recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**עמידות באור** (באנגלית: **Lightfastness**) היא תכונה של פיגמנט המתארת את מידת עמידותו בחשיפה לאור, ועד כמה משתנה גונו המקורי בעקבות חשיפה זו. 

עמידות גבוהה באור, משמעה שגם בעקבות חשיפה ממושכת לאור, הפיגמנט כמעט ואינו דוהה או שאינו דוהה כלל. עמידות נמוכה לאור, משמעה שדי בחשיפה קצרה או בינונית להביא לדהייה משמעותית של הפיגמנט. דהייה בהקשר זה היא שינוי ברמת הרוויה, הבהירות או הגוון של הצבע.

תקנים
-----

קיימים מספר תקנים למדידת עמידות באור של פיגמנטים, צבעים ולכות. התקן האנגלי קרוי "צמר כחול" (Blue Wool) ובו ניתן לדרג פיגמנט (וצבע המכיל אותו) כבעל עמידות באור בין 1 ל-8. עמידות באור בדרגה 1 היא נמוכה ביותר, ומשמעה שחשיפה קצרה לאור גורמת לדהייה; עמידות בדרגה 8 משמעה שגם חשיפה ממושכת מאוד לאור לא תגרום לדהייה משמעותית.

התקן האמריקאי מוענק על ידי מכון המדידות והתקנים האמריקאי (American Standard Test Measure - ASTM), ומדרג פיגמנטים בין 1 ל-5 בספרות רומיות. הדרגות I ו-II הן העמידות היותר, וצבעים המדורגים כך אמורים להחזיק בין 25 ל-100 שנה ללא דהיה בתנאי תאורת מוזיאון.

שם עברי
-------

על פי מונחון האקדמיה ללשון העברית בנושא **צבעות** מ-1992, התרגום המדויק של Light Fastness הוא עֲמִידוּת בְּאוֹר. תתכנה התייחסויות של גופים שונים למדד זה כעמידות-אור או עמידות לאור, או שמות אחרים.

שימוש בתעשיית האמנות
--------------------

תקני עמידות לאור מהווים חלק בלתי נפרד מכלל הצבעים בשימוש בתעשייה, אך בולטים במיוחד בצבעי אמנים. צבעי שמן, אקריליק ומים, ואף עפרונות צבעוניים מלווים בחוברות המפרטות כל פיגמנט ודירוג העמידות באור שלו, ודירוג עמידות באור של המוצר בכללותו. 
מספר ספרי הדרכה עוסקים בחשיבות העמידות באור בצבעי אמנים וביצירות אמנות, כולל הערות על ערבוב גוונים והעמידות באור של התוצר הסופי.

חברות רבות המייצרות חומרי גלם לאמנות, מוציאות סדרות מוצרים בעלי עמידות גבוהה לאור כמותג נפרד.

ראו גם
------

* פיגמנטי צביעה

קישורים חיצוניים
----------------

* עמידות גוונים באור, Golden Colors
* בדיקות עמידות באור של PRA, האגודה לחקר הצבע (Paint Research Association, PRA)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ASTM D4303 - 10 Standard Test Methods for Lightfastness of Colorants Used in Artists' Materials
**השכר החציוני** הוא מדד סטטיסטי המשמש אומדן לרמת השכר במשק. השכר החציוני הוא רמת השכר אשר מחצית מהעובדים משתכרים יותר ממנה ומחציתם פחות ממנה.

החשיבות והשימוש בשכר החציוני
----------------------------

השכר החציוני הוא אחד המדדים המקובלים להערכת רמת השכר באוכלוסייה. 
אומדן נוסף המקובל לשימוש הוא השכר הממוצע. היתרון של שימוש בשכר הממוצע הוא היותו קל לחישוב. 
היתרון בשימוש בשכר החציוני הוא לצורך ייצוג רמת השכר המאפיינת את מעמד הביניים, בעיקר בחברות שבהן יש פערי ההכנסות, או ערכי קיצון משמעותיים (ראו גם חריג חשוד טעות).
במדינת ישראל כמו במדינות מערביות רבות נהוג להשתמש במדד החציוני לצורך חישוב קו העוני. השימוש בשכר הממוצע רווח לצורך הצמדות שכר, גמלאות וקצבאות.

מדידת השכר החציוני
------------------

השכר החציוני נגזר מחלוקת כל המשכורות במשק לעשירוני שכר. הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מפרסמת בכל שנה "סקר הוצאות משקי בית" הכוללים גם נתונים על אודות רמות השכר, שמהם ניתן לגזור את החציון. הנתונים מתייחסים בדרך כלל לשכר החודשי ברוטו, אולם בעולם נפוצה גם ההתייחסות לשכר החציוני השעתי, היומי, השבועי או השנתי, בהתאם לחישובי תקופות שכר שונות, במשקים השונים.

השכר החציוני בישראל
-------------------

בעבר השכר החציוני בישראל התפרסם על ידי ביטוח לאומי אחת לשנתיים בסקר תקופתי ששמו "שכר והכנסה מעבודה לפי יישוב ומשתנים כלכליים שונים". כמו גם בידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בסקר "הכנסות של בני 15 ומעלה" לוח הכנסה ברוטו לשכיר, לפי נפת מגורים ומין.

השכר החציוני ל־2012 שפרסם הביטוח הלאומי היה נמוך ב־8% מהנתון המקביל שפרסמה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ולפיו בשנת 2013 היה השכר החציוני ברוטו 6,578 ש"ח בחודש. בשנת 2012, בפילוח בין נשים לגברים היה השכר החציוני לגברים 7,774 ש"ח בחודש ולנשים, 5,489 ש"ח בחודש. חלק מההבדל בין נשים לגברים נבע מהבדל במספר שעות העבודה הממוצע בשבוע - 44.9 שעות לגברים ו-35.8 שעות לנשים.

בשנת 2014 הגיע השכר החציוני לפי נתוני הלמ"ס ל-7,927 ש"ח לגברים, 5,715 ש"ח לנשים, וסך הכל ל-6,707 ש"ח. לפי חישובי המוסד לביטוח לאומי הגיע השכר החציוני ב-2014 ל-6,426 ש"ח. בשנת 2018, עמד השכר החציוני על 7,270 ש"ח לחודש.

השוואת השכר החציוני במדינות שונות
---------------------------------

בטבלה להלן נתונים אודות השכר החציוני השבועי (מתורגם ומוצג במטבע היורו לצורך השוואה), לשנת 2008 במדינות נבחרות:

| מדינה | שכר שבועי חציוני |
| --- | --- |
| ניו זילנד | € 341 |
| הונגריה | € 152 |
| בולגריה | € 48 |
| רומניה | € 89 |
| קרואטיה | € 205 |
| סלובניה | € 235 |
| פולין | € 197 |
| גרמניה | € 760 |
| רוסיה | € 87 |
| יפן | € 378 |
| קוריאה הדרומית | € 365 |
| מקסיקו | € 83 |
| הודו | € 38 |
| סין | € 42 |
| ברזיל | € 83 |
| ישראל | € 560 |
|

[דרוש מקור]

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שכר חציוני** בוויקישיתוף
* רמת חיים: הוצאות והכנסות, באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה
* הכנסות פרטים, באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה
* שלושה סיפורים עגומים על מצבו של השכר החציוני בישראל , אמנון אטד בכלכליסט.

הערות שוליים
------------

1. ↑  סקר הכנסות 2008
2. ↑  סקרים תקופתים של ביטוח לאומי
3. ↑  הלמ"ס - פרסומים
4. ↑  אביטל להב, חצי מהישראלים מרוויחים פחות מ-6,578 ש', באתר ynet, 5 בנובמבר 2014
5. ↑  הכנסות של שכירים מסקר הוצאות משק הבית 2012, באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, 5 בנובמבר 2013
6. ↑  חישובי הביטוח הלאומי
7. ↑  שכר והכנסה מעבודה לפי יישוב ומשתנים כלכליים שונים, ע.259
8. ↑  Competitive wage costs, באתר FedEE (באנגלית)
**מרטין דזור** (בצ'כית: **Martin Dzúr**‏; 12 ביולי 1919 – 15 בינואר 1985) היה גנרל ארמייה צ'כוסלובקי, שר ההגנה של צ'כוסלובקיה ב-1968–1985.

ביוגרפיה
--------

דזור נולד בעיר ליפטובסקי מיקולש במשפחה סלובקית. לאחר סיום בית ספר תיכון עבד במנסרה. ב-1941 גויס לצבא הרפובליקה הסלובקית (מדינת חסות של גרמניה הנאצית).

ביוני 1941, לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות, נשלחה היחידה, בה שירת דזור, לחזית המזרחית.
בינואר 1943, ערק דזור עם עוד כמה חיילים מיחידתו, עבר את קו החזית ונכנע לחיילי הצבא האדום. בברית המועצות התנדב דזור לחטיבה צ'כוסלובקית בפיקודו של לודביק סבובודה, אשר לחמה בנאצים לצד הצבא האדום. תחילה שירת דזור כחייל פשוט, אך בהמשך עבר קורס קצינים ומונה למפקד מחלקה. הוא נטל חלק בשחרור קייב, בקרבות במעבר דוקלה ובקרבות לשחרור צ'כוסלובקיה. את המלחמה סיים בדרגת קפטין.

