recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**חמצן-מימן** היא תערובת של הגזים חמצן ומימן, לרוב ביחס של 2:1 (שני שלישים מימן ושליש חמצן), אותו היחס בין היסודות כמו במים. התערובת משמשת לריתוך וחיתוך על ידי מבער וכן יש לה שימושים נוספים, כמו תאורה וריתוך תת-ימי.
ניתן לייצר תערובת זו על ידי אלקטרוליזה של מים, המבצעת הפרדה של היסודות על ידי העברת זרם חשמלי בנוזל.

מאפיינים כללים
--------------

בטמפרטורה ולחץ רגילים תערובת של חמצן-מימן יכולה לבעור כשהיא מכילה בין 5% ל-95% מימן ליחידת נפח. כאשר התערובת ניצתת היא הופכת לקיטור ומשחררת חום. בתערובת סטויכיומטרית טמפרטורת הבעירה יכולה להגיע עד ל-2800 °C, כ-700 °C יותר מאשר בעירה של מימן בתוך אוויר. זוהי תערובת נפיצה מאוד ומסוכנת בשימוש לא נכון; לכן נדרשים אמצעי בטיחות מיוחדים, כמו הפרדת המימן מהחמצן וערבובם רק ברגע ובמקום השימוש.

שימושים אפשריים
---------------

### תאורה

 ערך מורחב – **אור דרומנד**  

מנורת סיד
בעבר תערובת של חמצן-מימן שימשה לבניית מנורות שונות כמו למשל מנורת הסיד ששימשה לתאורה בהופעות ומחזות.

### מבער חמצן-מימן

ניתן להשתמש בתערובת חמצן-מימן כדי להפעיל מבער. המימן משמש כמקור דלק והחמצן הכרחי לבערה. המבער משמש לריתוך וחיתוך של חלקי מתכת, זכוכית, וטרמופלסטיק. בתעשיית הזכוכית משמש המבער לביצוע פוליש לשטח החיצוני של הזכוכית על ידי המסת שטח זה והעלמת שריטות כתוצאה מכך. הלהבות של חמצן מיימן הם בחום של 2000 מעלות (°C) ומעלה.

### מבער תת-ימי

מבער תת-ימי משתמש בתערובת של חמצן-מימן הנוצרת במקום הבעירה על ידי אלקטרוליזה של מים. המתקן חוסך את הצורך במכלי מימן וחמצן אך דורש חשמל ומים מזוקקים לצורך פעולתו.

מרבית סוגי המבערים מערבבים ישירות בזמן האלקטרוליזה את שני הגזים לתערובת אחידה, הדבר גורם ליצירת תערובת יותר מדויקת לבעירה. בדגמים אלו עלה הצורך למנוע אפשרות של פלאשבק (ניצוץ המדליק את כל הגז עד למכל שבו מתבצעת האלקטרוליזה) ונעשה שימוש ברכיב המשמש מעצור לפלאשבקים כדי למנוע תאונות. קצב הפקת הגזים מימן וחמצן חייב להיות בלחץ מספיק גבוה, אחרת נוצר פלאשבק ופעולת המכשיר אינה חלקה.

### תחבורה

התא של סטנלי מאייר שהוכח בבית המשפט כהונאה
התערובת חמצן-מימן מוזכרת לעיתים בתור התערובת שמניעה רכב הנוסע על מים. האנרגיה הנצרכת לצורך פיצול מים ליסודות תמיד תהיה גבוהה מהאנרגיה שניתן להפיק משריפה של התערובת חמצן-מימן, או, במקרה האידיאלי, שווה לה. לכן, כל טענה של רכב הנוסע על מים היא בגדר הונאה. כמו כן קיים ויכוח ציבורי רחב על האפשרות לבצע שיפור נצילות המנוע בעזרת חמצן-מימן. בעבר הוכח כי הזרקה של חמצן-מימן משפרת את ביצועי המנוע אך הוויכוח הוא סביב השאלה האם אלקטרוליזה של מים בזמן נסיעה מכוח חשמלי של האלטרנטור משפרת או גורעת מהביצועים וצריכת הדלק.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 7731691-5

