recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
הסטאדיון העתיק בנמאה, יוון
**סטאדיון** או **סטאד** (ביוונית עתיקה: **στάδιον'**) הייתה תחרות ריצה שהייתה חלק מהמשחקים האולימפיים ביוון העתיקה.

הסטאדיון הראשון הידוע לנו נערך בשנת 776 לפנה"ס, והזוכה בו היה קורואבוס (Κόροιβος) מהעיר אליס, שהיה האלוף האולימפי הראשון בהיסטוריה.

המילה "סטאדיון" נלקחה מהשם של המבנה שבו התרחשו תחרויות הריצה (שמו של המבנה התקבל בעברית בצורה "אצטדיון"). אורכו של המסלול היה שונה ממקום למקום. באולימפיה אורכו היה כ-192 מטר. רוחבו של המסלול היה כ-30 מ'. בסטאדיון באולימפיה היו משתתפים בכל פעם כ-20 רצים. הסטאדיון נערך מקו הזינוק ועד עמוד שנקבע בקצה המסלול, כנקודה בולטת ובעלת ממד דתי-פולחני, כמו מצבה או מקדש. הסטאדיון היה נפתח בתקיעת חצוצרה של פקידים מיוחדים שניצבו בקו הזינוק, כדי לוודא שכל המתחרים מתחילים מאותה נקודה. פקידים נוספים נעמדו בסוף המסלול, כדי להחליט על הזוכה ולוודא שאיש לא מרמה. במקרה שלא הגיעו להכרעה, המירוץ היה מתחיל מחדש. 

כיום בתחרויות ריצה הרצים מתחילים בתנוחת כריעה, אולם ביוון העתיקה תנוחת הפתיחה הייתה ידיים פשוטות קדימה. הריצה נערכה לרוב בעירום, כמו רוב המשחקים ביוון העתיקה, והמסלול היה עשוי לרוב עפר כבוש מסומן בקו אבנים.

ראו גם
------

* ספורט ביוון העתיקה

הערות שוליים
------------

1. ↑  ס**טאד**יון במלעיל, ההטעמה ביוונית נמצאת בהברה הלפני-אחרונה.
2. ↑  אוסביוס, "**כרוניקה**", 193.
3. ↑  האות א' במילה "אצטדיון" היא ספיחה תחילית של מילים שאולות שמקורן ביוונית.
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה עם הערך "עיצורים סותמים".
**עיצורים חוסמים** (באנגלית: **Obstruents**, מילולית "מפריעים") הם עיצורים שבעת הגייתם, זרימת האוויר נחסמת או מופרעת במידה משמעותית, כך שבבסיס החיתוך נוצרת תהודה ("רעש") המתפרש כהגה בעל משמעות בדיבור. לדוגמה, העיצור [d] שמיוצג בעברית באות דל"ת, או [s] המיוצג בעברית באות סמ"ך, או [ʦ] המיוצג באות צד"י.

בניגוד לחוסמים, ניצבת קבוצת ההגאים הצוללים (סונורנטיים), אשר בהם החסימה/ההפרעה קלה הרבה יותר ולכן לא מתקיימת אותה רמת תהודה. כל החוסמים הם עיצורים, אבל הצוללים כוללים הן עיצורים הן תנועות.

חלוקות משנה
-----------

העיצורים החוסמים נחלקים לשלוש קבוצות:

* סותמים (פוצצים), למשל בעברית [p, b, t, d, k, ɡ, q, ʔ], שבהם מתבצעת חסימה מלאה של זרימת האוויר בבסיס החיתוך, אשר לרוב משתחררת בפרץ חד;
* חוככים, למשל בעברית [f, v, s, z, ʃ, ʒ, x, ʁ, ħ, ʕ, h], שבהם מתבצעת חסימה חלקית אך משמעותית דיה ליצירת ערבול של האוויר וגרימת תהודה, וזרימת האוויר אינה נפסקת;
* ומחוככים, למשל בעברית [ʦ, ʧ, ʤ], המתחילים בחסימה מלאה ואז משוחררים לחסימה חלקית כמו החוככים.

קוליות
------

 ערך מורחב – **קוליות הגאים**  

עיצורים חוסמים אטומים (בלתי קוליים) הם החוסמים הפרוטוטיפיים – אם יש בשפה עיצורים חוסמים, בוודאות יהיו חוסמים אטומים לפחות. גם חוסמים קוליים קיימים ברוב השפות.[דרוש מקור] זאת בניגוד לעיצורים צוללים (סונורנטיים), שבאופן פרוטוטיפי הם קוליים, ואילו רק במעט שפות קיימים עיצורים צוללים אטומים.[דרוש מקור]

לקריאה נוספת
------------

* Ian Maddieson (1984). *Patterns of Sounds*. Cambridge University Press. מסת"ב 0-521-26536-3.
* Ladefoged, Peter; Maddieson, Ian (1996). *The Sounds of the World's Languages.* Oxford: Blackwell. מסת"ב 978-0-631-19815-4.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Gussenhoven, Carlos; Haike, Jacobs. *Understanding Phonology, Fourth Edition*, Routledge, 2017
2. ↑  Zsiga, Elizabeth. *The Sounds of Language: An Introduction to Phonetics and Phonology*. Wiley-Blackwell, 2013.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4172340-5

 |
**סוגרי פואסון** הוא אופרטור בי-ליניארי במכניקה המילטונית, הפועל על שתי פונקציות שתחום ההגדרה שלהן הוא במרחב הפאזה. סוגרי פואסון הם כלי חשוב במכניקה אנליטית. 

הגדרתו של האופרטור היא:

{\displaystyle \{u,v\}\_{q,p}={\frac {\partial u}{\partial q}}{\frac {\partial v}{\partial p}}-{\frac {\partial v}{\partial q}}{\frac {\partial u}{\partial p}}}

|  |  |
| --- | --- |
| {\displaystyle u(q,p),v(q,p)} | הן פונקציות גזירות התלויות ב {\displaystyle q,p}, |
| {\displaystyle q,p} | הם משתנים |

האופרטור נמצא בשימוש נרחב במכניקה אנליטית.

סוגרי פואסון במספר משתנים
-------------------------

יהיו {\displaystyle (q\_{i},p\_{j})} קואורדינטות קנוניות במרחב הפאזה. יהיו {\displaystyle f(p\_{i},q\_{i},t)} ו- {\displaystyle g(p\_{i},q\_{i},t)\,} שתי פונקציות גזירות בקואורדינטות הקנוניות. אזי סוגרי פואסון מוגדרים להיות: 

{\displaystyle \{f,g\}=\sum \_{i=1}^{N}\left[{\frac {\partial f}{\partial q\_{i}}}{\frac {\partial g}{\partial p\_{i}}}-{\frac {\partial f}{\partial p\_{i}}}{\frac {\partial g}{\partial q\_{i}}}\right]}

תכונות אלגבריות
---------------

* ליניאריות

{\displaystyle \{\lambda u,\sigma v\}\_{q,p}=\lambda \sigma \{u,v\}\_{q,p}}

* אנטי סימטריות

{\displaystyle \{u,v\}\_{q,p}=-\{v,u\}\_{q,p}}

* מקיים את חוק לייבניץ לנגזרות

{\displaystyle \{f,gh\}\_{q,p}=\{f,g\}\_{q,p}h+g\{f,h\}\_{q,p}}

* זהות יעקובי

{\displaystyle \{u,\{v,w\}\}\_{q,p}+\{w,\{u,v\}\}\_{q,p}+\{v,\{w,u\}\}\_{q,p}=0}

שימושים בפיזיקה
---------------

בפיזיקה, משוואות הפורמליזם ההמילטוניאני מנוסחות בעזרת סוגרי פואסון. בעזרת סוגרי הפואסון ניתן להגדיר את המשתנים הקנוניים של המערכת.

במכניקה קוונטית, הקומוטטור מקיים את אותן תכונות אלגבריות כמו סוגרי הפואסון. שיטת קוונטיזציה סטנדרטית, שפותחה על ידי פול דיראק, משתמשת בסוגרי פואסון של מערכת קלאסית כדי לתאר את המערכת הקוונטית. האופרטורים המייצגים של הגדלים הקלאסיים נבחרים כך שיחס החילוף בניהם שווה לסוגר הפואסון הקלאסי שלהם כפול {\displaystyle i\hbar }(כאשר \hbar  הוא קבוע פלאנק חלקי 2π). בגלל שהקומוטטור וסוגרי פואסון מקיימים את אותן תכונות אלגבריות, עבור מערכות פשוטות מספיק הדבר מבטיח שמשוואות התנועה הקוונטיות יהיו בעלות אותה צורה כמו משוואות התנועה הקלאסית (בתמונת הייזנברג). כך לדוגמה, משום שהמקום Xוהתנע Pמקיימים באופן קלאסי {\displaystyle \{X,P\}\_{P.B.}=1}, ובקוונטיזציה קנונית {\displaystyle [X,P]=XP-PX=i\hbar }, אז משוואות התנועה הקוונטיות, היינו משוואת הייזנברג, נותנת:

{\displaystyle {\dot {X}}=P;{\dot {P}}={\frac {dV}{dX}}}

שהן בדיוק משוואות התנועה הקלאסיות. קוונטיזציה קנונית מבטיחה שהיחס הזה ישמר עבור מערכות לא פתולוגיות. את התהליך הזה ניתן להכליל גם עבור שדות, והוא משמש כדי להגדיר את המרחב והאופרטורים הבוזונים בתורת השדות הקוונטית.