לאחר סיום המלחמה נשאר לשרת בצבא הקבע. הוא שירת בתפקידי מטה שונים. בשנת 1958 הועלה לדרגת גנרל-מיור ומונה לעוזרו של שר ההגנה לענייני הלוגיסטיקה. בשנת 1964 הועלה לדרגת לוטננט גנרל ונשלח ללימודים לאקדמיה צבאית של המטה הכללי בברית המועצות. ב-1966, לאחר סיום הלימודים מונה לסגן שר ההגנה. באפריל 1968, מונה דזור על ידי אלכסנדר דובצ'ק לשר ההגנה. באוגוסט 1968, במהלך הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה נתן דזור פקודה לצבא צ'כוסלובקיה להימנע מלהתעמת עם הכוחות הפולשים ולהישאר בבסיסים. גוסטב הוסאק, אשר החליף את אלכסנדר דובצ'ק בראשות המפלגה הקומוניסטית הצ'כוסלובקית העריך מאוד את תפקודו של דזור במהלך הפלישה הסובייטית ולכן השאיר אותו בתפקידו. בשנת 1972 הועלה דזור לדרגת גנרל ארמייה.

מרטין דזור מילא את תפקיד שר ההגנה עד למותו בינואר 1985.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרטין דזור** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה של מרטין דזור (בסלובקית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 106734215X
* ISNI: 0000 0000 5770 8131
* NKC: jn20000601435
* VIAF: 84024588
* WorldCat: viaf-84024588

 |
בתחום המשפט הבינלאומי הפומבי, **פשע נגד השלום** הוא כל שיתוף פעולה במלחמה, אשר אינה מותרת על פי העקרונות המוסכמים בין האומות המאוחדות. באופן מדויק, משמעות הביטוי:

> 
> 1. תכנון, הכנה, יוזמה, או פתיחה במלחמה תוקפנית, או מלחמה המפרה אמנות בינלאומיות, הסכמים או הבטחות;
> 2. השתתפות בתוכנית משותפת או קשירת קשר להשגת דבר מן המעשים האמורים לעיל.
> 
> 
> 
> 

יוצא דופן בולט להגדרה היא נקיטה בפעולה צבאית הגנתית בהתאם להוראות סעיף 51 למגילת האו"ם. פעולות הגנתיות אלה נתונות לבחינת מועצת הביטחון, אולם אינן דורשות אישור של האו"ם כדי שתהיינה חוקיות בהתאם למשפט הבינלאומי. מועצת הביטחון היא הקובעת האם פעולה מלחמתית היא חוקית בהתאם לזכותם של יחיד או קולקטיב להגנה עצמית.

הגדרות
------

### הסכם קלוג-בריאן

בשנת 1928 נקבע בהסכם קלוג-בריאן, הידוע כאמנה הכללית לזניחת המלחמה:

הצדדים לאמנה מצהירים בזאת בפה מלא בשם עמיהם כי הם מגנים פניה לדרך מלחמה לצורך פתרון מחלוקות בינלאומיות, וזונחים דרך זו, ככלי למדיניות לאומית ביחסיהם זה עם זה.
אם מדינה אינה מודיעה רשמית לאומות המאוחדות כי היא מכירה בהסכם קלוג-בריאן, אף אם חתמה עליה, האומות המאוחדות אינן יכולות להתייחס להפרה של הסכם קלוג-בריאן כאל הפרה של הדין הבינלאומי (זאת בהתאם לאמנת האומות המאוחדות בסעיף 102). כיוון שפרשנות סעיף 102 לאמנת האומות המאוחדות שמורה למועצת הביטחון, הרי שעדיין אפשר שהמועצה תיקבע קיומו של "פשע נגד השלום" ללא קשר להצהרה על קבלת ההסכם.

עקרונות נירנברג
---------------

בשנת 1945 הגדירה אמנת לונדון להקמת הטריבונל הצבאי הבינלאומי שלוש קטגוריות של פשעים, אשר אחד מהם הוא פשעים נגד השלום. השימוש הראשון בהגדרה זו נעשה בפינלנד לצורך העמדה לדין של הדרג המדיני הפיני בתקופת מלחמת העולם השנייה על שגרמו לפתיחת מלחמה נגד ברית המועצות ובריטניה בשנת 1941, או על מניעת שלום.

בשנת 1950 הגדיר הטריבונל הצבאי בנירנברג פשע נגד השלום:

> 
> 1. תכנון, הכנה, יוזמה, או פתיחה במלחמה תוקפנית, או מלחמה המפרה אמנות בינלאומיות, הסכמים או הבטחות;
> 2. השתתפות בתוכנית משותפת או קשירת קשר להשגת דבר מן המעשים האמורים לעיל.
> 
> 
> 
> 

הגדרה זו לקוחה מתוך עיקרון מספר 6 בעקרונות נירנברג אשר אומצו על ידי האומות המאוחדות ושולבו במגילת האומות המאוחדות.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Kellogg-Briand Pact 1928. Article 1
2. ↑  Principles of International Law Recognized in the Charter of the Nürnberg Tribunal and in the Judgment of the Tribunal - 1950. Principle VI

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007533529405171
* LCCN: sh85034029

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בפעולת תיאום הכוונות. אם התכוונתם לספרו זוכה פרס ספיר של הרב חיים סבתו באותו השם, ראו תיאום כוונות (ספר).
**תיאום כוונות** (מוכר גם כ"איפוס כוונות") הוא חלק מתהליך ההכנה של כלי ירייה לפעולה. התהליך נועד בעיקר לכלי ירייה הפועלים בכינון ישיר.

רקע
---

בעיית תיאום הכוונות: הקו האדום מייצג את קו הראייה של הכוונת, הקו הכחול את המשכו של הקנה. הקווים מצטלבים בנקודה אחת בלבד.
כיוונם של כלים היורים בכינון ישיר אל עבר המטרה נעשה בדרך כלל באמצעות כוונת. היות שהכוונת אינה חלק מהקנה, אין זה מובן מאליו שהכוונת והקנה יצביעו על אותה הנקודה. יתרה מזאת - ככל שהכוונת והקנה מרוחקים זה מזה, כך גדל הפער הצפוי בין הנקודה עליה מצביעה הכוונת לבין הנקודה אליה מכוון הקנה בפועל. על מנת להשיג יכולת פגיעה מדויקת בכל זאת מתבצע התהליך של תיאום כוונות.

התהליך
------

ישנן שתי שיטות עיקריות לביצוע תיאום כוונות:

* בנשק קל, בו התחמושת זולה מאוד ניתן לבצע תיאום כוונות באש חיה: על ידי כיוון הנשק אל מטרה מוגדרת וירי לעבר נקודה מדויקת בה ניתן למדוד מהי הסטיה של קו הכוונת מקו הקנה, ולתקן את הסטיה (התיקון נעשה בצורה מכנית). שיטה זו נקראת גם "ירי איפוס" או "תיאום קרבי".
* דרך אפשרית נוספת היעילה גם לנשק קל וגם לנשק כבד כגון תותח היא שימוש בכוונת לוע (Boresight), זוהי כוונת הנתחבת ישירות לקנה ומצביעה על הנקודה אליה הקנה מכוון - על ידי צפייה דרכה באמצעות טלסקופ ובכוונות חדישות על ידי סמן לייזר. בכל מקרה, יש לבטל את הסטיה וההיסט (פרלקסה) שניתנים על ידי הכוונות לפני ביצוע התיאום. היסט זה נקרא גם "פיצוי פרלקסה".

קביעת טווח התיאום
-----------------

גם התיאום של הקנה והכוונת עדיין אינו פותר לחלוטין את בעיית הכינון, היות שהתיאום מכוון את שניהם לנקודה מסוימת אך אינו נשמר בכל נקודה אחרת. למשל: אם הכוונת והקנה תואמו כך שיכוונו לאותה נקודה במרחק של 100 מטר מהנשק, ברור שבמרחק 500 מטר כבר אינם מכוונים לנקודה זהה. יתרה מכך, המעוף המעשי של קליעים אינו בקו הישר המהווה את המשכו של הקנה, אלא במסלול בליסטי. על מנת לפתור את שתי הבעיות הללו, נקבע הטווח אליו יבוצע התיאום לפי שני פרמטרים: הטווח הקרבי של הנשק, קרי הטווח בו הנשק אמור לפעול בזמן קרב, ונקודה בטווח זה בה נפגשים קו הכוונת והמסלול הבליסטי של הקליע. מכיוון שכאמור הקליע נע במסלול בליסטי, במקרים רבים מתואמות הכוונות כך שבשני טווחים שונים קו הראיה ומסלול תנועת הכדור יפגשו (למשל ב-50 וב-250 מטר).

כמובן שככל שטווח הפעולה לו נועד כלי הירי ארוך יותר, כן יעילותו של תיאום הכוונות קטנה יותר ויש לבצע כינון מיוחד (הגבהה או הנמכה של הקנה) על פי טווח הירי בפועל. הכינון המיוחד מתייחס כנקודת מוצא לטווח אליו בוצע תיאום הכוונות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תיאום כוונות** בוויקישיתוף
**גדעון אלרעי** (16 במאי 1932 – 31 במרץ 2007) היה רופא פנימי, פנאומולוג ופרופסור לרפואה פנימית בפקולטה לרפואה של הטכניון, מנהל מחלקה פנימית א' בבית החולים רמב"ם, נציב קבילות הציבור של בית החולים רמב"ם.