 |
תיאור גרפי של תנועת הלהבים במדחף בעל פסיעה משתנה
רוטור של מטוס C-130 הרקולס במצב "הנצה"
**זווית פסיעה** היא זווית התקפה של להב יחסית לסיבוב המדחף או זרימת אוויר. לזווית הפסיעה של להבים יש משמעויות ושימושים רבים בתורת הזורמים ובתעופה.

ברוטורים של מטוסים
------------------

במנועי בוכנה או טורבו-פרופ המדחף (הרוטור) הוא היוצר את הדחף. שינוי זווית הפסיעה משנה את העילוי של הלהב, במילים אחרות את כמות האוויר שהרוטור דוחף אך גם את הגרר של הלהב ואת העומס על הלהב. ככל שזווית ההתקפה גבוהה יותר (כלומר הלהב מקביל פחות למישור הסיבוב של המדחף) כך הרוטור דוחף יותר אוויר ויוצר יותר דחף, אך גם מגדיל את ההתנגדות לסיבוב הרוטור ומגדיל את המאמץ על המנוע.

במטוסים כאלו משתמשים בזוויות פסיעה נמוכות במהירות זוויתית גבוהה, כדי להקטין את העומס על המנוע בהספקים גבוהים (זווית פסיעה גבוהה מדי עלולה להאט את סיבוב המנוע עד כדי כיבוי או כשל). בזוויות פסיעה גבוהות משתמשים כדי להגביר את הדחף במהירות זוויתית נמוכה (בשיוט לדוגמה, כאשר המנוע אינו פועל במלוא הכוח).

במקרה של כשל במנוע (הוא כבה), הלהבים מתנגדים לתנועת האוויר ויוצרים גרר רב. על מנת להקטין את הגרר קיים מצב להבים הנקרא **הנצה**. במצב זה הלהבים פונים ישירות לכיוון הטיסה ומקטינים את הגרר על הרוטור למינימום.

בנוסף קיים מצב של היפוך דחף ("היפוך להבים"), כאשר הופכים את זווית הפסיעה לכיוון השני והרוטור יוצר דחף כנגד כיוון הטיסה. היפוך להבים משמש להאטת המטוס על הקרקע לאחר נחיתה.

במנועי סילון
------------

להבים בעלי פסיעה משתנה מתקינים בדרך כלל בצורה סטטית (כלומר הלהבים לא זזים) במדחס מנוע הסילון כדי לשפר את ביצועי המנוע בתנאי לחץ וטמפרטורה שונים. הלהבים עוזרים להסדיר ולייצב את הלחץ במדחס כדי ליצור זרימת אוויר רציפה ומיטבית.

ברוטורים של מסוקים
------------------

כל אחד מלהבי הרוטור של המסוק מחובר לדיסקה שנמצאת מתחת לרוטור. הדיסקה נשלטת ממוט ההיגוי של המסוק. שינוי בזווית הדיסקה ישפיע על זווית הפסיעה של כל להב. ראו אווירודינמיקה של מסוק
ברוטורים של מסוקים, בין אם רוטור ראשי היוצר את העילוי, או רוטור זנב המאזן את מומנט ההתמד בציר הסבסוב שיוצר הרוטור הראשי, זווית הפסיעה שלהם היא שמנהגת למעשה במסוק. ברוטור הראשי זווית הפסיעה יכולה להשתנות בכל להב כתלות במיקומו של הלהב ביחס לכיוון גוף המסוק. לדוגמה, הגדלת זווית הפסיעה בלהבים כאשר הם מגיעים לחלק האחורי של המסוק תגרום לו לנוע קדימה ורוטור שמגדיל את זווית הפסיעה בצד ימין של המסוק יגרום לתנועה בציר הגלגול של המסוק.
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**מיכל ברט** היא רקדנית פלמנקו ישראלית.