קישורים חיצוניים
----------------

* סוגרי פואסון, באתר MathWorld (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Dirac, P. A. M. (1925), The Fundamental Equations of Quantum Mechanics, **Proceedings of the Royal Society A: Mathematical, Physical and Engineering Sciences. 109 (752): 642. Bibcode:1925RSPSA.109..642D. doi:10.1098/rspa.1925.0150**
**סוגדיאנוס** (ביוונית: **Σογδιανός της Περσίας΄** בפרסית: **سغدیانوس**) היה מלך ממלכת פרס האחמנית, במשך זמן קצר. הוא דמות היסטורית מעורפלת ושנויה במחלוקת.

ביוגרפיה
--------

עיקר המידע אודותיו מגיע מההיסטוריון היווני קטסיאס, הנחשב כמקור לא אמין ומפוקפק. על פי קטסיאס, סוגדיאנוס היה אחד מבניו הבלתי-חוקיים של ארתחששתא הראשון, שמלך בין השנים 465 לפנה"ס - 425 לפנה"ס. על פי קטסיאס, לארתחששתא היו 17 בנים לא חוקיים מפילגשים שונות, ובנו החוקי היחיד היה חשיארש השני. חשיארש ירש את ארתחששתא כמלך בשנת 425 לפנה"ס, ומלך 45 ימים. סוגדיאנוס, ששימש כסטרפ (מושל פרובינציה) של עילם, שיתף פעולה עם עוד מספר אישים רבי השפעה בחצר המלכות הפרסית, ורצח את חשיארש בעת ששכב שיכור.

סוגדיאנוס ירש את הכתר, אולם הצבא שנא אותו על רצח אחיו. קטסיאס מציין שהוא חילק סכומים גדולים כדי לזכות בתמיכת הצבא, אולם ללא הועיל. האח השלישי בסדר הירושה, אוכוס, היה מסוכסך עם סוגדיאנוס, ואף נהנה מתמיכת הצבא. הוא פתח במרד, ובסיוע הצבא כבש את פרסוליס, והכריח את סוגדיאנוס להניח בעצמו את הכתר על ראשו. אוכוס הכתיר עצמו כדריווש השני, אולם המשיך לחשוש מסוגדיאנוס, ורצח אותו באמצעות קבורתו בתוך אפר. סוגדיאנוס מלך בסך הכל שישה חודשים ו-15 ימים.

הלוחות הכרונולוגיים מאותה תקופה אינם מזכירים כלל את חשיארש או סוגדיאנוס, והם לא נזכרים גם בשום מקור אחר. על כן חלק מהחוקרים סבורים, שמיד כאשר מת ארתחששתא, הכריזו על עצמם בו זמנית חשיארש, סוגדיאנוס ואוכוס כמלכים. על פי השערות אותם חוקרים, חשיארש הפך למלך לתקופה קצרה, בעוד סוגדיאנוס הפך לשליט בשטח עילם, ואוכוס בשטח הירקניה שבו שימש כסטרפ.

לקריאה נוספת
------------

* S. Zawadzki, "The Circumstances of Darius II's Accession" in Jaarbericht Ex Oriente Lux 34 (1995-1996) 45-49

הערות שוליים
------------

1. ↑  קטסיאס, "פרסיקה", 47.
2. ↑  קטסיאס, "פרסיקה", 48.
3. ↑  קטסיאס, "פרסיקה", 49.
4. ↑  קטסיאס, "פרסיקה", 50.
5. ↑  קטסיאס, "פרסיקה", 51.
6. ↑  חשיארש השני וסוגדיאנוס באתר ליוויוס
**S35 סומואה** (צרפתית: **SOMUA S35**) היה טנק פרשים צרפתי משנות השלושים. הטנק כלל מספר חידושים אשר הפכו אותו לטנק הטוב ביותר של צרפת בשנות השלושים, והוא נחשב לטנק הבינוני המוצלח ביותר של זמנו. הטנק שירת בצבא הצרפתי במהלך מלחמת העולם השנייה.

רקע
---

בשנות ה-30, הפיקוד הצרפתי העליון ראה בטנקים שלו חיל פרשים ממוכן, שנועד לבצע ניצול הצלחה. ניצול הצלחה משמעותו פשיטה לעומק שטח האויב דרך פרצה שפורץ החי"ר בקווי האויב. במסגרת זאת יוצרו סוגי טנקים רבים, רובם טנקים קלים ומהירים. הסומואה, שהיה אחד מהטנקים האלה, נועד לשמש כ"טנק פרשים". המשמעות הממשית היא שהטנק ממוגן יותר וחמוש היטב יחסית לטנקים הקלים דוגמת ההוצ'קיס ושהסומואה נועד יותר להשמדת טנקי האויב מאשר לכל דבר אחר.

הטנק
----

החידוש החשוב שהביא הסומואה נעוץ בדרך הבנייה שלו. בניגוד למקובל בתקופה, הסומואה לא נבנה מלוחות שריון שרותכו יחד. הסומואה היה הטנק הראשון שנבנה מכמה חלקי יציקה גדולים. הודות לשיטת הבנייה הזו, שריון הטנק היה חזק ועמיד הרבה יותר משל מקביליו. למיגון של הטנק היה גם חיסרון, בדמות נקודות החיבור של היציקות, שכן אלה לא היו מרותכות זו לזו אלא מחוברות על ידי ברגים.

החימוש של הסומואה היה תותח 47 מילימטר, שאיפשר לו לחדור את רוב הטנקים הבינוניים בעולם. כמות התחמושת שנשא הטנק הייתה נמוכה, רק שמונה עשרה פגזים, וזה היה חסרונו החמור היחידי.

הסומואה שקל יותר מעשרים טון אך בעזרת מנוע של 190 כ"ס הגיע למהירות גבוהה יחסית של 40 קמ"ש.

רוב טנקי הסומואה לא נשאו מכשירי קשר, אך זה היה נפוץ למדי בשנות השלושים ולא נחשב לחסרון.

במהלך הקרב על צרפת לא התבטאה איכותו של הטנק, בעיקר בשל חוסר יכולת מצד הפיקוד הצרפתי והכמות הקטנה שהייתה זמינה. הגרמנים התרשמו לטובה מהסומואה, וטנקי סומואה שנפלו לידיהם הוכנסו לשירות הצבא הגרמני. הגרמנים הכניסו בטנקים האלה מכשירי קשר.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **סומואה** |

* סומואה S35, באתר "האנציקלופדיה של הטנקים"

הערות שוליים
------------

1. ↑  SOMUA S35

| רק"מ של צרפת מימי מלחמת העולם השנייה |
| --- |
| טנקים קלים | רנו FT-17 • ‏AMR 33 •‏ AMR 35 • ‏הוצ'קיס H39 • ‏FCM 36 • רנו R-35 • רנו R40 |
| טנקים בינוניים | רנו D1 • רנו D2 |
| טנקים כבדים | FCM שאר 2C • שאר B1 |
| טנקי פרשים | AMC 34 • ‏AMC 35 • סומואה |
| נושאות נשק | רנו UE • לוריין 37L |
| כלי רכב משוריינים וזחל"מים | לאפיי • פאנהרד 178 • AMC שניידר P16 |
| רק"ם ניסיוני | FCM F1 • ‏ARL 44 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007407557105171
* LCCN: sh2015000066
* NKC: ph950054

 |
**סומטיזציה** (מהמילה היוונית "סוֹמָה" - גוף) היא נטייה לחוות מצוקה גופנית ולחפש סיוע רפואי לגביו, ללא ממצאים פיזיולוגיים בבדיקות, וזאת בעקבות דחק פסיכולוגי.

תלונות סומטיות הן שכיחות ועשויות להופיע בקרב מגוון אנשים ומצבים ביומיום. מצב קיצוני של סומטיזציה, הנמשך שנים ובאזורים רבים בגוף, עשוי להיות מאובחן כהפרעה נפשית, הנקראת הפרעת סומטיזציה.

סומטיזציה עשויה להיות תסמין של מגוון הפרעות נפשיות, בהן הפרעות סומטופורמיות והפרעות מצב רוח (הפרעות חרדה או דיכאון).

היסטוריה
--------

המונח נטבע על ידי הפסיכואנליטיקאי וילהלם שטקל ב-1924, אך הוא הגדיר אותו כ"המרה של מצב רגשי לתסמינים גופניים", הדומה להגדרה של ראשוני הפסיכואנליזה זיגמונד פרויד ואויגן בלוילר לתופעות הגופניות המתרחשות בהפרעת היסטריה נשית. ב-1950 ניסה פרנץ אלכסנדר לתקן את ההכללה של הפסיכואנליזה, וחילק את התסמינים הסומטיים על פי שני גורמים: אלו שמבטאים "המרה" סימבולית של קונפליקטים פסיכולוגיים לא-מודעים לתסמינים גופניים; ואלו שנובעים באופן ישיר או עקיף מעוררות פיזיולוגית או רגשית - דבר שלא תלוי בהסברים פסיכואנליטיים מעורפלים ואיפשר מחקר מהימן ותקף יותר בהמשך.

במקביל לכך ממשיכים גם כיום פסיכולוגים פסיכודינמיים להתייחס לתופעות סומטיזציה כמנגנון הגנה של האגו בפני רגשות ודחפים מודחקים, המתבטאים כתסמינים סומטיים בדרך של תקשורת סימבולית.

