recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**ברט לואיס** (באנגלית: **Bert Lewis**;‏ 16 ביולי 1879 – 30 בנובמבר 1948) היה מלחין אמריקאי, אשר עבד בחברת וולט דיסני ובמטרו גולדווין מאייר.

ביוגרפיה
--------

לואיס נולד בשנת 1879 במיזורי שבארצות הברית. בשנת 1923 הופץ סרט הראינוע "סוזנה" בהפקת מאק סנט, אשר היה הראשון שלואיס הלחין.

לואיס החל לעבוד בחברת וולט דיסני בשנת 1928, כאשר הפרויקט הראשון שלו היה הלחנת הסרט קצר המונפש "ספינת הקיטור וילי" יחד עם וילפרד ג'קסון. בשנת 1930 המלחין קרל סטאלינג עזב את החברה, ולואיס מונה להיות במקומו המנהל המוזיקלי. לואיס עבד בחברה עד שנת 1935, כאשר הוא הלחין הפקות רבות בסדרות הסרטים "מיקי מאוס" ו"סימפוניות טיפשיות".

בין הסרטים שהלחין בחברה נכללים "קניבלים מרקדים", "פשוט מיקי", "נער הקקטוס", "דג משתובב", "לוחמי האש", "תעלולים ארקטיים", "חצות בחנות צעצועים", "לילה", "החגיגה", "מנגינות קופים", "חורף", "ימי החלוץ", "פאן שובב", "ציפורי נוצה", "ציד האיילים", "Fishin' Around", "שידור החצר", "ציד הברווזים", "The Mad Dog", "פרחים ועצים" (הסרט היה הראשון שזכה בפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-5), "רק כלבים", "הסוחר מיקי", "המלך נפטון", "The Wayward Canary", "תינוקות ביער", "המעשה הטוב של מיקי", "הדוקטור המטורף", "ציפורים באביב", "The Mail Pilot", "המלך קול הזקן", "מחנה שטח", "מכבש הקיטור של מיקי", "העכבר המעופף", "Mickey Plays Papa", "חוטף הכלבים", "Mickey's Man Friday", "הקנגורו של מיקי", "מכבי האש" ו"על הקרח".

בשנת 1938 החל לואיס להלחין סרטים במטרו גולדווין מאייר, כאשר הוא הלחין את כל סרטי הסדרה "הקפטן והילדים", מלבד הסרט השמיני, יחד עם סקוט בראדלי. כמו כן, הוא הלחין שני סרטים של החברה שמבוססים על הדמות Count Screwloose.

ב-30 בנובמבר 1948, בגיל 69, נפטר לואיס בונטורה שבקליפורניה שבארצות הברית. הוא סבא רבא של השחקנית טרייסי בירדסול.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ברט לואיס** בוויקישיתוף

* ברט לואיס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ברט לואיס, באתר D23
2. ↑  אדוארד סילבן, Inspirational Women In Hollywood: How Actress Tracey Birdsall Is Helping To Shake Up The Entertainment Industry, באתר מדיום, 15 באוגוסט 2021

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: nb2019023572
* NKC: xx0176736
* VIAF: 305288744
* WorldCat (עם VIAF): 305288744

 |
**דוכסות סקסוניה-ויטנברג**, (מגרמנית: **Herzogtum Sachsen-Wittenberg**) הייתה דוכסות באימפריה הרומית הקדושה במהלך ימי הביניים, שהתפצלה בשנת 1296 מדוכסות סקסוניה, ובשנת 1326 שודרגה לנסיכות הבוחר.

היסטוריה
--------

### הקמת הדוכסות

לאחר מותו של מגנוס, דוכס סקסוניה ללא ילדים, מונה לותאר זופלינבורג לדוכס סקסוניה. בשנת 1112 ניסה היינריך החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה להדיחו מהשלטון, אך לבסוף גבר עליו לותאר בשנת 1115. לאחר מותו של היינריך החמישי בשנת 1125, נבחר לותאר למלך גרמניה ולקיסר האימפריה הרומית הקדושה.

לאחר מותו של לותאר בשנת 1137, ירש אותו חתנו היינריך העשירי, דוכס בוואריה מבית ולף, אך בשנת 1138 הדיח אותו קונראד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ומסר את הדוכסות לאלברכט "הדב" מבית אסקניה. בנו של היינריך - היינריך הארי לא ויתר על תביעתו לירושתו, ובשנת 1142 השיב קונראד את סקסוניה לידיו.

בשנת 1174 סירב היינריך הארי לסייע פרידריך ברברוסה במלחמתו בלומברדיה, ובעקבות כך הדיחו פרידריך בשנת 1180 מנחלותיו, ומסר את דוכסות סקסוניה המוקטנת לברנהרד הראשון, רוזן אנהלט, בנו של אלברכט "הדב". לאחר מותו של ברנהרד בשנת 1212 עלה לשלטון בנו אלברכט הראשון, דוכס סקסוניה, ולאחר מותו בשנת 1260 ירשו אותו במשותף בניו יוהאן הראשון ואלברכט השני.

לאחר מותו של יוהאן הראשון, ירשו אותו במשותף שלושת בניו; אלברכט השלישי, אריך הראשון, ויוהאן השני, שהמשיכו לשלוט בשיתוף עם דודם עד לשנת 1296. בשנת 1296 חולקה הנחלה בין אלברכט השני לבניו של יוהאן הראשון; אלברכט קיבל את דוכסות סקסוניה-ויטנברג, ואילו בניו של יוהאן קיבלו את דוכסות סקסוניה-לאוונבורג.

### דוכסות סקסוניה-ויטנברג

בשנת 1298 מת אלברכט השני, ובמקומו עלה לשלטון בנו רודולף הראשון, דוכס סקסוניה-ויטנברג. בין רודולף לבני דודו דוכסי סקסוניה-לאוונבורג, התפתח מאבק למי שמורה זכות הבחירה של מלכי גרמניה. בשנת 1308 לאחר רצח אלברכט הראשון, מלך גרמניה, תמך רודולף בהיינריך השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1314 תמכו בני דודו בלודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה מבוואריה, ואילו רודולף תמך בפרידריך השלישי, דוכס אוסטריה מבית הבסבורג.

רודולף השתתף בלחימה כנגד לודוויג הרביעי, והיה שותף לתבוסה בקרב מיהלדורף בשנת 1322. בשנת 1346 תמך רודולף בקרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וכהוקרה על פעולותיו שודרגה הדוכסות בשנת 1356 לנסיכות הבוחר מסקסוניה בהסדר של בולת הזהב של 1356.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דוכסות סקסוניה-ויטנברג** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 51144647640819992464
* WorldCat (עם VIAF): 51144647640819992464

 |
**ויז'ה גוברנדור גאלבס** (בספרדית: **Villa Gobernador Gálvez**) היא אחת מ-19 הערים בפרובינציית סנטה פה שבארגנטינה השוכנת בצדו המערבי של נהר פרנה. העיר נמצאת במרחק 294 קילומטרים מעיר הבירה של ארגנטינה בואנוס איירס, ובמרחק 14 קילומטרים בלבד מהעיר רוסאריו, העיר הגדולה ביותר בסנטה פה, שאזור המטרופולין שלה גובל בוויז'ה גוברנדור גאלבס בצפון על ידי יובל שיוצא מנהר הפרנה ונקרא סאלאדיז'ו.

לפי מפקד אוכלוסין של המכון הלאומי לסטטיסטיקה של ארגנטינה, התגוררו בעיר כ-80,769 תושבים בשנת 2010, והיא העיר הרביעית המאוכלסת ביותר בפרובינציה של סנטה פה.

רקע
---

העיר נוסדה ב-25 בפברואר 1888 על ידי מהגר איטלקי, המהנדס אנריקו מוסקוני, שהיה אביו של המהנדס הצבאי הגנרל אנריקה מוסקוני, שידוע בארגנטינה כמנהל הראשון של חברת הנפט הממשלתית YPF. ד"ר חוסה גאלבס, מושל הפרובינציה של סנטה פה משנת 1886, שכר את שירותיו של מוסקוני על מנת לאתר את מערכת הרכבת שתחבר את סנטה פה לפרובינציית מנדוסה. כדי לעשות כן רכש מוסקוני קרקע, ואישור שקיבל מידי המושל הפך אותה לעיירה, שאוכלסה בעיקר על ידי מהגרים שבאו מאיטליה וספרד.

העיירה הוכרזה כעיר ב-12 באפריל 1962 על ידי המושל קרלוס סילבסטר בגניס ובאותה העת התגוררו בה כ-18,000 תושבים. העיר שמוכרת כיום כוויז'ה גוברנדור גאלבס היא למעשה התאחדותן של שלוש עיירות: ויז'ה גוברנדור, ויז'ה דייגו ופואבלו נואבו. ההיסטוריה של העיר מונצחת ומשתמרת במוזיאון הציבורי המוזיאון העירוני ד"ר ראול מאלאטסטה שהוקם בשנת 1986 ומנוהל על ידי עמותת אזרחים.

כיום
----

ויז'ה גוברנדור גאלבס מחולקת ל-20 באריוס (שכונות) וקיימים בה בית חולים ציבורי, מספר מרכזי בריאות ציבוריים קטנים, מספר מועדוני ספורט, חמישה בנקים ושתי תחנות רדיו. ביישוב זה מרבית השירותים ניתנים לתושבים בצורה קואפרטיבית על ידי הקואפרטיב גומרה שמחזיק בבית החולים המרכזי, חברת החשמל היישובית, בתי הספר הטכנים, מרכז הספורט הקהילתי ומספק גם שירותי אינטרנט וטלפון לתושבי גאלבס.

