recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**דונלד ג'ורג' בומונט "דון" רופר** (אנגלית: **Donald George Beaumont "Don" Roper**;‏ 14 בדצמבר 1922, בוטלי, המפשייר - 8 ביוני 2001, סאות'המפטון) היה כדורגלן אנגלי.

קריירה
------

רופר התבלט כחלוץ בעל יכולת הבקעת שערים גבוהה כבר בגיל בית הספר. הוא אותר על ידי טובי קלהר, עוזרו של המאמן טום פארקר מסאות'המפטון, וביולי 1940 הוא חתם במועדון. משחקיו הראשונים היו במסגרת המשחקים הלא רשמיים בזמן המלחמה. לאחר חידוש משחקי הכדורגל התחרותיים ב-1946 רופר הצליח לבסס את מעמדו כ"קיצוני (ימני) עם שתי רגליים חזקות".

במקביל לקריירת הכדורגל שלו הוא השתתף פעם אחת במשחק קריקט מקצועני בין המפשייר לאוניברסיטת קיימברידג'.

רופר שיחק בעונת 1946/1947 בליגה השנייה וגילה יכולת טובה, ולפיכך בסיום העונה הוחתם על ידי ארסנל תמורת 10,000£, כאשר ג'ורג' קרטיס וטום רדקין עוברים לסאות'המפטון. בהנהלת ארסנל רצו מאוד להחתים את רופר על חוזה במועדון, והמאמן טום ויטאקר הגיע לסאות'המפטון כ-11 פעמים במסגרת המשא ומתן.

רופר הפך עד מהרה לשחקן הרכב קבוע בארסנל, ובעונת האליפות 1947/1948 הוא השתתף ב-40 משחקים שבהם הבקיע 10 שערים. הוא עבר לעמדת הקיצוני השמאלי בעונת 1949/1950, אך הוחלף על ידי דניס קומפטון לקראת משחק גמר גביע ה-FA של 1950, שהסתיים בניצחון של ארסנל. רופר חזר לעמדה זו בעונה שלאחר מכן, והמשיך לשחק בה במשך חמש עונות נוספות. הוא השתתף בהפסד ארסנל לניוקאסל יונייטד בגמר גביע ה-FA של 1952, אך במשחק זה הוא נאלץ לסגת לעמדת הבלם האחורי על מנת להחליף את וולי ברנס שנפצע.

עונת 1952/1953 הייתה מוצלחת מאוד מבחינת רופר, ובמהלכה הוא זכה עם ארסנל באליפות נוספת והשתתף במשחק אחד של נבחרת אנגליה ב' (אם כי מעולם לא שיחק בנבחרת הבכירה). ב-1952 הוא גם הבקיע חמישה שערים במשחק ידידות נגד היברניאן, שהיה אחד מהראשונים במדינה ששוחקו לאור הזרקורים.

רופר היה שחקן הרכב קבוע במשך שתי עונות נוספות, אך בעונת 1955/1956 איבד ממעמדו ושיחק בעיקר בקבוצת המילואים של המועדון. הוא שיחק במדי ארסנל ב-321 משחקים, בהם הבקיע 95 שערים.

בינואר 1957 הוא חזר לשחק עבור מועדון הכדורגל סאות'המפטון שהתדרדר עד לליגה השלישית, התמנה לתפקיד הקפטן ושיתף פעולה עם שחקנים כגון דרק ריבס וטרי פיין הצעיר. בסוף העונה רופר הסתכסך עם הנהלת סאות'המפטון על תנאי העסקתו, וטען שהבטחות שניתנו לו על ידי טד בייטס לקבל תפקיד של מאמן כושר לא קוימו. רופר עזב את סאות'המפטון בכעס רב, ולאחר מכן סירב להשתתף באירועים של המועדון או לבקר באצטדיון הדל.

רופר פרש ממשחק פעיל ב-1963 לאחר ששיחק עבור ויימאות' ודורצ'סטר טאון. לאחר פרישתו הוא עבר להתגורר בסאות'המפטון ועבד כמהנדס.

לקריאה נוספת
------------

* Harris, Jeff & Hogg, Tony (ed.) (1995). Arsenal Who's Who. Independent UK Sports. מסת"ב 1-899429-03-4

קישורים חיצוניים
----------------

* הספד באתר הגרדיאן

הערות שוליים
------------

1. ↑  דאנקן הולי וגרי צ'וק, In That Number - A post-war chronicle of Southampton FC. Hagiology (עמוד 574), 2003, מסת"ב 0-9534474-3-X
**דונלד א. קוהלר** (1 בספטמבר 1925 - 26 בפברואר 1981) היה אחד מבין 17 איש שהוכרו בהיסטוריה הרפואית כבעלי גובה של מעל 2.44 מטר. החזיק בתואר "האיש הגבוה ביותר בעולם" משנת 1969 ועד למותו בשנת 1981. בשיאו, גובהו עמד על קרוב ל-2.5 מטרים עקב מחלת האקרומגליה ממנה סבל.

ביוגרפיה
--------

נולד בדנטון במדינת מונטנה, ארצות הברית. לקוהלר הייתה אחות תאומה והם היו ילדים להורים בעלי גובה בתחום הנורמה, גובהה של אימם היה 1.78 מטר ושל אביהם 1.88 מטר. קצב גדילתו החל להאיץ כאשר היה בגיל עשר. ספר השיאים של גינס אישר ששיא גובהו היה 2.49 מטר בעמידה. אחותו התאומה הייתה בגובה של 1.75 מטר בלבד, כלומר היה הפרש של 74 סנטימטרים שהפריד ביניהם ועל כן הם "התאומים בעלי הפרש הגבהים הגדול ביותר" על פי ספר גינס.

בצעירותו, קוהלר חי עם משפחתו בעיירה המכונה "צפון שיקגו" ולמד בבית ספר תיכון רגיל. אייב ספרסטיין, מאמנה של קבוצת הכדורסל הארלם גלובטרוטרס הציע לו להצטרף לקבוצתו אך הוא דחה את ההצעה. במקום להפוך לשחקן כדורסל, התפרנס כאיש מכירות עבור חברת מכשירי הרמה. משרה זו הצילה אותו "מלהצטרף למופע מוזרויות".

בשנות חייו האחרונות החל לסבול מעקשת, מחלה הגורמת לעמוד השדרה להתעקם ולהתעקל. קוהלר נפטר בשנת 1981 בשיקגו מדום לב. במותו היה בן 55 וגובהו 2.39 מטר.
"**הקינה על מות ישו**" הוא ציור מאת הצייר האיטלקי, בן תקופת הרנסאנס, אנדראה מנטניה (Andrea Mantegna). הציור מתאר את האבל של מרים, אם ישו ושל יוחנן בן זבדי על מותו של ישו לאחר צליבתו. תאריך יצירתה של היצירה שנוי במחלוקת, והוא מתוארך לתקופה שבין השנים 1457‏-1501. הציור ידוע בזכות השימוש החדשני, לתקופתו, בפרספקטיבה קיצונית התורם לריאליזם של התיאור.

הציור, בגובה של 61 ס"מ וברוחב של 81 ס"מ, מתאר את גופתו של ישו המונחת על מיטה או לוח עבה וראשה שעון על כרית. פלג גופו התחתון עטוף בסדין לבן. לצד הגופה מתוארים ראשיהם של מרים ושל יוחנן בן זבדי, משליחיו של ישו. מאנטניה בחר לתאר את ההתרחשות מנקודת מבט נמוכה במיוחד. הצופה מביט על גופתו של ישו מבעד לכפות הרגלים ולאזור האגן המכוסה בבד. הדבר נוצר בעזרת יצירת נקודת מגוז נמוכה, היוצרת קרבה בין הצופה לדמות. כפות רגליו של ישו וידיו, הקרובות לצופה, מציגות את פצעי הצליבה ופניו של ישו מתוארות בריאליזם בולט. בשונה מתיאורים בעלי נושא דומה מן התקופה ממעיט מאנטנייה בתיאור האבל של הדמויות מן הברית החדשה על ידי דחיקתן לשולי הקומפוזיציה.

הציור נמצא בסטודיו של מאנטניה לאחר מותו ונמכר כדי לשלם חובות. הוא מוצג כיום בגלריה בררה לאמנות (Pinacoteca di Brera) במילאנו, איטליה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הקינה על מות ישו** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4224698-2

 |
**תפילת שוא** הוא מונח המתאר תפילה על דבר שכבר נעשה ואי אפשר לשנותו. המונח משמש גם כביטוי בשפה העברית לדבר שאי אפשר לשנותו.

מקור האיסור וטעמו
-----------------

מקור האיסור להתפלל תפילת שוא על מקרה שחלף זמנו ועבר נמצא במשנה, מסכת ברכות, פרק ט', משנה ג'. את טעם האיסור מביא רבי עובדיה מברטנורא "דמאי דהוה הוה", כלומר - מה שהיה היה, את המציאות כבר לא ניתן לשנות על ידי תפילה. הערוך השולחן טוען שהודאה בשונה מתפילה כן אפשר על העבר "דמה יועיל תפילה על העבר, על העבר לא שייך רק לשון הודאה, על העתיד שייך רק לשון תפילה".