טיפול
-----

הטיפול המקובל כיום בסומטיזציה כשלעצמה (מעבר לטיפול בהפרעה הנפשית בכללותה, אם היא מהווה חלק ממנה), הוא באמצעות טיפול קוגניטיבי-התנהגותי והתערבות פסיכו-חברתית.

 קישורים חיצוניים
-----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **מחלה פסיכוסומטית** |

* הפרעות פסיכו-סומאטיות באתר השירות הפסיכולוגי במעלה אדומים

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Treating Somatization, עמוד 5
**ספרות עם ישראל** או **ספרות יהודית** היא מכלול יצירות ספרותיות (סיפורת, שירה, מחזאות וכו') שנכתבו על ידי יהודים בלשונות היהודים, בהן עברית, יידיש, לאדינו, ערבית יהודית ועוד. חטיבה מיוחדת בספרות עם ישראל מהווה יצירה בארמית, כגון תלמוד וספר הזהר. 

המושג של ספרות עם ישראל נועד להחליף את תפיסת הספרות בלשון לאומית יחידה, בתפיסת ספרות לאומית רב-לשונית ורב-תרבותית. בכך ניתן מענה למורכבותה של הספרות היהודית, המאופיינת בריבוי לשוני ותרבותי, מצד אחד, ובתודעת עם היסטורית, דתית, חברתית ואישית אחידה, מצד שני. בגישה זו נבחנים בפרספקטיבה מאחדת יצירות סופרים ומסורות ספרותיות מתרבויות ומשפות שונות, וכן מפעלים אינדיבידואליים של סופרים שכתבו ביותר משפה יהודית אחת. המושג ספרות עם ישראל מתבסס על מחקרים של אותם מבקרי ספרות שרואים יצירות ספרות יהודית בלשונות שונות כמכלול אחד. דב סדן היה בין הראשונים שבהם. 

גרעינה וחלקה הגדול של ספרות עם ישראל מהווה ספרות עברית – מכלול ספרות היהודים בשפה העברית מהמקרא ועד ימינו. מעמדה המרכזי של השפה העברית בספרות עם ישראל מתבסס על שני גורמים: 

א) ייחודיותה של העברית כלשון הקודש של העם – בשני היבטים: כלשונם של רוב הספרים בתנ"ך, וכלשון הפולחן;
ב) הבחירה בעברית כשפה של תנועת ההשכלה היהודית, של התנועה הציונית, וכשפתה של מדינת ישראל.
יחד עם זאת, במשך מאות שנים לא פסקה היצירה הספרותית היהודית בשפות אחרות באזורי-ישוב שונים: ספרות יידיש בשלוש תקופותיה (העתיקה, המשכילית והחסידית, והמודרנית) במזרח אירופה ובמרכזה; ספרות יהודית-ספרדית בספרד ובארצות בהן התיישבו מגורשי ספרד וצאצאיהם. רוב ספרות ההגות היהודית- ספרדית של היוצרים הבולטים ביהדות ספרד כגון הרמב"ם וספרו הפילוסופי מורה נבוכים, יהודה הלוי וספרו הפילוסופי הכוזרי, שלמה אבן גבירול וספרו הפילוסופי מקור חיים, רבנו בחיי אבן פקודה וספרו הפילוסופי חובת הלבבות ויוצרים נוספים נכתבה בערבית יהודית. שפה נוספת באמצעותה יצרו בספרות היהודית- ספרדית היא הלאדינו. היוצרים הבולטים והנודעים ביהדות ספרד לא יצרו בשפת הלאדינו. גם יהודי ארצות האסלאם לפני גירוש ספרד, קל וחומר לאחר הגעת המגורשים יצרו ספרות בערבית יהודית דוגמה בולטת לכך היא ספרו הפילוסופי של סעדיה גאון, אמונות ודעות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ספרות עם ישראל** בוויקישיתוף
* ספרות עברית, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007555652305171
* BnF: cb11937206s (data)
* LCCN: sh85059881
* NKC: ph127990
* SUDOC: 027582787

 |
**כף אווז לבנה** (שם מדעי: *Chenopodium album*, באנגלית Goosefoot או Fat-Hen) היא מין של כף האווז, עשב שוטה הצומח במהירות יחסית.

תפוצה
-----

כף אווז לבנה נפוצה בכל רחבי אירופה, שם תיאר אותה קארולוס ליניאוס כבר ב-1753. היא נפוצה גם במזרח הרחוק עם מאפיינים חיצוניים שונים במעט. פרט לשני אזורים אלו, התפשטה כף האווז הלבנה לאוקיאניה, צפון אמריקה, אוסטרליה ואפריקה. כצמח שוטה, היא מעדיפה קרקע עשירה בחנקן, וצומחת היטב באתרי עזובה.

מאפיינים
--------

צמח בעל גבעול מרכזי ישר וגלילי, הצומח ישר לגובה שבין 10 ס"מ למטר וחצי. נוטה לכפוף לאחר הפריחה, ממשקל הפרחים והפירות. העלים מסורגים ומשתנים בצורתם לאורך הגבעול: אלו שקרובים לבסיס בצורת יהלום עם פתח משונן, ואלו הקרובים לקצה להביים ושפתם תמימה.

הפריחה מתחילה במאי וממשיכה עד נובמבר. הפרחים קטנים ובעלי חמישה עלי כותרת, הדומים לחמש אצבעות עם קרומים ביניהן (ייתכן כי מכאן הגיע השם "כף אווז"). האבקנים עשויים לעורר את קדחת השחת.

הפירות עגולים ומכילים עשרות זרעים שחורים אכילים. זרעים אלו עשירים בחלבון, סידן, זרחן וויטמין A, וערכם התזונתי קרוב לזה של כף אווז הקינואה.

בשימוש האדם
-----------

כף אווז לבנה היא לרוב מטרד לחקלאים, היות שהיא מתפשטת במהירות בקרקע מדושנת ולא מלוחה. בגידולים כמו תירס, התפשטות של כף אווז לבנה עשוי להוריד את היבול ב-13%. עם זאת, באזורים מסוימים בעולם מגדלים את הצמח באופן מכוון כגידול חקלאי, לטובת מאכל הגרעינים.

במטבחים מסוימים משתמשים בעלים הרחבים מבסיסו של הצמח כעלה ירוק לסלטים, בדומה לעלי סלק ותרד. הגרעינים והעלים משמשים מספוא טוב לעופות (על כך השם האנגלי לצמח - Fat Hen, תרנגולת שמנה). כמספוא לבקר היא נחותה מעשבים אחרים, ועשויה לגרום לתופעות לוואי בהמוגלובין הפרות.

הקנה המרכזי של הצמח מתקשה עם הזמן ומתעצה, ולכן באזורים מסוימים בסין השתמשו בו כמטה הליכה.

בישראל
------

ניצן ופרח של כף אווז לבנה
כף אווז לבנה היא ממיני העשבים השוטים הנפוצים בארץ. ניתן למצוא אותה צומחת באזורי עזובה בחרמון, רמת הגולן והגליל; בעמק יזרעאל, הר הגלבוע והכרמל; השרון, מישור החוף וגוש דן; ים המלח, מדבר יהודה, הרי ירושלים והשפלה; בנגב ובהרי אילת.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **כף אווז לבנה** |
| ויקימינים טקסונומיה בוויקימינים: **Chenopodium album** |

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TPL
* EOL
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* צמחיית ישראל ברשת
* צמח השדה
* Tropicos
 |

* כף אווז לבנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007285057905171

 |
**עיצורים מלועלעים** (Pharyngealized) הם עיצורים הנחתכים בלוע בנוסף לבסיס החיתוך הראשי כך שבעת הגיית העיצורים ישנה התכווצות של שרירי הלוע (מעין הגיית ע במקביל להגיית העיצור). הדרך לסמן עיצור מלועלע באלפבית הפונטי הבינלאומי היא:

* רישום סימן שאלה מוקטן מימין לסימן העיצור הבסיסי [ˤ]. לדוגמה: [dˤ] היא הגרסה המלועלעת של [d].

הערבית משתמשת בהגייה מלועלעת עבור ארבעת העיצורים הנחציים הבאים: האות **ص** מייצגת עיצור מכתשי מלועלע, חוכך, אטום [sˤ], האות **ض** מייצגת עיצור מכתשי מלועלע, סותם, קולי [dˤ], האות **ط** מייצגת עיצור מכתשי מלועלע, סותם, אטום [tˤ], והאות **ظ** מייצגת עיצור מכתשי מלועלע, חוכך, קולי [zˤ] או עיצור שיני מלועלע, חוכך, קולי [ðˤ].

העיצורים המלועלעים
------------------

* עיצור מכתשי **מלועלע**, סותם, קולי [dˤ]
* עיצור מכתשי **מלועלע**, סותם, אטום [tˤ]
* עיצור מכתשי **מלועלע**, חוכך, קולי [zˤ]
* עיצור מכתשי **מלועלע**, חוכך, אטום [sˤ]
* עיצור מכתשי **מלועלע**, מקורב צדי [lˤ]
* עיצור מכתשי **מלועלע**, חוכך צדי, אטום [ɬˤ]
* עיצור שיני **מלועלע**, מחוכך, קולי [ðˤ]
* עיצור לועי **מלועלע**, סותם, אטום [qˤ]

קישורים חיצוניים
----------------
**פרדריק זאותן** (בדנית: **Frederik Ludvig Bang Zeuthen**; ‏9 בספטמבר 1888, קופנהגן – 24 בפברואר 1959, קופנהגן) היה כלכלן דני.