ראו גם
------

* סנטה פה (פרובינציה)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויז'ה גוברנדור גאלבס** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ויז'ה גוברנדור גאלבס (בספרדית)
* עניינים מוניציפליים, משרד הפנים, ארגנטינה, באתר Instituto Federal de Asuntos Municipales, IFAM, האתר הרשמי (בספרדית)
* Resultados generales - Santa Fe, באתר Instituto Nacional De Estadistica y Censos De La Republica Argentina, INDEC, האתר הרשמי (בספרדית)
* Museo Municipal DR. Raul Malatesta, באתר, (בספרדית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: 3ab5c4a7-ccb5-4d97-bf76-7fd69676f123

 |
**יחיאל מאיר כשר** (נולד ב־9 ביוני 1961) הוא שופט בית המשפט העליון החל משנת 2022.

ביוגרפיה
--------

כשר נולד ברמת גן בשנת 1961, בן לאברהם ואיילה. אביו, יליד פולין, היה ד"ר לפיזיקה, מורה ומחנך. אמו, ילידת בלגיה, הייתה מנהלת הייצור בבית החרושת המשפחתי[דרושה הבהרה]. כשהיה בן חמש עברה משפחתו להרצליה פיתוח. בתיכון למד בגימנסיה הרצליה בתל אביב.

בין השנים 1979–1982 שירת בחיל התותחנים והשתתף במלחמת לבנון הראשונה כמפקד צוות תומ"תים.

עם שחרורו מצה"ל החל ללמוד משפטים באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1986 סיים בהצטיינות את לימודי התואר הראשון והתמחה במשרדו של פרופ' יובל לוי, שאצלו למד דיני עונשין. ב־1987 קיבל רישיון עריכת דין והועסק כעורך דין שכיר במשרדו של לוי עד שנת 1993, אז הפך שותף והוביל את הליטיגציה במשרד. בשנת 2014 התמזג המשרד עם משרדו של דוד תדמור וכשר התמנה לראש מחלקת הליטיגציה.

כעורך דין עסק כשר בליטיגציה מורכבת במגוון תחומים, בדגש על המשפט האזרחי, המסחרי והמנהלי. בין היתר עסק בתובענות ייצוגיות, דיני תאגידים, דיני חיובים, דיני מקרקעין ותכנון ובנייה, דיני בנקאות, דיני תשתיות ואנרגיה, עתירות מנהליות לבג"ץ, בוררויות וגישורים.

בפברואר 2022 אושר מינויו לשופט בית המשפט העליון כנציג השוק הפרטי של לשכת עורכי הדין והוא הושבע לתפקיד ב-9 ביוני 2022. שר המשפטים גדעון סער תמך במועמדותו לאחר שסומן כבעל זיקה שמרנית, וזאת למרות שעמדותיו החוקתיות אינן ידועות. אל התפקיד הגיע כשר ללא רקע בתפקיד שיפוטי קודם.

פסיקתו
------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.

חיים אישיים
-----------

כשר נשוי לדורית ומתגורר ברעננה. לזוג שלושה ילדים ושלושה נכדים.

כשר הוא אוהד של קבוצת הכדורגל מכבי נתניה, ועד מינויו לבית המשפט העליון היה חבר בוועדת הביקורת של המועדון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יחיאל כשר** בוויקישיתוף
* יחיאל כשר, באתר הרשות השופטת

הערות שוליים
------------

1. 1 2  אבישי מתיה, ‏"בליטיגציה בביהמ"ש יש ריח של אבק שריפה, יש פחד", באתר גלובס, 3 ביולי 2015
2. 1 2  יחיאל כשר, באתר הרשות השופטת
3. 1 2 3  ניצן שפיר, ‏עו"ד יחיאל כשר: ליטיגטור מבריק ואוהד כדורגל שרוף, באתר גלובס, 21 בפברואר 2022
4. ↑   ציוץ של דוברות הרשות השופטת ברשת החברתית אקס (טוויטר), 9 ביוני 2022
5. ↑  יובל אראל, ‏לאחר חודשים ארוכים של דיונים: ארבעה שופטים חדשים מונו לבית המשפט העליון, באתר ‏מאקו‏, 21 בפברואר 2022

| שופטי בית המשפט העליון |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| **נשיא בית המשפט העליון:** *לא מאויש***המשנה (וממלא מקום) הנשיא:** עוזי פוגלמן
יצחק עמית • נעם סולברג • דפנה ברק-ארז • דוד מינץ • יוסף אלרון • יעל וילנר • עופר גרוסקופף • אלכס שטיין • גילה כנפי-שטייניץ • ח'אלד כבוב • יחיאל כשר • רות רונן |  |

 |
| ראו גם: שופטי בית המשפט העליון בדימוס |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**פטר שוויצר** (**Schweitzer**;‏ 1874–1922) היה מהנדס ואיש עסקים, פילנתרופ יהודי-אמריקאי, יושב ראש משרד קרן היסוד בארצות הברית.

בזכות סיועו ותרומתו נבנה ונוסד בטבריה בית החולים על שם שוויצר, אשר היה קרוי על שמו.

קורות חיים
----------

נולד בבאלטה פלך פודוליה, שבאימפריה הרוסית. בילדותו קיבל חינוך עברי, בנעוריו עבר לאודסה לרכישת השכלה כללית. בהמשך יצא לצרפת, ללימודי הנדסה שאותם השלים באוניברסיטת סורבון בפריז.

בשנת 1905 היגר לארצות הברית, הוא השתקע בניו יורק שבה עסק במקביל לניהול עסקיו, גם בפעילות ציונית ענפה.

שוויצר מונה לגזבר ההסתדרות הציונית האמריקאית, חבר הוועד הפועל של ההסתדרות הציונית האמריקאית, חבר הוועד הכספי של ההסתדרות הציונית העולמית, חבר הוועד הפועל ויושב ראש ועד הפעולה של קרן היסוד.

פעילותו התרבותית
----------------

בזמן היותו נתין האימפריה הרוסית תרגם שוויצר את הספר מדינת היהודים, מאת בנימין זאב הרצל.

בארצות הברית תרם שוויצר לעיתון פועלי ציון "די צייט".

שוויצר תמך במפעלים ספרותיים. בין השאר תמך בהוצאת ספרי שלום אש ב-12 כרכים.

פעילותו הפילנתרופית
-------------------

שוויצר תרם בימי חייו לקרנות ציוניות יותר מ-400,000 דולר. הוא תרם 40,000 דולר כ"מעשר" לקרן היסוד. חיים ויצמן ונחום סוקולוב תיארוהו כ"וזיר הכספים היהודי".

שוויצר ורעייתו רבקה תרמו 25,000 דולר לבניית בית חולים בארץ ישראל, בטבריה. אבן הפינה הונחה ב-1921 אך שוויצר נפטר ב-1922 ורעייתו רבקה נרתמה להשלים את המלאכה, כך הוקם על שמו, בית החולים על שם שוויצר.

שוויצר נפטר בגיל 48 כתוצאה מסיבוך של ניתוח מעי, שבוצע בבית החולים מאונט סיני בניו יורק. הוא הניח אחריו את אשתו רבקה וחמשת ילדיהם.

בהלווייתו ספדו לו: השופט ג'וליאן מק, צבי הירש מסליאנסקי, לואי ליפסקי, שמריהו לוין ואחרים.

לקריאה נוספת
------------

* טבריה אדריכלים רבים לה - ד"ר אסתי ינקלביץ, החוג ללימודי ארץ-ישראל, אוניברסיטת חיפה "ארץ הכנרת", ביטאון רשות ניקוז ונחלים כנרת - בשיתוף איגוד ערי כנרת, גיליון מספר 15, סיון תשע"ו, יוני 2016, עמודים 18–21
* "פתיחת בית החולים שוויצר"(הקישור אינו פעיל) ("ביישוב טבריה"), בן שמואל, 24 ביולי 1934
* "עם פתיחת בית החולים למתרחצים בטבריה"  (דבר),23 בינואר 1934, (י.מ.)

הערות שוליים
------------

1. ↑  המנוח פיטר שוויצר ז"ל ניו יורק, ג' בנובמבר 1922
2. ↑  מכתב מנחום סוקולוב אל עמנואל נוימן בעניין השתתפות בצער על פטירתו של פטר שוויצר (הארכיון הציוני המרכזי, ההסתדרות הציונית העולמית)
3. ↑  חנוכת בית החולים ע"ש שוויצר  דואר היום, 26 במאי 1930
תבנית {{אמן}} ריקה מתוכן. יש להזין פרמטרים בערך או בוויקינתונים. 
**אירן פרמלי** (באנגלית: **Irene E. Parmelee**‏; (1847–1934) הייתה ציירת ואמנית פורטרטים אמריקאית.

ראשית חייה
----------

איירין פרמלי ילידת גילפורד, קונטיקט. היא הייתה בתם של מרי והורטון פרמלי, משפחה חקלאים. אחיה הגדולים היו אמילי, צ'ארלס, מרי וג'יין.

פרמלי למדה אצל הנרי בראיינט מהרטפורד בשנת 1872 ובשנה שלאחר מכן אצל נתנאל ג'וסלין בניו הייבן.

היא למדה שנה בבית הספר לאמנות ייל, שרק התחיל לקבל נשים, בהנהלתו של רוברט וולטר וייר. מאוחר יותר פרמלי נסעה לפריז ולמדה באקדמיה ז'וליאן בין השנים 1881–1884, שם למדה אצל ג'וזף-ניקולא רוברט-פלורי, פייר אוגוסט קוט וג'ולס ג'וזף לפבר.