מיכל ברט נולדה בחיפה והתחילה את דרכה בגיל 6 בלימודי בלט קלאסי ומודרני בסטודיו "תנועות" בו במשך 12 שנים. במהלך לימודיה בחטיבת הביניים, השתתפה בהפקה משותפת עם התזמורת הסימפונית חיפה ביצירה "אגם הברבורים" אשר הועלתה בתיאטרון חיפה. את תחילת דרכה בפלמנקו עשתה בחיפה אצל סילביה ברוא. לאחר שירותה הצבאי, עברה לתל אביב ולמדה אצל סילביה דוראן ונטע שיזף ובהמשך בסטודיו של מיכל נתן, בו, מלבד רקדנית ברט גם סולנית, מורה ומנהלת חזרות למשך מספר שנים. בשנת 2005 נסעה לסביליה שבספרד ושם המשיכה את לימודיה, ובתוך כך למדה אצל אליסיה מרקז ופילאר אורטגה. 

בשנת 2007 השתתפה בתחרות הפלמנקו של "קרן עדי" וזכתה במקום הראשון ובמלגה ללימודים בספרד. ב-2008, לאחר שסיימה את לימודיה לתואר ראשון באוניברסיטת תל אביב בחינוך מיוחד ללקויי שמיעה, נסעה למדריד ובמשך ארבע שנים למדה בבית הספר "אמור דה דיוס".

ברט השתתפה בהפקות שונות ברחבי ספרד ומחוצה לה: כרקדנית וסולנית בהפקה של טיטו לוסדה "אלף לילה ולילה", כרקדנית במופע "צעקה" במסגרת הפסטיבלים "סומה פלמנקה" במדריד וה"ביאנאל" בסביליה, כרקדנית במופע "אי-שקט" בפסטיבל הפלמנקו בקסטיון, כסולנית וכוריאוגרפית בלהקתו של אנטוניו רייס וככוריאוגרפית ורקדנית בהרכב שהוקם במיוחד למספר הופעות בחאן-אנדלוסיה.

קישורים חיצוניים
----------------

* ענת-חנה עשת, המחולל היצירתי של מיכל ברט, ‏08 ביוני 2014

הערות שוליים
------------

1. ↑  "קרן עדי" היא קרן שנוסדה לזכרה של עדי אגמון על ידי משפחתה. מטרת הקרן היא לאפשר לרקדניות פלמנקו צעירות להשתלם בפלמנקו בספרד ובאופן כללי להעמיק את העשייה התרבותית בתחום הפלמנקו בארץ. שיאה של הפעילות של הקרן הוא פסטיבל "ימי הפלמנקו" והתחרות הדו-שנתית אותם היא מארגנת.
2. ↑  שלוש רקדניות זכו בתחרות בפסטיבל "ימי הפלמנקו" באתר נענע 10;הזוכות בפסטיבל "ימי הפלמנקו"
**האדונית והרוכל** הוא סרט טלוויזיה משנת 1989, המבוסס על סיפורו של ש"י עגנון הנושא את אותו השם. את הסרט ביים חיים גיל וכיכבו בו לאורה ריבלין ושלמה תרשיש.

עלילה
-----

יוסף הוא רוכל יהודי המהלך ביער, במטרה למכור חפצים אותם הוא נושא על גבו. הוא מגיע לביתה של לני, אדונית נוצרייה שקונה ממנו סכין ציידים, אך מסרבת לתת לו מחסה ומגרשת אותו. כשסערה פורצת והוא מוצא עצמו בלב יער הוא חוזר לבית האדונית כדי לבקש שוב מחסה, והאדונית נענית לו ונותנת לו לישון ברפת. בבוקר מגלה האדונית כי יש חור בגג ביתה ומציעה לרוכל שיתקן את הגג ובתמורה היא תאפשר לו להישאר יום נוסף בביתה. בימים שלאחר מכן הוא ממשיך לבצע עבודות ותיקונים בביתה, עד שהופך לבן בית. לאט לאט נוצר קשר בין האדונית והרוכל, קשר שהופך לקשר רומנטי. תוך כדי הקשר הרוכל עובר מהרפת למחסן, לחדר בבית ולבסוף למיטת האדונית. עם חיזוק הקשר הרומנטי והתשוקה שבין הסוחר לאדונית, הסוחר מפסיק את עבודותיו בבית ונשאר כבן זוג לאדונית ללא מחויבות.