שמע קול צוחה בעיר, ואמר, יהי רצון שלא יהיו אלו בני ביתי
המשנה מביאה שתי דוגמאות לתפילת שוא: "היתה אשתו מעברת, ואמר, יהי רצון שתלד אשתי זכר", "היה בא בדרך ושמע קול צוחה בעיר, ואמר, יהי רצון שלא יהיו אלו בני ביתי".

ההולך למוד את גורנו
דוגמה נוספת מובאת בתלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף מ"ב, עמוד א' ובמסכת תענית, דף ח', עמוד ב' "ההולך למוד את גורנו אומר יהי רצון מלפניך ה' אלהינו שתשלח ברכה במעשה ידינו התחיל למוד אומר ברוך השולח ברכה בכרי הזה מדד ואח"כ בירך הרי זה תפילת שוא" אולם בגמרא זו מובא טעם שונה במקצת לאיסור תפילת שוא "לפי שאין הברכה מצוייה לא בדבר השקול ולא בדבר המדוד ולא בדבר המנוי אלא בדבר הסמוי מן העין שנאמר יצו ה' אתך את הברכה באסמיך", במשנת יעקב מציע שמדובר באותו טעם כי מאחר שאין הברכה שרויה בדבר הנמדד, ברכה לא יכולה כבר להיות, ולכן הרי זה כצועק ומתפלל על לשעבר.

בספר ישועות יעקב מביא שטעם האיסור הוא שמא ינכו לו מזכויותיו, כמאמר התלמוד בבלי "אם עושין לו נס – מנכין לו מזכיותיו"

תפילה על נס
-----------

בברכת המזון של חנוכה כששכח על הנסים אומר בסוף ברכת המזון "הרחמן הוא יעשה לנו ניסים כמו שעשה לאבותינו", לכאורה זה תפילת שוא על נס, ונראה שמותר.

רבי יוסף בכור שור טוען שעל נסים שיכולים לבוא בדרך הטבע אפשר לבקש. "לנסים של טבע העולם שמלחמות החשמונאים משמע שהיה ניסים דרך טבע משא"כ להחליף נקבה שתעשה זכר". אולם על ניסים הנוגדים את טבע העולם אסור להתפלל.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **תפילת שוא** |

* הערך "תפילת שוא", באתר ויקישיבה

הערות שוליים
------------

1. ↑  הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, ערוך השולחן, אורח חיים, סימן ר"ל
2. ↑  אחר 40 יום מתחילת ההריון, כשכבר נקבע את הולד יהיה זכר או נקבה. וכששניהם הזריעו בבת אחת, שהרי אם איש מזריע תחלה יולדת נקבה אשה מזרעת תחלה יולדת זכר. (תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ס', עמוד א').
3. ↑  משנת יעקב, באתר היברובוקס
4. ↑  תרפב, ב
5. ↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ל"ב, עמוד א'
6. ↑  המפה על שולחן ערוך, אורח חיים, סימן קפ"ז, סעיף ד'
7. ↑  על תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף כ"א, עמוד ב'.
8. ↑  ראו גם במאירי על תלמוד בבלי, מסכת תענית, דף ט', עמוד א'.
**הקיסר הקטן** (באנגלית: **Little Caesar**) הוא סרט פשע של האחים וורנר משנת 1931. הסרט מספר את סיפורו של פרחח שעולה בדרגות הפשע המאורגן ומגיע לראש סולם הדרגות.

עלילה
-----

הפושעים הקטנים סיזר אנריקו "ריקו" בנדלו (אדוארד ג'י רובינסון) וחברו ג'ו מאסארה (דאגלס פיירבנקס הבן) עוברים לשיקגו כדי לחפש את עושרם. ריקו מצטרף לכנופיה של סאם ואטורי (סטנלי פילדס), בעוד ג'ו רוצה להיות רקדן. אולגה (גלנדה פארל) הופכת לשותפת הריקודים שלו ולחברתו.

ג'ו מנסה להתרחק מהכנופיה ופעולותיה, אבל ריקו מאלץ אותו להשתתף בשוד של המועדון בו הוא עובד. על אף ההוראות של מנהיג העולם התחתון "ביג בוי" (סידני בלקמר) להימנע משפיכות דמים, ריקו יורה למוות בנציב הפשע אלוין מקלור בזמן השוד, כאשר ג'ו הוא עד.

ריקו מאשים את סאם בהיותו רך מדי ומשתלט על הכנופיה. מנהיג הכנופיה היריבה "ארני הקטן" סטורץ' (מארוסי בלק) מנסה לגרום למותו של ריקו, אך נכשל. ריקו ופמלייתו מאלצים את ארני לעבור לדטרויט. לבסוף ריקו מקבל שליטה על כל הפשע המאורגן בצפון שיקגו.

ריקו מתחיל לדאוג שג'ו יודע עליו יותר מדי. הוא מפציר בו לשכוח את אולגה ולחזור לחיי הפשע. ריקו מאיים להרוג את ג'ו ואולגה אם לא יעשו כדבריו, אבל ג'ו מסרב. אולגה מתקשרת לשוטר פלרטי (תומאס ג'קסון) ומספרת שג'ו מוכן לדבר, רגע לפני שריקו ושכיר החרב שלו אוטרו מגיעים. ריקו מופתע לגלות שהוא לא מצליח להרוג את ג'ו, וכשאוטרו מנסה לעשות זאת בעצמו ריקו פורק אותו מנשקו, אבל לא לפני שג'ו נפצע. למשמע הירייה, פלרטי (השוטר) ושוטר נוסף רודפים אחרי אוטרו והורגים אותו. פלרטי משתמש במידע שאולגה נתנה לו ומשמיד את ארגון הפשע של ריקו.

לבד ונואש, ריקו מתחבא באכסניה. הוא מתרגז כאשר הוא מגלה שפלרטי כינה אותו פחדן בעיתונים, ובטיפשות רבה מתקשר למשטרה להודיע שהוא מגיע לחסל את פלרטי. מקור השיחה מאותר ופלרטי מגיע ויורה בריקו למוות.

שחקנים
------

* אדוארד ג'י רובינסון – סיזר אנריקו "ריקו" בנדלו
* דאגלס פיירבנקס – ג'ו מאסארה
* גלנדה פארל – אולגה
* סידני בלקמר – "ביג בוי"
* סטנלי פילדס – סאם ואטורי
* מארוסי בלק – "ארני הקטן" סטורץ'
* תומאס ג'קסון – השוטר פלרטי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הקיסר הקטן** בוויקישיתוף

* "הקיסר הקטן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "הקיסר הקטן", באתר נטפליקס
* "הקיסר הקטן", באתר AllMovie (באנגלית)
* "הקיסר הקטן", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "הקיסר הקטן", באתר אידיבי
* "הקיסר הקטן", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* הקיסר הקטן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* "הקיסר הקטן" בקטלוג המכון האמריקאי לסרטים
* "הקיסר הקטן" במאגר הסרטים TCM

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb169213241 (data)
* GND: 4678334-9
* SUDOC: 23156998X
* VIAF: 2463151002104330280005
* WorldCat (עם VIAF): 2463151002104330280005

 |
**הקטור ריאל** (בספרדית: **Héctor Rial**; נולד ב-14 באוקטובר 1928 בפרגמינו, שבארגנטינה; נפטר ב-24 בפברואר 1991 במדריד) היה כדורגלן ספרדי-ארגנטינאי ששיחק בעמדת החלוץ ושיחק את רוב הקריירה שלו בקבוצת ריאל מדריד.

קריירת משחק
-----------

ריאל החל לשחק כדורגל מקצועי בשנת 1947 בסן לורנסו מליגת העל הארגנטינאית. ביולי 1949 עבר לקולומביה לשחק באינדפנדיינטה סנטה פה. לאחר שתי עונות במועדון הקולומביאני, עבר לנסיונל האורוגוואית וזכה איתה באליפות ליגת העל האורוגוואית ב-1952.

ב-1954 הצטרף לריאל מדריד הספרדית, במדיה שיחק 7 שנים וזכה בארבע אליפויות ספרד וחמישה גביעי אירופה לאלופות רצופים בין השנים 1956–1960. ריאל כבש צמד בגמר הראשון בהיסטוריה של הטורניר נגד סטאד ריימס הצרפתית, וכבש גם נגד מילאן האיטלקית בגמר גביע אירופה לאלופות 1958, שער ששלח את המשחק להארכה, בה ניצחה מדריד. בשנת 1961 עזב את מדריד והצטרף לאספניול, אך לאחר עונה אחת מאכזבת, בה סיימה הקבוצה במקום ה-13 מתוך 16 בליגה, עבר לאולימפיק מרסיי הצרפתית ב-1963, שסיימה בתחתית הטבלה, ובמדיה פרש.