קריירה
------

היא הייתה אמנית פורטרטים והפעילה סטודיו בספרינגפילד, מסצ'וסטס בין השנים 1875 עד 1929. פרמלי ציירה את דיוקנו של מרקוס פרין נואלטון, השופט הראשי של בית המשפט העליון של מסצ'וסטס, בשנת 1912. הוא היה תלוי בבית המשפט בספרינגפילד בעקבות טקס הגשה רשמי בכינוס הרביעי השנתי של לשכת עורכי הדין במסצ'וסטס בדצמבר באותה שנה. היא קיבלה 1,125 $ (שווה ערך ל 29,067 $ בשנת 2020) עבור הציור הממוסגר.

פרמלי ציירה את דיוקנו של סמואל בולס השלישי, שהיה עורך העיתון "הרפובליקאי" וחבר אגודת הספרייה העירונית במשך 37 שנים והיה בדירקטוריון במשך 24 שנים. אשתו תרמה את הדיוקן לספריית ספרינגפילד, שנתלתה לצד דיוקנו של אביו, סמואל בולס, השני.

מוות
----

היא נפטרה ב־29 באוגוסט 1934 בלוס אנג'לס, קליפורניה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איירין פרמלי** בוויקישיתוף   **המזהה לא מולא ולא נמצא בוויקינתונים, נא למלא את הפרמטר.**

הערות שוליים
------------

1. ↑  B. Fahlman (1991). "Women Art Students at Yale, 1869-1913: Never True Sons of the University". *Woman's Art Journal*. **12** (1): 15–23.
2. ↑  Irene E. Parmele, Guilford, Connecticut", *Seventh Census of the United States, 1850; Records of the Bureau of the Census, Record Group 29; National Archives, Washington, D.C.*, p. 30, September 20, 1850
3. ↑  Harry Willard French, **Art and Artists in Connecticut**, C.T. Dillingham, 1878. (בenglish)
4. ↑  Massachusetts Bar Association (1914). Annual Report of the Massachusetts Bar Association. Rockwell & Churchill Press. p. 64.
5. ↑  Springfield City Library Association (Springfield, Mass.) (1916). Springfield City Library Bulletin. p. 186.

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"איירין פרמלי"**.
מצבה לזכרו של אנקטיל
**ז'אק אנקטיל** (בצרפתית: **Jacques Anquetil**; ‏8 בינואר 1934 בצרפת - 18 בנובמבר 1987) היה רוכב אופני כביש צרפתי.

קריירה
------

אנקטיל התמחה בעיקר במרוצים נגד השעון, ונודע בעיקר כרוכב הראשון שניצח 5 פעמים בטור דה פראנס. אנקטיל היה לרוכב הראשון שזכה בכל שלושת הגרנד טורים הגדולים (זכה 5 פעמים בטור דה פראנס, פעמיים בג'ירו ד'איטליה, ופעם אחת בוואלטה אספנייה). אנקטיל ממוקם במקום ה-3 בכל הזמנים בזכיות בגראנד טורים (8), אחרי אדי מרקס (11) וברנאר אינו (10).

אנקטיל ניצח גם באחד מהמונומנטים הגדולים של מרוצי האופניים - לייז'–בסטון–לייז'. הוא ניצח במרוץ גנט - וולגם, וסיים שני וחמישי באליפות העולם לאופני כביש. אנקטיל זכה במרוץ היוקרתי ביותר נגד השעון - הגראנד פרי דה נאסיונס - 9 פעמים, הראשון שבהם היה ב-1953, בעודו בן 19 בלבד, והאחרון ב-1966, בגיל 32. אנקטיל רשם גם 5 ניצחונות במרוץ היוקרתי פאריז-ניס. סה"כ זכה אנקטיל ב-200 מרוצי כביש לאורך כל הקריירה.

למרות הישגיו, לא זכה אנקטיל לפופולריות רבה בקרב חובבי הספורט בצרפת, שראו בו מכונה חסרת רגשות, ולעיתים קרובות עודדו את יריביו על הכביש. אנקטיל נתפס בקרב הצרפתים כרוכב שהגיע להישגים בגלל ניצחונותיו המרשימים במרוצים נגד השעון, ופחות משום שהיה רוכב נחוש או בעל סיבולת גבוהה. אנקטיל טען לא אחת כי מטרתו העיקרית הייתה להרוויח כסף מאופניים ותו לא.

אנקטיל היה רוכב מקצועני 16 שנה עד לפרישתו ב-1969. הוא מת מסרטן ב-1987.

הישגים עיקריים
--------------

* 5 ניצחונות בטור דה פראנס (1957, 1964-1961)
* מקום 3 בטור דה פראנס (1959)
* 2 ניצחונות בג'ירו ד'איטליה (1960, 1964)
* מקום 2 בג'ירו ד'איטליה (1959, 1961)
* מקום 3 בג'ירו ד'איטליה (1966, 1967)
* ניצחון בוואלטה אספנייה (1963)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'אק אנקטיל** בוויקישיתוף

* ז'אק אנקטיל, באתר olympedia.org
* ז'אק אנקטיל, באתר Cycling Archives

הערות שוליים
------------

1. ↑  אמיר ענבר, אריה ליבנת, טעם של פעם – ההשקעה הניבה תשואות, באתר הארץ, 29 במאי 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007404809105171
* BnF: cb12001826k (data)
* GND: 135676541
* ISNI: 0000 0000 3266 1904
* LCCN: n91044152
* NTA: 072797010
* SUDOC: 027800326
* VIAF: 14780176
* WorldCat: lccn-n91044152

 |
**דאפר יוסף** (בערבית: ظافر يوسف; נולד ב-19 בנובמבר 1967) הוא מלחין, זמר ונגן עוד ממוצא תוניסאי.

ביוגרפיה
--------

יוסף נולד בטבולבה שבתוניסיה. החל את הקריירה המוזיקלית שלו בגיל 10 כאשר הוזמן לשיר שירים אסלאמיים-סופיים בחתונות שהתקיימו בעירו.
עם הזמן קנה לעצמו מוניטין ברמה המקומית בשל איכויות הקול שלו, והוזמן מספר פעמים להופיע ברדיו מונסתיר.

בעודו תלמיד במדרסה אסלאמית נהג להאזין בסתר לרדיו וגילה את סגנון הג'אז. ב-1990 עזב את תוניסיה והיגר לאוסטריה, המדינה היחידה שהייתה מוכנה לקבל אותו ללא ביורוקרטיה מסובכת בנושא הויזה. חסר ממון התיישב תחילה בגראץ, לאחר מכן עבר להתגורר בווינה, ומשם נדד לברצלונה, ברלין וניו יורק, עד שחזר לאוסטריה.

אלבום הבכורה שלו "מלאכ" (Malak) יצא ב-1999 וזכה להצלחה יחסית. עם זאת, הוא המשיך להתגורר בבתי מלון שונים ברחבי העולם ולא התיישב בבית משלו. ב-2002 התחתן ועבר להתגורר בפריז. בשנה זו הוציא את אלבומו "אלקטריק סופי", שבעקבות הצלחתו יצא למסע הופעות נרחב באירופה.

יוסף הוציא חמישה אלבומים משלו, ונוסף על כך ביצע מספר שיתופי פעולה עם מוזיקאים כגון החצוצרן הסרדיני פאולו פרזו, הגיטריסט הנורווגי איווינד אראסט, הפסנתרן הקובני עומר סוסה והפסנתרן האמריקאי אורי קיין.

יוסף טען כי הוא נמשך למוזיקה הודית ומוזיקה נורדית. במוזיקה שלו ניתן למצוא השפעות מזרחיות ממוזיקה סופית ומיסטית והשפעות מערביות ממוזיקת הג'אז וממוזיקה אלקטרונית. באופן כללי, ניתן לאפיין את המוזיקה שלו עם סגנון הג'אז-פיוז'ן האתני.

יוסף היה מועמד למספר פרסים מוזיקליים בתחום האוונגרד והג'אז.

בפברואר 2011 הופיע בחיפה יחד עם טריו ג'ובראן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דאפר יוסף** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של דאפר יוסף (באנגלית)
* דאפר יוסף, ברשת החברתית פייסבוק

* דאפר יוסף, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* דאפר יוסף, ברשת החברתית אינסטגרם

* דאפר יוסף, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* דאפר יוסף, באתר AllMovie (באנגלית)

* דאפר יוסף, באתר ספוטיפיי

* דאפר יוסף, באתר Last.fm (באנגלית)

* דאפר יוסף, באתר AllMusic (באנגלית)

* דאפר יוסף, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* דאפר יוסף, באתר דיזר

* דאפר יוסף, באתר Discogs (באנגלית)

* דאפר יוסף, באתר Songkick (באנגלית)
* ארז שוייצר, הפרעה מתמדת במרקם המלטף, באתר הארץ, 27 באוגוסט 2006
* בן שלו, דאפר יוסף, אמן עוד וזמר תוניסאי, הציג עוד מאותו דבר, באתר הארץ, 12 ביולי 2011

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007332522105171
* BIBSYS: 5032285
* BNE: XX5570896
* BnF: cb140519234 (data)
* GND: 135235154
* ICCU: CAGV399637
* ISNI: 0000 0000 8005 6397
* LCCN: n2004079965
* MusicBrainz: e193397d-a888-4b4d-b11d-2a602c24b023
* NKC: xx0087497
* RERO: 02-A006109396
* SUDOC: 080785255
* VIAF: 85881807
* WorldCat: lccn-n2004079965

 |
**דב שוּבַל** (י"ד/ט"ו באדר א' תרס"ח, 16 בפברואר 1908 – ב' בתשרי תשמ"ט, 13 בספטמבר 1988) היה עיתונאי ועורך ישראלי.