לאחר זמן מה שהאדונית והרוכל בקשר, הרוכל מוצא את עצמו כלא יודע דבר על עברה של האדונית ועל כך שהיא איננה אוכלת, והוא שואל אותה על כך. היא עונה לו לאחר מה כי היו לה שישה בעלים שונים ושאכלה כל אחד מהם ושהיא אוכלת רק בשר ודם אדם. הרוכל המבולבל והלא מבין אם האדונית צחקה או דיברה ברצינות מחליט להתעלם ולהמשיך בקשר עם האדונית למרות הדאגות והסיוטים שפוקדים את חלומו. לאחר כמה חלומות וסיוטים הוא מחליט כי יעזוב עם שחר את בית האדונית וימשיך לדרכו. לפניי עוזבו חש חרטה על הזנחת עבודת ה' מצידו ויוצא ליער להתפלל ולומר קריאת שמע.

כשחוזר הסוחר מהיער אל בית האדונית, הוא מוצא אותה שרועה על מיטתה לצד הסכין שמכר לה בתחילת הסרט ומתבוססת בדמה, כשהיא רואה אותו מגיע היא אוזרת כוחות ומנסה לנשוך אותו בצווארו כדי לאוכלו. מזה אנו מבינים את אי אוכלה במשך כל הסיפור ואת תשוקתה לבשר אדם. האדונית איננה מצליחה לטרוף את הרוכל ומתה בידיו. לאחר מכן יוצא הרוכל וקובר אותה באדמת ביתה, לוקח את חפציו וממשיך במסעו ביער.

קישורים חיצוניים
----------------

* "האדונית והרוכל", באתר אידיבי
* האדונית והרוכל, הסרט המלא בערוץ יוטיוב של כאן 11
* האדונית והרוכל, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
**הָאֶגְרוֹן** הוא מילון עברי ועברי-ערבי, ספרו הראשון של רב סעדיה גאון. הספר הוא גם חיבור בתורת השירה העברית, אשר פתח פתח להשכלה ולמדע יהודי בימי הביניים.

הספר הוא אוסף של מילים בלשון הקודש עם הקדמות, שנועד לצורך כותבי המליצות כדי להקל עליהם למצוא חרוזים. החיבור נכתב בשתי מהדורות, את הראשונה כתב רס"ג בשנת 902 כשהיה כבן עשרים במצרים, ובהיותו בבבל הרחיבה והוסיף לה את ההקדמה הארוכה בערבית יהודית. רובו של החיבור בעברית, ורק הקדמה אחת שלו בערבית.

בהקדמה ל"אגרון", הוסיף רס"ג בדבר החייאת לשון הקודש, ובמקום לדבר פרסית, יוונית, ערבית ושאר השפות אשר היו נהוגות באותם הימים, לדבר בלשון העברית. הוא קרא שם ללשון העברית בשם "לשון מלאכי הקודש". הוא המשיך לכתוב בהקדמה לגבי הלשון העברית כך: "למלאכות מלכינו, לשירות לווינו, לנגינת כהנינו, ביד נביאנו לחיזיון, בפי שרנו להיגיון".

בנוסף להקדמות כולל הספר שתי רשימות של מילים, מסודרות בסדר אלפביתי. הרשימה הראשונה מסודרת לפי תחילת המילים, ומסייעת ליצירת אקרוסטיכון. הרשימה השנייה מסודרת לפי ההברה המסיימת כל מילה, ובכך מסייעת לחריזה. 