קורות חיים
----------

לאחר סיום לימודיו התיכוניים בתיכון חוגים בחיפה, החל אלרעי את לימודי הרפואה בהולנד (אוטרכט) אותם סיים בפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1958.

בשנת 1959 החל אלרעי את עבודתו הרפואית בבית החולים רמב"ם.

בשנת 1964 יצא אלרעי לסקוטלנד כדי להשתלם במחלות ריאה במרכזי המחקר מהמובילים בעולם.

ברמב"ם עלה אלרעי בסולם התפקידים במחלקה הפנימית בה היה סגן מנהל המחלקה, מנהל היחידה לתפקודי ריאות ומנהל מחלקה פנימית א' (1977–1997).

ב-13 במאי 1974, כרופא במילואים, נקלע אלרעי למעלות עת טבחו מחבלים בילדי בית הספר מצפת, ובעוד היריות נמשכות, הגיש עזרה לפצועים, כמעט לבדו, עד שהגיעה תגבורת.

במסגרת שרות המילואים בצה"ל, בחיל הים עסק אלרעי ברפואה היפרברית.

אלרעי סירב להשתתף בשביתת הרופאים הגדולה ב-1983, ושאל: "האם גם החולים הכריזו על שביתה?". אלרעי גם ראה בפרקטיקה הפרטית דבר פסול.

בין השנים 1994–1997 שהה במוסקבה עם בת-זוגו, פרופ' עליזה שנהר-אלרעי, שכיהנה כשגרירת ישראל שם. גם ברוסיה התעניין בחינוך הרפואי ובסוגיות האתיות הקשורות ברפואה.

לאחר פרישתו מניהול המחלקה מונה אלרֹעי לנציב תלונות הציבור של בית החולים והוא מילא תפקיד זה עד לפטירתו הפתאומית ב-31 במרץ 2007.

בתו היא ד"ר שרון אלרעי פרייס.

הנצחתו
------

אחת לשנה מעניקה הפקולטה לרפואה של הטכניון פרס על שמו של פרופ' אלרעי למרצה המצטיין.

במלאת עשר שנים לפטירתו של אלרעי, ב-31 במרץ 2017 ערכה הפקולטה לרפואה על שם רפפורט, בטכניון, יום עיון לזכרו של אלרעי,

לקריאה נוספת
------------

* אורי דרומי, הרופא שהקשיב לחוליו, באתר הארץ, 29 באפריל 2007

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר "Billiongraves"
2. ↑  פנאומולוג - רופא למחלות ריאה
3. ↑  פרופ' גדעון אלרעי ההסתדרות הרפואית בישראל, אתר הר"י
4. ↑  יום עיון לזכרו של הפרופ' גדעון אלרעי - הפקולטה לרפואה על שם רפפורט, הטכניון
השלט המוצב במקום
**בית המטבחיים הישן של תל אביב** - הוא בית המטבחיים הראשון של תל אביב. הוא הוקם בתחילת שנות ה-30 מצפון לגבולות תל אביב של אותן שנים ושימש את תושבי העיר עד ששכונות העיר התקרבו למקום והוחלט להעביר את הפעילות לבית מטבחיים חדש. רוב המבנים במקום נהרסו, לאחר סגירתו, למעט שלושה מבנים. במהלך הקמתו נחפר תחתיו סליק ששימש את ההגנה.

ההיסטוריה של המקום
------------------

עד שנת 1929 שירת בית המטבחיים של יפו את תושבי תל אביב. מאורעות תרפ"ט שפרצו ב-23 באוגוסט 1929 מנעו מתושבי תל אביב גישה לשירות השחיטה. יומיים לאחר מכן הורה מאיר דיזנגוף להקים משחטה זמנית בשכונת מחלול והחל לפעול אצל הבריטים לקבלת היתר להקמת משחטה קבועה בתל אביב. הבריטים סירבו לבקשה ובנובמבר 1929 אף סגרו את המשחטה הזמנית. לאחר כחצי שנה של דיונים אינטנסיביים בין רשויות המנדט להנהלת העיר (דיזנגוף, ישראל רוקח, הרב עוזיאל ועוד) ומחאה על אי אישור הקמת המשחטה במהלכה שבתו תושבי תל אביב מאכילת בשר, הסכימו השלטונות להקמת מתקן קבוע ואף תיקצבו אותו ב-10,500 לירות.

מועצת העיר הקצתה שטח של 20 דונם בקרבת הנהר הירקון ורחוק משכונותיה הצפוניות של העיר. משימת ההקמה הוטלה על מהנדס העיר יעקב בן-סירה ולניהול המשחטה מונה הווטרינר העירוני ד"ר אריה לויט. במהלך בניית האתר הנהלת ההגנה בעיר החליטה על הקמת סליק במרתף הבניין ובמשך תקופה ארוכה חפרו אנשי ההגנה, בהובלת משה אגוזי, באדמת הכורכר בעזרת כלי עבודה ידניים כדי לא למשוך את תשומת הלב של הבריטים. האדמה שהוצאה בזמן החפירות שימשה למילוי גדר אבנים שנבנתה מסביב לאתר.

בית המטבחיים נחנך ב-4 בינואר 1931 והוא כלל אזור קבלת הבקר, אולם שחיטה, משרדים, חדרי עובדים, חדרי שירות, מגדל מים ואיסוף אשפה. במקום עבדו כ-140 איש.

עם השנים התרחבה העיר צפונה והמשחטה החלה להוות מטרד לשכנים ולכן נבנה ב-1981 בית מטבחיים חלופי והפעילות באתר הראשון נפסקה.

שרידי האתר
----------

לאחר הפסקת הפעילות באתר נהרסו בו רוב המבנים למעט מגדל מים ושני מבני משרדים המשמשים כחדרי ניתוח לחתולים חסרי בית. על שאר השטח הוקמו מבני מגורים וגן ציבורי על שם צבי ברנדר. האתר ממוקם ליד רחוב יוחנן הורקנוס ומצפונו ממוקמת כיכר היל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית המטבחיים הישן של תל אביב** בוויקישיתוף
* דוד תדהר (עורך), "אריה לויט", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1364
* ניוז-לטר מספר 25 - 2 באוגוסט - הסיפור המרתק של בית המטבחיים, באתר MY-TOUR
* הסיפור המרתק של בית המטבחיים הישן של תל אביב בו היה סליק סודי של ההגנה, האתר של אילן שחורי.
* דני רכט, בית המטבחיים אבו כביר (ביה"ס נופים), באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"

הערות שוליים
------------

1. ↑  בית המטבחיים ששירת את יפו היה ממוקם בין פרדסי אבו כביר
2. ↑  לפני מינויו לתפקיד בתל אביב שימש לויט בתפקיד דומה גם באזור בית שאן וחברון
3. ↑  במקביל לתפקידו במשחטה מונה לויט גם כמנהל גן החיות של תל אביב
4. ↑  לאחר הקמתו הוגדר כבית המטבחיים המשוכלל ביותר במזרח הקרוב והפך למודל חיקוי לבתי מטבחיים שנבנו בירושלים וחיפה
**מעיין אלוני** (נולד ב-3 ביוני 1997) הוא שחקן טלוויזיה ומוזיקאי ישראלי.

ביוגרפיה
--------

אביו הוא יזם ואמו עורכת דין. למד בבית הספר תלמה ילין שבגבעתיים, במגמת ג'אז. נגן טרומבון. בשנות התיכון השתתף בתוכנית "מדע חישובי" במכון ויצמן למדע ברחובות.

את שירותו הצבאי עשה במודיעין חיל האוויר. לאחר סיום שירותו הצבאי, החל לעבוד בחברת המשחקים הבינלאומית "פלייטיקה".

אלוני החל לשחק ולהופיע בגיל 10 במספר פרסומות. בשנת 2012 הגיש את תוצאות ישראל באירוויזיון הילדים 2012.

את דרכו התחיל בשנת 2008, כאשר שיחק בתפקיד אורח בסדרת הדרמה "סרוגים" ב-Yes, בתפקיד הבן של אבישי.

מאוגוסט 2009 גילם את יורם לזר בסדרה "קופיקו", בנם בן העשר של תמר ושלומ'קה, במשך שלוש עונות (2–4) עד מאי 2013. הסדרה שודרה בערוץ ג'וניור.

בשנת 2010 הופיע בתפקיד אורח במיני-סדרת הדרמה "אדמה". בקיץ 2010 החל לגלם את עומרי, ילד הסנדוויץ' בקומדיית המצבים "כאן גרים בכיף" בערוץ 10, למשך שלוש עונות, עד יוני 2012, לצד נתי קלוגר, גיא לואל, דניאל מורשת וטוני ברמן. באותה שנה גילם את מילשטיין בסרט הטלוויזיה "חצי טון ברונזה", לצד שלמה בראבא ומיכאל הנגבי.

בשנת 2012 גילם את מני ורסאנו בסדרה הקומית "המופע של שביט ונטורה", ששודרה בערוץ דיסני.

משנת 2014 אלוני הוא המגיש הראשי של "המהדורה" בערוץ 1, תוכנית אקטואליה לבני נוער. 

בשנת 2016 שיחק בסדרת הילדים של HOT, המשודרת בערוץ זום, "סוסי פרא", בתפקיד גילי גפן, אחיה של עלמה.

