recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**מלון גינוסר** היה מלון הפאר הראשון בתל אביב, ממוקם ברחוב אלנבי 118 פינת שדרות רוטשילד 32 בלב העיר תל אביב.

המלון נבנה בשנת 1921 על ידי היזם שלמה פכטר, סוחר נעליים מאוסטרליה והמבנה הציבורי הראשון בתכנונו של האדריכל יהודה מגידוביץ. הקבלן היה שמואל וילסון האמריקני ששיתף פעולה עם מגידוביץ בבנית מבנים רבים אחרים שתוכננו על ידו.

המבנה
-----

מלון גינוסר תוכנן בסגנון אקלקטי המשלב מוטיבים מן האדריכלות המזרחית עם אלמנטים של האדריכלות הקלאסית. המלון כלל כ-25 חדרי אירוח, טרקלין, חדרי מנוחה וקריאה, אולם אירועים וחדר אוכל.

החזית הפונה לשדרות רוטשילד מורכבת ממרפסות המעוטרות בקשתות ואילו החזית לרחוב אלנבי מתאפיינת בקווי מתאר ישרים. בנקודת המפגש הפינתית של החזיתות הוקם מגדל מדרגות המסתיים בקו גבוה מקו מעקה הגג, ובראשו כיפה בסגנון מזרחי. בתחילה, הוצב בכניסה לבניין תבליט, פרי עבודתו של הפסל יעקב דב גורדון ובו נראו רב ותלמידיו מוקפים בחיות, הניצבים מעל נשר פורש כנפיים. היה זה ככל הנראה השילוב הראשון בין אמנות לאדריכלות בתל אביב. בלחצם של חוגים דתיים אשר טענו לחילול השם עקב הדמיון לפסל יווני ואיימו בהטלת חרם על המלון, הוסר הפסל.

היסטוריה
--------

לאחר הקמתו של המבנה, פעל המלון בקומות השנייה והשלישית שלו, בניהולו של בנימין בן נחום ולכן הוא מוכר גם כ"מלון בן נחום". המלון עוצב בסגנון אירופאי קלאסי, נחשב למפואר ביותר, ולאורחים סופקו שירותי טלפון ותאורת חשמל.

בשנת 1933 נמכר המלון למשה (מוריס) בנין, קבלן ואיש עסקים מעשירי תל אביב. בשנת 1936 נערך במבנה שיפוץ שכלל פתיחת חזית מסחרית לכיוון רחוב אלנבי. במרפסת הקומה הראשונה במלון נפתח בית הקפה "עטרה" שהפך למקום מפגש מרכזי לאמנים ואנשי רוח. בנין ומשפחתו עברו להתגורר בקומה השלישית של המלון. בשנת 1960 העתיקה משפחת בנין את מקום מגוריה.

במשך השנים בוצעו במבנה שינויים רבים שטישטשו את צורתו החיצונית המקורית, והעלימו את האלמנטים האמנותיים שהכיל בתוכו. המבנה נותר מוזנח, ושימש כבניין משרדים ומחסנים.

בשנת 2005 נמכר המגרש הסמוך בשדרות רוטשילד מס' 30, ואושרה בו בניית מגדל מודרני. היתר הבנייה כלל בתוכו הקלה המאפשרת הגדלה של מספר הקומות במגדל בתמורה למימון שיפוץ המבנה הסמוך של מלון גינוסר ההיסטורי. בעקבות זאת בשנת 2012 החל במבנה תהליך שיקום ושיחזור בניהולה של האדריכלית ניצה סמוק כחלק מבניית המגדל הצמוד אליו ביזמות של קבוצת רכישה. במהלך העבודות נחשפו ושוחזרו ציורי קיר ומרצפות מעוטרות פרי עבודתו של מנחם מנדל קרול שעיטר גם את קירות ביתו של דוד בן-גוריון בשדרות בן-גוריון 17. כיפת חדר המדרגות הפינתי שוחזרה בעץ כפי שהייתה במקור.

* מודעת פרסומת למלון משנת 1923מודעת פרסומת למלון משנת 1923
* מלון גינוסר, 1926מלון גינוסר, 1926

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מלון גינוסר** בוויקישיתוף
* על המבנה באתר תל אביב 100
* על המבנה במגזין הארץ
* על המלון באתר נוסטלגיה און ליין
* מיכאל יעקובסון: תגידו, על מגידוביץ' שמעתם? מי זה האיש שבנה את הבתים היפים בת"א, 18 באוגוסט 2019, xnet
**יואן ד. פופסקו** (ברומנית: **Ioan D. Popescu**‏; 21 ביוני 1914 – 5 בפברואר 1988) היה עורך דין וקצין ז'נדרמריה רומני, מחסידי אומות עולם.

יואן פופסקו נולד ב**חורודניקו דה סוס** (Horodnicul de Sus, "החורודניק העילי"), במחוז סוצ'אבה, שברומניה והתייתם מאביו, שנפל במלחמת העולם הראשונה, בהיותו בן שנה בלבד. בעזרת מלגה למד בבית הספר התיכון של קושמאן (Coşmani) שבמחוז רדאוץ (Rădăuţi) ולאחר לימודי משפטים באוניברסיטת בוקרשט נרשם לבית הספר העליון לקציני ז'נדרמריה וסיים בהצלחה בשנת 1939.

בי-22 ביוני 1941, כשנכנסה רומניה למלחמה, שירת בגדוד 5 של הז'נדרמריה ובמסגרת יחידתו הגיע כעבור חודש לטירספול, שם נשאר עד שנת 1944. בתקופת שהותו שם מילא תפקידים שונים, בחלקם תוך סיכון חייו והיו משימות שסירב לבצען בסכנו תוך כדי כך את ביטחונו האישי ואת הקריירה שלו.

בהיותו קצין בדרגת קפטן הצטווה על ידי הממונה עליו להעביר את 4,300 היהודים, ששהו בבקתות בגן התרבות של טירספול, אל גדת הדניסטר ושם להוציא אותם להורג. היות שההוראה נגדה את מצפונו, סירב פופסקו לבצעה, למרות הסיכונים הכרוכים בכך. מעשהו לא נשאר ללא תגובה, הממונה פנה למפקדה העליונה והציע להעבירו מתפקידו אל גדוד עונשין בקו הראשון של החזית. זמן קצר לאחר מכן וללא קשר לנושא זה, הוחלף הממונה וכתוצאה מכך פסק ההליך המשמעתי נגד פופסקו. על פי החלטות שקיבל יון אנטונסקו הוחלט על השבת היהודים הרומנים שהוגלו לטרנסניסטריה, ופופסקו מונה למפקד הקסטורה (Chestura, מנגנון משטרתי גבוה מהקומיסריה) המקומית וקיבל את משימת ארגון השבת היהודים הגולים שישבו בטירספול לרומניה. הוא מילא תפקיד זה בנאמנות, תוך דאגה להספקת מזון בסיסי ליהודים המורעבים וארגון מגורים אנושיים יותר. השמועה על מעשיו נפוצה ויהודים רבים מיישובים סמוכים באו והצטרפו לשכונות שארגן עבורם.

פופסקו הוכר על ידי מוסד יד ושם כחסיד אומות העולם.

ראו גם
------

* וילם הוזנפלד

לקריאה נוספת
------------

* ASOCIAŢIA EVREILOR DIN ROMÂNIA - VICTIME ALE HOLOCAUSTULUI - MARCU ROZEN - HOLOCAUST SUB GUVERNAREA ANTONESCU - DATE ISTORICE ŞI STATISTICE PRIVIND EVREII DIN ROMÂNIA ÎN PERIOADA 1940 - 1944 - מהדורה שנייה שתוקנה והושלמה, עמוד 67, ברומנית.
לוגו **סבב הטניס העולמי לנשים של ITF (**באנגלית**: ITF Women's World Tennis Tour)**, שנקרא בעבר **מעגל נשים ITF (**באנגלית**: ITF Women's Circuit)**, הוא סדרה של טורנירי טניס מקצועיים המנוהלים על ידי הפדרציה הבינלאומית לטניס לשחקניות טניס מקצועניות.

היסטוריה
--------

הסבב משמש כמעגל התפתחותי לסבב ה-WTA, המנוהל על ידי התאחדות הטניס לנשים (WTA). ישנם כמה מאות טורנירי ITF לנשים מדי שנה, הפרוסים על פני כל שש היבשות, עם פרסים כספיים הנעים בין 15,000 ל-100,000 דולר ארצות הברית. שחקניות המצליחות במעגל הנשים של ITF צוברות מספיק נקודות כדי להיות זכאיות להגרלת מוקדמות או כניסה להגרלה הראשית לטורנירי WTA.

עד 2011 מעגל הנשים של ITF היה רמה מתחת לסבב ה-WTA הראשי, אבל ב-2012 ה-WTA הציג רמת ביניים, טורנירי WTA 125.

בשנת 2019 בוצעו רפורמות במעגל הטניס לנשים, ששינו את שמו לסבב הטניס העולמי של ITF והוא ישמש כמסלול השחקניות בין משחק הג'וניור לרמות העילית של הטניס המקצועני.

