מטוס המיראז´ בו טס לניר ועמו הפיל מטוס אויב ב-12 באוקטובר 1973
**אברהם (אבי) לניר** (25 בינואר 1940 – אוקטובר 1973) הוא טייס הקרב הישראלי הבכיר ביותר שנפל אי פעם בשבי האויב. דמותו נחקקה בתודעה הישראלית כדמות הרואית, כאדם שמסר נפשו תוך עינויים קשים בשבי סוריה ולא הסגיר את סודות המדינה עליהם היה אמון - סודות שנגעו, כנראה, בנושא "הנשק שישראל מעולם לא הודתה בקיומו". על מעשה זה ניתן לו עיטור העוז.

ראשית ימיו
----------

אבי לניר נולד בשם אברהם לנקין בהרצליה. הוריו, יעקב ומלכה, היו חברים פעילים באצ"ל. לימים הפך אביו לבכיר בשב"כ. דודו של לניר היה אליהו לנקין, מפקד אוניית הנשק "אלטלנה".

לניר למד בבתי ספר שונים, משום שתפקידיו של אביו בשירות המדינה חייבו את המשפחה להחליף מקומות מגורים לעיתים, בשנת 1953 עברה המשפחה לוושינגטון, במסגרת שירותו של אבי המשפחה בשירות המדינה. בגיל 17 חזר לניר לישראל עם משפחתו, ובשנה שנותרה עד לגיוסו למד במגמת אלקטרוניקה של בית הספר הטכני של חיל האוויר.

באוגוסט 1962 נשא לאישה את מיכל ברזילי. משפחתה של ברזילי הייתה מקורבת למפא"י ובעלת אידאולוגיות הפוכות לזו של משפחתו. דודה של מיכל, אריה פולונסקי, היה חבר בארגון "ההגנה" ונרצח בידי מתנקשים מהאצ"ל בשנת 1939. לזוג נולדו שני ילדים, נעם (לימים איש עסקים מצליח) ונורית.

קריירה צבאית
------------

לניר התגייס לצה"ל בשנת 1959. כחניך בקורס טיס הצטיין לאורך הקורס ולימים נודע בקור רוחו ובתפקוד מושלם במהלך תרגיל המדמה נפילה בשבי.
ב-1963, כששירת כמדריך בבית ספר לטיסה, התנגש מטוסו, מסוג פוגה מגיסטר, במטוס ווטור בעת טיסת לילה מעל אזור התחנה המטאורולוגית בבית דגן. לניר הצליח לנטוש את המטוס, שלא היה מצויד בכסא מפלט אך החניך שישב במושב הקדמי נהרג בהתרסקות המטוס סמוך לקיבוץ גבעת ברנר. זו הייתה הנטישה האווירית הראשונה מדגם זה בשירות חיל האוויר הישראלי מאז כניסת המטוס לשירות ב-1956, לאחר מספר נטישות מוצלחות בחילות אוויר אחרים.

במסגרת שירותו כטייס קרב נשלח בשנת 1965 לטכניון ללמוד הנדסת אלקטרוניקה, וסיים בהצלחה את לימודיו בשנת 1969. בעקבות הכשרה זו היה מטייסי הניסוי של ה"טכנולוג", אב הטיפוס שקדם למטוס הכפיר.

באפריל 1967, הוזנק לניר ליירט מטוסי מיג סורים שחדרו לישראל. במהלך קרב אוויר שבו הופלו 6 מיגים, דלק לניר אחרי מטוס מיג-21 ופתח עליו באש תותחים מטווח של כ-200 מטר. מטוס המיג נפגע והתפוצץ, מטוסו של לניר חדר לאזור הפיצוץ וכוסה בשכבת פיח עבה שהקשה על הראות מבעד לחופה. על אף הראות הנמוכה הצליח לניר לשוב לשטח ישראל ולהנחית את המטוס בעזרת הנחיות של טייס אחר שטס לצדו והנחה אותו במכשיר הקשר. לימים כונה האירוע בשם "פרשת המיראז' השחור". סיפור זה הפך לאחת מאגדות החיל, בדומה להנחתת המיראז' ללא טייס בתוכו, שביצע רן פקר מספר שנים קודם לכן.

בשנת 1969, במהלך מלחמת ההתשה, יצא לניר לגיחת הפצצה מעבר לתעלה. לאחר ביצוע יעף מקלעים נמוך נפגע מטוסו של לניר מרסס התפוצצות מטען של מוקשים אותם הובילה המשאית. לניר נחת בשלום למרות חורים גדולים שהיו בכל גוף המטוס. באוגוסט 1971 מונה למפקד טייסת המיראז'ים, טייסת הקרב הראשונה (101), שהייתה מוצבת בבסיס חצור. מספר חודשים לאחר שהתמנה למפקד הטייסת נאלץ לנטוש את מטוסו שוב, לאחר שבן זוגו לטיסה התנגש בו. לניר נפצע באורח קשה, אך התעקש וחזר לטוס שבועות ספורים לאחר האירוע.