תארים
-----

נסיונל
* אליפות אורוגוואי: 1952

ריאל מדריד
* אליפות ספרד (4): 1954/1955, 1956/1957, 1957/1958, 1960/1961
* גביע אירופה לאלופות (5): 1955/1956, 1956/1957, 1957/1958, 1958/1959, 1959/1960
* הגביע הבין יבשתי: 1960

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הקטור ריאל** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1252793
* VIAF: 87017498
* WorldCat: viaf-87017498

 |
**שמורת הקרנפים והאריות** או **פארק הקרנפים והאריות** (באנגלית: **Rhino and Lion Nature Reserve** או **Rhino and Lion Park**) היא שמורת טבע במחוז חאוטנג שבדרום אפריקה. השמורה משתרעת על פני שטח בן 12,000 דונם, והיא מהווה מקום מחיה של מגוון מיני בעלי חיים פראיים שניצודים בידי האדם ובעלי חיים הנתונים בסכנת הכחדה. השמורה ממוקמת כ-40 ק"מ צפונית-מערבית ליוהנסבורג, בירת דרום אפריקה, באזור האתרים הפרהיסטוריים המכונה בשם "ערש המין האנושי", שהוכרז כאתר מורשת עולמית ב-1999.

השמורה, הנתונה בבעלות פרטית, הוקמה ב-1985, אז כללה רק שני פרטי קרנף רחב-שפה שחיו בתוך גבולותיה. ב-1990 נפתחה השמורה למבקרים. כיום חיים בגבולותיה מעל 600 מינים של בעלי חיים. תיירים המגיעים למקום יכולים לערוך סיור מודרך ברחבי השמורה, שמתקיים ברכב עם גג פתוח, ובו יכולים לחזות התיירים ביותר מ-30 מינים שונים המשתכנים בשמורה. עם בעלי החיים המצויים בשמורה נמנים אריות, נמרים, קרנפים, מיני תאו, ברדלסים, היפופוטמים, תנינים, מעל 20 מיני אנטילופה (בהם ראם הצבי), מעל 200 מיני ציפורים ועוד. בעקבות הצלחתה של תוכנית שיושמה בשמורה, לרבייה של מין הזאב הטלוא, המצוי בסכנת הכחדה, הורחבו מאמצי הרבייה לטיגריס הבנגלי ולטיגריס הסיבירי, שניהם מינים בסכנת הכחדה, וכן לאריה הלבן, שמהווה מוטציה גנטית נדירה.

מבקרי השמורה יכולים לבקר גם באזור להאכלת החיות ובפינת ליטוף. כמו כן, ישנו בשמורה מתחם הקרוי "מסעדת הנשרים", בו נשרים מסביבתה יכולים לאכול פגרים שתורמים חקלאים מקומיים; עד 200 נשרים ניזונים בה בו-זמנית.

השמורה אף כוללת אזורים נוספים לרווחת המבקרים, כגון בתי נופש, אזור פיקניק וברביקיו, מסעדות, אזורי משחקים ואולם כנסים.

קישורים חיצוניים
----------------

* | מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **שמורת הקרנפים והאריות** |
* אתר השמורה (באנגלית)
* שמורת הקרנפים והאריות בחאוטנג, באתר שמורות הטבע של דרום אפריקה (באנגלית)
* שמורת הקרנפים והאריות (אורכב 13.07.2011 בארכיון Wayback Machine), באתר unwind.co.za (באנגלית)
* שמורת הקרנפים והאריות, באתר sa-venues.com (באנגלית)
* פארק האריה והקרנף, באתר injohannesburg.co.il
**מרטירוס סאריאן** (בארמנית: **Մարտիրոս Սարյան**; ברוסית: **Мартиро́с Сарья́н**; ‏28 בפברואר 1880 – 5 במאי 1972) היה צייר ארמני והמייסד של הציור הארמני המודרני.

ביוגרפיה
--------

הוא נולד למשפחה ארמנית ברוסטוב-על-דון, רוסיה. ב-1895, בגיל 15, סיים את בית הספר ובין 1897 ל-1904 למד בבית הספר לאמנויות במוסקבה, כולל בסדנאות של ולנטין סרוב וקונסטנטין קורובין. הוא הושפע מאוד מעבודתם של פול גוגן ואנרי מאטיס. הוא הציג את עבודותיו בתערוכות שונות. היו לו עבודות שהוצגו בתערוכת הוורד הכחול במוסקבה.

הוא ביקר לראשונה בארמניה, אז חלק מהאימפריה הרוסית, בשנת 1901. הוא צייר את נופיו הראשונים המתארים את ארמניה: מקראוואנק, 1902; ארגטס, 1902; תְאוֹ. סבן, 1903; ערב בגן, 1903; בכפר הארמני, 1903 וכו', שזכו לשבחים רבים בעיתונות מוסקבה.

בשנים 1910 עד 1913 הוא טייל רבות בטורקיה, מצרים ואיראן. בשנת 1915 הוא נסע כדי לעזור לפליטים שברחו מרצח העם הארמני באימפריה העות'מאנית. בשנת 1916 נסע לטביליסי שם נישא ללוסיק אגיין, ועזר בארגון אגודת האמנים הארמנים.

לאחר תפיסת השלטון הבולשביקית ב-1917 נסע עם משפחתו לגור ברוסיה. ב-1921 עברו לארמניה. בעוד שרוב עבודתו שיקפה את הנוף הארמני, הוא גם עיצב את סמל ארמניה הסובייטית ועיצב את המסך לתיאטרון הממלכתי הארמני הראשון. הוא גם הציע הצעה לדגל של ארמניה עצמאית על בסיס הצבעים והעיצובים של בדים ושטיחים ארמניים מסורתיים, אם כי עיצובו נדחה.

בשנים 1926 עד 1928 הוא חי ועבד בפריז, אך רוב היצירות מתקופה זו נהרסו בשריפה על סיפון הספינה שבה חזר לברית המועצות. משנת 1928 ועד מותו חי סאריאן בארמניה הסובייטית.

בשנים הקשות של שנות ה-30 הוא התמסר שוב בעיקר לציורי נוף, וגם לפורטרטים. הוא גם זכה שלוש פעמים במסדר לנין ופרסים ומדליות נוספים. הוא היה חבר באקדמיה לאמנות של ברית המועצות (1974) ובאקדמיה הארמנית למדעים (1956).

סאריאן מת בירוואן ב-5 במאי 1972. ביתו לשעבר בירוואן הוא מוזיאון המוקדש לעבודתו עם מאות פריטים המוצגים.

בנו גזרוס (לזרוס) סאריאן היה מלחין ומחנך אמריקאי. נינתו מרים פטרוסיאן היא גם ציירת אמריקאית וגם קריקטוריסטית וסופרת עטורת פרסים.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרטירוס סאריאן** בוויקישיתוף
* מרטירוס סאריאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* מרטירוס סאריאן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Сарьян Мартирос Сергеевич, bse.sci-lib.com
2. ↑  Martiros Sarian's Museum, web.archive.org, ‏2012-09-06
3. ↑  "Հայաստանի աոաջին Հանրապետության պետական դրոշի՝ Մարտիրոս Սարյանի նախագիծը [The design of the national flag of the First Republic of Armenia by Martiros Sarian"]
4. ↑  Root, agniart.ru
5. ↑  САРЬЯН, МАРТИРОС | Энциклопедия Кругосвет, www.krugosvet.ru (ברוסית)
6. ↑  The memorial of Saryan Martiros (Մարտիրոս Սարյան ) buried at Yerevan's Komitas Pantheon cemetery, hush.am (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007444690705171
* BNE: XX1075788
* BnF: cb119400507 (data)
* CiNii: DA08237003
* GND: 11875131X
* ISNI: 0000 0001 0870 1133
* LCCN: n81026762
* NKC: xx0009404
* NTA: 071185593
* RKD: 69772
* SELIBR: 89778
* SNAC: w6tt8765
* SUDOC: 027336611
* ULAN: 500012519
* VIAF: 12316919
* WorldCat: lccn-n81026762

 |
**סטנגה** הייתה להקת רוק-גראנג' ישראלית שהוקמה ב-1999 על ידי דר גולן. הלהקה הצליחה לבסס את עצמה בסצנה המחתרתית של תל אביב וצברה מאזינים צעירים רבים, זאת על אף שלא הצליחה להיכנס לזרם הרוק המרכזי בארץ.

היסטוריה
--------

הלהקה החלה את דרכה באשדוד, בשנת 1999, כאשר דר גולן, סולן הלהקה הקים את להקת הגראז' הראשונה שלו. דר גייס את אחיו, תום גולן לעמדת המתופף ואת נועם "המנוע" האוזמן לעמדת גיטרת הסולו. עמדת הבס, שאוישה בתחילת הדרך על ידי זהר ינוביץ', עדיין לא מתייצבת לחלוטין אבל לראשונה יש הרכב שלא משתנה לגמרי בין הופעה להופעה והשם סטנגה נולד.

בשנת 2003 הצטרף יואב מצ'ולסקי לסטנגה, כבסיסט.

בשנת 2006 הלהקה התחילה להופיע ברחבי הארץ, בין היתר בפסטיבלים דוגמת "רוק עצמאות", "בראשית", "בומבמלה" ו"שיר היונה".