השקת הסבב היא שיאה של שורה של רפורמות של ITF שנועדו לתמוך בשחקניות צעירות ומוכשרות בהתקדמותן למשחק הבכיר ולמקד את כספי הפרסים ביעילות לטורנירים מקצועיים כדי לאפשר ליותר שחקניות להתפרנס כמקצועניות.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר רשמי

ראו גם
------

* גביע בילי ג'ין קינג
* טניסאיות נבחרת גביע הפדרציה של ישראל

הערות שוליים
------------

1. ↑  "ATP/WTA Points" (PDF). *www.itftennis.com*. ארכיון (PDF) מ-18 בפברואר 2020. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  "ITF World Tennis Tour". *www.itftennis.com*. אורכב מ-המקור ב-2019-01-03. נבדק ב-2019-01-30.

*
**אלישבע באומגרטן** (נולדה ב-1969) היא פרופסור מן המניין בחוג להיסטוריה של עם ישראל ויהדות זמננו ובחוג להיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים.

ביוגרפיה
--------

בשנת 1993 סיימה תואר ראשון בהצטיינות במחלקה להיסטוריה של עם ישראל ותוכנית אמירים. בשנת 1995 סיימה תואר שני במחלקה להיסטוריה של עם ישראל שניהם מהאוניברסיטה העברית.

בשנת 2001 באומגרטן סיימה את עבודת הדוקטורט שלה בנושא "מהות וילדים: החוויה היהודית של ימי הביניים", בהנחיית פרופ' רוברט בונפיל. בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר מכן בין השנים 2001 - 2002 המשיכה לפוסט-דוקטורט באוניברסיטת פנסילבניה.

בשנת 2002 הצטרפה כחברת סגל לאוניברסיטת בר-אילן, בתוכנית ללימודי מגדר ובמחלקה לתולדות ישראל. שם עמדה בראש המרכז לחקר האישה ביהדות ע"ש פניה גוטספלד הלר.

בשנת 2013 עברה ללמד בחוג להיסטוריה של עם ישראל ויהדות זמננו ובחוג להיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים.

בין השנים 2014 - 2018 הייתה חברה באקדמיה הצעירה הישראלית.

כיום באומגרטן משמשת בתור המנהלת האקדמית של בית הספר מנדל ללימודים מתקדמים במדעי הרוח ומרכז מנדל סכוליון.

היא חברה בוועד המנהל של החברה ההיסטורית הישראלית, בוועדה למחקרים היסטוריים של האיגוד העולמי למדעי היהדות ובוועדת הפרסום של מרכז שזר.

באומגרטן נשואה ליעקב דויטש והם מתגוררים, עם ארבעת ילדיהם בירושלים.

מחקרה
-----

מחקרה של באומגרטן מתמקד מתמקדת בהיסטוריה החברתית והדתית של יהודי צפון אירופה בימי הביניים. מחקריה עוסקים במשפחה, במגדר ובעיקר במגעים יומיומיים בין יהודים לנוצרים בקרב הקהילות היהודיות. מחקרה מתמקד בנשים ובהיררכיות מגדריות.

### ספריה

* **אמהות וילדים: חיי משפחה באשכנז בימי הביניים**, ירושלים: הוצאת מרכז זלמן שזר, 2005

הגרסה האנגלית של הספר, שראתה אור בהוצאת אוניברסיטת פרינסטון, זכתה בפרס קורט לספר הטוב בהיסטוריה יהודית לשנת 2005.

* **Practicing Piety: Religious Observance and Daily Life in the Medieval Jewish Communities of Northern Europe**, University of Pennsylvania Press, 2016
* **Biblical Women and Jewish Daily Life in the Middle Ages**, University of Pennsylvania Press, 2022

הספר זכה בפרס הלאומי לספרים יהודיים לשנת 2022.

פרסים
-----

* פרס אפרים אלימלך אורבך של קרן הזיכרון לתרבות יהודית לשנת 2002
* פרס קורט (אנ') לספר הטוב בהיסטוריה יהודית לשנת 2005
* פרס מיכאל ברונו לשנת 2016
* פרס הלאומי לספרים יהודיים לשנת 2022

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של אלישבע באומגרטן
* אלישבע באומגרטן, באתר Academia.edu

הערות שוליים
------------

1. ↑  בוגרים, באתר האקדמיה הצעירה הישראלית
2. ↑  72nd Nation­al Jew­ish Book Award Winners, Jew­ish Book Coun­cil, ‏18 בינואר 2023

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007258340405171
* BNE: XX4717683
* BnF: cb145872563 (data)
* GND: 14395654X
* ISNI: 0000 0001 1872 6932
* LCCN: nr2003001728
* NKC: jo20231187014
* NTA: 269290532
* ORCID: 0000-0002-1735-6738
* SUDOC: 080521983
* S2AuthorId: 47447190
* VIAF: 7634477
* WorldCat: lccn-nr2003001728

 |
|  |
| --- |
| **ערך מחפש מקורות** |
| רובו של ערך זה אינו כולל מקורות או הערות שוליים, וככל הנראה, הקיימים אינם מספקים. 
אנא עזרו לשפר את אמינות הערך באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הערך בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים.אם אתם סבורים כי ניתן להסיר את התבנית, ניתן לציין זאת בדף השיחה. |

סמל הארגון
**Project Interchange** הוא ארגון של הוועד היהודי-אמריקני שהוקם בשנת 1982 המקיים סמינרים חינוכיים בישראל למנהיגים ומעצבי דעת קהל מרחבי העולם.

אודות
-----

מייסדת הארגון דבי ברגר, ביקרה בישראל בתחילת שנות השמונים מתוך רצון ללמוד על המזרח התיכון. היא שמעה על קבוצת משלחת קטנה שהגיע לסמינר לימודי במכון ון ליר. היא אימצה את הרעיון שהדרך הטובה ביותר להגיע אל הציבור הרחב הוא דרך מפגש עם דמויות מרכזיות. עם חזרתה לארצות הברית הקימה את הארגון עם מספר תומכים. בשנת 1992 לקח הוועד היהודי-אמריקני חסות על הארגון.

במהלך הסמינרים נפגשים עם דמויות ישראליות מרכזיות בתחומי הממשל, כלכלה וצבא, אקדמאים ומנהלי עמותות וארגונים ללא מטרות רווח, פגישה עם מנהיגים מקרב ערביי-ישראל ופלסטינים. מתקיימים דיונים על חינוך, קליטת עליה, תוכניות רווחה, פיתוח כלכלי, חקיקה, זכויות אדם ותהליך השנים. במהלך הסמינר מתקיימים סיורים למקומות בעלי חשיבות היסטורית, אסטרטגית ודתית. מדי שנה מביא הארגון כ-300 משתתפים לישראל. במהלך השנים הביא הפרויקט לישראל יותר מ-5,000 מנהיגים מכ-60 מדינות. אורכם של הסמינרים הם בדרך כלל כשבוע.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר הארגון
פירוש נוסף ערך זה עוסק בגלות באופן כללי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו גלות (פירושונים).

אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה עם הערך "הגליה".
**גלות** (באכדית: galitu - גירוש, הגליה) היא עקירה, בדרך כלל מאולצת, של אדם או קבוצה ממולדתם. ההגליה נחשבת עונש חמור ביותר ועד למאה העשרים אף שימשה לעיתים קרובות כתחליף לעונש מוות.

מפה המתארת את הגליות תושבי ממלכת ישראל על ידי האשורים.
ההגליה נחשבת עונש חמור במיוחד בשל העובדה שהגולה מתנתק ממשפחתו (אלא אם כן היא מוגלית יחד עמו) ומתרבותו ונאלץ להסתדר בסביבה שהיא לעיתים קרובות עוינת. ההגליה משמשת לעיתים קרובות כדרך למנוע ממנהיגים בלתי רצויים להשפיע על הציבור.

בעת העתיקה, אימפריות כמו אשור, בבל ורומא השתמשו בהגליה המונית של עמים שלמים כעונש על מרידות בהן וזאת מתוך הנחה כי עם המנותק מארצו יתפורר ויעלם. מרבית העמים אכן לא שרדו בעקבות ההגליה, כשהחריג הבולט הוא עם ישראל שהצליח בחלקו לשרוד לאחר גלות בבל, וגלות רומי. פרס לעומת זאת נקטה בטכניקה הפוכה של החזרת עמים גולים כדרך להבטחת נאמנותם לאימפריה.

לפי התורה וההלכה על הורג נפש בשגגה לגלות לעיר מקלט עד מותו של הכהן הגדול. עניין זה ניתן להבין או בתור עונש, או בתור כפרה.

בעת החדשה השתמשו אימפריות רבות בהגליה של מנהיגי מדינות שכבשו ושל פושעים. כך הוגלה נפוליאון לאי אלבה ולאחר מכך לסנט הלנה וכך נוסדה אוסטרליה כמושבת עונשין של האימפריה הבריטית.

בתקופה המודרנית נעשה שימוש נרחב בחילופי אוכלוסין שהם סוג, מוסכם אמנם, של הגליה המונית. יוסיף סטלין הגלה עמים שלמים לסיביר בשל חששו משיתוף פעולה שלהם עם גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה. גם מדינות הציר ובמיוחד גרמניה הנאצית השתמשו בהגליות המוניות. לאחר מלחמת העולם השנייה, התקבלה אמנת ז'נבה הרביעית האוסרת על גירוש תושבי שטח כבוש.

לאחר מלחמת העולם השנייה חלה ירידה חדה בהגליות לארצות זרות וזאת בעקבות התפתחות התקשורת שאפשרה לגולים ליצור קשר מבחוץ. עם זאת הגליה פנים מדינית לאזורים נידחים נשארה טכניקה פופולרית של ענישה במדינות דיקטטוריות.