ביוגרפיה
--------

פרדריק זאותן נולד בקופנהגן למשפחת מתמטיקאי היארונימוס זאותן. לאחר סיום בית הספר הוא למד באוניברסיטת קופנהגן. בשנת 1928 זאותן סיים עבודת הדוקטורט בה נותחו תהליכים של קביעת מחירים. בשנת 1930 הוא מונה לפרופסור לכלכלה באוניברסיטה וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1958.

הספר Problems of Monopoly and Economic Warfare שנכתב על ידי זאותן פורסם במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 בלונדון. בעבודות של זאותן נותחה אסטרטגיה שקיבלה את שמו "אסטרטגיית זאותן". בשנת 1942 הוא פרסם ספר כלכלה נוסף שתורגם בשנת 1955 לאנגלית תחת השם Economic Theory and Method.

אגודה לסוציו-כלכלה הדנית מעניקה פרס זאותן עבור עבודת תואר שני שהוגשה לפקולטה לכלכלה של אוניברסיטת קופנהגן. החל משנת 1996 באוניברסיטה נערכים הרצאות בהזמנת מומחים בולטים בתחום שנקראים "הרצאות זאותן". החל משנת 2008 הם נערכים כל שנתיים.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרדריק זאותן, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה
* פרסומים של זאותן
* ביוגרפיה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007436195005171
* BIBSYS: 90145694
* GND: 143166689
* ISNI: 0000 0001 0876 0256
* LCCN: no97007255
* MGP: 219348
* NDL: 01166756
* NTA: 265786819
* SUDOC: 106920499
* Trove: 1290394
* VIAF: 19279755
* WorldCat: lccn-no97007255

 |
**פרדריק וארלי** (באנגלית: **Frederick Varley**‏;  2 בינואר 1881 – 8 בספטמבר 1969) היה צייר קנדי, היה חבר בקבוצת השבעה.

ביוגרפיה
--------

### ראשית חייו

וארלי נולד בשפילד, אנגליה, בשנת 1881, בנם של לוסי וסמואל ג'יימס סמית' וארלי ה -7. הוא למד אמנות בשפילד והשתתף באקדמיה המלכותית של ביו-ארטס באנטוורפן (1900-1902), בלגיה. הוא היגר לקנדה בשנת 1912 בעצתו של ארתור ליסמר, יליד שפילד אחר, ומצא עבודה בחברת העיצוב Grip Ltd. בטורונטו, אונטריו.

### אמן מלחמה

החל בינואר 1918, הוא שירת במלחמת העולם הראשונה. וארלי הגיע לתשומת ליבו של לורד ביברברוק, שארגן את הזמנתו כאמן מלחמה רשמי. הוא ליווה כוחות קנדיים במתקפה מאה הימים מצרפת לבלגיה. ציורי הלחימה שלו מבוססים על חוויותיו בחזית. אף שהוא התלהב לנסוע לצרפת כאמן מלחמה, הוא היה מוטרד מאוד ממה שראה. "יום אחד שהאנשים יחזרו" של וארלי, שהוצג בבית ברלינגטון בלונדון ובתערוכת אנדרטאות המלחמה הקנדיות, הוא בד גדול המתאר בית קברות מוכה מלחמה, דבר המצביע על כך שאפילו המתים אינם יכולים לברוח מההרס.

קבוצת השבעה
-----------

בשנת 1920 הוא היה חבר מייסד בקבוצת השבעה. הוא היה החבר המקורי היחיד בקבוצת השבעה שהתמחה בפורטרטים, אך הוא צייר גם נופים. תרומתו העיקרית של וארלי לאמנות היא עבודתו עם קבוצת השבעה ודיוקנאותיו.

שנים מאוחרות
------------

לאחר שגר באונטריו מספר שנים, עבר וארלי לוונקובר, כנראה בשנת 1926, שם הפך לראש המחלקה לרישום וציור בבית הספר לאמנות דקורטיבית ויישומית בוונקובר בהזמנתו של צ'ארלס הפבורן סקוט. הוא נשאר בתפקיד זה משנת 1926 עד 1933.

הוא עזב את קולומביה הבריטית בשנת 1936 עקב מצב דיכאוני, וכעבור שנתיים הצטרף לאמנים אחרים בטיול לקוטב הצפוני.

בשנת 1954, יחד עם קומץ אמנים ובהם אריק אלדווינקל, ביקר בברית המועצות בחילופי תרבות של זמן המלחמה הקרה.

הוא נפטר בטורונטו בשנת 1969 ונקבר לצד חבריו האחרים בקבוצת השבעה בשטח אוסף האמנות הקנדי מקמייקל בקלינבורג, אונטריו.

מורשת
-----

ביוניונוויל נקראת על שמו גלריית האמנות של וארלי וכן דרך - פרד וארלי דרייב, רחוב מגורים דו-מסלולי.

מקומו החשוב בתולדות האמנות של קנדה מאומת על ידי החלטת הממשלה לשחזר את הדיוקן העצמי שלו כחותמת דואר. ב־22 במאי 1981 הוציא דואר קנדה בול עם הדיוקן שלו.ב־6 במאי 1994 הוציא הדואר הקנדי בול על פי ציור של וארלי.

גלריה
-----

* תא גזיםתא גזים
* שבויים גרמניםשבויים גרמנים
* יום אחד שהאנשים יחזרויום אחד שהאנשים יחזרו
* הרס בדרכיםהרס בדרכים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרדריק וארלי** בוויקישיתוף
* פרדריק וארלי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Reid, Dennis R. (1988). A Concise History of Canadian Painting, p. 142.
2. ↑  Davis, Ann. (1992). The Logic of Ecstasy: Canadian Mystical Painting, 1920–1940, p. 30. p. 30
3. ↑  Brandon, Laura. (2008). Art and War, p. 46. p. 46,
4. ↑  Frederick Horsman Varley - Member of the Group of Seven, Canadian Painters - The Art History Archive, www.arthistoryarchive.com

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007273782205171
* BIBSYS: 90560535
* GND: 119488833
* ISNI: 0000 0000 9654 2496
* LCCN: n81028306
* NKC: mub20201090429
* NTA: 073107247
* RKD: 79463
* SNAC: w65q6wvv
* SUDOC: 111024218
* ULAN: 500025514
* VIAF: 79427452
* WorldCat: lccn-n81028306

 |
**קלאומברוטוס** (ביוונית: **Κλεόμβροτος**; המאה ה-6 לפנה"ס) היה נסיך ומצביא ספרטני בנו של אנכסנדרידס השני ואחיהם של קלאומנס הראשון ולאונידס הראשון. היה אביו של פאוסניאס.

ביוגרפיה
--------

קלאומברוטוס היה בנו של אנכסנדרידס השני, מלך ספרטה שנחשב לצאצאו של הרקולס. הרודוטוס מוסר סיפור מפוקפק אודות לידתו. לפי טענת הרודוטוס אשתו האהובה של אנכסנדרידס לא ילדה לו ילדים. והאפורים דרשו ממנו להיפטר ממנה ולשאת אחרת. אולם הוא סרב, על כן הרשו לו האפורים לשאת אשה נוספת, מנהג שחרג מהכללים המקובלים. האישה החדשה ילדה לו את קלאומנס. אולם לפתע ילדה הקודמת את דוריאוס, ואחר כך את לאונידס, ואת קלאומברוטוס, אולם החדשה לא ילדה עוד.

קלאומנס ירש את הכתר, ואחרי מותו ירש לאונידס. לאונידס מת בקרב תרמופילאי בשנת 480 לפנה"ס והותיר אחריו בן קטין בשם פליסטרכוס. קלאומברוטוס מונה לעוצר עבור פליסטרכוס, וגם למפקד הצבא הספרטני. אותה תקופה השתוללה מלחמת פרס–יוון, וקלאומברוטוס נשלח למיצר הקורינתי, במטרה לבנות חומה שתמנע מהפרסים לחדור אל חצי האי הפלופונסי. הוא נשלח על פי ההערכות ב-2 באוקטובר, כיוון שהרודוטוס מציין שהתרחש ליקוי חמה במהלך ביצוע שליחותו. הוא מת בנסיבות לא ברורות בדרכו חזרה מביצוע שליחותו.

את מקומו כעוצר מילא בנו פאוסניאס. היה לו בן נוסף בשם ניקומדס, ששימש אחר-כך עוצר למלך פלייסטואנאקס, בנו של פאוסניאס.

הערות שוליים
------------

1. ↑  הרודוטוס, ספר חמישי, 39.
2. ↑  **כתבי הירודוטוס**, מתורגמים מיוונית עם מבוא והערות מאת ד"ר אלכסנדר שור. 2 כרכים. ירושלים, הוצאת ראובן מס, תרצ"ה-1945. עמ' 248, הערה 2.
3. ↑  הרודוטוס, ספר תשיעי, 10.
4. ↑  תוקידידס, ספר ראשון, 107.
**דומניקו אלברטי** (איטלקית: **Domenico Alberti**‏; 1710 לערך - 14 באוקטובר 1740) היה זמר, נגן צ'מבלו ומלחין איטלקי, שיצירותיו מהוות גשר בין שלהי הבארוק לתקופה הקלאסית.

