), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007265133405171
* BnF: cb12913793p (data)
* GND: 137664419
* ISNI: 0000 0001 0904 338X
* LCCN: n50007339
* NKC: mub20231193301
* NTA: 071681442
* SUDOC: 11083559X
* VIAF: 56739500
* WorldCat: lccn-n50007339

 |
**סימיט** (בטורקית: **Simit**; באנגלית: **Turkish Bagel**) הוא לחם בצורת טבעת העשוי מקמח חיטה ונפוץ במטבח הטורקי.

לסימיט צורת טורוס, הוא ידוע כלחם פריך ולכן לעיתים מכונה גברק (Gevrek).

ללחם גרסאות שונות ומלבד הגרסה הבסיסית, קיימות גם גרסאות עם תוספת פרג, זרעי פשתן, גרעיני חמניה, חיטה מלאה או מחמצת. 

נהוג לצרוך את הסימיט כארוחת בוקר בצירוף כוס תה, ריבה, גבינה או איירן. 

דוכן סימיט בטורקיה

היסטוריה
--------

הסימיט מוזכר לא מעט בתרבות האימפריה העות'מאנית והאזכור הראשון שלו הוא בשנת 1593 לאחר שמשקלו ומחירו נרשמו לראשונה בבית המשפט של אוסקודר, איסטנבול.

על פי הנוסע העות'מאני המפורסם, אווליה צ'לבי, בשנות השלושים של המאה ה-17 היו באיסטנבול כ-70 מאפיות דומות שהכינו סימיט.

בציורי שמן מהמאה ה-19 של הצייר הטורקי ג'יאן ברנדיסי (Jean Brindesi), ניתן לראות דוכני סימיט ברחובות.

פירוש השם סימיט נגזר מהמילה הערבית סמיד (سميد) שפירושה סולת.

ראו גם
------

* בייגלה
* דונאט
* בייגל ירושלמי
* קובריג

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **סימיט** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **סימיט** |

* סימיט: להביא את הבייגל'ה הטורקי אליכם הביתה, באתר הארץ.

הערות שוליים
------------

1. ↑  History Of The Simit – Galata Cafe :: Breakfast – Lunch – Coffee (ב־Canadian English)
2. ↑  Simit olmadan asla!, web.archive.org, ‏2016-01-27
3. ↑  Building Blocks: Simit, Turkey’s Lord of the (Bread) Rings, Culinary Backstreets, ‏2020-08-20 (באנגלית)
4. ↑  Constantinople, Painted by Warwick Goble, described by Alexander van Millingen. www.gutenberg.org
5. ↑  Simit Kelime Kökeni, Kelimesinin Anlamı - Etimoloji, www.etimolojiturkce.com (בטורקית)
הירוהיטו, קיסר יפן לובש סוקוטאי ומחזיק בידו שאקו
**שאקו** (ביפנית: 笏) הוא שרביט מסורתי טקסי שמקורו בתרבות הסינית. השרביט מהווה חלק מלבוש הסוקוטאי הרשמי, המשמש בטקסים בחצר קיסרות יפן. לרוב השרביט עשוי עץ טקסוס, צפצפה, עץ דובדבן, ארז או סאקאקי.

מקור השימוש בשרביט הוא בסין, בה השתמשו המנדרינים בשרביט שנקרא "הו" (בסינית: 笏 - הסימן זהה לסימן בו נעשה שימוש ביפנית). 

אורכו של השרביט הוא כ-35 ס"מ והוא מוחזק ביד ימין כשהוא מורם. השרביט שימש כחלק מהלבוש של האריסטוקרטיה ואנשי החצר הקיסרית בטקסים רשמיים, וכיום משמש בטקסים אלה, אך גם בטקסי דת השינטו, כשהשרביט מוחזק על ידי כוהני הדת.

בחצר הקיסרית היה השרביט חלק ממערכת לבוש הסוקוטאי. בטקסי הדת, השרביט מוחזק כשכהן הדת לובש ג'ואה וניהונגו.

השרביט מלבני בצורתו, אולם לרוב חלקו התחתון צר יותר מחלקו העליון.

במקורו היה השאקו לוח הנחיות לביצוע הטקס הדתי, ובחלקו האחורי של השרביט, הפונה אל מחזיקו, והנסתר מהקהל הצופי בטקס נכתבו ההנחיות לביצוע הטקס. ההנחיות נכתבו על דף נייר שהוצמד אל השרביט. בשנת 701 נקבע בקוד טאיהו כי אצילים מהדרגה החמישית ומעלה ישתמשו בשאקו עשוי שנהב, ואילו אצילים פחותים ישתמשו בשאקו עשוי עץ. לימים, בשל נדירות השנהב, בוטל החוק בשנת 927. 

* פנג ז'וננגיאן (989–1052), ראש ממשלת סין בתקופת שושלת סונג הצפונית אוחז בידו הו (笏)פנג ז'וננגיאן (989–1052), ראש ממשלת סין בתקופת שושלת סונג הצפונית אוחז בידו הו (笏)
* שוגון מינמוטו מו סאנטומו אוחז בידו שאקושוגון מינמוטו מו סאנטומו אוחז בידו שאקו
* כוהני דת בקיוטו אוחזים בידם שאקו בטקס דתיכוהני דת בקיוטו אוחזים בידם שאקו בטקס דתי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שאקו** בוויקישיתוף

| לבוש יפני |
| --- |
| לבוש מסורתי | אוואגי • אובי • ג'וניהיטו • ג'ינביי • האנטן • האפי • האקאמה • טומסודה • יוקאטה • סאמואה • סוקוטאי • פונדושי • פוריסודה • קימונו • שאקו |  |
| לבוש מודרני | אופנת לוליטה • תלבושת אחידה ביפן |
| הנעלה | אוואבאקי • גטה • ג'יקה-טאבי • ואראג'י • זורי • טאבי |