ראו גם
------

* אוסטרקיזם

לקריאה נוספת
------------

* ארנולד איזן, **גלות**, בתוך: ארתור א. כהן ופול מנדס-פלור (עורכים), **לקסיקון התרבות היהודית בזמננו: מושגים, תנועות, אמונות**, הוצאת עם עובד, תל אביב, תשנ"ג, 1986. עמ' 68–72.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גלות** בוויקישיתוף
* גלות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| ערכים העוסקים בענישה |
| --- |
| ענישה | ענישה • ענישה בישראל • ענישה במדינות העולם • עונש מוות בארצות הברית (עונש מוות לקטינים בארצות הברית) • עונש מוות ברוסיה |
| סוגי ענישה | חרם חברתי • מבחן וטיפול בקהילה • קנס • פיצוי הקורבן • מאסר עולם • עבודות שירות • מעצר מנהלי • מאסר • בית סוהר • ענישה גופנית • גלות • עונש מוות |
| גופי הטלת ענישה | בית משפט • בית דין צבאי • דין משמעתי • בית דין שדה • משפט חברים • חבר מושבעים • חבר מושבעים גדול • וואר דיר • איון על ידי מושבעים |
| מקור הסמכות לענישה | חוק • תקנון • משמעת • מצווה |
| תופעות המצריכות ענישה | סטייה חברתית • עבירה |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX5192815
* BnF: cb133190772 (data)
* GND: 4015959-0
* LCCN: sh00005706
* NDL: 00560847
* NKC: ph120088

 |
לא ידועלא ידוע
זהו שם סיני; שם המשפחה הוא גונגסון. 

**גונְגְסוּן לונְג** (בסינית מסורתית: **公孫龍**) היה פילוסוף ופוליטיקאי סיני מהמפורסמים ביותר מאסכולת השמות בפילוסופיה הסינית. כתב ארבע עשרה יצירות מתוכן רק שש שרדו לימינו. ידוע רק מעט על חייו של גונְגְסוּן.

חייו ועבודותיו
--------------

גונְגְסוּן לונְג חי במדינת ג'או בתקופת המדינות הלוחמות (מאה 5 לפנה"ס עד שנת 221 לפנה"ס) שם שירת יחד עם מאו גונג, מחבר תשע המגילות כמשרת של האדון של פינגיואן. הוא החזיק בעמדה פציפיסטית ובעזרת עבודותיו ניסה לקדם פתירת מחלוקות בעזרת פולמוס מאשר בעזרת מלחמות. כאמור, מעט מאוד פרטים ידועים על חייו.

עבודתו המפורסמת ביותר היא "סוס לבן אינו סוס" (白馬論, Báimǎ Lùn) מעין מלכודת תעתוע להיגיון בה הוא מנסה (כמו הרבה פילוסופים באסכולת השמות) להראות שהשפה האנושית (מילים ומשפטים) לא מספיק מהימנה כדי לתאר את המציאות וכמו כן לבחון את הקשר בין מילים למשמעותם והקשר בין הגיון וויכוח. בגלל טבעה הפולמוסי של העבודה, אפשר להגיד שהיא עונה יותר לאופי היווני הקדמון (מוצגת כמגדירה מושגים בעזרת ניתוח) מאשר פילוסופיה סינית עתיקה (מוצגת בצורה שמסתירה פשטות בתוך עומק ועומק בתוך פשטות בעזרת כפילות במשמעות של המילים). תוכן העבודה הוא שיחה בין מתנגד ותומך, התומך תומך בטענה ש"סוס לבן הוא לא סוס" ומתנגד המתנגד לטענה זו. עבודות אחרות נמצאות בספרו 
גונְגְסוּן לונג דְזְה**(公孫龍子).**

בעיקר בגלל האופי הפילפולי של עבודותיו יש הרואים אותם כהיתולים פילוסופיים ויש הלוקחים אותם ברצינות כוויכוח על היגיון. עבודותיו זכו לתגובות נגד רבות בתקופתו, מן הבולטים שבהם היו הקונפוציאניסטים שראו בעבודותיו פלפול מיותר.

קישורים חיצוניים
----------------

* גונגסון לונג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* לונג גונגסון, דף שער בספרייה הלאומית
* תרגום עופר ולדמן לפרק "סוס לבן אינו סוס" בספר "גונְגְסוּן לונְג דְזְה".

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007296876005171
* BnF: cb12170735n (data)
* GND: 119106396
* LCCN: n81097560
* NKC: jo2007416203
* VIAF: 243781407
* WorldCat: lccn-n81097560

 |
**אלנה פטרשקנו** (ברומנית: **Elena Pătrăşcanu**;‏ 12 באפריל 1914 – 5 במאי 2000) הייתה פעילה קומוניסטית רומנייה-יהודייה מומרת ברומניה, מעצבת, רעייתו של לוקרציו פטרשקנו והמייסדת והמנהלת הראשונה של תיאטרון צנדריקה. פטרשקנו נעצרה יחד עם בעלה, נאשמה, נשפטה ונידונה למאסר כבד על פשעים נגד המשטר הקומוניסטי, אך כעבור שנים שוחררה, טוהר שמה והוחזר לה רכושה.

אלנה פטרשקנו נולדה במשפחה יהודית בשם הרטה שוומן (Hertha Schwamen), בצ'רנוביץ, באימפריה האוסטרו-הונגרית, מקום שלאחר שינוי הגבולות בסוף מלחמת העולם הראשונה, הפך לחלק מממלכת רומניה. היא למדה עיצוב בווינה והצטרפה למפלגה הקומוניסטית. היא שבה לרומניה והייתה פעילה במפלגה הקומוניסטית הרומנית האסורה על פי החוק, לכן הועמדה למשפט. עורך דינה במשפט, שהצליח להביא לזיכויה, היה לוקרציו פטרשקנו והשניים היו לזוג. ב-1939 הם רצו להתחתן, אך החקיקה האנטישמית של התקופה אסרה על נישואי רומנים עם יהודים, לכן עברה הרטה שוומן האתאיסטית הטבלה לנצרות אורתודוקסית בעזרת גאלא גאלאקטיון והשניים נישאו והרטה שינתה שמה לאלנה פטרשקנו. הזוג גר בבוקרשט בדירה של אמו של לוקרציו עד 1940, כאשר השלטונות עצרו את לוקרציו ושלחו אותו למחנה ריכוז במיירקוראה צ'יוק (Miercurea Ciucului) ולאחר מכן קבעו לו מגורים כפויים בפויאנה צאפולוי (Poiana Țapului), כפר בעמק הפרחובה, שם היה בית למשפחת פטרשקנו. בהמשך נלקח לוקרציו למחנה הריכוז בטרגו ז'יו ושוב הוחזר למגורים כפויים בפויאנה צאפולוי עד 1944.

לאחר הפיכת 23 באוגוסט 1944 הזוג חזר לדירה בבוקרשט. לוקרציו היה לשר בממשלה ואלנה פטרשקנו השתלבה במוסדות התרבות החדשים, עבדה במחלקת ההתססה והתעמולה של המפלגה הקומוניסטית הרומנית והייתה חברה במועצה המייעצת של שר התרבות.

ב-1945, ביוזמתה של אלנה פטרשקנו ובסיוע של קרן המלך מיכאל הראשון ובעלה, לוקרציו פטרשקנו, נוסד תיאטרון הבובות צנדריקה. פטרשקנו ניהלה את התיאטרון עד מעצרה יחד עם בעלה ב-1948. ב-1949, לאחר מעצרם של בני הזוג פטרשקנו, התיאטרון הפך לתיאטרון ממלכתי והניהול ניתן למרגרטה ניקולסקו.

החקירה והמשפט
-------------

בסוף אפריל 1948 נעצרו בני הזוג פטרשקנו, הופרדו ונלקחו לחקירה בבתים מיוחדים, שנועדו למטרות כאלה. באוגוסט, לאחר חקירות ממושכות הועברה אלנה לבית שבנתה יחד עם בעלה ביער סנאגוב, ליד בוקרשט ולשם הובא גם בעלה והן נשארו תחת שמירה בביתם. את הבית בסנאגוב בנו בני הזוג בשנים 1946 - 1947 על מגרש שקנו בכסף שקיבל לוקרציו כשכר סופרים עבור הספרים שפרסם. במעצרים אלה לוקרציו נחקר "חקירה חברית" על ידי בכירים במפלגה הקומוניסטית. בנוסף לבני הזוג פטרשקנו נעצרו ונחקרו גם המאהבת של לוקרציו פטרשקנו, המאהב של אלנה פטרשקנו ועוד ידידים, מכרים ואנשים נוספים איתם היה לוקרציו בקשר, קרוב לחמישים איש.

בלחץ החוקרים הודתה אלנה שבעלה לא האמין באשמתם של האישים הסובייטים גריגורי זינובייב, לב קמנייב וניקולאי בוכארין והיה בכך להרשיע אותו. בעלה נשפט ונידון למוות והוצא להורג. לאחר מות בעלה, באפריל 1954, דנו אותה ל-14 שנות בית סוהר עם עבודת פרך.

החנינה והרהביליטציה
-------------------

כעבור שנתיים מהמשפט שלה, ב-26 במרץ 1956, קיבלה חנינה, התבשרה על מות בעלה ושוחררה מהכלא. 

ב-1968, כאשר הורה ניקולאה צ'אושסקו על חקירה מחודשת בנושא, זוכו וטוהרו לוקרציו פטרשקנו ומרבית המעורבים, כולל אלנה פטרשקנו. אלנה נישאה לבמאי התיאטרון הקומוניסטי היווני יאניס ואקיס.