במסגרת שירותו הצבאי השתתף לניר בכ-200 גיחות קרב, שבהן הפיל שלושה מטוסי אויב מסוג מיג.

הנפילה בשבי
-----------

במהלך מלחמת יום הכיפורים, ב-13 באוקטובר 1973, סמוך לשעה 11 בבוקר, הוזנק לניר למשימת יירוט בעומק השטח הסורי. ככל הנראה לא נכח בתדריך הבוקר של הטייסת, ולא היה מודע למיקומן של סוללות הטילים הניידות שהסורים הציבו במהלך הלילה. בדרכו חזרה לישראל נקלעו לניר ומספר 2 שלו למארב טילים. מטוס המיראז' של לניר נפגע בחלקו האחורי מטיל קרקע אוויר SA-3 והחל לבעור. לניר הצליח לנווט את מטוסו הפגוע מערבה עד שנאלץ לנטוש אותו מעל שטח ישראל. לרוע מזלו, רוח מערבית חזקה סחפה את המצנח לכיוון הכוחות הסורים. לניר הגיע לקרקע בריא באזור מזרעת בית ג'אן. חיילי שריון ישראלים מחטיבה 188 ראו אותו צונח אך חשבוהו לטייס מיג. לאחר דקות אחדות יצר קשר מפקד יחידת החילוץ אליעזר כהן עם מג"ד השריון שבגזרה, ששלח במהירות מספר טנקים לחלץ את לניר. לניר התנתק מהמצנח והחל לרוץ לעבר השריון הישראלי. הסורים, שביקשו להפסיק את ריצתו של לניר, ירו עליו מספר פגזי ארטילריה. אך ככל שחלפו הדקות הצליחו חיילי קומנדו סוריים להקיף את לניר. לניר נצפה כשהוא מתרומם מהקרקע ומוכנס לנגמ"ש סורי, שהסתלק במהירות מזרחה.

משנודע דבר נפילתו בשבי של לניר, נרשמה תכונה ודאגה רבה בצה"ל ובצמרת המדינית של ישראל. חששם של אלו גבר משום שבניגוד למנהגם של הסורים להציג בטלוויזיה טייסים ישראלים שנפלו בשבי, לניר לא נראה בפומבי. על פי עדותו של פרופ' יובל נאמן, העבירה ראש הממשלה גולדה מאיר מסר להנרי קיסינג'ר, כי ממשלת ישראל מוכנה לוותר על שיא החרמון בתמורה ל-28 טייסים ישראלים (ולניר בתוכם) שנפלו בשבי הסורי. הצורך לחלץ את לניר מידי שוביו היה קריטי..

מעדותו של סרן עמיחי רוקח, איש צוות אוויר שנפל בשבי יום לפני נפילתו של לניר, התברר כי השניים שוחחו ביניהם בבית חולים סורי כשהם שוכבים משני עברי פרגוד. לשאלתו של רוקח ענה לניר "המצב שלי קשה מאוד, יש לי שברים בידיים וברגליים, שברו לי את העצמות".

ב-9 ביוני 1974 החזירו הסורים את גופתו המעונה של לניר. על הגופה ניכרו סימני חבלה רבים, כגון עצמות שבורות, ציפורניים עקורות וסימני מכות חשמל. מפקד חיל האוויר לשעבר, האלוף במיל' מוטי הוד, אמר שבידי לניר היה מידע שהיה מעמיד את קיומה של ישראל בסכנה, אילו היה נשבר וחושף את סודותיו.
אחרי בדיקה של הגופה במכון לרפואה משפטית, ואחרי תחקיר מקיף של ענף ביטחון מידע במחלקה לביטחון שדה של אגף המודיעין, שביקשה לדעת האם דלפו הסודות לסורים, נקבע בדוח מפורט שהתשובה היא חד־משמעית לא. במכתב פורסם לראשונה בשנת 2023 שכתב מפקד חיל האוויר במלחמת יום הכיפורים, בני פלד, אשר היה ממוען לידי הרמטכ"ל מוטה גור, וכותרתו היא "הנדון: הענקת צל"ש לסא"ל אבי לניר ז"ל", נכתב: "לאחר בדיקה ארוכה ומקפת על נסיבות מותו בשבי של אבי לניר בסוריה, הגעתי למסקנה שעליי להמליץ על הענקת עיטור העוז למפקד טייסת 101 ז"ל. בתפקידו כמפקד 101 היה סא"ל אבי לניר שותף סוד מלא (לפרויקט), והיה היחיד מבין כל השבויים ממלחמת יום הכיפורים שהיה בעל מידע כזה". פלד מגיע למסקנה כי סודותיה של המערכת נשמרו בקפידה, למרות שלניר "עונה ונחקר קשות", וממליץ כי מיכל, אלמנתו, תקבל את העיטור בשמו.
לניר נטמן בבית הקברות הצבאי בהר הרצל.