בין השאר שיחק בכמה פרקים בסדרת הטלוויזיה "הקלמרים", ששודרה ב-HOT.

החל משנת 2019 אלוני הוא סטודנט למדעי הרפואה ומדעי המחשב במסלול MD-B.Sc באוניברסיטה העברית בירושלים. עקב כך, השלים בהצלחה תואר B.Sc במדעי המחשב ותואר B.Sc נוסף במדעי הרפואה בשנת 2022.

קישורים חיצוניים
----------------

* מעיין אלוני, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* נענע 10, "מעיין אלוני הוא עמרי", באתר נענע 10, 25 במאי 2010
* מעיין אלוני, באתר ynet‏, 23 באפריל 2012
**קת'רין האריס** (באנגלית: **Katherine Harris**; נולדה ב-5 באפריל 1957) היא פוליטיקאית אמריקאית, כיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-13 של מדינת פלורידה. היא הייתה מזכירת מדינת פלורידה בשנים 2003–2007 ומילאה תפקיד מרכזי במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2000.

ביוגרפיה
--------

קת'רין האריס נולדה בקי וסט למשפחה אשירה ובעלת השפעה. אביה היה בעל בנק. לאחר סיום בית הספר בפלורידה, האריס למדה תקופה מסוימת באוניברסיטת מדריד ובשנת 1979 קיבלה תואר באמנות מאוניברסיטה בג'ורג'יה. בשנת 1996 היא קיבלה תואר מאוניברסיטת הרווארד במינהל ציבורי.

לפני כניסתה לפוליטיקה, האריס עבדה בחברת IBM.

בשנת 1994 קת'רין האריס הציגה את מועמדותה לסנאט של פלורידה וזכתה בבחירות. בין התורמים למערכת הבחירות שלה היה ויליאם גריפין. בשנת 1996 האריס קידמה חקיקה שתרמה לקידום עסקים של גריפין. בשנת 1998 גריפין הואשם בתרומות לא חוקיות ונכלא למעצר לאחר משפט.

בשנת 1998 האריס מונתה למזכירת המדינה של פלורידה. במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2000 פלורידה הייתה מדינת מפתח עם מרוץ צמוד בין המועמדים. לאחר שהתברר שהפרש הקולות הוא 537 קולות בלבד, הוחלט על ספירה חוזרת של הקולות. בשלב מסוים האריס עצרה את הספירה החוזרת תוך נימוק שחוקי פלורידה אינם ברורים בנושא. לאחר מספר דיונים משפטיים החלטה שלה נותרה בתוקף וג'ורג' ווקר בוש קיבל את הרוב הדרוש לבחירתו לנשיא ארצות הברית.

בשנת 2002 האריס הייתה מועמדת לבית הנבחרים של ארצות הברית וזכתה בבחירות.

בשנת 2006 קת'רין האריס הייתה מועמדת לסנאט של ארצות הברית. מועמדות שלה לא קיבלה תמיכה רחבה בין הפוליטיקאים הרפובליקנים. התורם החשוב שלה הואשם בשחיתות. היא החליטה שתשקיע מהונה אישי לטובת מערכת הבחירות. בסופו של דבר היא הפסידה ולא זכתה במשרה.

קת'רין האריס התחתנה בשנת 1996 לאיש עסקים שוודי. הוא התאבד בשנת 2013. בשנת 2017 היא התחתנה בפעם השנייה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קת'רין האריס** בוויקישיתוף

* קת'רין האריס באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n2002107340
* SNAC: w63g5f4n
* US Congress: H001035
* VIAF: 43665243
* WorldCat: lccn-n2002107340

 |
בית נבולסי, דרך אילת 1 פינת המרד שנת 1962
**בית נבולסי** עמד ביפו, הדרומי מבין שלושה בניינים בבעלות משפחת נבולסי. על המפות הבריטיות הייתה כתובתו רחוב התחנה. הערבים קראו לרחוב דרך מנשייה, ובפי היהודים הוא נקרא רחוב נווה שלום. המרד 2 פינת רחוב אילת בראשית ימי המדינה וכיום פינת הרחובות המרד - קויפמן בתל אביב-יפו ולמעשה תחם את שדרות ירושלים (יפו) על ידי כיכר.

היסטוריה
--------

בתחילה הבית היה בבעלות משפחת נבולסי משכם שהייתה בעלת נכסים רבים בשטחי ארץ ישראל (הידועים בהם בית נבולסי בכפר יונה ובית נבלוסי בטבריה).

בבית זה שכנו משרדי "הועד הפועל" של חובבי ציון – שנפתחו על ידי זאב טיומקין בחודש נובמבר 1890, וממנו נוהלו ענייני המושבות היהודיות בארץ ישראל ורכישת הקרקעות. ההחלטות שנתקבלו בין כותלי הבניין הטביעו את חותמן על התפתחות היישוב היהודי בארץ ישראל.

בבניין זה שכן ביתה הראשון של ספריית שער ציון שנוסדה ב-1886. הספרייה שירתה בנאמנות את תושביה היהודים של יפו, את איכרי המושבות כמו גם את תלמידיה הראשונים של הגימנסיה העברית "הרצליה" ששכנה בקרבת מקום, ונוהלה במשך השנים על ידי אז"ר.

בבניין זה שכן מועדון "ישורון" שהיה בית הקהילה היהודית ביפו ומרכז לפעילים היהודים של הארץ המתפתחת. במועדון זה נתקבלה החלטה להקים את העיר העברית הראשונה. בקית שנת 1906, התאספו כ-120 איש מיהודי יפו. לאותה התכנסות הגיע עקיבא אריה ויס שעלה בחוף יפו באותו הבוקר. ויס נשא דברים בעברית בהם פירט את רעיונו ותוכניתו לבניית עיר עברית עם חשמל, מים ביוב וגנים (חידוש בערי ארץ ישראל של דאז) עיר שבה יחיו חיים עבריים. אחרי שאלות וויכוחים באותה פגישה התקבלה הצעתו ובאותו יום נוסדה האגודה שלימים תקים את "אחוזת בית" אותה שכונה שלימים תשנה את שמה ל'תל אביב' ותתפתח לעיר העברית הגדולה.

בתי נבלוסי נהרסו ב-1983/4 על מנת להרחיב את נתיב התנועה של שדרות ירושלים לכיוון תל אביב (בקטע בו שדרות ירושלים מתחברות לרחוב פרופ' יחזקאל קויפמן), ולהוסיף מסלולי נסיעה שיהפכו את הרחוב לציר תנועה מרכזי מדרום לצפון העיר.

לקריאה נוספת
------------

* בית נבולסי
* ורד נבון, השדרה - שדרות ירושלים בעיני הצלמים, הוצאת ורד נבון, מהדורה שנייה, אוגוסט 2021, עמ׳ 35-34.

קישורים חיצוניים
----------------

* דני רכט, בתי נבולסי, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
**סיגל קלרמן** (נולדה ב-1968 בתל אביב) היא גיטריסטית וזמרת ישראלית.

ביוגרפיה
--------

קלרמן, ילידת תל אביב, החלה את הקריירה המוזיקלית שלה עוד בנעוריה והייתה חברה במספר בלהקות רוק חיפאיות, ביניהן "טטנואר" (Tete Noir), שהקליטה שיר שזכה להצלחה אך התפרקה מהר ולא השלימה הקלטת אלבום.

ב-1989, לאחר שסיימה את שירותה הצבאי, חזרה קלרמן לתל אביב. ב-1990 הצטרפה ללהקת "אפור גשום" של הזמרת מיכל ספיר יחד עם הגיטריסט ערן רייס אך גם הרכב זה התפרק. ב-1991 זכתה קלרמן לחשיפה גדולה יותר כאשר ניגנה עם גיל סמטנה ויובל שפריר בסיבוב ההופעות של רמי פורטיס וברי סחרוף. באותה שנה הקימה קלרמן את להקת "אורז", עם הזמר ונגן הבס ארן אמיר הקלידן ארז שוייצר והמתופף גלעד אריאל. הלהקה הופיעה במועדונים בתל אביב, והקליטה שיר שזכה להצלחה, "אורז", כשם הלהקה, שהתפרקה בהמשך.

לאחר פירוק "אורז" המשיכה קלרמן לנגן בהפקות שונות. ב-1992 השתתפה בסרטו של אורי ברבש "ללקק ת'תות". תפקידה בסרט הזכיר את חייה במציאות. קלרמן אף ניגנה בשירים שהופיעו בפסקול.

ב-1993 עבדה במסעדת "פרונטו" של רפי אדר, ושיתפה עמו פעולה בשניים משיריו: "אף אחד" (מ' ול' קלרמן) בו ניגנה ושרה קולות רקע, ו"בפניך" (מ' ול' אביב גפן), בו ניגנה בגיטרה. שיתוף הפעולה עם אדר הוביל אותה למעבד משה לוי, שבהפקתו המוזיקלית החלה לעבוד על אלבומה הראשון.

ב-1995 הופיעה עם הגיטריסט יוסי פרץ והמתופף רועי שקד ונגן הבס עודד שכטר, שניהם מלהקת "הפליטים" של אהוד בנאי.