בנוסף למעורבותה במשפט בעלה, היא נזכרת כאחת ממייסדות תיאטרון הבובות ברומניה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אלנה פטרשקנו באנציקלופדיה של רומניה (ברומנית)
* Ea …soṭia intelectualului comunist: Elena Pătrăṣcanu Veakis (ברומנית)
ליידי **דאמריס מאשם** (באנגלית: **Damaris Cudworth Masham**‏; 18 בינואר 1659 - 20 באפריל 1708) הייתה אחת הפילוסופיות האנגליות הראשונות במאה ה-17. היא כתבה שני חיבורים פילוסופיים חשובים, התכתבה עם הפילוסוף גוטפריד לייבניץ, ופרסמה ביוגרפיה של הפילוסוף ג'ון לוק, שהיה ידידה הקרוב. רק בשנים האחרונות היא זוכה להכרה כפילוסופית חשובה בזכות עצמה.

חייה
----

מאשם נולדה ב-1658, בתו של הפילוסוף האפלטוניסט רלף קדוורת, שהיה מנהל הכרייסט'ס קולג' באוניברסיטת קיימברידג' אנגליה. הסביבה המלומדת בה גדלה מאשם איפשרה לה לרכוש השכלה מעבר למה שהיה מקובל עבור נשים באותה תקופה, אף על פי שאביה, אחד מגדולי המלומדים של התקופה, לא לימד אותה לטינית (שפה שלמדה לבד בגיל מאוחר יותר, בעידודו של לוק). היא אהבה לקרוא מגיל צעיר והשכלתה הכללית הייתה רחבה ומעמיקה.

ב-1682 פגשה את הפילוסוף ג'ון לוק, באמצעות מכר משותף. לוק התרשם מאוד מכישוריה הפילוסופיים והשכלתה, ובעקבות היכרותם, שהייתה כנראה מעבר למפגש אינטלקטואלי, הפכה דאמריס מאשם לאחת התומכות הגדולות בהגותו (ויש הטוענים שגם תרמה לה לא מעט). בין השניים נכתבו שירי-אהבה, וחליפת המכתבים ביניהם נמשכה שנים, בכל התקופה בה שהה לוק בהולנד. עם שובו לאנגליה בעקבות המהפכה המהוללת ב-1688, התארח בביתה באסקס, ולבסוף הפך לדייר קבע שם, לאחר מותו של בעלה.

ב-1685 נישאה לסיר פרנסיס מאשם, אציל כפרי אלמן עם 9 ילדים, וטיפלה במסירות בילדיו (אורח-חיים שעיכב את התפתחותה האינטלקטואלית והאקדמית). לזוג נולד ילד אחד.

כתבים
-----

דאמריס מאשם פרסמה שני חיבורים פילוסופיים:
הראשון (*A Discourse Concerning the Love of God*‏ 1696), נכתב כתגובה למתקפה שניהלו תלמידיו של הפילוסוף מלבראנש כנגד האמפיריציזם של ג'ון לוק, והם בתגובה הקדישו לה חיבור חדש.

בספרה השני (*Occasional Thoughts in Reference to a Vertuous or Christian Life*‏ 1705) הציגה מאשם את הטענה כי מושג ה"אלוהים" נוצר באמצעות השוואה של אידיאות אשר נגזרות מנתוני-החושים שלנו (בניגוד לעמדה הפילוסופית הרציונליסטית של מלבראנש ותלמידי דקארט, שראו בה אידיאה מולדת), תוך שהיא מוכיחה שליטה מעולה בארגומנטציה הלוקיאנית, ומסבירה כי "אלוהים הוא מושג הבנוי מהרבה אידיאות מורכבות" (*Occasional Thoughts p.60*).

תרומה
-----

בכתביה דוחה מאשם את החיבור בין דת לבין מוסר, וטוענת בזכות מוסר טבעי-פרגמטי, מחוץ לשליטת הממסד הדתי – רק באמצעות החופש, ניתן להגיע לערכים. עמדתה ביחס לחינוך הייתה ליבראלית: היא טענה בזכות חינוך שווה לנשים, תוך הדגשת חשיבותן של אימהות ונשים בכלל, בהתפתחות המוסרית והחברתית של ילדים. עמדותיה בנושאי מוסר וחינוך נשים, השפיעו ללא ספק על הגותו של ידידה ג'ון לוק, ומאוחר יותר, על הנרטיב הפמיניסטי שהחל בדרישה לחנוך נשים, בעבודתה של מרי וולסטונקראפט.

לקריאה נוספת
------------

Broad, Jacqueline, *Women Philosophers of the Seventeenth Century*, Cambridge: Cambridge University Press, 2002

קישורים חיצוניים
----------------

* הדף על דאמריס מאשם מתוך Stanford Encyclopedia of Philosophy
* כתבי דאמריס מאשם בפרויקט גוטנברג (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007302689805171
* BIBSYS: 1450248439840
* BnF: cb14583982m (data)
* GND: 100459307
* ISNI: 0000 0000 8099 2871
* LCCN: n85035134
* NLA: 35860116
* NTA: 24585861X
* SUDOC: 152490728
* Trove: 1119807
* VIAF: 19926890
* WorldCat: lccn-n85035134

 |
**דושאן סימוביץ'** (בסרבית: **Душан Симовић**‏; 28 באוקטובר 1882 – 26 באוגוסט 1962) היה גנרל יוגוסלבי אשר שימש כראש המטה הכללי היוגוסלבי בין השנים 1938-1940. בעקבות הפוטש של מרץ מונה לראש הממשלה הזמני של יוגוסלביה. נכשל בניסיון להגן על ארצו מפני פלישת מדינות הציר, ונמלט מיוגוסלביה ללונדון.

ביוגרפיה
--------

סימוביץ' נולד בקראגויבאץ ב-28 באוקטובר 1882. הוא למד באקדמיה הצבאית של הצבא הסרבי, וב-1900 סיים את לימודיו והתגייס לצבא סרביה בדרגת לוטננט משנה. הוא שרת בהצטיינות במלחמות הבלקן, ובמהלך מלחמת העולם הראשונה שימש כמפקד רגימנט בחזית המקדונית. לאחר המלחמה הצטרף לצבא יוגוסלביה והיה מאדריכליו של חיל האוויר היוגוסלבי. ב-15 בספטמבר 1938 הוא מונה לראש המטה הכללי היוגוסלבי. הוא כיהן בתפקיד עד 3 בינואר 1940.

סימוביץ' היה בין הגנרלים שהתנגדו למדיניות ההתקרבות למדינות הציר שהוביל העוצר פאבלה. ב-25 במרץ 1941 חתם פאבלה על ההסכם התלת-צדדי עם גרמניה הנאצית, איטליה הפשיסטית והאימפריה היפנית. יומיים לאחר מכן, בתמיכת בריטניה, הוביל הפיקוד הבכיר של הצבא היוגוסלבי הפיכה צבאית (הפוטש של מרץ) ותפס את השלטון בממלכה. סימוביץ' מונה לראש הממשלה הזמני של יוגוסלביה במקום דראגישה צבטקוביץ'. במקביל, הוא נטל על עצמו גם את תפקיד הרמטכ"ל במקום הגנרל קוסיץ'. סימוביץ' הודיע על פרישתה של יוגוסלביה מההסכם התלת-צדדי. ב-6 באפריל פלשו ליוגוסלביה כוחות משולבים של מדינות הציר. תוך כמה ימים, התפרק הצבא היוגוסלבי, מרבית ערי הממלכה נכבשו, ובלגרד נכתשה בידי הלופטוואפה.

ב-15 באפריל נמלט סימוביץ' מהארץ יחד עם משפחתו. סגנו, דנילו קלפטוביץ' ניהל את המשא ומתן לכניעה עם מדינות הציר. סימוביץ' שהה בלונדון במהלך המלחמה, ולאחריה חזר ליוגוסלביה. הוא נפטר בבלגרד ב-26 באוגוסט 1962.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דושאן סימוביץ'** בוויקישיתוף   **המזהה לא מולא ולא נמצא בוויקינתונים, נא למלא את הפרמטר.**
* דושאן סימוביץ' באנציקלופדיה בריטניקה
**ברנט לנרט זרנוביצקי** (בשוודית: **Bernt Lennart Zarnowiecki**, נולד ב-26 במאי 1954), הוא שחיין שוודי-יהודי בעבר, בעל מדליית ארד מאליפות אירופה בשחייה (וינה 1974), אלוף ושיאן שוודיה שייצג את מדינתו באולימפיאדה (מינכן 1972) ובאליפות העולם (בלגרד 1973), אלוף ושיאן המכביה התשיעית (1973) בעל 5 מדליות, מהן 2 זהב ו-3 כסף.

אחותו התאומה אניטה, אף היא אלופה ושיאנית שוודיה, שייצגה את מדינתה באולימפיאדת מינכן, באליפות העולם, אלופה ושיאנית המכביה, כוכבת המכביה התשיעית, בעלת 8 מדליות מהן 7 זהב ו-1 כסף, מספר מדליות הזהב הרב ביותר שזכה בו ספורטאי כלשהו במכביה אחת וביחד זכו בתשע מדליות זהב ובארבע מדליות כסף (13 מדליות בסך הכל).

ביוגרפיה
--------

### 1972

באולימפיאדת מינכן (1972) סיים זרנוביצקי במקום 34 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:01.34 דקות.