ביוגרפיה
--------

דב בן זאב שובל נולד בפולין הרוסית, סיים את לימודיו בגימנסיה העברית בביאליסטוק והיה פעיל בעירו בתנועה הציונית הסוציאליסטית השומר הצעיר. בשנת 1929 עלה לארץ ישראל, היה ממייסדי קיבוץ עין החורש ופעיל בארגון "ההגנה". בשנת 1943 הצטרף לצוות המייסדים של ביטאונה של השומר הצעיר, "משמר" (לימים "על המשמר"), ובמשך עשרות שנים, עד פרישתו לגמלאות, היה סופר העיתון באזור חיפה (בין היתר סיקר את המאבק בבריטים בדרך לעצמאות).

בשנת 1940 הופיע תרגומו לכרך הראשון של ספרו של הפוליטיקאי והפובליציסט הגרמני פרנץ מֶהרינג (אנ') על סיפור חייו של קרל מרקס (אנ').
בשני העשורים האחרונים לחייו ערך ספרי זיכרון לחללי מערכות ישראל וכן את ספרי היזכור לקהילות סרנאקי (1968) ושֶבּרֶשין (1984).. כמו כן חיבר שירים, שהופיעו בהוצאה עצמית לאחר מותו. מוכר תרגומו לשירו של ו' רומן "חבריה אנחנו" (הולחן על ידי משה ביק).

שובל נפטר ב-1988, בגיל 80. נקבר בבית העלמין שדה יהושע (כפר סמיר) שבדרום חיפה. הותיר אישה, בן ושתי בנות, ונכדים.

קישורים חיצוניים
----------------

* עתי"ם, דב שובל, מעריב, 15 בספטמבר 1988 (נקרולוג)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  דב שובל באתר חברה קדישא חיפה.
2. ↑  וראו דב שובל, יוצאי ביאליסטוק מתכנסים, על המשמר, 23 בספטמבר 1956.
3. ↑  פראנץ מהרינג, **קארל מארכס**, מרחביה: ספרית פועלים, 1940. (הכרך השני, בתרגומו של אברהם כהן, ראה אור ב-1941.)
4. ↑  דב שובל (עורך), **ספר יזכור לקהילת סארנאקי**, חיפה: ארגון יוצאי סארנאקי בישראל, תשכ"ח.
5. ↑  דב שובל (עורך), **ספר זיכרון לקהלת שברשין**, חיפה: ארגון יוצאי שברשין בישראל ובתפוצות, תשמ"ד 1984.
6. ↑  דב שובל, **שירים**, חיפה: [חמו"ל], תש"נ 1989 (צילום מכתב יד).
7. ↑  מילות השיר "חבריה אנחנו" והאזנה לו, באתר זמרשת.
8. ↑  הקבר של דב שובל בבית העלמין שדה יהושע, באתר BillionGraves.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007298264105171
* ISNI: 0000 0000 6696 6597
* LCCN: n85104572
* VIAF: 58046496
* WorldCat: lccn-n85104572

 |
אירוע משטרתי במתווה חפץ חשוד
**אירוע משטרתי** הוא כל אירוע המצריך פעילות משטרתית. אירועי המשטרה נרשמים ביומן התחנה ומקבלים מספור המאפשר מעקב אחר הטיפול בהם. הגורם המשטרתי המוסמך יקבע את דרך הטיפול באירועים, אם יפתח תיק פלילי או שהאירוע יועבר לגורמים אחרים.

קבלת תלונה
----------

לפי פקודות המטה הארצי של משטרת ישראל - "הטיפול בתלונה ובתיק חקירה" (להלן: **פקודות המטא"ר**), כל איש משטרה חייב לקבל תלונה על ביצוע עבירה, המופנית אליו, בין אם היא מעלה חשד לביצוע עבירה פלילית ובין אם אינה מעלה חשד כזה, ואין לו שיקול דעת בשלב זה.

התלונה יכולה להימסר על ידי המתלונן בכתב, בטלפון או בפנייה אישית לתחנת המשטרה או לשוטר (אף מחוץ לתחנת המשטרה). עם התפתחות הטכנולוגיה התאפשרה גם הקשת תלונה באופן מקוון באמצעות אתר השירותים והמידע הממשלתי. בהקשר פנייה לתחנת משטרה, אין הכרח להגיש את התלונה בתחנה הסמוכה למקום האירוע בגינו הוגשה התלונה, וניתן להגישה בכל תחנת משטרה.

לאחר הגשת התלונה, הסמכות לגניזה וסגירה של תיק החקירה היא של המשטרה בלבד, ועל כן בקשה של המתלונן "למשוך" את תלונתו לא תתקבל, אם התלונה לא עומדת בתנאים המקובלים לסגירת התיק. עם זאת, זכותו של כל נפגע עבירה שהגיש תלונה במשטרה להיות מעודכן בסטטוס התלונה שלו ובטיפול בה.

טיפול בתלונה
------------

לאחר קבלת התלונה, יחליט איש המשטרה, על פי נסיבות המקרה בין שלוש דרכי פעולה אפשריות:

* טיפול בתלונה במקום.
* הזעקת יחידת המשטרה הרלוונטית, שמתפקידה לטפל בעניין.
* להפנות את מגיש התלונה ליחידת המשטרה, שבשטחה אירע המקרה.

בהתאם לסעיף 95 לחוק סדר הדין הפלילי, חייבת משטרת ישראל, ככלל, לפתוח בחקירה, משנודע לה על ביצוע עבירה, אם על סמך תלונה ואם בכל דרך אחרת. במקרים שבהם התלונה מוגשת כנגד המשטרה עצמה, למשל במקרים שבהם אזרח ספג התנהגות לא נאותה מצד שוטר או שהיה עד לעבירה פלילית שביצע גורם משטרתי, הגורמים שיוסמכו לטפל בתלונה ובמידת הצורך לחקור את העניין הם המחלקה לחקירות שוטרים מטעם משרד המשפטים וכן היחידה לתלונות הציבור של משטרת ישראל.

יש להוסיף כי בעבירה שאינה פשע, רשאי קצין משטרה בדרגת פקד ומעלה להורות שלא לחקור, אם היה סבור, שאין בדבר "עניין לציבור", או אם הייתה רשות אחרת מוסמכת על פי דין לחקור בעבירה.

קישורים חיצוניים
----------------

* פקודות המטה הארצי, 14.01.01 - הטיפול בתלונה ובתיק חקירה
* הגשת תלונה במשטרה באופן מקוון באתר השירותים והמידע הממשלתי.

הערות שוליים
------------

1. ↑  סעיף 2(א) לפקודות המטא"ר
2. ↑  סעיף 2(ג) לפקודות המטא"ר
3. ↑  מסירת מידע לנפגע עבירה (מערכת מנ"ע), באתר כל זכות
4. ↑  סעיף 2(ב) לפקודות המטא"ר
5. ↑  חוק סדר הדין הפלילי התשמ"ב-1982
6. ↑  שי שקד, הגשת תלונה של אזרח נגד המשטרה באתר דין – עורכי דין ומידע משפטי בישראל. ‏יולי 2019
7. ↑  ראו בעניין זה: שיקולים לסגירת תיק בשל העדר "עניין לציבור", הנחיות פרקליט המדינה, 1 בינואר 2003
8. ↑  סעיף 3(א) לפקודות המטא"ר
**דְּגַרְתֵּל מדולדל** (שם מדעי: *Aepypodius arfakianus*) הוא מין של עוף קרקע מאינדונזיה וגינאה החדשה והוא קרוב רחוק של התרנגול.

דגרתל זה הוא עוף בגודל בינוני החי על הקרקע ביערות טרופיים וסובטרופיים שונים במערב אינדונזיה וניו גינאה. אורכו הממוצע 42 ס"מ והוא בעל נוצות שחורות על רוב גופו למעט הראש הכחול ובעל הציצה והרגליים האפורות. הזוויגים דומים אך הזכרים גדולים מהנקבות. עוף זה חי רוב זמנו על הקרקע ומעופף לעיתים רחוקות. הוא ניזון מפירות, זרעים, תולעים וחרקים אותם הוא מלקט מהקרקע.

הזכרים והנקבות חיים יחדיו ובונים תל עשוי בוץ בתור מדגרה לביצים. הזכר בודק את הטמפרטורה בתוך התל באמצעות מקורו. כשהאפרוחים בוקעים מהביצים הם חותרים את דרכם מחוץ לתל ומתחילים חיים עצמאיים, ללא נוכחות ההורים.

לדגרתל זה יש שני תת-מינים:

* Aepypodius arfakianus arfakianus
* Aepypodius arfakianus misoliensis

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דגרתל מדולדל** בוויקישיתוף
* דגרתל מדולדל, באתר ITIS (באנגלית)
* דגרתל מדולדל, באתר NCBI (באנגלית)
* דגרתל מדולדל, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* דגרתל מדולדל, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  דגרתל מדולדל באתר הרשימה האדומה של IUCN
**דוד (הַרפּוֹ) אברהמסון** (1960 – י"ד בתשרי ה'תשע"א, 22 בספטמבר 2010) היה מוזיקאי-יוצר וזמר רוקנ'רול-קאנטרי ושחקן יהודי-אמריקאי.