ב-2008 חתמה סטנגה על חוזה עם אן אם סי, וחברה למפיק יפתח שחף (היהודים), לטובת הקלטת דיסק ראשון.

ב-2009 יצא אלבום הבכורה של הלהקה, "מה שבא לאט הולך מהר". מתוכו יצאו כסינגלים "בואי כפרה" ו"טרנזיסטור" (יוליה פלוטקין מככבת בקליפ), הסינגלים התקבלו יפה ברדיו אך לא לאורך זמן[דרושה הבהרה].

סטנגה ואן אם סי נפרדו ב-2011 וסטנגה הודיעה על הפסקת פעילות.

חברי הלהקה
----------

* **דר גולן** - סולן גיטריסט ויוצר ראשי. אחראי לחלק גדול מהעיצובים של המיתוג של סטנגה.
* **נועם האוזמן** - גיטריסט ויוצר חלק מהשירים של סטנגה. קולות שניים.
* **תום גולן** - תופים.
* **יואב מצ'ולסקי** - גיטרה בס.

דיסקוגרפיה
----------

* מה שבא לאט הולך מהר - 2009

קישורים חיצוניים
----------------

* אסף נבו, ‏משחקים סטנגה, באתר ‏מאקו‏‏, ‏23 באוגוסט 2009‏
* מערכת וואלה!‏, סטנגה - "בואי כפרה", באתר וואלה!‏, 10 באוגוסט 2009
* חן בוקר, הדבר הגדול הבא? להקת סטנגה עושה שמח, באתר nrg‏, 28 באפריל 2010
* ynet, להקת "סטנגה" זכתה בתחרות "מוזה", באתר ynet, 22 בספטמבר 2005
**קזימיר דומיניק פרייהר פון ליטגנדורף** (בגרמנית: **Kasimir Dominik Freiherr von Lütgendorf**;‏ 31 בדצמבר 1862 – 28 ביולי 1958) היה גנרל בצבא האוסטרו-הונגרי אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה.

ביוגרפיה
--------

### תחילת דרכו

ליטגנדורף נולד ב-31 בדצמבר 1862 בעיר גראץ שהשתייכה אז לאימפריה האוסטרית. הוא היה בן למשפחת אצולה בעלת רקע צבאי. הוא למד בבית הספר לקצינים במוראביה וב-1880 נרשם ללימודים באקדמיה הצבאית הטרזיאנית בווינר נוישטאדט. הוא טיפס בהדרגה בסולם הדרגות. ב-15 בדצמבר 1910 כבר החזיק בדרגת גנרל מיור, וב-8 במאי 1914 לדרגת פלדמרשל לוטננט.

### מלחמת העולם הראשונה

 ערך מורחב – **מלחמת העולם הראשונה**  

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, מונה ליטגנדורף למפקד הדיוויזיה ה-7. הדיוויזיה שלו לחמה כנגד צבא סרביה כחלק מהקורפוס ה-4 אשר היה חלק מהארמייה השנייה של אדוארד פון בהם-ארמולי. ב-17 באוגוסט הורה ליטגנדורף להוציא להורג 120 תושבים בעיירה שאבאץ בטענה שהיו מעורבים בקרבות רחוב. למעשה פינה הצבא הסרבי את העיירה ללא כל התנגדות. מרבית ההרוגים היו נשים, ילדים או זקנים. באותו ערב נודע לליטגנדורף על שלושה מחייליו שהשתכרו ממשקה שבזזו, ולאחר מכן ירו לכל עבר. בלי לחקור את העניין יתר על המידה, הורה ליטגנדורף להוציא להורג את השלושה באמצעות כידונים. בלילה שלאחר מכן הובלו השלושה אל הרחבה לפני הכנסייה בשאבאטס, שם התאספו המונים לצפות במאורע, תוך שהם צועקים בדרך את חפותם. יחידת הכידונאים שהוקצתה לכך סרבה לבצע את ההוצאה להורג, והיה צורך להחליפה. לפתע הופיע במקום מפקד הקורפוס קרל טרשצ'יאנסקי תוך שהוא מנופף בכובעו וקורא "עצרו, עצרו!". אולם הוא איחר את המועד - השלושה כבר היו מתים.

באוקטובר של אותה שנה, הועבר ליטגנדורף לקבל את הפיקוד על הדיוויזיה ה-31 בחזית הרוסית, והשתתף עמה במתקפת הקרפטים ומתקפת גורליצה-טרנוב. במאי 1916 הוא הועבר לפקד על הקורפוס ה-21, ולחם עמו בחזית האיטלקית כחלק מהארמייה ה-11 של ויקטור דנקל. באוקטובר של אותה שנה הועבר הקורפוס שלו לחזית הרומנית כחלק מהארמייה הראשונה בפיקוד ארתור ארץ פון שטראוסנבורג. באוגוסט 1917 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. במרץ 1918 הוא הוחזר לחזית האיטלקית כחלק מהארמייה ה-10 של אלכסנדר פון קרובטין, והשתתף עמה בקרב הנהר פיאווה וקרב ויטוריו ונטו.

הוא פרש מהצבא בתחילת 1919. ב-1920 נשפט באוסטריה, לא בגלל הטבח בשאבאץ, אלא בגלל הרג שלושת החיילים. הוא נידון לשישה חודשי מאסר. הוא נפטר ב-28 ביולי 1958 בגיל 95.

קישורים חיצוניים
----------------

* קזימיר פון ליטגנדורף (בגרמנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מקס הייסטינגס, **פורענות: 1914, אירופה יוצאת למלחמה**, הוצאת מודן, 2014. עמ' 232-233.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 140057307
* ISNI: 0000 0001 1001 8157
* LCCN: no2013141562
* VIAF: 103367675
* WorldCat: lccn-no2013141562

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"קזימיר פון ליטגנדורף"**.
**תפילת התָראוויח** (בערבית: **صلاة التراويح**) היא תפילה (צלאה) המתבצעת על ידי מוסלמים מהזרם הסוני בלילות חודש הרמדאן, בנוסף לחמש תפילות החובה היומיות. זוהי תפילת רשות, ואינה חובה.

תפילת התראוויח מתבצעת בזוגות של רכעאת, ובדרך כלל מתבצעות בין 8 ל-20 רכעאת.

תפילת תראוויח נחשבת לארוכה במיוחד, ולכן בחלק מהמסגדים נערכת הפסקה קלה בין כל 4 רכעאת, ולעיתים גם בין כל 2 רכעאת. תפילת תראוויח מתקיימת אך ורק בלילות הרמדאן, וזמנה היא לאחר התפילה החמישית.

באופן מסורתי, רוב המתפללים קוראים בכל יום במהלך התפילה חלק אחד שלם מתוך 30 החלקים של הקוראן, ובכך מסיימים לקרוא את הקוראן כולו במהלך חודש הרמדאן.

המוסלמים מהזרם השיעי לא נוהגים לקיים את תפילת התראוויח, מפני שהם מאמינים שהיא אינה מסורת של הנביא מוחמד, אלא חידוש של עומר בן אל-ח'טאב. לתריסריים יש מנהג דומה בשם תהאג'וד.

לקריאה נוספת
------------

* Book of Praying at Night in Ramadaan
* The book of prayers

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תפילת תראוויח** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ali, Muhammad, 1875 December-1951. **The Muslim prayer-book**, Columbus, Ohio: Ahmadiyyah Anjuman Ishāʻat Islam- Lahore U.S.A, 5th ed, 1998
2. ↑  Budak, Ali, 1973-, **Fasting in Islam & the month of Ramadan : a comprehensive guide**, New Jersey: The Light, 1st English ed, 2005
3. ↑  Abdus Salaam, *Is Ramadhan Taraweeh 8 or 20 Rakat by Dr Zakir Naik*, נבדק ב-2019-01-06
4. ↑  Digital Mimbar, *Taraweeh explained - Dr Zakir Naik*, נבדק ב-2019-01-06

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007560956405171
* BnF: cb41086405j (data)
* LCCN: sh85132473
* TDVİA: teravih

 |
**מנזר מאטר אקלסייה** (באיטלקית: **Monastero Mater Ecclesiae**; בתרגום חופשי לעברית: **מנזר אם הכנסייה**) הוא מנזר נוצרי קתולי השוכן בקריית הוותיקן בעיר רומא שבאיטליה.

המנזר
-----

בשנת 1990, האפיפיור יוחנן פאולוס השני החליט להקים מנזר לנזירות בתוככי קריית הוותיקן. המנזר נקרא על שם אם הכנסייה (אנ'), תוארה של מרים, אם ישו.

עבודות הבנייה של המנזר החלו בשנת 1992 והוא נחנך בשנת 1994. הנזירות הראשונות שהתגוררו בו השתייכו למסדר קלרה הקדושה.

המנזר הוקם בגני הוותיקן, באתר שבו ניצב קודם לכן בניין מטה הז'נדרמריה של הקריה, בסמוך למזרקת אקווילון (Aquilone fountain) ושולב בתוך שרידי החומה הלאונינית (אנ').

במבנה שני אגפים. באגף המערבי, בן שתי קומות, נמצא בית תפילה. האגף המזרחי ובו ארבע קומות מכיל חדרי מגורים לנזירות, רפקטוריום ומתקני עזר. ליד המנזר ממוקם גן לגידול פירות וירקות.