באפריל 1976 הוענק ללניר עיטור העוז. בתיאור הסיבות לעיטור נאמר:

> 
> ביום י"ז בתשרי התשל"ד (13 באוקטובר 1973), בעת טיסה קרבית ברמת הגולן, נפגע מטוסו של סגן־אלוף אברהם לניר ז"ל, והוא נאלץ לנטשו בשטח האויב. סגן־אלוף אברהם לניר ז"ל צנח והגיע לקרקע חי, נתפס ונלקח בשבי. סגן־אלוף אברהם לניר ז"ל עוּנה למוות על ידי חוקריו ולא חשף כל מידע. במעשיו אלה גילה סגן־אלוף אברהם לניר ז"ל אומץ לב, נאמנות והקרבה עילאית. על מעשה זה הוענק לו עיטור העוז.
> 
> 
> 
> 

את העיטור הפקיד הרמטכ"ל מרדכי גור בידי מיכל, אלמנתו של לניר.

ראו גם
------

* אורי אילן

לקריאה נוספת
------------

* אלידע בר-שאול, **אדם מול שמים - מסכת חייו של סגן-אלוף אבי לניר**, ספריית משעול, 2017
* רונן ברגמן, אור פיאלקוב, "אם זה לא יעזור, צריך להשתמש באמצעים קיצוניים": הסודות הגרעיניים של מלחמת יום הכיפורים, באתר ynet, 11 בספטמבר 2023
* יעל ינאי, **אבי לניר – סיפור חיים קצר**, הוצאת אסיה, 2023

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אבי לניר** בוויקישיתוף
* קורות החיים של אבי לניר, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
* עיטור העוז שהוענק לאבי לניר, באתר "בעוז רוחם" של אגף כוח האדם בצה"ל
* גיא רימון, ‏חייו ומותו של סא"ל אבי לניר, חלק א', **בטאון חיל האוויר** 167, דצמבר 1988, עמ' 65 - 70, באתר הספרייה הדיגיטלית להיסטוריה ומורשת חיל האויר
* גיא רימון, ‏חייו ומותו של סא"ל אבי לניר, חלק ב', **בטאון חיל האוויר** 168, מרץ 1989, עמ' 45 - 50, באתר הספרייה הדיגיטלית להיסטוריה ומורשת חיל האויר
* גלעד טוקטלי, "אבי לניר - הקרב האחרון: ה'ת"ש-ה'תשל"ג 1973-1940" (2005), (62 דקות)

הערות שוליים
------------

1. ↑  
	* אלישיב רייכנר, האיש ששתק: סיפורו של הטייס הבכיר ביותר שנפל בשבי, באתר nrg‏, 27 במאי 2017
2. ↑  יאיר קליין, סיפור האהבה שניצח את האיבה בין ההגנה לאצ"ל, באתר סרוגים, ‏25.5.2021
3. ↑  תיאור אירוע אווירי 63642, נטישה מוצלחת של פוגה AA+128 של חיל האוויר הגרמני ב-12 באוגוסט 1958, אתר aviation-safety
4. ↑  רשימת אירועים פוגה מגיסטר, אתר aviation-safety
5. ↑  לפי עדותו של כהן, המג"ד המדובר הוא יוסי בן-חנן, אך הלה הכחיש זאת וטען שבאותו זמן היה מאושפז בבית החולים רמב"ם בעקבות פציעתו בקרבות ביום הקודם. ראו אלידע בר-שאול, **אדם מול שמים - מסכת חייו של סגן-אלוף אבי לניר**, ספריית משעול, 2017, עמ' 252
6. ↑  לפי עדות של תא"ל רפי נוי מחטיבה 9 לניר התבלבל ורץ דרום מזרחה הישר אל הסורים
7. ↑  אליעזר (צ'יטה) כהן וצבי לביא, **השמים אינם הגבול**, בהוצאת ספרית־מעריב 1990, עמ' 490
8. ↑  רונן ברגמן וגיל מלצר, **זמן אמת**, ידיעות אחרונות, תל־אביב, 2004, עמ' 447
9. ↑  רונן ברגמן, אור פיאלקוב, "אם זה לא יעזור, צריך להשתמש באמצעים קיצוניים": הסודות הגרעיניים של מלחמת יום הכיפורים, באתר ynet, 11 בספטמבר 2023
10. ↑  שי לוי, ‏מלחמת יום כיפור: השבוי שידע יותר מדי – ועונה למוות, באתר ‏מאקו‏, 24 בספטמבר 2012
11. ↑  רונן ברגמן, אור פיאלקוב, "אם זה לא יעזור, צריך להשתמש באמצעים קיצוניים": הסודות הגרעיניים של מלחמת יום הכיפורים, באתר ynet, 11 בספטמבר 2023

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007302736405171
* ISNI: 0000 0000 7018 0132
* LCCN: no2017144847
* VIAF: 97515031
* WorldCat: lccn-no2017144847

 |