### 1973

#### אלוף ושיאן המכביה

בתחרויות השחייה של המכביה התשיעית שנערכו ביולי 1973 זכה זרנוביצקי ב-5 מדליות, 2 זהב ו-3 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי 4:20.9 דקות ובמשחה ל-1500 מטר בשיא מכביה חדש של 17:15.4 דקות. מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:00.9 דקות, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:18.8 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:57.0 דקות.

#### מקום חמישי באליפות העולם

באליפות העולם שנערכה בבלגרד יוגוסלביה בספטמבר אותה שנה סיים זרנוביצקי במקום חמישי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:45.58 דקות, במקום שביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:56.58 דקות ובמקום 20 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.65 שניות.

### 1974

#### מדליית ארד באליפות אירופה

באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1974 זכה זרנוביצקי במדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:43.10 דקות, אחרי גרמניה המערבית שקבעה שיא אירופה חדש של 7:39.70 דקות וברית המועצות (7:42.06 דקות), כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 1:56.75 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.99 שניות, במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:33.53 דקות, כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 53.54 שניות, ובמקום תשיעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:02.00 דקות.

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל שחייה** |

* ברנט זרנוביצקי, באתר olympedia.org
* ברוך דגון, השלושה שהצטרפו לרשימת הזוכים בבריכה, דבר, 13 ביולי 1973
* אלוף פולין לשעבר בג'ודו במשלחת השוודית למכביה, דבר, 21 ביוני 1977
* שחייני ארצות הברית ומזרח גרמניה יסתערו על שיאי העולם, מעריב, 14 ביולי 1975

הערות שוליים
------------

1. ↑  משה לרר, סוף סוף שיא ישראלי בבריכה, מעריב, 15 ביולי 1973
2. ↑  משה לרר, "תאומי הזהב" משוודיה, מעריב, 15 ביולי 1973
3. ↑  שמואל טל (עיתונאי), אניטה הקטנה - גדולה בבריכה, דבר, 11 ביולי 1973
4. ↑  שמואל טל (עיתונאי), יום של זהב לארצות הברית, דבר, 12 ביולי 1973
5. ↑  שמואל טל (עיתונאי), אתמול במכביה, דבר, 12 ביולי 1973
6. ↑  שמואל טל (עיתונאי), החמישית של אניטה והראשונה של ברנט, דבר, 13 ביולי 1973
7. ↑  שמואל טל (עיתונאי), אניטה לקראת הישג ללא תקדים: 8 מדליות זהב, דבר, 15 ביולי 1973
8. ↑  שמואל טל (עיתונאי), מדליית זהב ראשונה לישראל - "רק" כסף לאניטה, דבר, 16 ביולי 1973
**מוטב שיהיו שוגגין ואל יהיו מזידין** הוא עיקרון הלכתי לפיו אין להוכיח אדם שעובר על חטא בשוגג, אם ידוע לנו שהוא לא ימנע מעבירה זו אף לאחר התוכחה, הטעם לכך הוא מפני שעדיף שאדם יעבור על איסור קל - איסור בשוגג, מאשר איסור חמור יותר - במזיד.

מקור הכלל
---------

מקור הכלל הוא בתלמוד בבלי במסכת שבת, שם מסופר ששאל רבא בר רב חנן לאביי, מאחר שההלכה היא שאין למחוא כף ביום טוב, אם כך האיך ישנם אנשים שמוחאים כפים ואין מי שימחה בהם, ויוכיח אותם על כך. רבא ענה על כך בהקדימו שהרי מצינו מקרים נוספים בהם שאנשים עושים אותם אף על פי שהדבר גובל באיסור, ובכל זאת לא מצינו אדם שימחה באותן שעושים כך. מסקנתו של רבא מכך היא - שאכן אין למחות ולהכויח בכל מקרה שאדם עובר על עבירה בשוגג אם לא ימנע לאחר שנוכיח אותו מפני ש:

> 
> אלא הנח להם לישראל, מוטב שיהו שוגגין ואל יהו מזידין
> 
> 
> 
> — תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קמ"ח, עמוד ב'
> 

בהמשך הסוגיה נאמר שכלל זה תקף הן באיסורים דאורייתא והן באיסורי דרבנן, לעולם אין להוכיח אדם על מעשיו, במקרה ואנו יודעים שלא ימנע מכך, מאחר שעדיף שיעבור בשגגה על העבירה ממה שיעבור עליה בזדון. בהמשך דברי התלמוד אף הובאה לכך ראיה, שהרי ראינו אנשים שרגילים לאכול בערב יום כיפור עד החשיכה ממש, ולא מוסיפים תוספת מחול על קודש אף על פי שהדבר נצרך מהתורה. מכך ניתן להוכיח שאף באיסורי תורה תקף כלל זה.

כאמור כלל זה תקף רק במקרה והאדם הוא שוגג, אך במקרה והאדם מזיד יש להוכיחו על מעשיו אף אם ברור לנו שלא ימנע מחמת כך מהעבירה. אמנם יש שכתבו שבאדם פורק עול באופן קבוע לא נאמרה מצוות תוכחה ואין שום חיוב להוכיחו במקרה וידוע שלא ישמע לו.

הסתייגויות
----------

כאמר כלל זה נאמר הן באיסורי תורה, והן באיסורי דרבנן. אמנם בראשונים הובאו כמה הסתייגויות בהן לא נאמר כלל זה:

* מוסכם על כל הראשונים שכלל זה נאמר רק במקרה שהדבר וודאי שלאחר התוכחה, האדם לא ימנע ממעשיו, אך במקרה שאין הדבר וודאי, יש להוכיח - ולא נאמר כלל זה.
* מובא בראשונים שכלל זה נאמר רק על איסורי תורה שאינם מפורשים בתורה, אך איסורי תורה המפורשים בתורה ממש, בהם לא נאמר הכלל.
* יש שהוסיפו שאפילו באיסורי תורה שלא נכתבו במפורש בתורה אך הם ידועים ומפורסמים לכל, לא נאמר כלל זה.

קישורים חיצוניים
----------------

* 
* ויקיטקסט ביאור:מוטב יהיו שוגגים ואל יהיו מזידים, באתר ויקיטקסט
* מצוות תוכחה באתר עולמות

הערות שוליים
------------

1. ↑  ביאור הלכה, סימן תרח, סעיף ב
2. ↑  כך פוסק המשנה ברורה באו"ח תר"ח ס"ק ג': "ודוקא ביודע בודאי שלא יקבלו ממנו אבל בספק שמא יקבלו צריך למחות אפילו במידי דרבנן" בשם התוס' והתשב"ץ, ודבר זה מוסכם, ולא מצינו חולקים.
3. ↑  הגהות הרמ"א על שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תר"ח, סעיף ב'

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
**מונטגיו סקוט** (באנגלית: **Montague Scott**;‏ 1835 – 1909) היה אמן, צלם וקריקטוריסט יליד לונדון, שהיגר לאוסטרליה 1855 והיה הצלם הרשמי בביקורו של הדוכס מאדינבורו בשנת 1868, והקריקטוריסט של "פאנץ '" בסידני בין השנים 1866 עד 1886.

ביוגרפיה
--------

סקוט נולד כבנו הצעיר של ויליאם סקוט ואשתו שרה מיילס בלונדון. באמצע 1850 הם היגרו למלבורן דרך ניו זילנד. הוא השקיע זמן מה חיפוש זהב אך מצא שהעיסוק לא משתלם.

בזמן שעבד בסטודיו לצילום במלבורן בסביבות 1860, נחשף לאמנות צביעת הצילום. הוא עבר לסידני בשנת 1866, בהתחלה עבד אצל הצלם תומאס פלטון, ואז בסביבות 1867 הוא השתלט על אולפני הצילום של האחים פרימן וכינה את המקום "גלריית הצילומים של סידני ומלבורן".

הוא מונה לצלם הרשמי של ביקור הנסיך אלפרד, הדוכס מאדינבורו בשנת 1868 והוזמן על ידי הנרי פארקס לצייר דיוקן בגודל מלא של הדוכס. צילומים של הדוכס הוצעו למכירה לציבור על ידי מונטגו סקוט וויליאם בראדלי. אך ב־1870 הוא הפך לפושט רגל ונאלץ למכור את ציודו ועל העסק השתלט ניומן ושות'

הוא הפיק כמה ליטוגרפיות הממחישות ידיעות חדשותיות ובשנת 1871 היה האמן הראשון שעבד עבור "הסידני מייל".

הוא היה קריקטוריסט של מלבורן פאנץ' במשך שנתיים, לאחר שהחליף את מ' שבלייה, ואז עבר לצייר קריקטורות לסידני פאנץ' בין השנים 1866 ל־1886 הוא גם הפיק דיורמות, אייר ספרים ופעל בהפקות דרמטיות.

הוא עבר לבריזבן בשנת 1887, עבד עבור מגזינים מקומיים כמאייר הוא חזר לסידני בסביבות 1895. הביקוש לתחריטים וציור לעיתונים הלך וקטן מכיוון שהצילום הפך למדיה מרכזית בעיתונים ובמגזינים. בשנת 1908 הוא שוב הוכרז כפושט רגל.