ביוגרפיה
--------

אברהמסון נולד בסן פרנסיסקו לאב יהודי ואם שאינה יהודייה. נדד עם הוריו בדרכים וקלט מוזיקה דרום אמריקאית. הוא למד לנגן בגיטרה ומפוחית. הכינוי "הרפו" דבק בו מאחר שהוא ידע לנגן במומחיות במפוחית והשוו אותו לנגן מפוחית אמריקאי ידוע באותה התקופה בעל אותו השם. לאחר שאביו ואמו נפרדו בהיותו ילד, נטל אותו אביו ויחדיו הם נסעו בטרמפים מקליפורניה, דרך אירופה עד לישראל. אביו השאיר אותו בקיבוץ יטבתה והמשיך במסעותיו תוך שהוא מבקר את בנו לעיתים.

בהגיעו לגיל 13 חגג בר מצווה שלאחריה נודע לו מפי אביו שהוא לא יהודי על-פי ההלכה – מאחר שאמו גויה. הוא רצה להתגייר ופנה לבית הדין הרבני בירושלים אך לא השלים אז את תהליך הגיור.

אברהמסון נסע לארצות הברית, ושם היה זמר פאבים. התגייס ליחידה המיוחדת כוח דלתא בצבא ארצות הברית. בעת שירותו בצבא ארצות הברית במלחמת המפרץ הראשונה בעיראק התפעל מכך ש-39 טילי סקאד נפלו בישראל ואדם אחד נהרג – ואילו טיל אחד שנפל בערב הסעודית הרג כ-38 חיילים אמריקאים. הוא ראה בזה השגחה משמים על עם ישראל והיהודים, והחליט לחזור לארץ ולהשלים את תהליך הגיור. הוא התגייר בבית דינו של הרב מרדכי אליהו. לאחר מכן התקרב לחסידות חב"ד ולימד בישיבת "מעיינות" בירושלים.

אברהמסון נפטר בגיל 50 מהתקף לב בערב חג הסוכות (י"ד בתשרי) ה'תשע"א בביתו שבתקוע.

### כמוזיקאי

בתחילת דרכו במוזיקה היהודית הוא היה חבר בלהקת רבע לשבע, שם גם הלחין וביצע את הלהיט "אהבת ישראל".

לאחר תקופה הוא פרש מהלהקה והקים להקה בשם "הרפו והנשמות". לאחר כשנה הלהקה התפרקה, ודוד המשיך את דרכו בהופעות ובאירועים.

### כשחקן

בשנת 2003 שיחק בסדרה הישיבה, סדרת דוקו בהפקת ערוץ 10 על ישיבה תיכונית בכפר הרואה.

כמו כן השתתף כשחקן ראשי בסרטיו של יהודה גרובייס "האוצר מסיני" (2006), וסדרת הסרטים "הלהקה", בה מסופר על להקת "הרפו והנשמות" שהתפרקה.

ראו גם
------

* רבע לשבע

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד אברהמסון, באתר Discogs (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  רענן זיו
"סיפור חייו של הרפו", באתר "שורש", 19 באוגוסט 2011
2. ↑  דוד "הרפו" אברמסון נפטר בערב החג, באתר ערוץ 7, 24 בספטמבר 2010
3. ↑   הרפו והמוזיקה, מתוך סדרת הלהקה, סרטון בערוץ "יהודה גרובייס", באתר יוטיוב (אורך: 11:23)
דף שגיאה המופיע בעת הקלדה לא נכונה של כתובת URL, שאומר: "הדף אינו נמצא", ומציע קישורים חלופיים
**שגיאה 404** (באנגלית: **HTTP 404** או **404 Error page**) היא שגיאה בפרוטוקול התקשורת HTTP המוצגת בדפדפן ומודיעה לגולש שניסה להגיע לדף אינטרנט שאינו קיים. שגיאה 404 נובעת לרוב מכניסה לקישור שבור, או קישור שאינו מוביל לדף קיים. בדרך כלל מציג דף השגיאה מספר הצעות כיצד לפתור את הבעיה, אך לרוב הבעיה נובעת מקישור לכתובת לא נכונה, המובילה את הגולש לדף שאינו קיים.

התרחשות שגיאה
-------------

שגיאה 404 מוגדרת במסגרת פרוטוקול HTTP, ומתייחסת לכתובת (URL) שמפנה לדף שלא קיים, תחת שם מתחם קיים. במקרה של אי מציאת כתובת, מספק הדפדפן, כאמצעי ברירת המחדל, את דף השגיאה. לכן, כל דפדפן מציג דף שגיאה הייחודי לו.

בעלי אתרים יכולים ליצור דף שגיאה 404 ייעודי. כלומר, כדי לשפר את נוחות הגולש, בעל האתר יכול לכלול רשימת בעיות נפוצות ייחודיות הקשורות באתרו, ובכך לעזור לגולש לפתור אותן. לחלופין יכול בעל האתר להפנות את הגולש למוקד תמיכה או מוקד תלונות של האתר. דף שגיאה ייעודי יכול לכלול הצעות של מספר קישורים למקומות אחרים באותו האתר, המנסות "לנחש" לאן רצה הגולש להגיע, במסגרת שימוש ביכולת ניחוש של שגיאות כתיב נפוצות.

כמות רבה של שגיאות 404, עלולה להביא לפגיעה בדירוג אתר האינטרנט. ישנם כלים המאפשרים למצוא דפי 404 על מנת לתקן אותם.

ראו גם
------

* שגיאה 403
* HTTP 303
* קוד מצב של HTTP

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **דף שגיאה 404** |

* רוני שני, מדריך 404: טוב לשגות לפעמים, באתר ynet, 26 בינואר 2004
* סרטון 5 דקות של TED
* שגיאה 404 ואופן הטיפול בה עבור משתמשים וכלפי גוגל, זהר עמיהוד
**דוד טַלְשִׁיר** (תש"ה, 1944 – ז' בטבת תשע"ז, 5 בינואר 2017) היה פרופסור בחוגים ללשון העברית באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.

ביוגרפיה
--------

דוד טלשיר נולד במעלה החמישה. למד באוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים ללשון העברית, למקרא ולהיסטוריה של עם ישראל. בשנת תשמ"א הגיש את עבודת הדוקטור שלו, שעסקה בנושא "שמות בעלי החיים בתרגום הארמי של השומרונים".

בשנים תשל"ב–תשנ"א לימד בחוג ללשון העברית באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים תשנ"א–תשנ"ז עבד במפעל המילון ההיסטורי של האקדמיה ללשון העברית. משנת תשנ"ד לימד במחלקה ללשון העברית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.

נבחר לחבר-יועץ של האקדמיה ללשון העברית בשנת תשנ"ט ולחבר מלא בשנת תשס"ה. היה חבר המערכת של לשוננו לעם, וכן היה חבר בוועדות המינוח האלה: הוועדה לשמות צמחי ארץ ישראל, הוועדה לזואולוגיה, הוועדה לגאוגרפיה אנושית והוועדה למונחי בלשנות.

תחומי המחקר העיקריים שלו היו לשון המקרא (בעיקר העברית המקראית המאוחרת), לשון מגילות מדבר יהודה, לשון חז"ל, העברית בתקופת התחייה, הארמית לרבדיה ולניביה ומילונאות שמית. נודע גם כחוקר של לשון הריאליה: שמות בעלי חיים, צמחים, אנשים, מקומות וחפצים.

דוד טלשיר היה נשוי לצפורה טלשיר (נפטרה ב-3 באוקטובר 2016), פרופסור במחלקה למקרא, ארכאולוגיה והמזרח הקדום באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ולהם ארבעה ילדים, ובהם גייל טלשיר. הובא למנוחות לצד אשתו ציפורה בבית העלמין בקיבוץ מעלה החמישה .

ספרו
----

* **שמות חיים: בעלי חיים מקומות ואנשים**, ירושלים תשע"ב.

ממאמריו
-------

* "מעמדה של העברית המקראית המאוחרת – בין לשון המקרא ללשון חכמים", **מחקרים בלשון** ב-ג (תשמ"ז), עמ' 161–172.
* "לשון חכמים באספקלריה של שמות פרטיים", **מחקרים בלשון** ה–ו (תשנ"ב), עמ' 225–244.
* "העברית בימי הבית השני – בית גידולה וגלגוליה", **מחקרי תלמוד** ב (תשנ"ג), עמ' 285–301.
* "הצב, החרדון והקרפדה", **לשוננו** סה (תשס"ג), עמ' 351–373.
* "חספין – גלגוליו של שם מקום", **קול ליעקב – אסופת מאמרים לכבוד פרופ' יעקב בן-טולילה**, בעריכת דניאל סיון ופבלו-יצחק הלוי-קירטצ'וק, באר שבע תשס"ג, עמ' 191–201.
* "על משמעי אנ"ס בארמית ובעברית", **מגילות** 3 (2005), עמ' 205–229.
* "על ידיד שהוא חבר", **מחקרים בלשון** יג (2011), עמ' 39–50.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד טלשיר, באתר ResearchGate
* דוד טלשיר, באתר Academia.edu
* מידע על דוד טלשיר בקטלוג הספרייה הלאומית
* דוד טלשיר באתר האקדמיה ללשון העברית
* פרופ' משה בר-אשר, "דוד טלשיר תמ"ך", **אקדם** 58, עמ' 4–5

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007268748005171
* BnF: cb14592577w (data)
* GND: 1180324943
* ISNI: 0000 0000 7252 3143
* LCCN: n82214475
* NTA: 134499816
* SUDOC: 156463865
* VIAF: 97383700
* WorldCat: lccn-n82214475

 |
**דיאן ראצ'וניצה** (בקרואטית: **Dean Računica**; נולד ב-5 בדצמבר 1969), הוא כדורגלן עבר קרואטי ששיחק בעמדת הקשר, וכיום עוזר מאמן בקבוצת וסט ברומיץ' אלביון.