### מגורי האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר

במהלך כהונתו כאפיפיור ביקר בנדיקטוס השישה עשר במנזר מספר פעמים וקיים בו מיסות עם הנזירות. עם פרישתו מכהונתו בשנת 2013 החליט לקבוע את מקום מגוריו במנזר. בעקבות זאת עזבו הנזירות את המבנה ונערכו בו עבודות שיפוץ. בנדיקטוס השישה עשר נכנס להתגורר בו במאי 2013. הוא גר במקום עם צוות של עוזרים ועוזרות עד למותו ב-31 בדצמבר 2022.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מנזר מאטר אקלסייה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Raymond J. de Souza, ‏Joseph Ratzinger’s Revealing ‘Family’ Dynamic, באתר National Catholic Register, ‏3 בינואר 2023.
**לאורה צ'רטה** (באיטלקית: **Laura Cereta**; ספטמבר 1469–1499) הייתה מחברת הומניסטית ופמיניסטית איטלקייה בת המאה ה-15.

ביוגרפיה
--------

צ'רטה נולדה בספטמבר 1469 בברשה בשטח הרפובליקה של ונציה. אביה, סילבסטרו צ'רטו, היה משפטן ושופט שלום. כשהייתה בת 7 נשלחה למנזר על מנת ללמוד דת וקרוא וכתוב. במהלך תקופת לימודיה סבלה מנדודי שינה, ובכתביה היא מתארת כיצד העבירה את זמנה בקריאה וברקימה. כשהייתה בת 9 שבה אל ביתה, שם למדה לטינית ויוונית מאביה, וכן התעניינה במתמטיקה, אסטרולוגיה, חקלאות ופילוסופיה של המוסר.

כשהייתה בת 15 נישאה לסוחר ונציאני בשם פייטרו סרינה. לאחר 18 חודשי נישואים נפטר סרינה, וצ'רטה נותרה אלמנה.

צ'רטה נפטרה ב-1499 מסיבה לא ידועה.

כתביה
-----

מתוך כתביה, נשתמרו 82 מכתבים ודיאלוג בצורת כתב יד, אשר התפרסמו באופן מסודר רק במאה ה-17. כתביה עסקו בנושאים כמו נישואים ומשפחה, חינוך, גורל ומזל, בדידות, תאוות בצע, מלחמה וניחום אבלים.

לקריאה נוספת
------------

* Laura Cereta (1997). Diana Robin (ed.). *Collected letters of a Renaissance feminist*. Chicago: University of Chicago Press.

* תמר הרציג, בשורה האחרונה או מאחורי וילון: נשים ואקדמיה מזווית היסטורית, **איגרת** 35, נובמבר 2013, עמ' 76–81

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לאורה צ'רטה** בוויקישיתוף
* Cereta, Laura (1469-1499), באתר אוניברסיטת שיקגו (באנגלית).

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007444709505171
* BIBSYS: 4077496
* BnF: cb12708960x (data)
* CiNii: DA1069658X
* GND: 120237873
* ISNI: 0000 0001 1024 7857
* LCCN: n81131481
* NTA: 073678716
* SUDOC: 125101473
* VcBA: 495/16899
* VIAF: 35281942
* WorldCat: lccn-n81131481

 |
**ג'נט רוזנברג ג'אגן** (20 באוקטובר 1920 - 28 במרץ 2009) הייתה אשת ציבור יהודיה גיאנית, פוליטיקאית ועיתונאית, ששימשה כנשיאת המדינה וכראש ממשלתה - הנשיאה ה"לבנה" הראשונה של גיאנה והאשה הראשונה שנבחרה לנשיאות בדרום אמריקה.

ביוגרפיה
--------

ג'אגן נולדה בשיקגו למשפחת רוזנברג, משפחה יהודית מהמעמד הבינוני. בזמן התמחותה כאחות בבית חולים בעיר, פגשה את צ'די ג'אגן, גיאני, אז סטודנט לרפואת שיניים באוניברסיטת נורת'ווסטרן ולימים איש ציבור ששימש בתפקידים ציבוריים בגיאנה, בהם נשיא המדינה.

רוזנברג וג'אגן נישאו ב-1943 ובאותה שנה עברו לגור בגיאנה, שהייתה אז תחת שלטון בריטי.

פעילות פוליטית
--------------

ב-1950 הקימו בני הזוג ג'אגן את מפלגת העם הפרוגרסיבית (PPP). ג'אגן שימשה כמזכירת המפלגה במשך 20 השנים הבאות.

ב-1950 נבחרה ג'אגן למועצת העיר של עיר הבירה ג'ורג'טאון וב-1953 נבחרה לבית המחוקקים, שם כיהנה כסגן יו"ר הבית. למרות ניצחון מפלגתם בבחירות והקמת הממשלה, נכלאו בני הזוג ג'אגן על ידי השלטון הבריטי. בבחירות הבאות (1957) שוב נבחרה ג'אגן לפרלמנט וכיהנה בתפקידים מיניסטריאליים שונים בשנים 1957-1964.

ג'אגן ערכה את עיתון מפלגתה "מירור" בשנים 1973-1997. היא תמכה בקו מרכסיסטי נוקשה. הייתה חברת פרלמנט שכיהנה בתקופה הארוכה ביותר בהיסטוריה של גיאנה (46 שנים).

מפלגתה הייתה באופוזיציה מ-1964 עד 1992 ובשנה זו נבחר בעלה לנשיא המדינה. היא שימשה כממלאת מקום שגריר מדינתה באו"ם למשך שלושה חודשים בשנת 1993. במרץ 1997, לאחר מות בעלה, נבחרה לתפקיד ראש הממשלה. ובדצמבר אותה שנה נבחרה לתפקיד נשיאת המדינה, תפקיד בו שימשה עד שפרשה מסיבות בריאותיות באוגוסט 1999.

הייתה מעורבת בפוליטיקה של מפלגתה, עד סמוך למותה ב-28 במרס 2009.

ראו גם
------

* יהדות גיאנה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'נט ג'אגן** בוויקישיתוף
* אתר משפחת ג'אגן
* גרדיאן, פיטר פרייזר, ללא הבדל דת, גזע ומין, באתר הארץ, 10 באפריל 2009
* ג'נט ג'אגן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* ג'נט ג'אגן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "בריטניקה אונליין"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007331905905171
* GND: 132998637
* ISNI: 0000 0000 7877 5413
* LCCN: n96110238
* NTA: 267747853
* SUDOC: 079282288
* VIAF: 48501195
* WorldCat: lccn-n96110238

 |
**סופיה מריה פרנצ'סקה אנטוניה איגנצה אלברטה, נסיכת הוהנברג** (בגרמנית: **Sophie Marie Franziska Antonia Ignatia Alberta Fürstin von Hohenberg**; 21 ביולי 1901 - 27 באוקטובר 1990) הייתה בתם של פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה וסופיה, דוכסית הוהנברג, אשר רציחתם בסרייבו ב-1914 הובילה למלחמת העולם הראשונה.

ביוגרפיה
--------

סופיה נולדה ב-21 ביולי 1901 בטירת קונופישטה, 50 ק"מ מדרום לפראג. אביה היה פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה ואמה הייתה סופיה, דוכסית הוהנברג. היא הייתה בתם הבכורה. חרף העובדה שאביה היה יורש העצר של האימפריה האוסטרו-הונגרית, ואמור היה לרשת את התואר קיסר אוסטריה ומלך הונגריה עם מותו של הקיסר המזדקן פרנץ יוזף הראשון, הרי שסופיה ואחיה היו מנושלים מכל זכות לרשת את הכתר, כיוון שהוריהם היו נשואים בנישואים מורגנטיים. סופיה ירשה עם לידתה את התואר "דוכסית הוהנברג" מאמה. 

הוריה צפו עבור ילדיהם חיים נורמליים ורגילים של אצולה כפרית. סופיה העידה מאוחר יותר שהם חינכו אותם לדעת שהם אינם מיוחדים. הם השקיעו בהם זמן רב, ופרנץ פרדיננד שמח במיוחד על כך שסופיה תוכל להינשא בעתיד לגבר שהיא תאהב ולא בנישואים פוליטיים לבן אצולה. ב-28 ביוני 1914 נרצחו הוריה ביריות בידי קבוצת לאומנים בוסנים וסרבים, רצח אשר הוביל למלחמת העולם הראשונה. אחד הקושרים, נדלקו צ'ברינוביץ', שלח מכלאו מכתב אל סופיה ואחיה ובו ביקש את סליחתם על שגזל מהם את הוריהם. אחיה של סופיה הדוכס מקסימיליאן, כתב מכתב תשובה בו הודיע לצ'ברינוביץ' שהוא סולח לו. סופיה חתמה על המכתב, אולם האח השלישי, הנסיך ארנסט סירב לחתום. 