אלברטי נולד בוונציה ולמד מוזיקה אצל אנטוניו לוטי. הוא כתב אופרות, שירים וסונאטות לכלי מקלדת, שבהן הוא נודע ביותר בימינו. הסונאטות האלה עושות שימוש תדיר בסוג מסוים של ליווי ארפג'י ביד שמאל, המוכר כיום בשם בס אלברטי. הוא מורכב מאקורדים שבורים סדירים, כשהצליל הנמוך מופיע ראשון, אחריו הגבוה, האמצעי ושוב הגבוה. המתכונת הזאת חוזרת על עצמה שוב ושוב. כיום נחשב אלברטי למלחין זוטר וכמעט אין מנגנים או מקליטים את יצירותיו, אבל בס אלברטי שימש מלחינים רבים בתקופות מאוחרות יותר ונעשה ליסוד חשוב במוזיקה לכלי מקלדת בתקופה הקלאסית.

בתקופת חייו הוא, התפרסם אלברטי כזמר. לעיתים קרובות היה מלווה את עצמו בצ'מבלו. לא הרבה ידוע על חייו, אבל הוא היה שגריר ונציה בספרד בשנת 1736, שם שמע את שירתו הזמר הקסטרטו הנודע פארינלי. על פי השמועה, פארינלי התרשם, אם כי אלברטי היה חובב.

יצירותיו המוכרות ביותר של אלברטי הן הסונאטות שלו לכלי מקלדת, אם כי גם הן מבוצעות לעיתים נדירות מאוד. משערים, שכתב בסביבות 36 סונאטות, ומהן שרדו 14. לכולן שני פרקים, כל אחד מהם בצורה בינארית.

קרוב לוודאי שהסונטות הראשונות לכינור של מוצרט, שנכתבו בגיל שבע, עוצבו לפי הדגם של אלברטי, אם כי הדוגמאות של מוצרט נחשבות בדרך כלל לעולות על קודמותיהן.

אלברטי מת ברומא בשנת 1740.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דומניקו אלברטי** בוויקישיתוף
* דומניקו אלברטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מייקל טלבוט, "דומניקו אלברטי, מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
2. ↑  טלבוט, שם
3. ↑  טלבוט, שם

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 90376232
* BnF: cb14784584s (data)
* GND: 135359198
* ICCU: MUSV000762
* ISNI: 0000 0000 8354 5639
* LCCN: no91009645
* MusicBrainz: 81d722de-246a-4cdf-bf5f-2416f3f01f4b
* NKC: xx0209919
* NLA: 35874341
* NTA: 148190650
* RERO: 02-A022701900
* SNAC: w6j97kpj
* SUDOC: 192739298
* Trove: 1126052
* VIAF: 7651275
* WorldCat: lccn-no91009645

 |
**עותר ציבורי** הוא אדם או גוף הפונה לבית המשפט למען מטרה ציבורית כללית. בפני העותר הציבורי עומדת במערכות משפט רבות המגבלה של היעדר זכות עמידה המגבילה את היכולת של העותר הציבורי להעלות נושאים בפני בית המשפט. מצד שני, במערכות משפט מסוימות, כמו בישראל, זוכה העותר הציבורי לעיתים בהתחשבות, למשל בהשתת הוצאות משפט נמוכות.

בישראל
------

עתירות של עותרים ציבוריים הוגשו בישראל עוד משנות ה-50 של המאה ה-20. החל מאמצע שנות ה-80 היה גידול ניכר בפניות של עותרים ציבוריים לבית המשפט, לאחר שבג"ץ הרחיב מאוד את זכות העמידה. עם זאת, נקבע באופן כללי שבית המשפט לא ייענה לעתירה של עותר ציבורי כאשר קיים נפגע פרטני הנמנע מפנייה לבית המשפט. אולם היו מקרים בהם בג"ץ נתן זכות עמידה לעותר ציבורי גם במקרים מעין אלו. המגמה בישראל בשנים האחרונות היא להרחיב את זכות העמידה של העותר הציבורי. מגמה זאת מופיעה גם בבית הדין הארצי לעבודה, ובעקבות זאת ניתן להסתדרות החדשה להצטרף להליך משפטי פרטי של עובד, כאשר העניין הנדון הוא בעל השלכה ציבורית. 

על הבעיות הנלווית למתן זכות עמידה לעותר הציבורי נכתב בפסק הדין בג"ץ 2148/94:

"עם זאת, הניסיון מלמד כי דרך השער של העתירה הציבורית נחפזים להיכנס אל בית המשפט, מפעם לפעם, גם עותרים שאינם ראויים: עותרים שאינם מתמצאים די הצורך בנושא העתירה, ולפיכך אינם מסוגלים או אינם טורחים להכין תשתית עובדתית לעתירה ... עותרים המחפשים בעיקר את אור הזרקורים הנלווה לא פעם לעתירות ציבוריות הנשמעות בבית משפט זה."
באופן כללי, גם עותר ציבורי צריך לשלם הוצאות משפט לצד שכנגד וכשהדבר נדרש עליו להפקיד ערבון להבטחת התשלום. עם זאת, נקבע שיש למנוע תוצאה לפיה "עותר ציבורי", הפועל בשם אינטרס הציבורי, יורתע הרתעת יתר מנקיטת הליך בשל חובת הפקדת עירבון והחשש מפסיקת הוצאות לחובתו. במקרים רבים שיעור ההוצאות המושת על עותר ציבורי נמוך מן המקובל בשים לב למעמדו, לחשיבות האינטרס הציבורי שבשמו יזם את ההליך ולהיעדר עניין אישי בהליך.

לקריאה נוספת
------------

* יצחק זמיר, **בית המשפט העליון**, הוצאת שוקן, 2022, הפרק "עתירה ציבורית", עמ' 110–115.

הערות שוליים
------------

1. ↑  דוגמאות:

	* בג"ץ 29/55 הרב דוד דיין נ' שר הדתות, מועצה הרבנות הראשית לישראל ו-8 אח', ניתן ב-15 ביוני 1955 - עתירה בעניין הליך הבחירה של הרב הראשי לישראל.
	* בג"ץ ברגמן נגד שר האוצר, ניתן ב-3 ביולי 1969 - עתירה בעניין מימון מפלגות.
2. ↑  עותר ציבורי, אתר נ.צ. דמוקרטיה (הקישור אינו פעיל)
3. ↑  בג"ץ 651/03 האגודה לזכויות האזרח בישראל נ' יו"ר ועדת הבחירות המרכזית לכנסת השש- עשרה, ניתן ב־23 בינואר 2003
4. ↑  חיים ברנזון, ביה"ד לעבודה פתוח לא רק לעובדים, 14 בינואר 2002
5. ↑  עב 002073/07, בית הדין האזורי לעבודה תל אביב יפו, 12 ביוני 2008
6. ↑  ועד עובדים יכול להיות עותר ציבורי
7. ↑  בג"ץ 2148-94 אמנון גלברט נ' נשיא בית המשפט העליון ויושב-ראש ועדת החקירה לבדיקת אירוע הטבח בחברון, השופט מאיר שמגר, ניתן ב-19 במאי 1994
8. ↑  עע"ם 11174/08 התנועה למען איכות השלטון בישראל נ' עיריית תל אביב יפו, ניתן ב־16 בפברואר 2009
"**תימני ותימנייה**" הוא הדפס מאת האמנית הישראלית שושנה היימן.

תיאור
-----

ההדפס "תימני ותימנייה" נוצר בשנות ה-50 של המאה ה-20, תקופה מוקדמת ביצירתה של האמנית, אז הרבתה היימן ליצור פיסול שהושפע מרודי להמן ומן הקבוצה הכנענית באמנות. ההדפס נעשה בטכניקה של חיתוך עץ והוא מציג שתי דמויות של תימנים יישובים. היימן בחרה להעלים את הרקע של התיאור, על מנת להדגיש את ה"גושיות" של הדמויות, הממלאות את רוב שטחו של הפורמט. הדמויות אינן מכילות מאפיינים אתנוגרפיים בולטים, לבד מכיסוי הראש של האישה, והעובדה שהן יחפות. עיצוב הדמויות נוטה לכבדות. הן מוקפות בקונטור כפול ואיבריהן משרטטים בקווים גאומטריים. עיצוב זה מועצם על ידי השימוש בטכניקת חיתוך העץ. 

תצלום היצירה הופיע בספר "הגרפיקה הישראלית" (1960), בקטלוג התערוכה "חיתוך העץ בישראל" (1986) שהוצגה בסדנת ההדפס ירושלים ובספר "100 שנות אמנות ההדפס בישראל" (2015).

הערות שוליים
------------

1. ↑  זוהר, צבי; קולב, אויגן, **הגרפיקה הישראלית**, ספריית פועלים, מרחביה, 1960
2. ↑  עפרת, גדעון, **חיתוך העץ בישראל 1986-1920**, סדנת ההדפס ירושלים, ירושלים, 1986
3. ↑  עפרת, גדעון, **100 שנות אמנות הדפס בישראל**, סדנת ההדפס ירושלים, 2015
**אטומסטרויאקספורט** היא יצואנית אנרגיה גרעינית של הפדרציה הרוסית. זוהי חברה בת בבעלות מלאה של רוסאטום. פעילויותיה נתמכות על ידי ממשלת רוסיה. נשיא החברה: אלכסנדר לוקשין. החברה פועלת מאז 1973 כמפעילת פרויקטים בינלאומיים בתחום האנרגיה הגרעינית עבור ברית המועצות ומשרד ההגנה הסובייטי. במרץ 1998 אורגנה מחדש כחברה ממשלתית.