גלריה
-----

* גילוי גופת חוקר הארצות ויליאם ויליסגילוי גופת חוקר הארצות ויליאם ויליס
* קפטן קוקקפטן קוק
* יום פיקניקיום פיקניק

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מונטגיו סקוט** בוויקישיתוף
* כתבי מונטגיו סקוט בפרויקט גוטנברג (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Suzanne Edgar, **Australian Dictionary of Biography**, Canberra: National Centre of Biography, Australian National University
2. ↑  "Advertising". The Sydney Morning Herald. National Library of Australia. 16 February 1865. p. 2.
3. ↑  "Retrospect". Illustrated Sydney News. National Library of Australia. 25 March 1868. p. 1
4. ↑  "Advertising". The Sydney Morning Herald. National Library of Australia. 29 February 1868. p. 2.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ADB: scott-eugene-montagu-monty-4547
* DAAO: eugene-montagu-scott
* NLA: 35617457
* Trove: 1528413
* VIAF: 92908602
* WorldCat: viaf-92908602

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"מונטגיו סקוט"**.
פירוש נוסף ערך זה עוסק באלמנט מבני בספינה. אם התכוונתם לקבוצת כוכבים, ראו שדרית (קבוצת כוכבים).
מתקן להנחת שדרית של נושאת מטוסים במבדוק יבש
**שִׁדְרִית** היא אלמנט מבני בכלי שיט. זוהי הקורה הנמצאת במרכז תחתית כלי השיט, ואליה מתחברות הצלעות וקני החרטום והירכתיים. הנחת השדרית נחשבת לשלב הראשון בתהליך בניית ספינה.

מבנה
----

שדרית היא קורה ארוכה, אשר סביבה נבנית הספינה. השדרית נמתחת לאורך אמצע הספינה, מהחרטום לירכתיים, ומשמשת כבסיס, או עמוד השדרה של המבנה, בהיותה המקור ליציבות המבנה כולו. השדרית היא לרוב החלק הראשון הנבנה בגוף הספינה, ו**הנחת השדרית** במתקן בו תבנה הספינה היא לרוב אירוע רב חשיבות בתהליך הבנייה, שלרוב מצוין בטקס מיוחד. ספינות מודרניות נבנות כיום סביב גוף ספינה מוכן מראש, ולא סביב שדרית בודדת, על כן כיום מחשיבים את תחילת תהליך הבנייה כאשר מונח לוח הפלדה הראשון. 

השדרית תורמת רבות לכוח האורכּי ולפיזור העומס על גוף הספינה בעת עגינה. הסוג הנפוץ ביותר של שדרית הוא "שדרית שטוחת-לוח", אשר מותקנת ברוב כלי השיט, ובייחוד באלה החוצים אוקיינוסים. סוג נוסף של שדרית הוא "שדרית מוט", אשר לרוב נבנות בגוררות, מכמורתנים ומעבורות. שדרית זו עשויה לסייע באזורים בהם קיימת סכנת עלייה על שרטון, אך חסרונה הוא בכך שהיא מגדילה את שוקע הספינה. 

במקרה בו הספינה סופגת נזק מבני חמור, כמו במקרה של עלייה על שרטון, עלולה השדרית להישבר או לאבד מאמינותה וכוחה, ומקובל להגדירה כ"ספינה שבורת-גב". הכוונה היא ששלמות הספינה נמצאת בסכנה, ותיקונה יהיה כרוך בבנייתה מחדש. במקרה כזה, לרוב הספינה בלתי ניתנת להצלה ובעליה מוותר עליה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **שדרית** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **שדריות** |

* שדרית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NARA: 10675518

 |
**לגור איתו** הוא פזמון שכתבה מירית שם אור, הלחין צביקה פיק וביצעה ריקי גל. השיר יצא לאור בשנת 1979.

רקע
---

השיר יצא לאור כחלק מפסקול הסרט "דיזנגוף 99".

במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תש"ם (1980) דורג השיר במקום ה-22. במצעד שירי צביקה פיק שערכו רשת ג' ואתר ynet הגיע השיר למקום העשירי

ריקי גל סיפרה על השיר:"צביקה פיק פנה אלי עם 'לגור איתו' לסרט 'דיזנגוף 99'. בגדול, לא אהבתי את השיר הזה בהתחלה. למה הוא כל כך הצליח? יש בו איזהשהי אמת כובשת, רוק-פופ תמים של בחורות צעירות שמתאהבות לפעמים בגברים נשואים וחולמות לעבור לגור איתם יום אחד".

בתרבות פופולרית
---------------

שיר זה נכלל במחזמר הלהיטים "מרי לו" שעלה לראשונה בתיאטרון הבימה בשנת 2002 ומבוסס על 25 משיריו של צביקה פיק.

בשנת 2020 פירסמה כאל פרסומת עם הקומיקאית ליאת הר לב שרה את השיר במילים שונות לקידום המוצר "cal pay".

קישורים חיצוניים
----------------

* ריקי גל - לגור איתו, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 1:23)
* מילות השיר "לגור איתו", באתר שירונט
* לדף השיר באתר הספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  ynet, "נאסף תשרי": השיר הכי אהוב של צביקה פיק, באתר ynet, 6 באפריל 2012
2. ↑  נערת הרוק חוגגת 70: "מחשבות על המוות זה נתון קבוע", באתר ynet, 10 ביולי 2020

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: e2eaf997-78d0-4376-9631-7a4eed5c3459

 |
**מלון קומודור** הוא בית מלון בעיר עזה, בשכונת א-רימאל, בה רוב התושבים הם בעלי מעמד חברתי גבוה. במלון מתאכסנים בדרך כלל עיתונאים זרים ודיפלומטים המגיעים לעזה.

היסטוריה
--------

המלון נבנה בתחילת המאה ה-21, ובו עשרות חדרים וסוויטות, חדר כושר ובריכת שחייה.

המלון בבעלות עבדל אל-עזיז חאלידי, מוסלמי אדוק בעל קשרים לאנשי חמאס. חאלידי עיטר את המלון במוטיבים אסלאמיים, בהם הצבע הירוק ופסוקים מהקוראן. ליד המלון מרכז קניות ומספר מסעדות יוקרה, והוא מרכז סביבו חיי לילה ובילויים לתושבי השכונה.

בשנת 2007 אסרו אנשי חמאס על נשים ללבוש בגדי ים בבריכה, גם בימים המיועדים לנשים בלבד, בנימוק שגברים מציצים לעברם מעבר לגדר המקיפה את המלון. אנשי חמאס אף סגרו במלון בית קפה, שבו נהגו גברים ונשים לשבת יחד.

במלון גם מרכז כנסים וחדרי דיונים, המיועדים לאנשי עסקים אך נעשה בהם בעיקר שימוש פוליטי על ידי חמאס ופלגים פוליטיים אחרים בעזה. לדוגמה, במאי 2017 נערך במלון כנס אנשי חמאס, בו הוצגו דבריו של מנהיג הארגון ח'אלד משעל, ששודרו בווידאו ממקום מושבו בדוחה, קטאר. בספטמבר 2017 ערך יחיא סנוואר, מנהיג חמאס ברצועת עזה, סדרת פגישות עם אנשי פת"ח והרשות הפלסטינית, במסגרת מאמצי הפיוס בין הארגונים ובדצמבר 2017 ערכה תנועת הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני מסיבת עיתונאים במלון.

בשנת 2010 התאכסנה במלון קבוצה של נטורי קרתא המקורבים לחמאס, בראשות הרב ישראל דוד וייס (אנ'). הם שהו במלון במהלך השבת וסופק להם מזון כשר. לאחר צאת השבת עזבה הקבוצה את המלון ועברה למצרים דרך מעבר רפיח, ומשם לישראל.

ראו גם
------

* מלון א-דיירה
* הכפר התיירותי ביסאן סיטי

הערות שוליים
------------

1. ↑  אוהד חמו, ‏הכירו: מלון 5 כוכבים בעזה, באתר ‏מאקו‏, 5 בדצמבר 2011
2. ↑  ה"סביון" של עזה: שכונת רימאל חיה בבועה בעת "צוק איתן", באתר גלובס, 8 באוגוסט 2014
3. ↑  אבי יששכרוף, Gaza vs. West Bank / Yet Another Last Chance, באתר הארץ, ‏16 ביולי 2007 (באנגלית).
4. ↑  The rise of Hamas through Israeli-Palestinian conflict, ‏15 ביולי 2017 (באנגלית).
5. ↑  Dispatch from Gaza on reconciliation between Hamas and the Palestinian Authority, ‏27 בנובמבר 2017 (באנגלית).
6. ↑  מסיבת עיתונאים של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, ‏6 בדצמבר 2017 (בערבית).
7. ↑  Hamas Hosts Neturei Karta for Sabbath in Gaza, באתר ערוץ 7, ‏5 בינואר 2010 (באנגלית).
**לואי השני, רוזן פלנדריה** (**Ludwig II**) שנודע בשם **לואי לה מאל** (**Ludwig la Male**; ‏25 באוקטובר 1330 - 30 בינואר 1384) היה בנם של לואי הראשון, רוזן פלנדריה ושל מרגריט הראשונה מבורגונדיה.

חייו
----

אחרי שנפצע בקרב קרסי (26 באוגוסט 1346) שבו נהרג אביו, הוא ירש את רוזנות פלנדריה ואת אלה של נבר ושל רתל, ושימש כאביר בצבאו של פיליפ השישי, מלך צרפת. בנובמבר של אותה שנה שב לפלנדריה, הופיע בפני נתיניו הפלמים וניסה להרחיקם מהשפעת אנגליה, אך ללא הצלחה. אדוארד השלישי, מלך אנגליה היה כבר בשערי העיר קאלה ומאה אלף פלמים התקדמו אל עבר העיר קאסל, ובזזו והחריבו את ערי הגבול של צרפת.