קריירה
------

ראצ'וניצה החל את הקריירה במחלקת הנוער של שיבניק, ובשנת 1986 עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון, ששיחקה לפרקים בליגת העל היוגוסלבית. בשנת 1992, עם עצמאותה של קרואטיה, הצטרף להיידוק ספליט מליגת העל הקרואטית, ובעונתו הראשונה במועדון זכה עמה בגביע הקרואטי. באותה שנה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קרואטיה החדשה, במשחק מול נבחרת מקסיקו בזאגרב, וכבר באותו משחק כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת. בשנת 1994 זכה עם היידוק ספליט באליפות, ורשם הופעה שנייה ואחרונה בנבחרת קרואטיה, במשחק מול נבחרת סלובקיה בברטיסלאבה. בינואר 1995 עבר לקבוצת אוסטריה זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית, ועמה זכה בשתי אליפויות. לאחר שנתיים וחצי בזלצבורג חזר להיידוק ספליט, ושיחק במדיה שנתיים נוספות.

לקראת עונת 1999/2000 הובא ראצ'וניצה לישראל על ידי המאמן דרור קשטן, וחתם בקבוצת הפועל תל אביב. את שער הבכורה שלו בקבוצה כבש בניצחון 0-2 על הפועל באר שבע ברבע גמר גביע המדינה, ובתום העונה זכה עם הקבוצה בדאבל, לאחר שבגמר הגביע כבש את השער הראשון במשחק מול בית"ר ירושלים, וכן כבש את שער הניצחון בבעיטות הכרעה. בעונה שלאחר מכן שיחק עם הקבוצה במוקדמות ליגת האלופות, ובפברואר 2001 שוחרר מהקבוצה בעקבות החתמתו של דמיטרי מיכאלנקו, ועבר לעירוני ראשון לציון, שם שיחק עד תום העונה.

לאחר שעזב את ישראל עבר ראצ'וניצה לשחק בקבוצת צ'ונגצ'ינג ליפאן מהליגה הסינית. בשנת 2002 חזר להיידוק ספליט, זכה עמה בגביע נוסף, ובעונתו האחרונה בקריירה זכה באליפות נוספת. ב-12 ביולי 2004 פרש ממשחק פעיל, לאחר שנתגלו בעיות בלבו, וזכה למשחק פרידה חגיגי בין היידוק ספליט לנבחרת כוכבים קרואטים שכללה, בין היתר, את רוברט פרוסינצ'קי וסלאבן ביליץ'.

לאחר פרישתו שימש כעוזר מאמן בהיידוק ספליט, ואימן לסירוגין גם את קבוצות הנערים והנוער של המועדון. לקראת יורו 2008 מינה אותו מאמן נבחרת קרואטיה, סלאבן ביליץ', לסקאוט האחראי על צפייה בנבחרות היריבות. בשנת 2010 החל לשמש כמאמן ראשי בליגות הנמוכות בקרואטיה, תחילה בקבוצת NK אוסקוק. בשנת 2012 מונה למאמנה של NK ג'ונאק סינג' מליגת המשנה. בשנת 2015 שימש כעוזר מאמן קבוצת דונאיסקה סטרדה מליגת העל הסלובקית. בשנת 2017 מונה לעוזר מאמן בקבוצה האוסטרלית מלבורן נייטס, ובשנת 2018 מונה לסקאוט בקבוצת אל-איתיחאד מערב הסעודית.

ביוני 2019 מונה ראצ'וניצה לעוזרו של סלאבן ביליץ', מאמן וסט ברומיץ' אלביון מליגת המשנה באנגליה, ובתום עונת 2019/2020 העפיל עם הקבוצה לפרמייר ליג.

תארים כשחקן
-----------

היידוק ספליט
* אליפות קרואטיה: 1993/1994, 2003/2004
* הגביע הקרואטי: 1992/1993, 2002/2003
* סופר קאפ: 1992, 1993, 1994

אוסטריה זלצבורג
* אליפות אוסטריה: 1994/1995, 1996/1997
* סופר קאפ: 1995

הפועל תל אביב
* אליפות: 1999/2000
* גביע המדינה: 1999/2000

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דיאן ראצ'וניצה** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt

הערות שוליים
------------

1. ↑  גולן בר יוסף ומשה גוזגל, מיכאלנקו חתם, רצ'וניצה שוחרר, באתר ynet, 7 בפברואר 2001
2. ↑  יניב חרמש וגולן בר יוסף, רצ'וניצה עבר לעירוני ראשל"צ, באתר ynet, 8 בפברואר 2001
3. ↑  יעקב זיו, דיאן ראצ'וניצה פרש, כוכבי קרואטיה באו להיפרד, באתר nrg‏, 13 ביולי 2004
**בגמדר**
(למפת אתיופיה מוגדלת)אדיס אבבהאדיס אבבה
דירה דאווהדירה דאווה
מקלהמקלה
גונדרגונדר
אווסהאווסה
ג'ימהג'ימה
ג'יג'יגהג'יג'יגה
**אריתריאה**
**סודאן**
**דרום  
סודאן**
**קניה**
**סומליה**
**ג'יבוטי**בגמדר**בגמדר**(למפת אתיופיה רגילה)אדיס אבבהאדיס אבבה
דירה דאווהדירה דאווה
מקלהמקלה
גונדרגונדר
אווסהאווסה
ג'ימהג'ימה
ג'יג'יגהג'יג'יגה
**אריתריאה**
**סודאן**
**דרום  
סודאן**
**קניה**
**סומליה**
**ג'יבוטי**בגמדר**בגמדר**
**בגמדר** (געז: በጌምድር, תרגום: "ארץ הכבש״) הוא מחוז היסטורי באתיופיה.

היסטורית גבולותיו של המחוז היו נהר התכזה העליון במזרח עם וג ולסתה, נהר הבשלו עם אמהרה בדרום מזרח, הנילוס הכחול בדרום עם גוג'ם, אגן אגם טאנה במערב עם המחוזות דרה ופוגרה, ובצפון מערב באנפרז.

שמו של המחוז, המורכב מהמילים "בג", ו"מדר"(=ארץ), הוביל חוקרים למצוא משמעות למילה "בג". יש שהציעו שהמילה "בג" מקורה בעם הבג'ה, ומשמעות שם המחוז לפיכך היא "ארץ בג'ה", ומשערים שבעבר הללו ישבו באזור. היו שטענו כי המילה "בג" היא למעשה המילה ל"כבש" בשפות האתיו-שמיות ולכן המשמעות היא "ארץ הכבשים". אחרים הציעו כי ייתכן שהמילה "בג" הגיעה מהמילה "בגה", שמשמעותה "עונה יבשה", ונמקו בכך שהאזור הוא אכן חסר מים ויבש.

יושבי האזור מקדם היו האגאו ולצידם ביתא ישראל. במסורת האתיופית נחשב האזור לחלק משטחי גדעון. במהלך המאה ה-14 החלו לפלוש למקום צבאות האימפריה האתיופית ולספח את האזור; במרוצת הדורות עבר האזור 'אמהריזציה' ובשלהי המאה ה-16 תושבי האזור היו לאמהרים-נוצרים. בתקופה זו, בגמדר היה למחוז הגדול באימפריה האתיופית ושהשתרע מהנהרות בשלו והנילוס הכחול בדרום, ועד לנחל בלסה בצפון, ומהתכזה במזרח ועד לאגם טאנה במערב.

בחלוקה המנהלית של שנות ה-40 של המאה ה-20 אוחד המחוז עם מחוז סמין תחת השם בגמדר וגבולות המחוז היו גבול סודאן במערב, התכזה בצפון ובמזרח, הנילוס הכחול, בשלו ואגם טאנה בדרום.

בירת המחוז הייתה העיר גונדר ששמה שימש כשם שני למחוז ומ-1974 שונה שם המחוז הרשמי לשם גונדר.

לקריאה נוספת
------------

* LaVerle Berry, "Bägemdər" in Siegbert Uhlig (Editor), **Encyclopaedia Aethiopica: A-C**, Otto Harrassowitz Verlag, 2003, ISBN 3447047461, p. 438-440
* Taddesses Tamrat, **Church and State in Ethiopia, 1270-1527**, Clarendon Press, 1972
* Bahru Zewde, **A History of Modern Ethiopia, 1855-1991**, (Second Edition), James Curry, Ohio University Press & Addis Ababa University Press, 2002, ISBN 0821414402

הערות שוליים
------------

1. ↑  Charles Fraser Beckingham & George Wynn Brereton Huntingford, **Some records of Ethiopia 1593-1646**, Hakluyt Society, 1954, p. 230
2. ↑  James Arthur Quirin, The **Evolution of the Ethiopian Jews: a History of the Beta Israel (Falasha) to 1920**, University of Pennsylvania, 1992, ISBN 9780812231168, p. 23

| מחוזות היסטוריים של אתיופיה |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| אריתריאה • ארסי • בגמדר • בלה • גמו גופה • גוג'ם • הררג • ולגה • וולו • ילובור • סידאמו • קאפה • שאווה • תיגראי |  |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb12131277m (data)

 |
המונח "דורן" מפנה לכאן. לערך העוסק בעיר בהולנד, ראו דורן (הולנד).