מן הספר שרדו רק שרידים בגניזה הקהירית ובתפוצות ישראל השונות. קטעים ממנו הלכו והתפרסמו עם השנים, ומהדורה מדעית כוללת שלו פורסמה על ידי נחמיה אלוני בירושלים בשנת תשכ"ט. על הכנתה עמל אלוני עשרים וחמש שנים.

לקריאה נוספת
------------

* רב סעדיה גאון, **האגרון : כתאב אצול אלשער אלעבראני**, מהדורה מדעית בצירוף מבוא ופירוש מאת נחמיה אלוני, האקדמיה ללשון העברית, תשכ"ט
* ירחמיאל ברודי, **רב סעדיה גאון**, מרכז זלמן שזר, 2006, הפרק "הפריצה הראשונה: 'ספר האגרון'", עמ' 91–96. גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"

קישורים חיצוניים
----------------

* אסתר גולדנברג, "עיונים באגרון לרב סעדיה גאון", חלק א', חלק ב', חלק ג', **לשוננו**, תשל"ג-תשל"ד, באתר JSTOR
* נחמיה אלוני, דפים נוספים מן האגרון לרס"ג, **תרביץ**, י"ט/ב, טבת תש"ח, באתר JSTOR

הערות שוליים
------------

1. ↑  שלמה מורג, פרופ' נחמיה אלוני ז"ל, **ידיעון האגוד העולמי למדעי היהדות** 23, 1984, עמ' 48

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 5558153532471648820002
* WorldCat (עם VIAF): 5558153532471648820002

 |
**מגדל רוסיה** (ברוסית: **Башня Россия**) הוא גורד שחקים שתוכנן להיבנות במוסקבה בירת רוסיה, ובנייתו הופסקה כשנה לאחר שהחלה, והתבטלה בגלל קשיים כלכליים.

המגדל תוכנן על ידי נורמן פוסטר עבור פרויקט מוסקבה סיטי. עבור החברה לפיתוח מוסקבה (MDC), שהייתה שותפות של עיריית מוסקבה והאוליגרך שלווה צ'יגירינסקי. הבנייה הייתה אומרה להתחיל בשנת 2004 ולהסתיים ב-2010, והמגדל היה אומר לקבל את התואר "הבניין הגבוה בעולם", עם גובה של 648 מטר. אך הפרויקט הופסק עקב חשש שלאחר שבנייתו של המגדל תושלם, הוא יהפוך למטרה לטרוריסטים.

בנייתו החלה שוב בתכנון חדש, בשנת 2007 ונעצרה ב-2008 עקב המשבר הכלכלי העולמי. על פי התכנון, המגדל היה אמור להיות המבנה השלישי בגבוהו בעולם, והגבוה באירופה. גובהו של המגדל תוכנן ל-612 מטר, ומספר קומותיו 118. המגדל היה צפוי להכיל כ-3,680 מקומות חניה לכלי רכב פרטיים ו-101 מעליות ולאפשר את האכלוס של 25,000 אנשים.

בשנת 2010 בוטל הפרויקט. בינואר 2012 סוכם על חידושו מתוך כוונה לסיימו ב-2016 אך מעשית אין שום פעילות בנושא.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מגדל רוסיה
* Iconic Russia Tower in Moscow to become a car park, באתר Property Wire

הערות שוליים
------------

1. ↑  שרון קדמי ורון פז, ‏"טייפה 101" - הבניין הגבוה בעולם; דוחק את מגדלי הפטרונאס, באתר גלובס, 2 במאי 2004
2. ↑  רון שטיין, ‏מוסקבה: התכניות לבניית המגדל הגבוה באירופה נגנזו, באתר גלובס, 11 בספטמבר 2005
3. ↑  מיכאל רוכוורגר, איל הנדל"ן הרוסי ברח לישראל, באתר TheMarker‏, 3 באוקטובר 2010
4. ↑  טום פרפיט, הגארדיאן, אוהל אינדיאני במוסקבה, באתר הארץ, 09 בינואר 2008
**רנטו מורדו** (**Renato Mordo**;‏ 3 באוגוסט 1894 – 5 בנובמבר 1955) היה במאי תיאטרון ממוצא יהודי-יווני ויהודי-אוסטרי. ביים למעלה ממאתיים מחזות ואופרות בתיאטראות צ'כיה, פולין, גרמניה, יוון וטורקיה וכן בתיאטרון הבימה.