הפלמים אנשי העיר גנט שעסקו בטקסטיל והיו תלויים בצמר אנגלי, דרשו מלואי לה מאל לשאת לאישה את בתו של אדוארד השלישי, ומשסירב לעשות כן הם כלאו אותו. באביב 1347 הוא נמלט לחצר המלכות הצרפתי ואחרי כן לבראבנט, שם נשא לאישה את מרגריט, בתו של ז'אן השלישי, דוכס בראבנט, שהיה בן בריתו של מלך צרפת.

באותה שנה העיר גנט מרדה בו, אך המגפה השחורה שהגיעה לפלנדריה ב-1348, והתנגדותן של הערים ברוז', ליל ואיפר להגמוניה של גנט גרמו להחלשת המרד. לואי לה מאל חתם עם הסכם נייטרליות עם אנגליה (25 באוגוסט 1348), ואנשי תעשיית הטקסטיל של גנט נכנעו לבסוף לכוחות אנשי תעשיית הטקסטיל של ערי פלנדריה האחרות (13 בינואר 1349).

ב-1355, אחרי מותו של ז'אן השלישי, דוכס בראבנט, לואי לה מאל דרש לעצמו את דוכסות בראבנט בשם אשתו מרגריט. אבל גיסתו ז'ואנה שלטה בדוכסות זו ולואי לה מאל כבש מידיה את הדוכסות. למרות שאנשי בראבנט מרדו בו (24 באוקטובר - 29 באוקטובר 1356) הוא הצליח לשמור על שלטונו בדוכסות זו.

נפתחה תחרות בין אנגליה לבין צרפת, שכל אחת מהן חפצה להגביר את השפעתה בפלנדריה באמצעות נישואים עם בתו של לואי לה מאל, מרגריט השלישית, רוזנת פלנדריה לעתיד, וב-19 ביוני 1369 היא נישאה לפיליפ השני, דוכס בורגונדיה, שהיה בנו של ז'אן השני, מלך צרפת.

שנות שלטונו האחרונות של לואי לה מאל היו רצופות מאבקים בין הפלמים לבין הצרפתים. ב-1379 פרץ שוב מרד בעיר גנט, ולואי לה מאל קיבל עזרה מחמו, פיליפ השני, דוכס בורגונדיה שניסה לדכא את המרד. הפלמים בראשותו של פיליפ ואן ארטוולדה, שהיה בנו של יאקוב ואן ארטוולדה גירשו את לואי לה מאל מפלנדריה, אך בהשפעתו של פיליפ השני, דוכס בורגונדיה, הצבא המלכותי הצרפתי בא לעזרתו והפלמים נחלו מפלה ניצחת בקרב רוזבקה (27 בנובמבר 1382). אולם, אזרחי גנט המשיכו במרד עד אחרי מותו של לואי לה מאל ב-1384.

ב-1382 מתה אמו של לואי לה מאל והוא ירש את רוזנות ארטואה ואת רוזנות פראנש-קונטה. אחרי מותו, בתו מרגריט השלישית ירשה את רוזנות פלנדריה, את רוזנות ארטואה ואת רוזנות פראנש קונטה בשיתוף עם בעלה, פיליפ השני, דוכס בורגונדיה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לואי השני, רוזן פלנדריה** בוויקישיתוף
* לואי השני, רוזן פלנדריה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb10968090p (data)
* BPN: 76088194
* GND: 137956770
* ISNI: 0000 0003 6554 6381
* NTA: 115089446
* SUDOC: 191560944
* VcBA: 495/58760
* VIAF: 276251248
* WorldCat: viaf-276251248

 |
**אברהם חלפון** (באנגלית: **Avram Halfon**;‏ 1808–1884), היה בנקאי יהודי ספרדי בנסיכות ולאכיה ולאחר האיחוד עם נסיכות מולדובה, ברומניה.

קורות חיים
----------

אברהם חלפון נולד באדריאנופול, שם היה אביו, סולומון חלפון, הבנקאי של המושל העות'מאני המקומי. ב-1829, עברו האב, סולומון חלפון עם בניו אברהם ויוסף נסים, אשתו של אברהם, לאה וילדיהם של אברהם ולאה, רחל ובכור, כל המשפחה עברה לנסיכות ולאכיה. לאברהם נולד בן נוסף, מיכאל, בעת ששהה בעיר בראשוב, בן זה עתיד היה להתחתן ב-1850 עם בתו של הבנקאי היהודי איטלקי ונציאני רפאל סולומון דה קמונדו.

אברהם חלפון ואחיו עזרו כספית למהפכנים הוולאכיים ב-1848. חלפון קיים מערכת יחסים טובה עם מי שעתיד היה להיות הדומניטור הראשון של הנסיכויות הרומניות, אלכסנדרו יואן קוזה וזה מינה אותו ב-1859 להיות גזברו. ב-1864, כשקוזה יצא לקונסטנטינופול, על מנת לקבל את הכרת ואישור השלטון העות'מאני, נלווה אליו גם חלפון.

ב-1866 חתם חלפון בשם קבוצה פיננסית זרה על הלוואה לממשלת רומניה, שהתפרסמה בשם "הלוואת אופנהיימר" ויחד עם "הלוואת שטרן" פתחו בפני ממשלת רומניה את הגישה להון הזר.

חלפון היה במשך שנים רבות קונסול כללי של האימפריה העות'מאנית בבוקרשט.

בנו, סולומון יוסף חלפון המשיך התחום הבנקאות.

לקריאה נוספת
------------

* Evreii din România - breviar biobibliografic, עמוד 191 - Editura Hasefer, București, 2008.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Radio România Internaţional
אנפת מקור סירה בפלורידה
**אנפת מקור-סירה** (שם מדעי: *Cochlearius cochlearius*) היא מין יחיד בסוגו של אנפה אמריקנית. שמה ניתן לה בשל מקורה דמוי-הסירה, שמסייע לה לתפוס את מזונה. היא מצויה באזורי מנגרובים ממקסיקו דרומה לפרו וברזיל.

מאפיינים
--------

אורכה של האנפה הוא כ-46 עד 53 ס"מ, ומשקלה כ-600 גרם. המקור ארוך יחסית - אורכו כ-7.5 ס"מ, ורוחבו כ-5 ס"מ. הראש, החזה והגרון לבנים. הכנפיים והגב התחתון אפורים, החלק התחתון של הבטן אדמדם, ומפוספס בשחור. המקור והכיפה שחורים. הזכר והנקבה דומים במראם ובגודלם.

זהו מין ישיב (לא נודד). בתי הגידול העיקריים בהם חיה האנפה הם מנגרובים, ביצות, גדות אגמים ונחלים, ובריכות. היא מצויה בדרך כלל ברום של כ-800 עד 2600 מטרים מעל גובה פני הים. האנפה ניזונה בעיקר מדגים, חרקים ופראונים, אך גם ממכרסמים, דו-חיים וביצים. מקורה דמוי-הסירה רגיש מאוד, והוא נפתח כשהוא בא במגע עם טרף. זהו מין פעיל-לילה, הישן במהלך היום על עצים או בתוך עלוות המנגרובים.

במהלך החיזור הזכר והנקבה מחככים את מקורם ו"נלחמים" כביכול זה בזה. הקן עשוי מזרדים ונבנה על ידי הזכר והנקבה, בדרך כלל סמוך למים - על עצים, שיחים או בצמחייה מימית כגון סוף. אם הקן מוקם על עץ, הוא בדרך כלל יהיה בגובה של כ-10 מטרים מהקרקע. הנקבה מטילה 2-4 ביצים כחלחלות בתטולה. אנפות מקור-הסירה מאוד טריטוריאליות, ויגנו על קנן מטורפים ממינים אחרים של עופות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנפת מקור-סירה** בוויקישיתוף
* אנפת מקור-סירה, באתר ITIS (באנגלית)
* אנפת מקור-סירה, באתר NCBI (באנגלית)
* אנפת מקור-סירה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* אנפת מקור-סירה, באתר GBIF (באנגלית)
* אנפת מקור-סירה, אתר אויסוקס-בירדס
* אנפת מקור-סירה, באתר העופות הנאוטרופיים של אוניברסיטת קורנל

הערות שוליים
------------

1. ↑  אנפת מקור-סירה באתר הרשימה האדומה של IUCN
**וָאלֶנְסְיֶין** (בצרפתית: **Valenciennes**), עיר תעשייתית במחוז נור שבחבל או-דה-פראנס בצרפת.

דמוגרפיה
--------

נכון לשנת 2006 מנתה העיר 43,198 תושבים. שטח העיר 13.84 קמ"ר. צפיפות: 2,983 תושבים לקמ"ר. בשנת 1975 החלה ירידה במספר תושביה, אך מ-1990 מספר התושבים נמצא בתהליך עליה הן בעיר והן באחדים מפרווריה. בשנת 1999 התגוררו בשטח היישוב העירוני כולל הפרוורים 399,677 תושבים (מקום 14 בגודלו בצרפת).

גאוגרפיה
--------

העיר ממוקמת על הנהר סכלדה (צרפתית: Escaut), כמאתים ק"מ מצפון לפריז וכמאה ק"מ מדרום לבריסל.