ב-1996 יצא אלבומה הראשון "בעד ונגד השגרה", תחת חסותה של "הד ארצי". מהאלבום, שבו קלרמן כתבה והלחינה את כל השירים. האלבום נכשל מבחינה מסחרית, ולווה במעט הופעות בהן ליוותה אותה להקת גוונים כהים. השיר היחיד שהצליח מהאלבום היה "אז מה זה אומר". בעקבות זאת, קלרמן הקפיאה את עבודתה על אלבום שני. בגלל שאף אחד משיריה לא הצליח ורק השיר "אז מה זה אומר" הצליח, היא נחשבת לזמרת של להיט אחד.

כיום חיה באזור כפרי באנגליה ועובדת במחשבים, שם היא מקליטה שירים ומעלה אותם להאזנה חופשית באתר שלה.

דיסקוגרפיה
----------

* **בעד ונגד השגרה**, 1996

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של סיגל קלרמן

* סיגל קלרמן, באתר Discogs (באנגלית)

* סיגל קלרמן, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט)
**אליעזר פוירמן** (1919 - 16 בנובמבר 2011) היה דרמטולוג, פרופסור לדרמטולוגיה בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב, ראש החוג לדרמטולוגיה, בבית הספר לרפואה, אוניברסיטת תל אביב, מנהל מחלקת עור ומחלות מין בבית החולים בילינסון.

פוירמן יסד בארץ את התחום "דלקת עור ממגע" (אנ') והיה מהחוקרים הראשונים בתחום.

קורות חיים
----------

פוירמן נולד בשנת 1919 לעדה ומרק, בווינה, אוסטריה.
החל את לימודי הרפואה באוניברסיטת לבוב, אז חלק מפולין.

במהלך מלחמת העולם השנייה הוא עבר לסמרקנד, שבאוזבקיסטן והמשיך שם את לימודי הרפואה. בהמשך שב ללבוב, שהפכה חלק מברית המועצות וסיים שם את לימודיו.
לאחר תום המלחמה שב לפולין, במסגרת הרפטריאציה, ובין השנים 1945–1949 התמחה פוירמן בוורשה, בקליניקה הדרמטולוגית האוניברסיטאית, בניהולו של הפרופ' יבלונסקה.

### בישראל

בשנת 1957 עלו בני הזוג פוירמן למדינת ישראל והתיישבו בבאר שבע, בשיכון עממי ג'. פוירמן היה רופא העור הראשון בבאר שבע

בין השנים 1958–1969 עבד פוירמן כרופא עור בכיר בבית החולים בילינסון במחלקה בניהולו של הפרופ' יצחק קצנלנבוגן.

בין השנים 1969–1985 ניהל פוירמן את המחלקה לעור ומחלות מין בבית החולים בילינסון

משנת 1985 כיהן פוירמן כיועץ למרפאות עור בקופח כללית, בערים: תל אביב, חיפה, ירושלים

בשנת 1969 התמנה פוירמן לפרופסור חבר קליני בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.

בשנת 1973 התמנה פוירמן לפרופסור מן המנין בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים.

פוירמן כיהן כראש החוג לרפואת עור בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר, באוניברסיטת תל אביב

משנת 1985, לאחר שפרש לגמלאות מונה פוירמן כיועץ למרפאות עור בקופח כללית, בערים תל אביב, חיפה, ירושלים

עם פרישתו של פוירמן לגמלאות, מונתה למנהלת המחלקה תלמידתו הפרופ' מרים זנדבנק.

פוירמן כיהן כנשיא האיגוד הישראלי למחלות עור.

מתלמידיו: פרופ' אריה אינגבר, פרופ' מיכאל דוד.

פוירמן נפטר בנובמבר 2011 ונטמן בבית עלמין בקיבוץ גבעת השלושה.

משפחה
-----

פוירמן התגורר בתל אביב
רעייתו של פוירמן, ונדה פוירמן הייתה רופאת שיניים

בנו, פטר, הוא רופא עיניים.

ראו גם
------

* דרמטולוגיה

לקריאה נוספת
------------

* פסוריאזיס - לאן? (פרופ' מיכאל דוד)

הערות שוליים
------------

1. ↑  תולדות רפואת עור ומין בישראל - פרופ' אליעזר פוירמן, עמודים 48-50 פרופ' אריה אינגבר / מנהל מחלקת עור ומין בית החולים האוניברסיטאי הדסה (slideserve.com/sancha)
2. ↑  ד"ר אליעזר פוירמן ילקוט הפרסומים 628, 19 באוקטובר 1958, פקודת המתעסקים ברפואה 1947, עמוד 163
3. ↑  תולדות רפואת עור ומין בישראל - פרופ' אליעזר פוירמן, עמוד 42 פרופ' אריה אינגבר / מנהל מחלקת עור ומין בית החולים האוניברסיטאי הדסה (slideserve.com/sancha)
4. ↑  מודעת אבל: פרופ' אליעזר פוירמן avelim.co.il
5. ↑  אליעזר פוירמן billiongraves.com/grave
6. ↑  פוירמן פרופ' אליעזר (רופא עור ומין) וד"ר נדה  בזק
7. ↑  ד"ר ונדה פוירמן ילקוט הפרסומים 628, 19 באוקטובר 1958, פקודת רופאי שיניים, עמוד 173
**רולנד האנטפורד** (באנגלית: Roland Huntford; נולד ב-1927) הוא סופר, בעיקר של ביוגרפיות של חוקרי קוטב. הוא חי בקיימברידג' והיה בעברו כתב של "האוברזבר" לענייני סקנדינביה וכן בנושאי ספורט חורף. ב-1987-1986 כיהן כפרופסור חבר בקתדרה ע"ש אליסטייר הורן בסנט אנטוני קולג', אוקספורד.

קריירת כתיבה
------------

האנטפורד כתב ביוגרפיות של רוברט פלקון סקוט, ארנסט שקלטון וזוכה פרס נובל לשלום פריטיוף ננסן. לספרו השנוי במחלוקת של האנטפורד, "המקום האחרון עלי אדמות" (שיצא במקור בשם "סקוט ואמונדסן") הציג לציבור את שני האישים האלה, שתפסו מקום של כבוד בחקר הקוטב הדרומי, במירוץ להגיע ראשונים אל הקוטב.

האנטפורד העלה את נקודת ההשקפה, לפיה הצלחתו של רואלד אמונדסן בכיבוש הקוטב הדרומי נעזרה בתכנון מעולה לאין ערוך, בעוד שטעויותיו של סקוט (וראשונה להן ההסתמכות על גרירת מזחלות בכוח אדם במקום על ידי כלבים) הביאו בסופו של דבר למותו של סקוט וחבריו.

מליצי היושר לפעולותיו של סקוט, ובראש ובראשונה ראנולף פינז, טוענים שהאנטפורד, החסר התנסות ישירה במסע קוטבי ובגרירת מזחלות, איננו מוסמך להסיק את המסקנות שהגיע אליהן על מגרעותיו הטכניות של סקוט. בביוגרפיה שלו "קפטן סקוט", פינז סותר כמה מקביעותיו של סקוט לגבי מגרעותיו של סקוט.
"חודש מרץ הקר ביותר" (2001) מאת סוזן סולומון מכחיש רבות ממסקנותיו של האנטפורד על מנהיגותו של סקוט ועל כישוריו באמצעות ניתוח נתונים מדעיים, בייחוד מטאורולוגיים. בשנת 2012, גילתה קארן מיי מחדש את ההוראה הכתובה של סקוט, להשתמש בצוותי הכלבים כדי לסייע לו בדרכו לבסיס (הוראה שלא הוצאה לפועל), ובכך מזימה את טענתו של האנטפורד מ-1979, שההוראה הזאת ניתנה רק בעל פה ומטילה חלק גדול יותר מן האשמה על אנשי סקוט במחנה הבסיס. 

ספריו של האנטפורד שאינם פולמוסיים כוללים את "ים העלטה", "אמרות הנרי איבסן" ו"שני קרשים והתלהבות: ההיסטוריה הדרמטית של גלישת סקי". ספרו הפולמוסי, "הטוטליטרים החדשים", הוא ביקורת על הסוציאליזם בשוודיה, הכתוב מנקודת ראות של התרבות הפוליטית המערבית. התזה העיקרית שלו הייתה, שמפלגה הסוציאל-דמוקרטית השוודית, כמו ה"טוטליטרים החדשים" בעולם חדש מופלא של אלדוס האקסלי, לא נקטו באמצעי האלימות והפלת המורא של הטוטליטרים הישנים אלא בשידול ערמומי ותמרון עדין, כדי להשיג את מטרותיהם.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראנולף פינז, "קפטן סקוט", 2004, הוצאת קורונר, בריטניה, isbn=9780340826997 עמ' 426-416

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007446169105171
* BIBSYS: 90162126
* BNE: XX1592818
* BnF: cb11908047f (data)
* CiNii: DA07287957
* GND: 122513215
* ISNI: 0000 0001 1084 2365
* LCCN: n80023181
* NKC: vse2010586528
* NLA: 35214823
* NLK: KAC201754855
* NTA: 069684928
* RERO: 02-A003391107
* SUDOC: 02692854X
* Trove: 868505
* VIAF: 113071715
* WorldCat: lccn-n80023181

 |
שחזור אפשרי.
**קטופסליס** (שם מדעי: ***Catopsalis***) הוא סוג נכחד של יונק קדום מהסדרה מולטיטוברקולטה אשר חי באמריקה הצפונית של הפלאוקן לפני 65 עד 62 מיליון שנה מזמננו. הוא נודע ממאובנים שונים בארצות הברית וקנדה שהתגלו ותוארו בידי החוקר אדוארד דרינקר קופ ב-1884 על סמך ממצאים מקולורדו, מונטנה וויומינג. ממצאים ממונגוליה שנחשבו לשייכים לסוג הועברו לסוג *Valenopsalis*. חלק מהממצאים נמצאים במוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע או במוזיאון פיבודי לידיעת הטבע.