החברה בנתה את יחידת הכור הראשונה בכור הגרעיני האיראני בושהר שנמצא 400 קילומטרים (250 מיל) דרום-מערבית לטהראן בסכום של מיליארד דולרים, על פי חוזה שנחתם בשנת 1995. בשנת 2007, החברה חתמה על מזכר הבנות עם חברת Ciner Insaat Ticaret ve Sanayi כדי לקדם את בניית כור בטורקיה ובבנגלדש ואף שקלה לשתף פעולה בבניית תחנת כוח גרעינית בבריטניה. במרוקו החבכרה הייתה מעורבת בתכנון בניית תחנת כוח גרעינית בסידי בולברה. בסוף אוקטובר 2006 אושרה הצעתה של החברה להקמת תחנת הכוח הגרעינית בלנה בבולגריה, באמצעות כורים מהדור השלישי VVER-1000 / V-446B. עם זאת, ב-28 במרץ 2012 הודיעה ממשלת בולגריה על נסיגה מפרויקט בלנה עקב דיווח שלילי בדבר הכדאיות של תחנת הכוח העתידית והיעדר משקיע גדול אחר באירופה או ארצות הברית.

בשנים 1999–2007, הקימה החברה את תחנת הכוח הגרעינית טיאנוואן בסין, המורכבת משני כורים של VVER בהספק של 1,060 מגה וואט כל אחד, וחתמה על הסכם להקמת יחידות 3 ו-4.

ב-19 בפברואר 2008, אטומסטרויאקספורט חתמה על הסכם שיתוף פעולה עם חברת Technopromexport, יצואנית רוסית של חשמל, על הקמה וניהול של פרויקטים חשמליים ברוסיה ומחוצה לה. החברה חתמה על חוזה לבניית כור גרעיני בווייטנאם. בשנת 2016 החברה הייתה מעורבת בעבודות השיקום שנערכים באזור תחנת הכוח הגרעינית צ'רנוביל. במרץ 2021 הייתה החברה שותפה לבניית תחנת הכוח הגרעינית אקויו בטורקיה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של אטומסטרויאקספורט

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Russian push for new business continues". World Nuclear News. 2008-01-03. אורכב מ-המקור ב-2008-05-09. נבדק ב-2008-01-06.
2. ↑  
"Russian push for new business continues". World Nuclear News. 2008-01-03. אורכב מ-המקור ב-2008-05-09. נבדק ב-2008-01-06.
3. ↑  
"Emerging Nuclear Energy Countries. Briefing Paper 102". World Nuclear Association. 2010-09-27. נבדק ב-2010-10-10.
4. ↑  Цанев, Белчо (2006-10-31). "Дадоха "Белене" на руснаците" (בבולגרית). Standart News. נבדק ב-2006-10-31.
5. ↑  
"Russia and China deal on uranium, enrichment and power". World Nuclear News. 2007-11-09. אורכב מ-המקור ב-2007-11-16. נבדק ב-2008-01-06.
6. ↑  
"Russian power giants join forces". World Nuclear News. 2008-02-21. נבדק ב-2008-02-23.
7. ↑  "Russia to grant $8 bln loan to Vietnam to build first nuke plant". RIA Novosti. 2011-11-23. נבדק ב-2011-12-03.
**אֵטוֹליָה־אקארנאניה** (ביוונית: **Αιτωλοακαρνανία**) היא יחידה אזורית של יוון, הממוקמת במערבה של יוון התיכונה, ושייכת למחוז מערב יוון. היחידה האזורית המודרנית מורכבת מחבלי הארץ של אטוליה ואקארנאניה העתיקות, חלק קטן משטח דרום אפירוס, וממזרחה של לוקריס ההיסטורית. היחידה גובלת באבריטניה בצפון מזרח, פוקיס במזרח, מפרץ פטרס בדרום, הים היוני במזרח, מפרץ ארטה בצפון מזרח, והיחידות האזוריות של קרדיצה וארטה בצפון.

אֵטוליה־אקארנאניה היא היחידה האזורית הגדולה ביותר בשטחה ביוון, כאשר השטח השיפוטי שלה עומד על 5,461 קמ"ר. אוכלוסייתה מונה, נכון ל־2011, 210,802 נפשות, כאשר בערך מחצית האוכלוסייה שוכנת בתחומי הרשות המוניציפלית של אגריניון, העיר הגדולה באזור, ומרכזה הכלכלי והמסחרי של אטוליה אקארנאינה.

אטוליה־אקארנאניה מחולקת לשבע רשויות מוניציפליות: מיסולונגי, המשמשת כבירה המנהלתית של היחידה, וממוקמת בדרום היחידה, על חוף מפרץ פטרס, אגריניון במרכז, אקיטו וניטסה ואמפילוביה בצפון, נפפקטוס ותרמו במזרח, וקסירומארו במערב.

מאז 2004, ישנו חיבור יבשתי של היחידה עם חצי האי פלופונסוס דרך גשר ריו–אנטיריו, העובר מעל מפרץ פטרס.

גאוגרפיה
--------

היחידה האזורית הררית ברובה, ומתחלקת למספר גושי הרים. הרי אקראנאניה הנמצאים בחלק המערבי ביותר של היחידה, מנותקים מן ההרים המרכזים במערבה על ידי שורת שקעים שנמשכים ממפרץ ארטה עד למפרץ מסולונגי בדרום. בחלק המערבי, אטוליה, שולטת הרצועה ההררית העיקרית, שמגיעה לשיאה בהרי ורדוסיה, איטה, ופרנסוס.

השטח המישורי העיקרי נמצא בחוף הצפוני של מפרץ פטרס, מישור שנוצר על ידי הדלתה של הנהר אכלוס, הנחל הארוך והמרכזי באטוליה־אקארנאניה. נהר אכלוס מרכז אליו את מימי הרי פינדוס הדרומיים, ומסתיים באזור הביצות והדלתה בים היוני.

באזור ישנם מספר אגמים וימות, שימת טריכוניס היא הגדולה בהם, וכן מאגר מים אחד.

אקלים
-----

אקלים האזור נע בין קיץ חם לחורף מתון באזורי השפלות, חורף וקיץ קרים באזורי ההרים, ושלג ומזג אוויר קר בפסגות ההרים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אטוליה-אקארנאניה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אטוליה-אקארנאניה
* אטוליה-אקארנאניה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007564758405171
* BnF: cb13536157r (data)
* GND: 4308598-2
* LCCN: n84112130
* MusicBrainz: ebc1a5b4-a5a8-48a9-b5c0-80a3e9f6850e
* SUDOC: 050661698
* VIAF: 126719234
* WorldCat (עם VIAF): 126719234

 |
אווזים סינים רועים
**אווז** (שם מדעי: ***Anser***) הוא סוג של עופות ממשפחת הברווזיים, עופות בינוניים עד גדולים וארוכי-צוואר המקושרים במרבית המקרים למים. המינים באירופה, אסיה וצפון אמריקה נודדים. הזיווג מתבצע בצפון, והחורף מועבר בדרום. האווז האפור בוית לפני מספר מאות. באסיה בוית גם המין אווז סיני.  

האווז הוא בעל חיים צמחוני. גודל התטולה של האווזים האפורים קטן משל הברווזים, אולם הם דוגרים על ביציהם ומגנים על קנם וצאצאיהם באופן דומה.

למרות שמם, צבעם של האווזים האפורים הוא גם חום ושחור, והמינים הצפון אמריקאים בעלי כסות נוצות לבנה. גם המקור והרגליים שונות בצבען ממין למין- ורוד, כתום וצהוב.

מינים
-----

* אווז לבן מצח (*Anser albifrons*)
* אווז אפור (*Anser anser*), בו תת-המין אווז הבית
* אווז אדום רגליים ולעיתים אווז קטן (*Anser erythropus*)
* אווז ורוד רגל (*Anser brachyrhynchus*)
* אווז אחו ולעיתים אווז השעועית (*Anser fabalis*)
* אווז אחו הטונדרה (*Anser serrirostris*)
* אווז סיני (*Anser cygnoides*)
* אווז הודי או אווז מפוספס ראש (*Anser indicus*)

המינים אווז הצפון, אווז מלכותי ואווז רוס עברו לסוג אווז לבן.

ראו גם
------

* פיטום אווזים וברווזים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אווז** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* אווז, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LNB: 000117056
* NKC: ph1007187

 |
אווז הבית
 *Anser anser*
**אווז אפור** (שם מדעי: *Anser anser*) הוא מין אווז ממנו בוית אַוַּז הַבַּיִת.