היסטוריה
--------

ואלנסיין מופיעה לראשונה במסמכים רשמיים של קלוביס השני מלך הפרנקים משנת 693. בחוזה ורדן (843 ) נכללה העיר בממלכת לותארינגיה, בין ממלכות פרנקיה המערבית ופרנקיה המזרחית. בשנת 881 פלשו הנורמנים לדוכסות אֵיְנו, שוואלנסיין הייתה חלק ממנה. ב-1008 סבלה העיר מרעב ותושביה נדבקו במגפת דבר. ב-1345 הפכה לנחלת בית בוואריה, ששלט גם בהולנד ובזילנד. ב-1433, עברה העיר לחסותו של פיליפ השלישי דוכס בורגונדיה באמצעות קשרי נישואים, והפכה לחלק מנחלותיו בארצות השפלה הבורגונדיות. ב-1477, לאחר מות שארל הראשון דוכס בורגונדיה, הפכה ואלנסיין עם כל ארצות השפלה הדרומיות לנחלת בית הבסבורג מאוסטריה. בשנת 1556, אחרי שקרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה התפטר, עברה ואלנסיין, כחלק של ארצות השפלה, לשלטון בנו, פליפה השני מלך ספרד. ב-1677, צבאו של לואי הארבעה עשר כבש את העיר והיא הפכה לחלק של צרפת בהתאם להסכם ניימכן (1678). ביולי 1793 נכבשה העיר ונחרבה על ידי כוחות אנגלו-אוסטריים, אך שוחררה על ידי צבא המהפכה הצרפתי באוגוסט 1794. במלחמת העולם הראשונה נפלה העיר בידי הגרמנים ב-1914, ושוחררה על ידי חיילים בריטיים וקנדיים ב-1918. ב-10 במאי 1940 הופצצה העיר על ידי הגרמנים, ופרצה דליקת ענק שהחריבה את מרכז העיר. ואלנסיין שוחררה ב-2 בספטמבר 1944 על ידי צבא ארצות הברית.

כלכלה
-----

כבר במאה ה-15 התפרסמה ואלנסיין כמרכז תעשיית בדי תחרים שיוצרו מחוטי פשתן. גם כיום קיימת בעיר תעשיית טקסטיל מפותחת. ב-1718 נתגלו מרבצי פחם בסביבות העיר וב-1734 הוקמה חברה לכריית פחם. כיום מתבססת העיר על תעשיית מכוניות, בתי זיקוק ותעשיות מטלורגיה, אלקטרוניקה, צבעים ותרופות.

בעיר ממוקמת קבוצת כדורגל מהליגה העליונה הצרפתית - ואלנסיין.

ערים תאומות
-----------

* רוסיהרוסיה מוסקבה, רוסיה
* פוליןפולין גליביצה, פולין
* הונגריההונגריה מישקולץ, הונגריה
* איטליהאיטליה אגריג'נטו, איטליה
* הונגריההונגריה אובודה, הונגריה
* הונגריההונגריה שלגוטריאן, הונגריה
* גרמניהגרמניה דירן, גרמניה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ואלנסיין** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ואלנסיין (בצרפתית)
* אברהם יצחק ברומברג, ואלנסיין, הצופה, 21 בינואר 1951
* ואלנסיין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* ואלנסיין (צרפת), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007552502705171
* BnF: cb15267178b (data)
* GND: 4107517-1
* LCCN: n80083780
* MusicBrainz: 6c900f36-1d2c-4194-ba96-8e9baae30af3
* NKC: ge134561
* VIAF: 139553315
* WorldCat: lccn-n80083780

 |
**חואנחו גוארנידו** (בספרדית: **Juanjo Guarnido**; נולד ב-1967) הוא מאייר וקומיקסאי ספרדי, יוצר הסדרה "בלקסאד".

ביוגרפיה
--------

חואנחו גוארנידו נולד בגרנדה. הוא למד ציור בפקולטה לאמנויות של אוניברסיטת גרדנה.

לאחר סיום הלימודים הוא עבד עבור מארוול קומיקס. בשנת 1990 הוא עבר למדריד ועבר מספר שנים עבור ערוצי טלוויזיה. בשנת 1993 הוא התחיל לעבוד בחברת וולט דיסני ועבר להתגורר בפריז. באותה תקופה הוא עבד בהנפשת דמויות בסרטים כמו "טרזן", "הרקולס" ו-"אטלנטיס: האימפריה האבודה".

לאחר מספר שנים הוא עזב את דיסני וביחד עם חואן קאנלס חתם על חוזה עם חברה צרפתית Dargaud. בנובמבר 2000 פורסמה חוברת קומיקס Quelque part entre les ombres (Somewhere within the Shadows), הראשונה בסדרה "בלקסאד". החוברת זכתה במספר פרסים ובעקבות ההצלחה בשנת 2003 פורסמה חוברת שנייה בסדרה Arctic-Nation. גם היא זכתה בפרסים. החוברת השלישית בסדרה Âme Rouge (Red Soul) פורסמה בשנת 2006 וגם היא זכתה להצלחה ופרסים. בשנת 2011 גוארנידו קיבל פרס אייזנר על הסדרה.

בנוסף לסדרה בלקסאד, גוארדינו פרסם חוברת Les Indes Fourbes בשנת 2019. חוברת זו זכתה בצרפת במספר פרסים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חואנחו גוארנידו** בוויקישיתוף
* חואנחו גוארנידו, בקומיקלופדית למביק

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007459841705171
* BNE: XX1514251
* BnF: cb135754544 (data)
* GND: 1112290672
* ISNI: 0000 0001 2031 7003
* LCCN: no2004065993
* NDL: 01007588
* NKC: xx0164356
* NLG: 191247
* NTA: 205302599
* SUDOC: 05345958X
* VIAF: 101683123
* WorldCat: lccn-no2004065993

 |
"**You Oughta Know**" הוא שיר זוכה שני פרסי גראמי של אלאניס מוריסט. מוריסט כתבה את מילות השיר והלחינה אותן יחד עם גלן באלארד, מפיק האלבום. השיר מופיע באלבומה הבינלאומי הראשון של מוריסט, Jagged Little Pill. השיר, שהיה הסינגל הראשון של מוריסט, הציג את מוריסט כזמרת נועזת, פרובוקטיבית וזועמת, בשל מילותיו שתיארו מערכת יחסים כושלת. כמו כן, השיר נחשב כשיר פמיניסטי.

השיר הגיע למקום השישי במצעד הבילבורד הוט 100.

היסטוריה
--------

You Oughta Know יצא ביוני 1995, שבועיים לפני צאת האלבום. תחילה לא זכה להשמעות רבות, אך זכה לפרסום לאחר שהושמע בתחנת הרדיו KROQ-FM כמה פעמים ביום. השיר הגיע אל המקום הראשון במצעד הרוק המודרני של מגזין הבילבורד בארצות הברית. השיר הזניק את הקריירה של מוריסט לשיאים ששום זמרת לא הגיעה אליהם לפני כן מבחינת הצלחה ומכירות[דרוש מקור]. מילותיו כוללות קללות ומילות נקמה אלימה.

פלי ודייב נבארו, שהיו נגני הרד הוט צ'ילי פפרז, שמעו את קלטת הדמו, התעניינו במוריסט וביקשו לנגן ולעבד את השיר. השיר זכה בשני פרסי גראמי, שיר הרוק הטוב ביותר והביצוע הנשי ברוק. בנוסף, היה מועמד לשיר השנה, אבל הפסיד ל-Kiss from a Rose של סיל.

You Oughta Know נחשב לאחד מהשירים המצליחים ופורצי הדרך בשנות ה-90[דרוש מקור], וב-2003 נבחר על ידי VH1 במקום ה-12 ברשימת השירים הטובים ביותר ב-25 השנים האחרונות[דרוש מקור]. במצעד שירי העשור של גלגלצ, השיר נכנס אל המקום ה-75.

נושא
----

קיימת שמועה שטוענת כי השיר נכתב על השחקן דייב קולייר, שהיה בעבר בן זוגה של מוריסט.
מוריסט לא סיפרה על מי כתבה את השיר, אך קולייר טען שייתכן כי מילות השיר מדברות על היחס של סאגט אל מוריסט כשהיו זוג[דרוש מקור].

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "You Oughta Know" באתר מיוזיק בריינז
* מידע על הסינגל "You Oughta Know" באתר מיוזיק בריינז
* מידע על היצירה "You Oughta Know" באתר Discogs
* סרטון השיר "You Oughta Know" באתר יוטיוב
* על מי כתבה אלאניס את השיר המפורסם ביותר שלה?, אתר נענע10

הערות שוליים
------------

1. ↑  בעברית: אתה חייב לדעת
2. ↑  חמישה שירים פמיניסטיים, באתר Jezebel
3. ↑  Jodie Janella Horn,‏ You Oughta Know Better,‏ 21 ביוני 2005, באתר PopMatters
4. ↑  Megan Kearns,‏ You Oughta Know that (Music) is a Battlefield, באתר Open Letters Monthly
5. ↑  Alanis Morissette, Billboard
6. ↑  מצעד העשור, של שנות ה-90, אתר גלגלצ
7. ↑  פול האוס אחרי 20 שנה

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**1995: מליסה אתרידג' – "Come to My Window"** | **פרס גראמי לביצוע הרוק הטוב ביותר של אישה**  **1996: אלאניס מוריסט – "You Oughta Know"**  | **הבא**:**1997: שריל קרואו – "If It Makes You Happy"** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: eedb58ec-d753-3ac8-adfe-939939127e6f
* MusicBrainz work: b6025a57-0821-3bdd-9b03-ca24e2e08b37

 |