סופיה ואחיה עברו לידי ידיד של הוריהם, ולאחר מכן לידי סבתם החורגת הארכידוכסית מריה תרזה. שר הטקס הקיסרי הנסיך ממונטנובו, אשר היה אויב מושבע של פרנץ פרדיננד וסופיה, דאג גם להשפלתם של שלושת היתומים שלהם. הוא דאג שייאסר עליהם להשתתף בלוויה, ואף ניסה ללא הצלחה לאלץ אותם לשלם את העלות שלה מכספי הירושה שלהם. בעקבות סיום מלחמת העולם הראשונה ב-1918, ביטול המונרכיה ופירוק האימפריה האוסטרו-הנגרית, הוחרמו מרבית נכסיהם בידי ממשלת צ'כוסלובקיה, והם עברו לגור בטירת ארססטן בדרום אוסטריה. ב-8 בספטמבר 1920 היא נישאה לרוזן פרידריך פון נוסטיץ-רייניך, וילדה לו ארבעה ילדים. בעקבות האנשלוס נעצרו שני אחיה ונשלחו לדכאו. היא ובעלה שרדו את מלחמת העולם השנייה בשקט, אם כי רבים מנכסיהם הוחרמו. הוא מת ב-1973, ולאחר מכן חיה סופיה חיים שקטים באוסטריה, וטופלה בידי נכדיה. ב-1981 היא ביקרה בקונפישטה, שישים שנה לאחר שעזבה אותה. היא נפטרה בעיר טאנהאוזן שבאוסטריה ב-27 באוקטובר 1990 בגיל 89.

באחד מפרקי הסדרה "אינדיאנה ג'ונס הצעיר", אינדיאנה ג'ונס נפגש עם סופיה בווינה.

משפחתה
------

מנישואיה לרוזן פרידריך פון נוסטיץ-רייניך ילדה סופיה ארבעה ילדים:

* ארווין (1921–1949)
* פרנץ (1923–1945)
* אלויס (1925–2003)
* סופיה (נולדה ב-1929)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סופיה, נסיכת הוהנברג** בוויקישיתוף
* סופיה, נסיכת הוהנברג, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 13826323X
* VIAF: 88307371
* WorldCat: viaf-88307371

 |
**מעיין (אילן) אשכולי** (נולד ב-24 באוקטובר 1975) הוא סופר ותסריטאי ישראלי. 

סרט הגמר שלו בבית הספר לקולנוע ולטלוויזיה "מעלה" בירושלים - "חוק הדתיים השלובים" זכה במקום הראשון לסרטי סטודנטים בפסטיבל חיפה בשנת 2004. אחד מששת התסריטאים של העונה הראשונה והשנייה של הסדרה "סרוגים" המוצגת בערוצי הלוויין של YES, עמם זכה בפרס האקדמיה לטלוויזיה לתסריטאי לשנת 2009. 
כתב מספר פרקים לתוכנית הטלוויזיה "רחוב סומסום" ב"ערוץ הופ!" ב-2009. ואת כל פרקי סדרת האנימציה דידי הדרקונית בערוץ הופ!. 

כיום כותב רומאנים המבוססים על שיטות "תורת האילוצים". 

בעבר עבד כעוזר במאי של התוכנית "בחדר של חני", בטלוויזיה החינוכית וקודם לכן כתחקירן בחידון התנ"ך ובתוכנית "פרשת דרכים" בערוץ השני. כמו כן היה שדרן בקול ישראל. בנוסף ערך את הסרטים "חוק הדתיים השלובים", "לשיר בין הדמעות" ו"בית 103".

חבר פעיל ב"אגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה"

מספוריו
-------

* תאומים
* הם באים מכל העולם לנשק את ידו

קישורים חיצוניים
----------------

* אילן אשכולי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* הסיפורים הקצרים באתר בלי פאניקה
* הבלוג "סרוגים" של אילן אשכולי העוקב אחר כתיבת תסריטי הסדרה.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**2008 - אורי סיון, קרן מרגלית, יעל הדיה, שירי ארצי, אסף ציפור, דפנה לוין ועוזי וייל ("בטיפול")** | **פרס האקדמיה לטלוויזיה- התסריט הטוב בסדרת דרמה 2009 - חווה דיבון, אליעזר שפירא, יעל רובינשטיין, אילן אשכולי, רננית פרשני, שמואל חיימוביץ' וישי גולדפלם ("סרוגים")** | **הבא**:**2010 -** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007526028605171
* BnF: cb165228181 (data)
* ISNI: 0000 0001 2197 6254
* LCCN: no2012006657
* NKC: pna2011617569
* NTA: 328658421
* SUDOC: 149156065
* VIAF: 164169525
* WorldCat: lccn-no2012006657

 |
**אילן אליה** (נולד ב-5 בנובמבר 1970) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף. עד לתאריך 26 ביולי 2022 כיהן כקצין הטכנולוגיה והאחזקה הראשי (קטנא"ר).

ביוגרפיה
--------

אילן אליה גדל והתחנך בעיר באר שבע ולמד בתיכון מקיף א' באר שבע.

לאחר שסיים לימודי טכנאי מכונות במקיף ד' באר שבע, התגייס אליה לצה"ל למסלול 'ייעודי לקצונה' בשנת 1999. מאז כיהן במספר נרחב של תפקידים, בין היתר, רמ"ח האחזקה וההפעלה, חניך במכללה לביטחון לאומי, מט"לפ דרום (מפקד טכנולוגיה ואחזקה פיקודי), ס' מטל"פ דרום (סגן מפקד טכנולוגיה ואחזקה פיקודי), קט"א (קצין טכנולוגיה ואחזקה) מל"י (מרכז לאומי ליבשה), רע"ן קד"צ (ראש ענף קדם צבאי), רמ"ד אחזקה, וכן תפקידים נוספים.

ב-18 באוגוסט 2019 הועלה לדרגת תת-אלוף והחל לכהן כקצין הטכנולוגיה והאחזקה הראשי של צה"ל.

אליה בעל תואר ראשון בלימודי מזרח תיכון מאוניברסיטת בן-גוריון שבנגב (סיים בהצטיינות), תואר שני בלימודי צבא וביטחון (במסגרת פו"ם ברק) מהאוניברסיטה העברית שבירושלים, ותואר שני נוסף בלימודי צבא וביטחון מאוניברסיטת חיפה (במסגרת המכללה לביטחון לאומי).

אליה מתגורר ביישוב עומר, נשוי ואב לשלושה ילדים.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אילן אליה** בוויקישיתוף
* הענקת דרגת תת-אלוף לאילן אליה ומינויו לקטנא"ר, רשת מקומונים בשרון
* טקס החלפת קצין הטכנולוגיה והאחזקה הראשי, באתר נתניהנט, 21 באוגוסט 2019

| קציני הטכנולוגיה והאחזקה  |
| --- |
| קציני חימוש ראשיים | אשר פלד • צבי בן יעקב • דב שמר • עמנואל פרת • עמוס חורב • ינון עזרוני • עמוס חורב • חיים דומי • אלעזר ברק • בן-ציון בן-בשט • טוביה מרגלית • משה קידר • צבי אורן • עמי סגיס • מיכאל דיין • שלום קורן • זכריה חי • חיים רונן • איל אלוק • צביקה קראוס • אליעזר בן הרוש • מישל ינקו |
| קציני הטכנולוגיה והאחזקה | אילן אליה |
**סופיה פרדריקה דורותיאה מריה יוזפה, ארכידוכסית אוסטריה** (בגרמנית: **Sophie Friederike Dorothea Maria Josepha von Österreich**; 5 במרץ 1855 - 29 במאי 1857) הייתה בתם של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ואליזבת, נסיכת בוואריה ("סיסי").

ביוגרפיה
--------

סופיה נולדה ב-5 במרץ 1855 בטירת לאקסנבורג שבווינה, האימפריה האוסטרית. אביה היה פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ואמה הייתה אליזבת, נסיכת בוואריה אשר כונתה "סיסי". מיד לאחר שסופיה הוטבלה, הפקיעה אותה סבתה מצד האב סופי, נסיכת בוואריה מסיסי, בטענה שסיסי צעירה מכדי לטפל בה. שנה לאחר מכן ילדה סיסי בת נוספת, גיזלה, ארכידוכסית אוסטריה, וחמותה נהגה גם בה בצורה דומה. לסיסי הותר לראות את הילדות רק באישור מיוחד של חמותה, ותמיד כאשר זו האחרונה נוכחת בחדר. סיסי ביקשה מפרנץ יוזף שידבר עם אמו בעניין, אולם עבר זמן רב בטרם הוא הצליח לשכנע אותה להחזיר לאשתו את בנותיה. 