רבייה
-----

גודל התטולה נע בין חמש לשמונה ביצים בקן גדול בין צמחייה צפה או צמחיית קנים (קנה מצוי, סוף וכדומה). תקופת הדגירה היא כ-28 ימים. בניגוד לרוב עופות המים, נשאר הזכר עם משפחתו. למעשה, לאווזים תא משפחתי מלוכד יותר בהשוואה לברווזים מצויים (Anatinae). שני ההורים מגנים על צאצאיהם האפרוחים מפני התקפות של ציפורים אחרות או יונקים טורפים. המשפחה ממשיכה להישאר ביחד לאורך כל השנה. אוכלוסיות נודדות ירכיבו להקות גדולות ממספר משפחות. כאשר מראים האפרוחים של השנה הקודמת מוכנות להקים טריטוריה משלהם, הם מגורשים מהלהקה\להק בידי אביהם או בידי אווזים בוגרים אחרים.

תזונה
-----

אווזים אפורים הם עופות מרעה אשר ניזונים בעיקר מעשב, אך ילקטו גם דגנים, שורשים ועלווה. מקוריהם קטנים יחסית, על כן יעדיפו שדות מרעה ואחו שבקר וצאן משחרים בהם. אווזים מזהים את העשבים והדגנים המזינים יותר באחו, אך מאחר שלעשבים ערכים תזונתיים פחותים יחסית על האווזים לרעות זמן ממושך מהיום. בעתות סכנה, האווזים הכבדים ממילא נדרשים להמריא במהירות ועל כן מערכת העיכול צריכה להיות ריקה. מערכת העיכול של האווזים מאפשרת ספיחת חומרים תזונתיים במהירות והיפטרות מהירה מהפסולת.

שימוש בידי האדם
---------------

|  |  |
| --- | --- |
|  |  ראו גם – **אווז הבית** |

האווז בוית לפני כ-5,000 שנים במספר אזורים במקביל - הן בסין והן במצרים. לאורך ההיסטוריה נהגו לגדל אווזי בית לצורכי ביצים ובשר למאכל, וכן על מנת להפיק עור ונוצות לשימושים שונים. נוצות אווז ארוכות שימשו בעבר לכתיבה.

כיום מגדלים אווזים בלולים תעשייתיים בלהקות גדולות, בעיקר בתעשיית הבשר והנוצות.

כבד האווז נחשב למעדן ומחירו גבוה. במספר מקומות בעולם קיימת תעשייה של פיטום אווזים לצורך הגדלת הכבד באופן מלאכותי. הפיטום נעשה באמצעות צינור האכלה מסיבי המוכנס ידנית דרך הוושט, דרכו נדחס המזון ישירות לקיבה באמצעות לחץ אוויר גבוה.
פעולת הפיטום כרוכה בנזקים משמעותיים לבריאותם ולרווחתם של העופות המפוטמים, ובלחץ ארגוני זכויות בעלי חיים נאסרה במדינות רבות, לרבות ישראל.

נוצות ומוך אווזים (פלומה הנמרטת מאזור החזה של האווז) הם מילוי נפוץ למצעים ולשמיכות פוך. מילוי שתכולת המוך בו גבוהה נחשב לאיכותי יותר. מריטת הנוצות נעשית באווזים בעודם חיים, מספר פעמים במהלך חייהם. פעולה זו כרוכה בכאב ובעקה לאווזים, וסופגת גם היא ביקורת מצד פעילי זכויות בעלי חיים.

לקריאה נוספת
------------

* מיכה לבנה, **לקסיקון החי והצומח של ארץ ישראל**, כרך שני, עורך - עזריה אלון, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1995 (הספר בקטלוג ULI)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אווז אפור** בוויקישיתוף
* אווז אפור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IBC
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  אווז אפור באתר הרשימה האדומה של IUCN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007543318305171
* BnF: cb11946843m (data)
* GND: 4021887-9
* LCCN: sh85057326
* LNB: 000077358
* NKC: ph1007190

 |
ביצים של אווז קטן.
Anser erythropus
**אווז קטן** או **אווז אדום רגליים** (שם מדעי: *Anser Erythropus*) הוא מין של אווז ממשפחת הברווזיים. פירוש שמו המדעי הוא אווז אדום רגל.

תיאור פיזי
----------

צבע גופו של האווז הקטן חום-אפור, וצבע רגליו כתום-צהוב. ראשו עגול ומקורו קצר. מצחו של האווז הבוגר לבן, בדומה לאווז לבן מצח, אך לאווז קטן הצבע הלבן מתרחב עד כיפת הראש. מצחו של האווז הצעיר אפור.
סביב עיניו של אווז בוגר טבעת צהובה.
ממדיו של האווז הקטן קטנים יחסית לשאר האווזים: אורכו 53-66 ס"מ, משקלו 2-2.5 ק"ג ומוטת כנפיו 1.20-1.35 מ'. בעמידה, הכנף ארוכה יותר וקצות אברות היד בולטים מעבר לקצה הזנב.

תזונה.
------

תזונת האווז הקטן מבוססת על תזונה צמחית. הוא מתאפיין באכילתו המהירה וניזון מצמחי מים, צמחי יבשה ודגנים.

רבייה
-----

עונת הרבייה של האווז הקטן היא מהאביב עד הקיץ. הקן מונח על הקרקע ועשוי חומר צמחי. הנקבה מטילה 5- 6 ביצים, ותהליך הדגירה נמשך 25- 28 ימים. האווז הקטן דוגר מסקנדינביה מזרחה לרוסיה וסיביר. בעונת החורף הוא נודד דרומה, בעיקר לאזורים שסביב הים השחור ולחופי הים הכספי. בעולם קיימים כ- 28,000 עד 33,000 פרטים בלבד, וזאת בשל ציד והרס מקומות מחיה טבעיים לטובת החקלאות. הירידה המשמעותית הובילה ליצירת הפרדה באזורי הקינון. 
בישראל עוף זה נדיר ביותר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אווז קטן** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IBC
 |

* אתר הצפרות הישראלי
* israeli birds stamps

הערות שוליים
------------

1. ↑  אווז קטן באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  ע"פ האקדמיה ללשון
3. 1 2  מגדיר הציפורים של ישראל - אווז קטן, באתר פורטל צפרות

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007554665205171

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק ברב ברוך הורוביץ, רבה של אלקסוט שבקובנה. אם התכוונתם לרב ברוך הורוויץ, ראש ישיבת דבר ירושלים, ראו ברוך הורוויץ.

הרב **ברוך הורוביץ** (תר"ל, 1870 - תרצ"ו, 1936) היה הרב של פרבר אלקסוט שבקובנה וראש ישיבה בישיבת סלבודקה בליטא. היה ממנהיגי הציבור היהודי-חרדי בליטא ועמד בראשות "אגודת הרבנים" המקומית. חתנו של הרב שרגא פייבל פרנק.

תולדותיו
--------

הרב ברוך הורוביץ היה חניך בית ה"תלמוד תורה" בקלם, אליו נשלח על ידי רבו נתן צבי פינקל, ה"סבא" מסלבודקה. בצעירותו נבחר על ידי רבי צבי לויטן לשמש כר"מ בישיבת "אור החיים" בסלבודקה. נמנה עם קבוצת האברכים שנשלחו על ידי ה"סבא" מסלבודקה לישיבת ראדין, כדי להשפיע עליה מרוח תנועת המוסר הסלבודקאית. תקופה מסוימת מינהו החפץ חיים לשמש כר"מ בישיבת ראדין.

בשנת תר"ס (1900) התמנה לרבו של אלקסוט, פרבר של קובנה, הממוקם מעברו השני של הנהר ניימן החוצה את העיר. במלחמת העולם הראשונה עזבה ישיבת סלבודקה את קובנה לקרמנצ'וק. לאחר שכוחות הצבא הגרמני כבשו את קובנה, מיד בתחילת המלחמה, התאפשרה פעילות תורנית במבנה הישיבה בקובנה. הרב הורביץ פתח במקום ישיבה לכמאתיים בחורים, והיא פעלה במשך שבע שנים. בשנת תרפ"א (1921) שבה ישיבת-האם למשכנה המקורי והתמזגה עם הישיבה שפעלה בראשות הרב הורוביץ. הרב הורוביץ עצמו המשיך לכהן כר"מ בישיבה עד לפטירתו בשנת תרצ"ו. 

מלבד פעילותו הרבנית והתורנית היה הרב הורוביץ מראשי ההנהגה של יהדות ליטא. נמנה עם מייסדי "אגודת הרבנים" בליטא ושימש כיושב-ראש שלה, במסגרתה ייצג את הציבור החרדי בפני השלטונות. 

בנו הרב שרגא פייבל הורוביץ היה גיסו של הרב יוסף שלמה כהנמן ורבי אשר קלמן בארון - שניהם חתניו של רבי אריה לייב רובין, רבה של וילקומיר. לאחר פטירתו שימש בנו הרב שרגא פייבל הורוביץ כר"מ בישיבת סלבודקה.

קישורים חיצוניים
----------------

* 'הורביץ, ר' ברוך הלוי', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), **יהדות ליטא**, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 43 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1241).
**אויגן פון קהלר** (במקור **קוהן** (כהן), בגרמנית: **Eugen von Kahler**;‏ 6 בינואר 1882 – 13 בדצמבר 1911) היה צייר, גרפיקאי ומשורר דובר גרמנית, ממוצא יהודי. עבודתו מיוחסת לאקספרסיוניזם.

ביוגרפיה ועבודה
---------------

אויגן קהלר, שמשפחתו התעשייתית העשירה שינתה את שמה מקאהן לקהלר בשנת 1894. אויגן למד אצל היינריך קניר בין 1901 ל-1905 ואצל פרנץ פון שטוק באקדמיה לאמנות במינכן. סטודנטים עמיתים היו רודולף לוי והנס פורמן. הוא גם קיבל שיעורים פרטיים מהוגו פון הברמן. קהלר סבל משחפת מאז שנת 1900, מה שגרם לשהות שונות בבתי הבראה.