**דירן** (בגרמנית: **Düren**) היא עיר במדינת נורדריין-וסטפאליה שבגרמניה. העיר ממוקמת בין אאכן וקלן על גדות נהר הרור.

היסטוריה
--------

הקלטים אכלסו את האזור המכונה כיום דירן לפני הפלישה הרומית. הקלטים כינו את היישוב הקטן שלהם "דורום" (פירושו - טירה). אחרי הקלטים, שבטים גרמאניים התיישבו באזור זה. המקום נכבש על ידי האימפריה הרומית תחת שלטונו של יוליוס קיסר.

דורום הפכה לאזור אספקה לעיר קלן שהלכה וגדלה במהירות. יתרה על כך, כמה כבישים רומיים חשובים חצו את דורום. הרומאים נשארו באזור כ-400 שנה. השימוש בשם "וילה דוריה" ביחס לאזור נעשה בפעם הראשונה בספרי השנים הפרנקיים בשנת 747. לאחר נפילת האימפריה הרומית במאה החמישית, התיישבו הפרנקים בדירן.

דירן קיבלה זכויות עירוניות בראשית המאה ה-13. בסביבות 1200 החלה בניית חומת העיר הכוללת 12 מגדלים ו-5 שערים. גם כיום ישנן עדיין חורבות של השערים בעיר.

בשנת 1642 הסתבכה דירן במלחמת שלושים השנים, וחיילים מכוחות שונים הרסו את העיר. לאחר שהמלחמה הסתיימה, בשנת 1648, פרצה מגפת דבר הבלוטות בעיר, וגרמה לאובדן חייהם של רבים.

לקראת סוף שנת 1755 החלה סדרת רעידות אדמה באזור סביב דירן ואאכן. היא הגיעה לשיאה ב-18 בפברואר 1756 עם רעידת אדמה בעוצמה 8 בסולם מרקאלי. סדרת רעידות האדמה השפיעה על אירופה כולה, ורעידת האדמה הידועה ביותר ברצף הרעידות היא רעידת האדמה בליסבון משנת 1755.

בתחילת המאה ה-17 בנה רוטגר פון שווין את טחנת הנייר הראשונה בדירן. בשנת 1812 היו כבר 17 מפעלי נייר בעיר ו-11 מפעלים לבדים ושמיכות.

בשנת 1794 כבשו חיילים צרפתים את דירן כחלק מהמהפכה הצרפתית. לאחר החלטת קונגרס וינה בשנת 1815, עברה דירן לבעלות ממלכת פרוסיה ושויכה על ידם למחוז ריין.

בשנת 1900 הייתה דירן אחת הערים העשירות ביותר בגרמניה (עם 42 מיליונרים ו-93 מפעלים) ואוכלוסייתה הייתה 27,168 איש. לשם השוואה, פחות מ-5,000 איש התגוררו בדירן מאה לפני כן.

העיר דירן הייתה ממוקמת בחזית הלחימה במהלך פלישת בעלות הברית לגרמניה במלחמת העולם השנייה. במהלך 1944 ו-1945 התרחשו עשרות קרבות, חלקם עקובים מדם, סביב דירן, וב-16 בנובמבר 1944 נהרסה העיר לחלוטין בהפצצות מהאוויר של בעלות הברית. באותה תקופה התגוררו בדירן כ-22,000 איש, וכ-3,000 מהם מתו במהלך ההפצצה. אלה ששרדו פונו למרכז גרמניה. ב-25 בפברואר 1945 חצו כוחות אמריקאים את דירן. לאחר שהמלחמה הסתיימה בקיץ של אותה השנה חזרו לעיר ההרוסה אנשים רבים שהתפנו והחלו לבנות מחדש את בתיהם בעזרת הכוחות האמריקאים. ביוני 1945 עלתה האוכלוסייה ל-3,806.

ערים תאומות
-----------

* אוסטריהאוסטריה אלטמינסטר, אוסטריה
* צרפתצרפת קורמליס, צרפת
* צרפתצרפת ואלנסיין, צרפת
* אוקראינהאוקראינה סטרי, אוקראינה
* בוסניה והרצגובינהבוסניה והרצגובינה גרדצ'ה, בוסניה והרצגובינה
* הרפובליקה העממית של סיןהרפובליקה העממית של סין ג'ינאהו, הרפובליקה העממית של סין
* טורקיהטורקיה Karadeniz Ereğli, טורקיה

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל גרמניה** |

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דירן** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של דירן
* דירן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007566866505171
* BnF: cb15290288v (data)
* GND: 4013237-7
* LCCN: n80162578
* MusicBrainz: 02148c83-9965-4fbb-8dc8-8678252a08b4
* NKC: ge259394
* VIAF: 143071139
* WorldCat: lccn-n80162578

 |
**דן זקס** (26 באפריל 1931 - 14 ביוני 2015; נולד כ-**פטר יוליוס זקס**; בגרמנית: **Peter Julius Sachs**) היה סוציולוג, עיתונאי, מרצה, סופר ומתרגם ישראלי.

ביוגרפיה
--------

**פטר יוליוס זקס** נולד בברלין כבן יחיד להורים יהודים מהמעמד הגבוה. אמו נקראה אספירה ואביו, אריך זקס, היה אמרגן ואיש עסקים מצליח בגרמניה.

עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון ב-1933 מצב המשפחה החל להרע ולאחר ליל הבדולח הם עלו לארץ ישראל, השם פטר עוברת לדן, אריך לאריה ואספירה לאסתר.

באמצע שנות ה-40 של המאה ה-20 היה חניך בנוער העובד ולמד והתגורר בפנימייה לחקלאות כפר הנוער בן שמן.

במלחמת העצמאות שירת זקס כקשר באזור גוש דן במסגרת הגדנ"ע, הוא היה בין המחברים את הערים היהודיות תל אביב וחולון וחמק מהצלפים הערבים ביפו.

דן זקס נואם בוועידה העולמית ה-21 נגד פצצות אטום ומימן, הירושימה 1966
לאחר סיום שירותו הצבאי היה חבר בקיבוץ נחשון, שם נישא בשנת 1955 לחברת הקיבוץ חנה ויחד הם עברו לחולון.

החל מ-1954 עבד בעתי"ם, וב-1957 החל לכתוב את הטור "הבחינה המוסרית", שבו הביע בקיצור את עמדותיו בסוגיות פילוסופיות, לעיתון על המשמר, עיתון ציוני-סוציאליסטי בבעלות השומר הצעיר שהיה מזוהה פוליטית עם מפ"ם.

ב-1962 יצא לטיול במזרח אסיה עם דגש על יפן כולל העיר הירושימה, כשחזר לישראל הרצה במספר מקומות בישראל על ביקורו בעיר שהופצצה בפצצת אטום אך לפני 17 שנים, ב-1963 יצא ספרו הראשון "מסע יפן", יומן המסע שלו במזרח אסיה בשילוב תמונות שצילם. זקס רשם חברת הוצאות לאור בשם "עדה" ובמסגרתה הוציא את הספר.

זקס הרבה לכתוב גם בחותם, מוסף "על המשמר", וכתב מגוון כתבות ומאמרים בעל המשמר במקביל למדור הבחינה המוסרית, ככותב בכיר בעל המשמר זקס היה גם חבר קבוע בוועידת מפ''ם, שהיוותה מעין פרלמנט של המפלגה.

ב-1966 שימש ראש המשלחת של מפ"ם לוועידה העולמית ה-21 נגד פצצות אטום ומימן שנערכה בהירושימה.

ב-1968 השלים תעודת בגרות והתקבל ללימודי מדע המדינה באוניברסיטת תל אביב.

ב-1971 יצא לאור תרגומו של זקס לעברית את הספר היפני הקלאסי מעשה גנז'י בהוצאת שוקן.

ב-1976 השלים תואר שני במדע המדינה, מאוחר יותר הוא השלים גם תואר ראשון בסוציולוגיה, הוא עזב את העיתונות ונעשה מרצה למדע המדינה וסוציולוגיה בבית ברל ולאחר מכן מורה לאזרחות ב"תיכון חדש" בחולון, שם לימד עד 1994.

רשימת ספריו (חלקי)
------------------

* מסע יפן, 1963 בהוצאת עדה
* חוצלארץ, 1977 בהוצאת שוקן, איורים: שמואל כץ
* מדינה מול מדינות: מקראה ביחסים בינלאומיים, 1980 בהוצאת עם עובד
* דמוקראטיה מהי? יחידה 3 מבנה חברתי ודמוקרטיה, 1980, בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה.
* כללי המשחק- תדריך למורה, 1988 בהוצאת הטלוויזיה החינוכית הישראלית
* המדינה והפרט, 1993 בהוצאת משרד החינוך
* דמוקרטיה וחינוך: הממד הרעיוני, 1996, בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה

קישורים חיצוניים
----------------

* דן זקס, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007435705405171
* VIAF: 57148874571349621390
* WorldCat (עם VIAF): 57148874571349621390

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**דניאל מחובר** (נולד ב-1 בנובמבר 1963) הוא עורך-דין בריטי ופעיל למען זכויות אדם.

מחובר נולד בישראל לפרופ' משה מחובר, ממייסדי "מצפן" והוא בעל אזרחות ישראלית.