לאחר שהן הוחזרו לה, החלה סיסי לקחת את הילדות למסעותיה ברחבי האימפריה. באביב 1857, היא יצאה עמם לטיול בהונגריה - ארץ שאותה העריצה. כאשר הן שהו בבודפשט, חלו לפתע שתי התינוקות וסבלו משלשולים ומחום גבוה. גיזלה הצליחה להתגבר, אולם ב-29 במאי, לאחר אחת עשרה שעות של מאבק במחלה, נפטרה סופיה בזרועות אמה. מותה נבע ככל הנראה מהתייבשות, וייתכן שהמחלה שתקפה אותה הייתה טיפוס הבטן. גופתה של סופיה הוחזרה לווינה, ונקברה בקריפטה הקיסרית. המוות השפיע קשה מאוד על סיסי, אשר ראתה בעצמה אשמה במותה של בתה. היא שקעה בדיכאון, התמוטטה לעיתים קרובות, ונעלה את עצמה בחדרה במשך ימים שלמים. לעיתים היא הייתה יוצאת לנסיעות ממושכות רק כדי להימנע מלחשוב. המוות גם גרם לה להזניח את גיזלה, וכן את בנה היחיד רודולף.

אילן יוחסין
-----------


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה |   | מריה תרזה מנאפולי וסיציליה |   | מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה |   | קרולינה מבאדן |   | פיוס אוגוסט, דוכס בבוואריה |   | אמלי לואיזה, נסיכת ארנברג |
|   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |
|   |   | פרנץ קרל, ארכידוכס אוסטריה |   |   |   | סופי, נסיכת בוואריה |   | לודוויקה, נסיכת בוואריה |   |   |   | מקסימיליאן יוזף, דוכס בבוואריה |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   |   | פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה |   |   |   |   |   |   |   | אליזבת, נסיכת בוואריה |
|   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | **סופיה, ארכידוכסית אוסטריה** |
|

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סופיה, ארכידוכסית אוסטריה** בוויקישיתוף
**"אנד זון"** (באנגלית: End zone ובקיצור EZ) הוא שטח ההבקעה בפוטבול אמריקאי.(אזור קצה)
הוא אותו השטח שנמצא בין קו סיום המגרש (אנד ליין- End line) לבין הגול ליין (Goal line), אורכו 10 יארדים (9.144 מטרים) ורוחבו, כרוחב המגרש, 53.3 יארדים (48.73752 מטרים).
ישנם שני אנד זונים במגרש, אחד בכל צד. בתחילתו של האנד זון ישנו קו לבן שאותו הקבוצה עם הכדור צריכה לעבור על מנת לשים טאצ'דאון.
בכל אנד זון ישנם ארבעה פיילונים כתומים המסמנים את פינותיו (התחלתו וסיומו) בצורה ויזואלית לשחקן המגיע מרחוק.(עד שנת 1970, פינותיו של האנד זון היו מסומנים עם דגלים)

היסטוריה
--------

**האנד זון** הומצא עקב לגליזציה של המסירה קדימה. בתחילת דרכו של **האנד זון** היה אסור למסור את הכדור לתוכו אלא רק מחוצה לו ולאחר מכן מתאפשר לשחקן ההתקפה להיכנס אליו.
פעולה זו הקשתה על התקפות שהיו קרובות לאנד זון שכמובן נאלצו למסור מסירה הצידה ולהימנע ממסירה קדימה.
וכך, בשנת 1912, עוד בתחילת דרכו של הספורט, הוחלט ליצור שטח שאליו יהיה מותר להיכנס עם הכדור. הנושא העלה בעיות רבות מצד מכללות שמגרשן היה בנוי ושלם ולא יכלו להוסיף אליו שטח חדש.
לכן, ההסכם הסופי "התפשר" על 10 יארדים נוספים בלבד בכל צד. אך בתמורה, שטח המגרש התקצר מ-110 יארד למ-100 יארד. עמדות השער שהיו נמצאות בתוך **האנד זון** הפריעו וסיכנו את השחקנים שרצים בשטחו, לכן, בשנת 1927 הועברו עמדות השער אל מחוץ למגרש. בשנת 1933 הNFL החזיר את עמדות שער השדה על פנים המגרש ולבסוף, בשנת 1974, הוציאם החוצה.

הבקעה
-----

קבוצה מבקיעה טאצ'דאון על ידי כניסה לאזור הקצה של היריב תוך כדי נשיאת הכדור או תפיסת הכדור תוך שהיא נמצאת באזור הקצה. אם הכדור נישא על ידי שחקן, זה נחשב לנקודה כאשר חלק מהכדור נכנס ישירות מעל או מעבר לכל חלק מקו השער בין העמודים. [1] בנוסף, ניתן להשיג המרה של שתי נקודות לאחר הבקעה על ידי ניסיון הבקעה נוסף ממרחק של 2 יארדים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנד זון** בוויקישיתוף
משגרי LAR-160 על גבי רכב קרבי משוריין בגרסה הארגנטינאית.
**LAR-160** (ראשי תיבות של **Light Artillery Rocket**) היא רקטה ארטילרית בקוטר 160 מ"מ לטווח בינוני-רחוק פרי פיתוחה של תע"ש הישראלית. במקור, ה-LAR-160 נועדה לירי ממשגר רקטות LYNX על גבי משאית, אך ניתן להתקינו גם על פלטפורמות אחרות לפי דרישות הלקוח.

את משגר ה-LAR-160 ניתן להתקין על תובת טנק, רכב קרבי משוריין אחר או משאית, או לגרור אותו ולהשתמש בו באופן עצמאי. מורכב משני מארזים על גבי צריח. הצריח פותח במקור עבור מערכת הנשק "אשל הירדן" בעלת ארבעה זבילים קבועים לרקטות "חביב" בקוטר 290 מ"מ, אשר הוצע לצה"ל אך לא נרכש. כל מארז מכיל בין 13 ל־18 זבילים בהם מוחזקות הרקטות. עד לירי עצמו, כל זביל אטום ושומר על הרקטה מפני פגעי הסביבה. הרקטה עצמה היא רקטת 160 מ"מ בעל ראש קרב (רש"ק) רגיל או פצצת מצרר. לרקטה הבסיסית (סימן 2) טווח מזערי של 12 ק"מ ומרבי של 35 ק"מ, ולרקטה המתקדמת (סימן 4) טווח של עד 45 ק"מ.

מלבד לישראל, הרקטות משווקות למדינות זרות; בין היתר ארגנטינה, צ'ילה וונצואלה.

המערכת הייתה בשימוש מבצעי רחב במלחמת אוסטיה ב-2008 נגד טורי טנקים רוסיים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **LAR-160** בוויקישיתוף
* ה־LAR-160 של תע"ש, באתר imi-israel
* מידע טכני על ה-LAR-160 באתר "army guide"

הערות שוליים
------------

1. ↑  "אשל הירדן"
**The Dead Sea Scrolls Deception** הוא ספר מאת מייקל בייג'נט (אנ') וריצ'רד לי (אנ'). מטרת הספר היא לדחות את הקונצנזוס לפיו מגילות ים המלח היו פרי תנועה יהודית שולית. בעקבות התזה של רוברט אייזנמן (אנ'), המחברים טוענים שהמגילות היו פרי יצירתם של קנאים יהודים שהיו חסידיו המוקדמים של ישו בראשות אחיו יעקב הצדיק.

ליי ובאייג'נט טוענים שהמגילות נשמרו במשך עשרות שנים על ידי צוות שנשלט על ידי חוקרים קתולים בהנהגתו של נזיר דומיניקני, רולאן דה וו. הם טוענים שההנחות המוקדמות של דה ווס הביאו אותם להתעלם מהראיות למוצאן הסביר מהמאה ה-1 של רבות מהמגילות, ובמקום זאת, לייחס אותן לזמן מוקדם יותר.

ביקורת
------

הרשל שאנקס (אנ') ביקר בחריפות את הספר. חוקר המקרא הקתולי ג'וזף פיצמייר (אנ') כתב שהספר מורכב ברובו מ"דפוס של שגיאות והצהרות מוטעות".

לפי חוקרי מגילות ים המלח הספר מעלה מספר טענות שגויות, וישו והנצרות הקדומה שונים מאוד מהרעיונות והאנשים ממגילות ים המלח.

ראו גם
------

* גנוסיס
* ההיסטוריות של ישו
* דם קדוש, גביע קדוש

הערות שוליים
------------

1. ↑  Shanks, Hershel (1991). "Is the Vatican Suppressing the Dead Sea Scrolls?". *Biblical Archaeology Review*. **17** (6).
**קלוב דפורטיבו לוגו** (בספרדית: **Club Deportivo Lugo S.A.D**), הידועה גם בשם קיצור **לוגו**, היא קבוצת כדורגל ספרדית מהעיר לוגו שבגליסיה. הקבוצה משחקת באצטדיון אנסו קארו המכיל 7,114 מקומות ישיבה.

היסטוריה
--------

מאז הקמתה בשנת 1953 בילתה לוגו את רוב זמנה בליגות הנמוכות בספרד, ואת מרבית שנותיה בילתה בליגה הרביעית. בסוף עונת 1972/1973 ירדה הקבוצה לראשונה בתולדותיה ובפעם היחידה עד היום, לליגות האזוריות, אך כבר לאחר עונה בודדת שבה סיימה במקום הראשון עלתה בחזרה לליגה הרביעית. בסוף עונת 1978/1979 עלתה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגה השלישית, אך כבר לאחר עונה בודדת שבה סיימה במקום 18 ירדה בחזרה לליגה הרביעית. בתום עונת 1991/1992 העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגה הספרדית השנייה, אך שוב פעם כבר לאחר עונה בודדת ירדה בחזרה לליגה השלישית.

