בתורת המספרים האלגברית, **איבר פרובניוס** היא איבר מיוחד בחבורת גלואה של הרחבה של שדות מספרים, הנקבע על-פי אידיאל ראשוני בלתי מסועף. את קיומם של איברים מסוג זה הוכיח פרדיננד פרובניוס. משפט הצפיפות של צ'בוטרב מראה שכל איבר בחבורה עשוי להיות איבר פרובניוס, אם בוחרים את הראשוני המתאים.

הגדרה
-----

### רקע

איבר פרובניוס מוגדר עבור הרחבת גלואה K/F של שדות מספרים, בנוכחות אידיאל ראשוני p של חוג השלמים {\displaystyle \ O\_{F}} של F. האידיאל p מתפרק למכפלה של אידיאלים ראשוניים בחוג השלמים {\displaystyle \ O\_{K}} של K: 
{\displaystyle \ p=P\_{1}^{e\_{1}}\cdots P\_{g}^{e\_{g}}}. מכיוון שזו הרחבת גלואה, כל גורמי הסיעוף {\displaystyle \ e\_{i}} שווים זה לזה. ההנחה שהאידיאל אינו מסועף פירושה שגורמי הסיעוף שווים ל-1, כלומר {\displaystyle \ p=P\_{1}\cdots P\_{g}}. 

שדה השאריות של F ביחס ל-p הוא חוג המנה {\displaystyle \ {\bar {F}}=O\_{F}/p}. זהו שדה סופי, נאמר מסדר q. שדות השאריות ביחס לגורמים \ P\_{i} של p הם {\displaystyle \ {\bar {K}}\_{i}=O\_{K}/P\_{i}}: גם כאן, מכיוון שזו הרחבת גלואה, כולם איזומורפיים זה לזה. המימד {\displaystyle \ f=[{\bar {K}}\_{i}:{\bar {F}}]} מקיים {\displaystyle \ n=[K:F]=fg}.

כל האוטומורפיזמים בחבורת גלואה {\displaystyle \ G=\operatorname {Gal} (K/F)} שומרים על חוג האיברים השלמים, כקבוצה. **חבורת ההרכבה** {\displaystyle \ G(P\_{i})} של הגורם \ P\_{i} כוללת את האוטומורפיזמים בחבורת גלואה השומרים את P, כלומר, {\displaystyle \ G(P\_{i})=\{\sigma \in G:\sigma (P\_{i})=P\_{i}\}} (כל החבורות {\displaystyle \ G(P\_{i})} צמודות זו לזו).

### הגדרה

האיברים בחבורה {\displaystyle \ G(P\_{i})} מתאימים לאלו בחבורת גלואה של הרחבת השדות הסופיים {\displaystyle \ {\bar {K}}\_{i}/{\bar {F}}}, וזו האחרונה נוצרת על ידי אוטומורפיזם פרובניוס - פעולת ההעלאה בחזקת q. כך מוגדר **איבר פרובניוס** - האיבר היחיד של {\displaystyle \ G(P\_{i})} המקיים {\displaystyle \ \sigma (x)-x^{q}\in P\_{i}}.

### יחידות

לכל אידיאל לא מסועף של K יש איבר פרובניוס יחיד, {\displaystyle Fr\_{(K/F,P\_{i})}}, כפי שהוגדר לעיל. לכל אידיאל ראשוני לא מסועף {\displaystyle p\subset O\_{F}}, כל איברי פורובניוס המתאימים לאידיאלים {\displaystyle P\_{i}\subset O\_{K}} המופיעים בפרוק של {\displaystyle pO\_{K}} צמודים זה לזה. מכאן שניתן להגדיר מחלקת צמידות ב {\displaystyle Gal(K/F)} המתאימה לאידיאל {\displaystyle p\subset O\_{F}}. מחלקת צמידות זאת נקראת מחלקת פרובניוס של {\displaystyle \ (K/F,p)}.

דוגמה
-----

נתבונן בהרחבה של {\displaystyle \ F=\mathbb {Q} } על ידי השורשים a ו-b של {\displaystyle \ a^{2}=1+{\sqrt {3}},b^{2}=1-{\sqrt {3}}}, בהתאמה (המכפלה ab היא שורש של 2-). ההרחבה של {\displaystyle \ K=\mathbb {Q} [a,b]} מעל F היא הרחבת גלואה ממימד 8, עם חבורת גלואה דיהדרלית, עם איבר \ \sigma  מסדר 4 המקיים {\displaystyle \ \sigma (a)=b,\sigma (b)=-a}, ואיבר \ \tau  המקיים {\displaystyle \ \tau (a)=a,\tau (b)=-b}. 

האידיאל הראשוני {\displaystyle \ p=\langle 5\rangle } מתפרק למכפלה {\displaystyle \ \langle 5\rangle =PP'} כאשר {\displaystyle \ P=\langle 5,ab(a^{2}-1)-2\rangle } ו- {\displaystyle \ P'=\langle 5,ab(a^{2}-1)+2\rangle }. האוטומורפיזם \ \tau  מחליף בין האידיאלים, ואילו \ \sigma  שומר על שניהם. לכן חבורת ההרכבה של שני האידיאלים היא אותה חבורה - זו הנוצרת על ידי \ \sigma. שדה השאריות \ \bar{F} מסדר 5, וההרחבה {\displaystyle \ {\bar {K}}/{\bar {F}}} היא ממימד 4. אפשר לחשב שאיבר פרובניוס ביחס ל-P הוא \ \sigma , ואיבר פרובניוס ביחס ל-'P הוא {\displaystyle \ \sigma ^{-1}}.