יונק קדום זה היה קטן יחסית, בדומה לרוב היונקים מקבוצתו שרובם התקיימו במזוזואיקון לצד הדינוזאורים. הוא היה בעל ממדים קטנים של 400 עד 600 גרם ובעל מבנה שיניים חותכות חזקות שכנראה עזרו להתמודד עם מגוון מאכלים קשיחים, למשל בלוטים וזרעים.

### מינים

ידועים 6 מינים מסוג זה, כשהמינים *C. fissidens* ו-*C. foliatus* תוארו לראשונה בידי קופ ב-1884.

* C. alexanderi
* C. calgariensis
* C. fissidens
* C. foliatus
* C. kakwa
* C. waddleae

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קטופסליס** בוויקישיתוף
* קטופסליס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* קטופסליס, באתר GBIF (באנגלית)
**האריסטוקרטים** הוא מחזה דרמטי מאת עדנה מזי"א העוקב אחרי קורותיה של משפחת בן-כנען בשתי תקופות בפער של 20 שנים. תחילה בשנת 1953, אבי המשפחה יאיר בן-כנען הוא אלוף-משנה מוערך בצבא, העומד בפני פרישה, ומתכוון להיכנס לשורות המערכת הפוליטית. להתמסרות הטוטלית של אב המשפחה, הזוכה בתחילת הדרך גם לתמיכתה של רעיתו, יש מחיר כבד אותו משלמים שני ילדיו הקטנים. אחיו הצעיר של אלוף-משנה בן-כנען, רודי, הוא היפוכו הגמור; הומוסקסואל גלוי המנהל חנות פרוות בתל אביב, שנקלע לחובות כספיים.

החלק השני של המחזה מתנהל בשנת 1973, יאיר בן-כנען הוא כעת שר בממשלה, המתמודד עם התוצאות הקשות של התנהלותו וההשפעה שלה על בני משפחתו, ומייצג דור שלם של אנשים שהתמסרו להגשמת המפעל הציוני וזאת על חשבון היחסים עם בני המשפחה.

המחזה הועלה לראשונה על ידי תיאטרון הקאמרי בשנת 2010, בבימויו של עמרי ניצן, ובכיכובם של השחקנים: גיל פרנק, יחזקאל לזרוב, לימור גולדשטיין, הלנה ירלובה ודינה סנדרסון.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **האריסטוקרטים** |

* האריסטוקרטים מאת עדנה מזי"א בתיאטרון הקאמרי של תל אביב, סרטון באתר יוטיוב
* ציפי שוחט, "האריסטוקרטים" של עדנה מזי"א ועמרי ניצן - קונפליקטים בין ישראליות לגלותיות, באתר הארץ, 30 בדצמבר 2010
* יובל בן-עמי, עכבר העיר אונליין, האריסטוקרטים: הצגה שמביטה למציאות הישראלית בעיניים, באתר הארץ, 7 בינואר 2011
* אליקים ירון, קשר משפחתי: על "האריסטוקרטים", באתר nrg‏, 26 בינואר 2011
* צבי גורן, האריסטוקרטים - ישרים ועקומים, באתר "הבמה", 1 בנובמבר 2011
פירוש נוסף ערך זה עוסק בגבעות בארץ אנדרבי שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו גבעות האוורד.

**גבעות האוורד** (באנגלית: **Howard Hills**) הן גבעות נמוכות בהרי סקוט, בארץ אנדרבי, במזרח אנטארקטיקה, שבאנטארקטיקה.

בין הגבעות מצויים אגמי מי קרחונים שנמסו.

הגבעות מצוייות מדרום לקרחון ביבר.

היסטוריה
--------

### גילוי ומיפוי הגבעות

הגבעות מופו בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בשנת 1956.

### מקור השם

שמן של הגבעות ניתן להן על יד ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה.

הגבעות נקראות על שמו של וו. אי. האוורד (W.E. Howard), שהיה איש צוות על ספינת המחקר דיסקברי, אשר הביאה את משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1929–1931).

לקריאה נוספת
------------

• Tomoharu Miyamoto, Yasutaka Yoshimura, Daniel J. Dunkley, Yoichi Motoyoshi, Christopher J. Carson (2006), **Mineral ages for multi isotope system in phlogopite-bearing pyroxene granulite and felsic gneiss, the Howard Hills, Enderby Land, East Antarctica: Possible Proterozoic tectonothermal events in the Napier Complex**, Polar Geosciences, (19), 152-172.

  

• Tomoharu Miyamoto, Yasutaka Yoshimura, Kei Sato, Yoichi Motoyoshi, Daniel J. Dunkley. and Christopher J. Carson, **Mineral ages for multi isotope system in phlogopite-bearing Occurrences of metamorphosed ultramafic rock and associating rocks in Howard Hills, Enderby Land, East Antarctica: Evidence of partial melting from geochemical and isotopic characteristics**, Polar Geosciences, (17), 88-111.

  

• Kei SATO, Tomoharu MIYAMOTO, Toshisuke KAWASAKI, **Experimental constraints of metamorphic pressure and temperature, and phase relations of a phlogopite-bearing orthopyroxene granulite from Howard Hills, Napier Complex, East Antarctica**, Journal of Mineralogical and Petrological Sciences, 2004 Volume 99 Issue 4 Pages 191-201, 

  

• James G. Bockheim, **The Soils of Antarctica**, P 46

קישורים חיצוניים
----------------

* גבעות האוורד באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* גבעות האוורד באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה
* גבעות האוורד באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
* מחשבון מרחקים - המרחק מגבעות האוורד לאתרים סמוכים
* גבעות האוורד באתר mindat

הערות שוליים
------------

1. ↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  מידע גאוגרפי והיסטורי

| הרי סקוט |
| --- |
| רכסי הרים | מקנוטון |
| הרים | אלכסייב • ברוקלסבי • ג'ורג' • גידינגס • דבנהאם • מקלנן • סימפסון |
| נונאטאקים | נונאטאקי פרוב • נונאטאק אובלאצ'נאיה |
| גבעות ומשטחי סלע | גבעות האוורד • סלע וורד |
**אלברט אוחיון** (נולד ב-1959) הוא קצין משטרה ישראלי בדימוס בדרגת תת-ניצב, כיהן כסגן ראש אגף התנועה. כיום ראש אגף שיפור העיר בעירית רמת גן.

חייו
----

אוחיון התגייס למשטרת ישראל ב-1983. שירת כקצין חקירות ובילוש במחוז תל אביב, שימש ראש מפלגת בילוש של מרחב אילון ונפצע ב-1992 בהתפרעויות לאחר רצח הלנה ראפ, כמו כן פיקד על מפלג בילוש של היחידה המרכזית של המחוז. פיקד על תחנת המשטרה בנימין, בתקופת ביצוע תוכנית ההתנתקות פיקד על הכוח שהיה אחראי לפינוי גני טל. שימש סגן מפקד מרחב יפתח ופיקד על מרחב שומרון. באוגוסט 2010 מונה למפקד מרחב דן. בספטמבר 2013 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה לסגן ראש אגף התנועה. בעקבות מינויו של ראש האגף משה אדרי למפקד מחוז ירושלים שימש אוחיון כממלא מקום ראש האגף מנובמבר 2014 עד פברואר 2015. 

בינואר 2019 סיים אוחיון את שירותו במשטרה ומונה למנהל אגף שפ"ע בעיריית רמת גן.
אוחיון בעל תואר ראשון במדע המדינה. נשוי ואב לשלושה.

קישורים חיצוניים
----------------

* ארצי חלפון, מפקד חדש למרחב דן - נצ"מ אלברט אוחיון, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 25 באפריל 2011
* טקס חילופי מפקדים במרחב דן, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  יואב בורוביץ, "סביון של גוש קטיף" התרוקנה ביום אחד, באתר הארץ, 18 באוגוסט 2005
2. ↑  החוק מגיע ליפו, באתר הארץ, 4 בספטמבר 2005
3. ↑  משה כהן מהמשטרה לניהול אגף שפ"ע בעיריית רמת גן מקומון מעריב, 10 בינואר 2019.
**הלוציגניה** (שם מדעי: ***Hallucigenia***) הוא סוג של חסר חוליות נכחד שחי בראשית הפלאוזואיקון במשך הקמבריון, לפני שרוב החולייתנים התפתחו, חלק מהתופעה המכונה הפיצוץ הקמבריוני. המאובנים שהשתמרו מיצור מוזר זה התגלו בפצלי ברג'ס שבקולומביה הבריטית, קנדה וכן מממצאים מאתר המאובנים בצ'נגג'יאנג שבסין, והוא הוגדר ב-1977 בידי הפלאונטולוג האנגלי סיימון קונווי מוריס, כשפירוש השם הוא: "הזיה", משום שבשחזור שביצע מוריס נע היצור על קוצים שבלטו מבטנו. קודם לכן הוגדר כמין של היצור הקרוב קנדיה (*Canadia*) בידי צ'ארלס דוליטל וולקוט. הסוג הכיל 3 מינים שונים בגודל ובצורה.