מחובר הוא שותף במשרד עורכי דין Hickman & Rose, בה הוא עומד בראש המחלקה לזכויות האזרח. נמנה עם מייסדי העמותה "עורכי דין למען זכויות אדם של הפלסטינים", שנוסדה ב-1988. לצד פעילותו למען פלסטינים בתחום המשפט הבינלאומי, הוא עסק גם בייצוג משפחות אסירים שנפטרו במהלך תקופת מאסרם, בסדרה של תביעות שהוגשו במהלך השנים בנושא נגד ממשלת בריטניה והמשטרה הבריטית.

מחובר זכה לפרסום בינלאומי כאשר כמייצג של "המרכז הפלסטיני לזכויות האדם" הביא את רשויות אכיפת החוק בבריטניה להוציא צו מעצר נגד האלוף דורון אלמוג, בטענה כי אלמוג ביצע לכאורה פשעי מלחמה במהלך כהונתו כאלוף פיקוד הדרום. בעקבות צעדו של מחובר, הועלו במערכת הפוליטית הצעות להטיל עונש מאסר על מגישי תביעות מסוג זה נגד אנשי כוחות הביטחון, כמו גם הצעות לשלילת אזרחותם של מגישי תביעות שכאלה המתגוררים בחו"ל.

לאחר מבצע עופרת יצוקה הודיע מחובר כי צוותים משפטיים במדינות אירופה שונות, ואף מעבר לה, מתעתדים להגיש הליכים דומים נגד בכירים ישראלים, בטענה כי במהלך המבצע בוצעו פשעי מלחמה.

לאחר המשט לעזה (2010) ייצג מחובר 29 מתוך 33 הבריטים שהשתתפו במשט שביקשו להעיד בפני ועדת טירקל שמונתה לחקור את אירועי המשט.

קישורים חיצוניים
----------------

* דף הבית של דניאל מחובר במשרד עורכי-הדין בו הוא שותף
* שהגנרלים יחשבו פעמיים/ריאיון עם דניאל מחובר באתר הגדה השמאלית
* יעל ערבה, "ישראל מבצעת פשעי מלחמה", באתר nrg‏, 21 ביולי 2006
* נעם פלג, ‏עו"ד ישראלי לשעבר מכין צווי מעצר לבכירים בישראל: "גם אחרון חיילי צה"ל צריך לחשוש מביקור בבריטניה", באתר גלובס, 28 בינואר 2010

הערות שוליים
------------

1. ↑  דיאנה בחור-ניר, לבני: "התביעות באנגליה - בומרנג שיחזור אליהם", באתר ynet, 13 בספטמבר 2005
2. ↑  שלומי שטיין, רודפו של האלוף אלמוג - ישראלי, באתר nrg‏, 13 בספטמבר 2005
3. ↑  חיים משגב, יש גבול לאזרחות, באתר ynet, 14 בספטמבר 2005
4. ↑
5. ↑  דנה הרמן, בריטים שהשתתפו במשט רצו להעיד - אך לטענתם זומנו באיחור, באתר הארץ, 25 באוקטובר 2010
*Peganum harmala*
**שַׁבָּר לבן** (שם מדעי: *Peganum harmala*) הוא צמח רב-שנתי ממשפחת הזוגניים, הגדל בארץ ישראל בבתי גידול מדבריים יבשים ומלוחים או במקומות העשירים בתרכובות חנקניות.

תיאור
-----

השבר הלבן הוא צמח בעל גבעולים נושאי עלים הגזורים לאונות דקות. בחיק העלים שבראשי הענפים נישאים בראשית הקיץ פרחים לבנים. הפרי הוא הלקט שקוטרו כס"מ אחד, הנפתח בשלוש קשוות ומכיל זרעים רבים, שחומים ומזוותים. יש לו שימושים רבים ברפואה העממית. יהודי תימן השתמשו בעליו ובזרעיו לריפוי דלקות עיניים ולחיזוק הראיה, לכאבי ראש חזקים, לדלקות פרקים, לטיפול בפצעים, להגברת התיאבון, להפרשת ליחה ועוד. חלקי הצמח מכילים חומרים פעילים חריפים; הזרעים מכילים אלקלואידים ובהם מוכר במיוחד ההרמין (Harmine) המשמש ברפואה המודרנית במינון נמוך כחומר מעורר ומרפא, ובמינון גבוה לדיכוי מערכת העצבים ואף לגרימת מוות.

בתימן היה הצמח שכיח באזור צנעא, צעדה וערים אחרות, בעיקר בצידי דרכים ושדות בור. הוא נקרא "חרמל", ושימש לצרכים רפואיים ולטינון גרעיני תבואה לפני פסח, במקום השריית הגרעינים במים והסתכנות בהחמצתם, על מנת להסיר את הקליפה מהם לצורך ייצור קמח לבן.

גלריה
-----

* שבר לבן על גבי השיחשבר לבן על גבי השיח
* שיח שבר לבןשיח שבר לבן

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שבר לבן** בוויקישיתוף
* שבר לבן, באתר ITIS (באנגלית)
* שבר לבן, באתר NCBI (באנגלית)
* שבר לבן, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* שבר לבן, באתר צמח השדה
* שבר לבן, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
* שבר לבן, באתר Tropicos (באנגלית)
* שבר לבן, באתר GBIF (באנגלית)
* שבר לבן, באתר The Plant List (באנגלית)
* שבר לבן, באתר IPNI (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  זהר עמר, "מנהג הטינון בעשבים להכנת מצות במסורת תימן", **תימא**, גיליון ז' (תשס"א), עמ' 177-186.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007531426405171

 |
ישיבה תיכונית קריית ארבע (יתק"א), הוקמה בשנת תש"נ ע"י הרב אבינועם הורוביץ העומד בראשה.

בישיבה מתחנכים כ250 נערים מאושרים המגיעים מרחבי הארץ, לצד תלמידים מקרית ארבע והאזור.

התלמידים סופגים את האוירה החברונית המיוחדת ומתחנכים להתמסר להמשך השליחות של אבותינו הקדושים, לבנות את עם ישראל, ולהתמלא בהבנה ואהבה לאידאלים הגדולים של התורה, עם ישראל וארץ ישראל – המהווים את הבסיס לציונות הדתית ברוח הרב קוק זצ"ל.

הישיבה מפתחת קהילה משפחתית של צוות ותלמידים המרבים אהבה ואחריות משותפת לבניין הישיבה.

ברוח האבות הכלל ישראלית אנו זוכים לפסיפס אנושי מגוון של תלמידים המרבים אהבת אחים, ומעשירים אחד את השני. הישיבה נותנת מענים מותאמים ומגוונים לצרכים השונים של כלל התלמידים.

הישיבה מעודדת לימוד התורה לשמה, במסגרת לימוד הדף היומי, וביוזמות נוספות, ופתחה מסלול 'בית מדרש'   לתלמידים המעוניינים ומסוגלים ללימוד תורה באווירה של ישיבה גבוהה.

מתוך החיבור לתורה, אנו רואים ערך גדול למצוינות בכל תחומי הלמידה, מה שמביא את הרוב המוחלט של תלמידינו להצלחה רבה במבחני הבגרות. ולמיקום הישיבה בין המוסדות המצטיינים בארץ במדדי משרד החינוך.

הישיבה רואה ערך גדול בחיזוק הקשר העמוק בין הבנים להוריהם ומקיימת בלילות חמישי 'משמר- אבות ובנים, בו מעמיקים את הקשר בלימוד תורה ובשיחות אישיות משמחות בין האבות לבנים.

בישיבה מרכז אומנויות ויצירה, לפיתוח מוזיקה, ציור, קרמיקה , נגרות, לצד מתקני ספורט ואולם כושר משוכלל.

הישיבה מחנכת לאהבת הארץ באמצעות טיולים רבים ברחבי הארץ, ואף הקימה את  מסלול 'שביל ישראל'

כדי לאפשר תחושה ביתית, בנתה הישיבה פנימיות מרווחות , לצד חדר אוכל מפואר ואוכל ביתי , .

הישיבה הקימה עם תלמידיה מיזמי התנדבות יחודיים, ובראשם : 'שמיניסטים למען עם ישראל'-לאורו של הרב נריה זצ"ל, שהיום משרתים בו למעלה מ10,000 בני נוער בכל הארץ, שהולכים בעקבות הישיבה.

הישיבה בנתה מיזם חדשני-מועדון לקשיש בתוך הישיבה, לפיתוח הקשר בין צעירים למבוגרים בהובלת כיתות י'.

הישיבה שומרת על קשר קרוב עם הבוגרים, ואף הקימה עבור בוגרי הצבא שהתחתנו, את התוכנית לשילוב תורה בבקרים בבית המדרש, ולימודי אקדמיה בירושלים אחה"צ. הבוגרים גרים בישיבה,והם חונכים לתלמידי הישיבה.

מיזמים של הישיבה
----------------

* "שמיניסטים עם הפנים לכלל ישראל" - ראו לעיל.
* "והדרת" בסמוך לישיבה, פועל בסיוע הישיבה מרכז יום לקשישים, ותלמידי הישיבה מתנדבים בו אחת לשבוע.
* "מצפה אביחי" - מאחז שהוקם על ידי תלמידי מחזור י"ד בישיבה על גבעה 18 הנמצאת בקרבת הישיבה בשנת התשס"ו. המאחז קרוי על שם של חבר המחזור אביחי לוי, שנרצח בפיגוע ירי בסמוך לבית חג"י שבהר חברון.
* כולל דיינות

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ישיבה תיכונית קריית ארבע
* ישיבת אור מנחם (קרית ארבע), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007270270905171

 |



עוגות חנק