באביב 1907 עבר קהלר קורסים בציור עירום בבית ספר פרטי לציור בפריז וביקר במוזיאונים בעיר כמו הלובר. בבית הקפה דו דום פגש אמנים כמו פרידריך אהלרס-הסטרמן (אנ'), אוסקר מול, ז'ול פסקין, אליזבת אפשטיין וסוניה טרק והשתתף בתערוכות בסלון ד'אוטומן ובסלון האינדיפנדנטים.

בגלל מחלת הריאות שלו, הוא שהה באקלים החם של מצרים מאמצע ינואר ועד סוף מרץ 1908. בתחילת דצמבר 1909 ערך את נסיעתו הראשונה לתוניס ולאלג'יר, שנמשכה עד לאביב 1910. הטיולים עוררו בו השראה לנושאים אוריינטליים.

ממאי עד סוף אוגוסט 1910 שהה אויגן קהלר בלונדון; בספטמבר חזר להתגורר במינכן, והציג כמה עבודות בתערוכה. ב־8 באוגוסט 1911 אביו קיבל תואר אבירות בזכות שירותיו בתחומי התרבות והכלכלה בבוהמיה, וכל בני המשפחה קיבלו תואר אביר. באוקטובר, נערכה תערוכת היחיד הראשונה של קהלר התקיימה בגלריה המודרנית של היינריך תנהאוזר במינכן.

ב־13 בדצמבר 1911 נכנע אויגן פון קהלר, היה בן פחות מגיל שלושים שנה, למחלתו הקשה ונקבר בבית העלמין היהודי בפראג.

הוא הותיר אחריו ציורי שמן רבים, צבעי מים, רישומים ותחריטים. בן דודו וחברו, הסופר אריך פון קהלר, דאג לעיזבונו של האמן. לאחר מותו של אויגן פון קהלר, נמצא מספר רב של שירים שהתפרסמו על ידי חבריו בשנת 1914.

כמה ימים לאחר מותו של קהלר, ב־18 בדצמבר 1911, נפתחה במינכן התערוכה הראשונה של קבוצת האמנים "דר בלאוה רייטר" (הרוכב הכחול) בה הוצגו שתי עבודותיו של קהלר לאחר מותו.

וסילי קנדינסקי כתב הספד על עמיתו שנפטר מוקדם, שהודפס באלמנך "דר בלאוה רייטר" במאי 1912, יחד עם שתי רפרודוקציות של תמונות האמן.

גלריה
-----

* שוק מזרחישוק מזרחי
* גן אהבהגן אהבה
* בחוף היםבחוף הים
* סיפור פיותסיפור פיות
* דייגדייג
* נוף ים תיכונינוף ים תיכוני
* רחוב במזרחרחוב במזרח

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אויגן פון קהלר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Kahler, Eugen von
2. ↑  ET IN ARCADIA EGO - Eugen von Kahler (1882-1911), bbkult.net (ב־)
3. ↑  **SINNEN UND GESANG, Seinen Freunden zur an ihn Mitgeteilt im Jahre MDCCCCXIV**

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007349257705171
* GND: 119317419
* ISNI: 0000 0000 6676 3781
* LCCN: no2012136064
* NKC: jn20000401286
* RKD: 43243
* SUDOC: 231662785
* ULAN: 500093552
* VIAF: 32803925
* WorldCat: lccn-no2012136064

 |
**אויגן וולאשק** (בצרפתית: **Eugène Walaschek**;‏ 20 ביוני 1917 – 22 במרץ 2007) היה כדורגלן ומאמן שווייצרי, ששיחק בעמדת החלוץ.

ביוגרפיה
--------

וולאשק נולד ב-20 ביוני 1917 במוסקבה שברוסיה לאב צ'כי ואם שווייצרית. בגיל שנתיים עבר עם משפחתו לגור בז'נבה ובמהלך הקריירה בשווייץ שיחק במועדונים סרבט ז'נבה, יאנג בויז ברן ולה שו-דה-פון. לאחר שפרש מכדורגל וולאשק היה למאמן וגם לכלכלן במנהל הכספי בז'נבה.

במדי נבחרת שווייץ עשה את הופעת הבכורה בשנת 1937 בניצחון 3–4 על אוסטריה. במונדיאל 1938 היה לאחד מגיבורי הניצחון על גרמניה הנאצית ב-2–4 במשחק החוזר שבשמינית הגמר, כשהוא כובש את אחד השערים. משחקו האחרון במדיה היה בשנת 1945 בניצחון 0–1 נגד צרפת.

עד היום הוא נחשב לכדורגלן השווייצרי היחיד שזכה שיצא עליו סרט, ששמו הוא – "החלום של וולאשק". הוא נפטר ב-22 במרץ 2007 בשווייץ בגיל 89, ובכך היה לשחקן האחרון שנשאר בחיים מבין כלל שחקני סגל נבחרת שווייץ במונדיאל 1938.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0003 8033 6358
* LCCN: no2012092325
* VIAF: 259227827
* WorldCat: lccn-no2012092325

 |
חזית הקתדרלה
הקתדרלה מאחור
פנים הקתדרלה
שרטוט תבנית הקתדרלה
**קתדרלת פטרוס הקדוש של אנגולם** (בצרפתית: **Cathédrale Saint-Pierre d'Angoulême**) היא קתדרלה קתולית בעיר אנגולם שבדרום-מערב צרפת. הקתדרלה, שהוקמה בין 1110 ל-1128, מהווה דוגמה לאדריכלות ואמנות רומנסקית.

היסטוריה
--------

הקתדרלה הוקמה באתר בו התקיימה כנסיית-בישוף כבר מהמאה ה-4. עוד לפני כן התקיים במקום אתר פולחן פגני.

יוזם הבנייה היה בישוף אנגולם, ג'ירארד השני (Girard II). המבנה היה במצב כה טוב עד כי לא נזקק לשיפוץ והרחבה בתקופה הגותית ונותר כמבנה רומנסקי טהור נדיר, שעה שקתדרלות רבות באזור נבנו מחדש או שופצו בסגנון גותי.

המבנה מבחוץ
-----------

מעל הצטלבות הטרנספט והספינה ניצבת כיפה מחודדת על גבי פנדנטיבה מתומנת שהוקמה במאה ה-19, הכיפה המקורית של המבנה נהרסה במאה ה-16 בעת מלחמות הדת בצרפת גובה הכיפה 32 מטרים וקוטרה 8 מטרים. מעל הכנף הצפונית של הטרנספט ניצב מגדל פעמונים ריבועי בגובה 49 מטרים, מגדל נוסף שהיה קיים במבנה המקורי מעל הכנף הדרומית נהרס ב-1568 מידי פגז תותח של חיל ההוגנוטים של גאספאר דה קוליני השני.

בשנים 1866–1885 נערכו בקתדרלה שיפוצים נרחבים בראשות האדריכל פול אבדי (Paul Abadie), השינוי החיצוני הגדול ביותר שנערך במסגרת שיפוץ זה, מלבד הקמת הכיפה המחודדת הדומה לזו שהקים אבדי בבזיליקת הלב הקדוש במונמארטר, היה הוספת שני מגדלונים בעלי כיפות מחודדות מעל שני צידי החזית. כן הסיר אבדי קפלות ומבנים אחרים שנסמכו במהלך השנים למבנה המקורי.

חזית הקתדרלה מעוטרת בכ-70 פסלים המתארים את יום הדין ועליית ישו לשמיים וכן דמויות של קדושים, אבירים ועבודות יום יום כולל עבודות חקלאיות וסצנת ציד. התיאור הריאליסטי של האבירים והעובדים מאפשר לקבל מושג על מראם, לבושם ודרכי רכיבתם של אבירים במאה ה-12 ועל דרכי הביצוע של מלאכות שונות באותה עת.

פנים
----

פנים המבנה נקי מעבודות אמנות ומסוייד לבן, הריהוט פשוט ועשוי עץ כהה. הספינה המרכזית כוללת שלוש כיפות, עד להצטלבות עם הטרנספט, מעליה ניצבת הכיפה הגבוהה. בצדה המזרחי של הקתדרלה, בבית המקהלה המשולב עם האפסיס המעוגל, נמצאות ארבע קפלות.

גלריית פריטים מן החזית
----------------------

הקתדרלה ב-1851, לפני השיפוץ של אבדי
* ג'ורג' הקדוש בלבוש אבירג'ורג' הקדוש בלבוש אביר
* קרב אבירים ברומח, תיאור תמונה משירת רולאןקרב אבירים ברומח, תיאור תמונה משירת רולאן
* ישו בתוך הילה ומלאכיםישו בתוך הילה ומלאכים

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **הקתדרלה של אנגולם** |

* על הקתדרלה באתר העיר אנגולם (בצרפתית) ו(באנגלית)
* דף נתונים (בצרפתית)
* צילום של הקתדרלה במהלך השיפוצים של אבדי, ללא מגדלוני החזית

הערות שוליים
------------

1. ↑  ז'אק לה גוף, **ימי הביניים בשיאם**, עמוד 54

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4600112-8
* MusicBrainz: 842622bf-6358-4cf0-b871-a105ed28efc2

 |