בספרו חיים מופלאים מתייחס הפלאונטולוג סטיבן ג'יי גולד מסגל אוניברסיטת הרווארד לשחזור שביצע סיימון קונווי מוריס להלוציגניה ב-1997, וכתב שהשחזור "כל כך מוזר, קשה כל כך לדמיין כבעל חיים הפועל ביעילות". גולד העלה השערה שההלוציגניה עשויה להיות "נספח מורכב של יצור גדול יותר, שעדיין לא נחשף". רק מאוחר יותר הוכיחו הפלאונטולוגים לארס רמסולד (Lars Ramskold) וחוֹאוּ שְׂייֵנְגוָאנְג שבשחזור של קונווי מוריס הוא הפך את בעל החיים, כששחזר אותו כך שהקוצים על גבו הפכו לרגליים מוזרות, וכי ההלוציגניה השתייכה כנראה למערכה נושאי ציפורניים.

יצור זה שונה ממרבית בעלי החיים המודרניים, ובעבר נחשב לתולעת רב-זיפית אך כיום משויך לקבוצה לובופודיה בה כלולים התולעים נושאות הציפורניים ואולי גם פרוקי הרגליים המודרניים. הוא היה קטן ביותר באורך של 0.5 עד 5.5 ס"מ בלבד. המבנה שלו היה מוזר מאוד ודמה באופן שטחי לרב-רגליים בעל "שיירה" של רגליים פרוקות בעלות סעיפים עליהם לאורך גופו ומעליו התנשאו זיזים ארוכים פרוקים משני הצידיים. הראש כמעט בלתי נראה בשל צורתו המוארכת עם מבנה עיניים פשוטות ביותר ו"לסתות לחי" הקרובות לבטן. יצור מוזר זה אולי ניזון כאוכל רקבובית בדומה לשלשולים ולקיפודי ים או שיכל לצוד בעזרת זרועות פרימיטיביות. קשה לחקור אותו עקב האיברים המיקרוסקופיים המוזרים שהשתמרו לו[דרושה הבהרה]. בנוסף מספר איברים שנראו אצלו התבררו ככתמים נוזליים שהשתמרו במאובנים.

אף על פי שקשה לתאר אותו הוא ידוע ממעל 100 מאובנים משומרים שהתגלו בפצלי ברג'ס וכמה עשרות מאובנים מאתר המאובנים בצ'נגג'יאנג. ככל הנראה היה זה יצור מצליח בתקופתו בימים הקדומים של הקמבריון.

גלריה
-----

* הלוציגניה בהשוואה ליצורים אחרים מהקמבריוןהלוציגניה בהשוואה ליצורים אחרים מהקמבריון
* איור אפשרי של Hallucigenia sparsaאיור אפשרי של *Hallucigenia sparsa*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הלוציגניה** בוויקישיתוף
* הלוציגניה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* הלוציגניה, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Gould, S. J. (1989). *Wonderful Life*. New York: W. W. Norton & Co. p. 157.
2. ↑  Ramsköld L. and Hou Xianguang (1991). "New early Cambrian animal and onychophoran affinities of enigmatic metazoans." *Nature* **351** (May 16): 225-228.
**היינץ גאורג לם** (בגרמנית: **Heinz-Georg Lemm**;‏ 1 ביוני 1919 – 17 בנובמבר 1994) היה מפקד בוורמאכט במלחמת העולם השנייה שעוטר בצלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות, ולאחר מכן היה מפקד בכיר בבונדסוור.

ביוגרפיה
--------

### מלחמת העולם השנייה

לם נולד ב-1 ביוני 1919 בשוורין, שהשתייכה לרפובליקת ויימאר. בשנת 1936 הוא התגייס לוורמאכט, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-27, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-12. במהלך מלחמת העולם השנייה לחם לם במסגרת הרגימנט ה-27 בחזיתות השונות. במהלך שירותו התקדם לם עד לפיקוד על הרגימנט, וכן עוטר בעיטור צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות ובעיטור הצלב הגרמני בזהב. בפברואר 1945 נפל לם בשבי הצבא האדום, ממנו שוחרר בנובמבר 1949.

### לאחר המלחמה

לאחר שחרורו מהשבי, בשנים 1950–1958 הוא מילא מספר תפקידים בפולקסווגן בהמבורג ובוולפסבורג, והתקדם ממוכר לעוזר המנהל של מנהל המכירות המחוזי.

בשנת 1958 הוא התגייס לבונדסוור בדרגת אוברסט, ושימש כמפקד רגימנט הדרכה פאנצרגרנדיר בבית הספר לחי"ר בהמלבורג. בשנים 1959–1962 הוא היה ראש מחלקת משאבי אנוש במשרד הביטחון הפדרלי בבון. בשנת 1962 הוא השתתף בקורס המח"טים הראשון בבית הספר לכוחות השריון במונסטר ובאקדמיה למנהיגות של הבונדסוור בהמבורג. משנת 1962 עד 1965 הוא היה מפקד חטיבת הפאנצרגרנדיר ה-7 בהמבורג, ובשנים 1965 עד 1969 היה מפקד בית הספר לקצונה הצבאית ה-3 במינכן. בשנת 1969 הוא מונה לסגן מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-5 בדיאץ, ובשנת 1970 מונה למפקד הדיוויזיה עד 1974. בשנת 1974 התמנה לראש משרד הצבא בקלן, ובשנת 1979 פרש מהצבא. לאחר סיום כהונתו התמנה לנשיא כבוד של מסדר מחזיקי צלב האבירים של צלב הברזל. הוא היה נשיא אגודות החיילים הגרמנים עד 1985, ואחר כך נשיא כבוד עד 1988.

לם היה אב לשני ילדים. הוא התחתן בפעם השנייה בשנת 1992 בגיל 73. הוא נפטר בגיל 75, ב-17 בנובמבר 1994 ברופיכטרוט.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **היינץ גאורג לם** בוויקישיתוף
* היינץ גאורג לם באתר waffenhq (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1026067588
* VIAF: 268638510
* WorldCat: viaf-268638510

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק במניפסט, הצהרה פומבית. אם התכוונתם לבית ספר לאמנות, ראו מנשר לאמנות.
**מִנְשָׁר** (בלועזית: **מָניפֶסט**) הוא גילוי דעת או הצהרה פומבית, המתארת רעיונות, עקרונות, אמונות, ערכים ומטרותיו של אדם, תנועה או ארגון. מניפסט בדרך כלל עוסק בתחום הפוליטי והחברתי או בתחום התרבותי.

מקור השם
--------

מקור המילה מניפסט הוא בלטינית: manifestus. השימוש המתועד הראשון במילה הוא משנת 1620 בתרגומו של נתנאל ברנט לספרו של פאולו סרפי, "History of the councel of Trent".

המילה **מנשר** (נקרא גם **פלייר**, מאנגלית: Flyer) משמשת גם לתיאור עלון פרסומת המחולק בתפוצה רחבה, ובו תיאור של המוצר, הארגון או האלמנט התרבותי אותו הוא מפרסם.

מצע (מניפסט אלקטוראלי)
----------------------

 ערך מורחב – **מצע**  

**מצע פוליטי** הוא רשימה של העקרונות והתוכניות שבהן תומכת מפלגה, ועימם היא פונה לציבור הרחב במטרה לשטוח את טענותיה הפוליטיות ולסייע להצלחתה בבחירות בדמוקרטיות הפרלמנטריות. מצע בדרך כלל כולל רשימה של נושאים מרכזיים (כלכלה, ביטחון, חינוך, איכות הסביבה, בעיות חברתיות, וכו'), ופירוט המדיניות שבה תומכת המפלגה בכל נושא. התחומים המוגדרים במניפסטים של המפלגות הזוכות נחשבים בדרך כלל כמייצגים את תחומי העניין ואת הנושאים האידאולוגיים שהציבור מעדיף.

מניפסטים מוכרים
---------------

* הנאום על כבוד האדם (1486) של פיקו דלה מירנדולה - מניפסט ההומאניזם.
* הכרזת העצמאות האמריקאית (1776).
* מנשר נפוליאון אל היהודים (באפריל 1799)
* הצהרת זכויות האדם והאזרח במהפכה הצרפתית.
* המניפסט הקומוניסטי של קרל מרקס ופרידריך אנגלס (1848).
* המניפסט הפוטוריסטי של פיליפו טומאסו מרינטי (איטליה, 1909)
* מיין קאמפף של אדולף היטלר (גרמניה, 1925)
* המניפסט הפשיסטי (איטליה, 1919)
* המניפסט הסוריאליסטי של אנדרה ברטון (צרפת, 1924)
* מניפסט תנועת מצפן, לאחר מלחמת ששת הימים (ישראל, ספטמבר 1967)
* מניפסט החלאה הפמיניסטי של ואלרי סולאנס (ארצות הברית, 1968).
* יומני טרנר (ארצות הברית, 1978).
* מניפסט לסייבורג הפמיניסטי של דונה הראווי (ארצות הברית, 1985).
* מכתב השמיניסטים (ישראל, 1970, 1992, 2001, 2005, 2014)
* מניפסט דוגמה 95 - מניפסט של חבורת קולנוענים דנית ובהם לארס פון טרייר (דנמרק, 1995)
* מניפסט קוד המקור הפתוח - 1998
* שלטון ההמון - מניפסט למאה ה-21 - 2012

לקריאה נוספת
------------

* נורית גוברין, "המאניפסט כז'אנר ספרותי", **קריאת הדורות: ספרות עברית במעגליה**, כרך ב, תל אביב: גוונים ואוניברסיטת תל אביב, תשס"ב 2002, עמ' 15–42.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מנשר** בוויקישיתוף
* מנשר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  כך לפי המילון האנגלי של אוקספורד.
2. ↑  Nathaniel Brent, *History of the councel of Trent*, Pp. 102-103.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4205648-2

 |
**אַנֶּה הולט** (בנורווגית: **Anne Holt**; נולדה ב-16 בנובמבר 1958) היא סופרת ופוליטיקאית נורווגית. נודעת בשל מותחני הפשע שכתבה ובשל היותה שרת המשפטים לשעבר של נורווגיה.