בתום עונת 2011/2012 חזרה הקבוצה לליגה השנייה לאחר 20 שנה, תחת המאמן קיקה סטיין.

בסיום עונת 2022/2023 ירדה הקבוצה לליגה השלישית.

עונות
-----

* לה ליגה: **0** עונות.
* הליגה הספרדית השנייה: **9** עונות. (כולל עונת 2019/20)
* הליגה הספרדית השלישית: **23** עונות.
* הליגה הספרדית הרביעית: **34** עונות.
* ליגות אזוריות: עונה **1**.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דפורטיבו לוגו** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של דפורטיבו לוגו (בספרדית)
* דפורטיבו לוגו, ברשת החברתית פייסבוק

* פרופיל, באתר Transfermarkt

* פרופיל, באתר Soccerway

* פרופיל, באתר WorldFootball.net

הערות שוליים
------------

1. ↑  "DATOS" (בספרדית). דפורטיבו לוגו. נבדק ב-26 בספטמבר 2020. `{{cite web}}`:  (עזרה)
**אילן בן-שחר** (במקור: **רחמים ערוסי**, נולד ב-3 בינואר 1955) הוא תקליטן ישראלי, עורך מוזיקה, אספן ובעל חנות דיסקים.

ביוגרפיה
--------

בן שחר נולד וגדל באשקלון במשפחה של יוצאי תימן בת תשעה ילדים. כילד נהג לארגן מסיבות ובהיותו תלמיד בתיכון פתח דיסקוטק באשקלון, אליו הזמין זמרים להופעות. בן-שחר הוא מראשוני התקליטנים בישראל. בגיל 24 בשנת 1979 הופיע לראשונה בטלוויזיה, בתוכנית "עלי כותרת" עם ירון לונדון" בערוץ 1 בטלוויזיה.

כתקליטן צבר אוסף של עשרות אלפי תקליטים. בהמשך החל לשלב פעלולים בתוך ההופעות שלו. בשנות השמונים של המאה העשרים התפרסם בישראל כתקליטן השולט בכל סוגי המוזיקה הפופולרית, בעיקר דיסקו ופופ. בשנת 1981 הופיע בסרט הטלוויזיה "הרקיע השביעי". ב-1984 הוציא תקליט בשם "קיץ של אהבה" בו שר 8 שירים, ביניהם דואט עם פנינה רוזנבלום.

בתחילת שנות התשעים, הגיש בן שחר בערוץ 2 הניסיוני תוכנית בשם "מסיבת ריקודים עם אילן בן שחר", בה פיתח ושכלל את תדמיתו הציבורית הייחודית שהייתה מורכבת מדיבור מאנפף עם ר' מתגלגלת, וממשקפי שמש אותם לא הוריד כמעט מעולם. באמצע שנות התשעים, הוא פתח חנות דיסקים הנושאת את שמו ברחוב אבן גבירול בתל אביב, והמתמחה בהפצת מוזיקה מכל העולם. באותה עת, הוא החל גם לערוך אוספים ומהדורות חדשות לסגנונות מוזיקליים מתקופות שונות, וכן לזמרים ישראלים ידועים כדוגמת חוה אלברשטיין.

בשנת 2006 זכה בן שחר לעדנה מחודשת הודות לסרטון באתר יוטיוב שנצפה מעל 250,000 פעמים. הסרטון משנת 1988, לקוח מהתוכנית "בין הכיסאות" של הערוץ הראשון בהנחיית עמוס ארבל, ובו מסביר בן שחר בסגנונו הייחודי על "אמנות המיקסים".

בשירם של הבליינים, "הכל יכול", אשר מתאר יום דמיוני בחייו של בליין ישראלי, מופיע הבית:

"הולכים לכיכר אתרים לכיוון הים
נזכר באילן בן שחר חבל שהוא נעלם
ב-85 "קוליסאום" [כך] היה חזק
אז הבנתי חיי הבליין הם כמו משחק".
בגיל 52 הפך לאב, כשבשנת 2007 (28 בנובמבר) נולדה בתו הבכורה והיחידה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אילן בן שחר, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* אילן בן שחר, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט)
* האלבום "קיץ של אהבה" באתר סטריאו ומונו

הערות שוליים
------------

1. ↑  הפעלולן, מעריב, 4 בספטמבר 1980
2. ↑  קיץ 80 בעיר הנוער, מעריב, 3 באוגוסט 1980
3. ↑  מחפשת חתן, מחפש כלה, דבר, 6 במרץ 1981
4. ↑  הסרטון

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: d59f2661-09b7-46bf-af68-d1d8bb04e37e

 |
**אוקלוס לוקאנוס** (**Όκέλλος**) היה לכאורה פילוסוף פיתגוראי, שנולד בלוקאניה במאה ה-5 לפנה"ס. אריסטוקסנוס (אנ') (המאה ה-4 לפנה"ס) מצטט אותו יחד עם לוקאני אחר בשם אוקילו, ביצירה שהשתמרה על ידי יאמבליכוס המפרטת 218 פיתגוראים כביכול, אך הכילה כמה המצאות, ייחוסים שגויים ללא-פיתגוראים, וכמה שמות שמקורם במסורות פסאודו-פיתגוראיות מוקדמות יותר.

פסאודו-אוקלוס לוקאנוס
---------------------

לאוקלוס לוקאנוס יוחס חיבור פסאודואפיגרפי בשם "על טבע היקום" (בלטינית: De Universi Natura), שמיוחס כיום ל**פסאודו-אוקלוס לוקאנוס**.
זהו חיבור קצר בארבעה פרקים בניב האיוני, היחיד ששרד מחיבורים שהוא כתב לכאורה.
בחיבורו של דיוגנס לארטיוס מופיעים קטעים של שני מכתבים פסאודואפיגרפיים שנכתבו לכאורה על ידי ארכיטס ואפלטון. בראשון ארכיטס מציין כי שלח אל אפלטון ארבעה ספרים של אוקלוס ובשני אפלטון מודה לו עליהם. נראה כי שני המכתבים זויפו כדי לאמת את הייחוס השגוי של החיבור "על טבע היקום", אותו ניתן לתארך לסביבות המאה ה-1 לפנה"ס.
על פי מנחם שטרן, ניתן לתארך את החיבור אף למאה ה-2 לפנה"ס, ובכל מקרה לפני זמנו של וארו.

קטעים מתוך החיבור פורסמו במאה ה-5 לספירה על ידי האנתולוג סטובאיוס (אנ')‏ (Ecl. Phys. i. 20), אך בניב הדורי. מהם ניתן ללמוד שהמחבר תומך בעקרון שהיקום לא נברא ונצחי:

"כל טבע שיש לו התקדמות הוא בעל שלושה תחומים ושני מרווחים. שלושת התחומים הם דור, גובה הקיום וסוף הקיום; המרווחים הם התקדמות מדור לגובה הקיום, ומגובה הקיום לסוף הקיום. אבל היקום לא מראה שום סימן לתחומים ומרווחים כאלה, שכן איננו רואים שהוא עולה לקיום, או הופך להיות; וגם לא גדל לטוב יותר וגדול יותר; וגם לא נעשה פחות ורע יותר. אלא הוא תמיד ממשיך להתנהל באותה צורה, והוא תמיד שווה ודומה לעצמו."
פסאודו-אוקלוס טוען גם כי שלוש החלוקות הגדולות של היקום תואמות את שלושת מיני הישויות - אלים, אנשים ודמונים; ולבסוף, שהמין האנושי על כל מוסדותיו (המשפחה, הנישואין וכדומה) חייב להיות נצחי. הוא תומך באורח חיים סגפני, בתקוה לשכפולו המושלם של הגזע ולהכשרתו בכל האציל והיפה.

סטובאיוס (Ecl. Phys. i. 13) שמר גם קטע מהחיבור המשוער Περὶ νόμου בניב הדורי.

היצירות של אוקלוס לוקאנוס תורגמו לאנגלית על ידי תומאס טיילור בשנת 1831.

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5  Ocellus Lucanus, המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה
2. ↑  Leonid Zhmud, What is Pythagorean in the Pseudo-Pythagorean Literature?, p. 15
3. ↑  דיוגנס לארטיוס, **חייהם ודעותיהם של פילוסופים מפורסמים**, ספר 8, פרק 4, סעיפים 80–81.
4. ↑  Leonid Zhmud, What is Pythagorean in the Pseudo-Pythagorean Literature?, pp. 13-14
5. ↑  M. Stern, **Greek and Latin Authors on Jews and Judaism**, Vol. I: XXIV. Ocellus Lucanus, p. 131

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007284490205171
* BNE: XX1680707
* BnF: cb12360693p (data)
* GND: 100314422
* ICCU: BVEV019197
* ISNI: 0000 0001 1862 4813
* LCCN: n90698896
* NLP: A38093005
* NTA: 069881839
* RERO: 02-A012343723
* SELIBR: 322659
* SUDOC: 032610025
* VIAF: 86435125
* WorldCat: lccn-n90698896

 |