ביוגרפיה
--------

נולדה בלרוויק וגדלה בלילסטרם (אנ') ואחר כך בטרומסה. ב-1978, בהיותה בת 20, עברה לאוסלו. היא השלימה לימודים לתואר במשפטים באוניברסיטת ברגן ב-1986 במקביל לעבודתה עבור תאגיד השידור הנורווגי (NRK).

ב-1988 עזבה את תאגיד השידור לטובת קריירה קצרה בת שנתיים כתובעת משטרתית במשטרת אוסלו, כחלק מתהליך קבלת הרישיון לעריכת דין בנורווגיה.

ב-1990 חזרה לתאגיד השידור ועבדה בו כעיתונאית. אנה הולט היא סוציאל-דמוקרטית וחברה במפלגת העבודה הנורווגית. בחורף 1996–1997 כיהנה במשך כשלושה חודשים כשרת המשפטים של נורווגיה אך התפטרה מסיבות בריאותיות. היא תומכת במדיניות ההגירה של שוודיה ודוחה את הביקורת מימין לפיה הייתה מדיניות זו פזיזה ומסוכנת.

ספריה
-----

הולט היא אחת מסופרות הפשע המצליחות ביותר בנורווגיה, וספריה התפרסמו בלמעלה מ-25 מדינות.

רומן הפשע הראשון שלה, "האלה העיוורת" ראה אור בשנת 1993 (תורגם לעברית ב-2017). גיבורת הספר, החוקרת האנה וילהלמסן מככבת בשמונה מספריה.

ב-2004 הייתה הולט שותפה להקמת הסניף הנורווגי של הוצאת הספרים פיראטפורלאגט (נורב') שהוקמה בידי סופרים שוודים מצליחים במטרה מוצהרת להוזיל את מחיריהם של ספרים רבי מכר. בקרב הוצאות הספרים עלתה טענה מנגד, כי המהלך נועד לנטרל את הוצאות הספרים ועתיד להגביר את הפערים בין הסופרים המרוויחים הרבה ובין אלו המרוויחים פחות.

לקריאה נוספת
------------

* יונתן דה שליט, קסמו האפל של הכפור: על בלשים ומרגלים, הוצאת כתר, 2022. עמ' 195–198

ספרה בעברית
* **האלה העיוורת**; מאנגלית [!] קטיה בנוביץ', אור יהודה: כנרת זמורה-ביתן, תשע"ד/2014

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנה הולט** בוויקישיתוף
* אנה הולט, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* רשימת הפרסומים של אנה הולט, בקטלוג הספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007528249705171
* BIBSYS: 90704843
* BNE: XX1598394
* BnF: cb12186264h (data)
* GND: 120462303
* ICCU: MILV122038
* ISNI: 0000 0001 2101 6667
* LCCN: n98006352
* NDL: 00616745
* NKC: xx0097569
* NLK: KAC201226763
* NLP: a0000002250692
* NTA: 142331260
* SELIBR: 329449
* SUDOC: 052639134
* VIAF: 59128005
* WorldCat: lccn-n98006352

 |
> 
> יג וַיְהִי לוֹ שִׁבְעָנָה בָנִים וְשָׁלוֹשׁ בָּנוֹת. יד וַיִּקְרָא שֵׁם הָאַחַת יְמִימָה וְשֵׁם הַשֵּׁנִית קְצִיעָה וְשֵׁם הַשְּׁלִישִׁית קֶרֶן הַפּוּךְ. טו וְלֹא נִמְצָא נָשִׁים יָפוֹת כִּבְנוֹת אִיּוֹב בְּכָל הָאָרֶץ וַיִּתֵּן לָהֶם אֲבִיהֶם נַחֲלָה בְּתוֹךְ אֲחֵיהֶם.
> 
> — ספר איוב, פרק מ"ב, פסוקים י"ג–ט"ז
> 

איוב ובנותיו, ציור מעשה ידי ויליאם בלייק מוצג במוזיאון ספריית מורגן. ציור משנת 1805
**קֶרֶן הַפּוּךְ**, היא דמות מקראית, בתו הצעירה של איוב. שמה מופיע פעם אחת בתנ"ך, בספר איוב, פרק מ"ב, פסוק י"ד.

שמה של בתו של איוב מופיע באפילוג לסיפורי ספר איוב. קרן הפוך נולדה לאחר שה' השיב לאיוב את כל רכושו ומעמדו לאחר הניסיונות בהם ניסה אותו. מסופר כי לקרן הפוך היו עוד שבעה אחים, אשר שמם אינו ידוע, ושתי אחיות – הבכירה ימימה, והשנייה קציעה. המקרא מציין את שמות הבנות שנולדו לאיוב ולא את שמות הבנים. עוד מוסיף המקרא ומציין כי ניתנה לאחיות ובכללן לקרן הפוך נחלה "בְּתוֹךְ אֲחֵיהֶם".

סוף הסיפור אינו מספר בשמות בניו של איוב. המחבר המקראי מוסיף כי: "וְלֹא נִמְצָא נָשִׁים יָפוֹת, כִּבְנוֹת אִיּוֹב--בְּכָל הָאָרֶץ; וַיִּתֵּן לָהֶם אֲבִיהֶם נַחֲלָה, בְּתוֹךְ אֲחֵיהֶם". ייתכן כי בהערת המחבר על אודות יופיין של בנות איוב קיימים שרידים מספר איוב החיצוני המספרים בשבח בנותיו של איוב. בספר איוב החיצוני נכתב על קרן הפוך: "ותפאר את אדון התהילות..." חלק זה ואחרים היא תוספת מאוחרת ויש הרואים כי ניכרת בה השפעה נוצרית.

מדרש שמה
--------

קרן הפוך הוא נרתיק או צלוחית שמשתמשים בו כדי להחזיק צבע למשיחת העיניים. בימי קדם היו, שהחזיקו בשמים ותמרוקים שונים בקרניהן של בהמות. בעלילות גילגמש נכתב כי לאחר שגילגמש הרג את פר השמים המיתולוגי, ציווה לצפות את קרניו ולמלאן במשחת שמן. את השמן הוא הקדיש לאל לוגלבנדה.

אמוראי בבל וישראל פירשו "ככורכמא דרישתא". רש"י בעקבות חז"ל פירש: "כרכום של גן הגדל בגינה".

בתרגום הארמי לספר איוב נכתב: "...קרן הפוך הוה קרי לה דהות סגי זיו יקר אפהא היך איזמרגדא" ובתרגום לעברית: 'קרן הפוך היה קורא לה שהיה רב זיו יקר פניה כעין אזמרגד'.

שמותיהן של בנות איוב ובכללן זה של קרן הפוך, ניטלו מיסודות הטבע. ימימה מהחי - יונה. קציעה מהצומח, "שהיה ריחה נודף כקציעה (בבא בתרא ט"ז, ב') וקרן הפוך מן הדומם - סוג של צלוחית לצבע הפוך.

במקרא נקראו מספר נשים בשמות של תכשיטים ותמרוקים לדוגמה: פנינה ועכסה.

בתרבות
------

במחזור שיריו של נתן אלתרמן, עיר היונה בחלק השני, מתוך ארבעה חלקים הנקרא 'כחוט השני', מופיע השיר 'קרן הפוך'.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  ספר איוב, פרק מ"ב, פסוק ט"ו
2. ↑  ישעיהו נבנצל, **איש תם וישר : לימוד ועיון בספר איוב**, ירושלים, מס, 2008, עמ' 81
3. ↑  חננאל מאק, **אלא משל היה: איוב בספרות הבית השני ובעיני חז"ל**, רמת גן, בר-אילן, 2004, עמ' 63.
4. ↑  יעקב קליין, **עולם התנ"ך: איוב**, תל אביב, דוידזון עתי, 1996, עמ' 225.
5. ↑  חננאל מאק, **אלא משל היה: איוב בספרות הבית השני ובעיני חז"ל**, רמת גן, בר-אילן, 2004, עמ' 174.
6. ↑  חננאל מאק, **אלא משל היה: איוב בספרות הבית השני ובעיני חז"ל**, רמת גן, בר-אילן, 2004, עמ' 206.
7. ↑  אברהם כהנא, **איוב: מקרא מפורש**, תל אביב, מקורות, 1968, ע"מ רכז