תולדות חייו
-----------

נולד בווינה, להורים יהודים (אב מקורפו ואם מווינה) שהמירו את דתם לנצרות פרוטסטנטית. למד תולדות האמנות וגרמנית באוניברסיטת וינה ובאוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה. לאחר שבגר, ב-1917, החל לביים בתיאטרון באוסטי נד לבם (אאוסינג) ובקטוביץ.

ב-1920 עבר לביים בתיאטרון המדינה באולדנבורג, שם היה למנהל האמנותי של התיאטרון ויזם את המודרניזציה שלו, פתיחתו לכל המעמדות ורענון הרפרטואר. את רעיונותיו ביטא בכתבי העת שייסד - "כתבים דרמטורגיים של תיאטרון המדינה של אולדנבורג" (*Dramaturgische Blätter of the Oldenburger Landestheater*) ו-*Der Ziehbrunnen*. הוא יצר קשרים עם מקס ריינהרדט, שהיה למנטור שלו.

ב-1923, על רקע חילוקי דעות עם הנהלת התיאטרון, לא חודש החוזה שלו. בשנים 1924–1925 היה מנהלו האמנותי של הפולקסתיאטר (Volkstheater) בווינה. בשנים 1925–1926 ניהל אמנותית את התיאטרון בברסלאו ובין השנים 1926–1928 עבד בתיאטרון הקומי בדרזדן. בין 1928 ל-1932 היה מנהל הדרמה והאופרה בתיאטרון המדינה בדרמשטאדט. מיד עם עליית הנאצים לשלטון עבר לתפקיד דומה בתיאטרון הגרמני בפראג וכן כיהן כמרצה באוניברסיטה הגרמנית למוזיקה ואמנויות הבמה של פראג.

ב-1939 נמלט מצ'כיה ליוון, שם ייסד באתונה את האופרה הממלכתית של יוון, והיה מנהלה. אחת מהזמרות שגילה וטיפח הייתה מאריה קאלאס. בשנת 1943 נאסר כיהודי על ידי כוחות הכיבוש הנאצים ונשלח למחנה הריכוז חיידרי. הוא שוחרר עם נסיגת הכוחות הגרמניים מיוון שנה לאחר מכן. בעת מלחמת האזרחים ביוון צידד בעמדות הקומוניסטיות, אך לא היה חבר מפלגה.

בין 1947 ל-1951 ביים ולימד אמנויות הבמה בבית האופרה של אנקרה. לאחר מכן שב לאתונה. בשנת 1952, הוזמן על ידי מכס ברוד לביים בתיאטרון הבימה, בה ביים את ההצגות "הציפור הכחולה" ו"מעשה בחייל".

ב-1952 זכה בחוזה לבמאי האופרה הראשי של תיאטרון המדינה במיינץ, שם נפטר שלוש שנים מאוחר יותר.

חיים אישיים
-----------

ב-1922, בעת שהותו באולדנבורג, המיר דתו לנצרות קתולית ונשא לאשה את השחקנית גרטרוד וסלי. לשניים נולד בן יחיד ב-1923 שנפטר ב-1985.

אמו, רגינה, הלכה לעולמה במחנה ריכוז.

קישורים חיצוניים
----------------

* Mordo, Renato. In: New German Biography (NDB). Volume 18, Duncker & Humblot, Berlin 1997, מסת"ב3-428-00199-0, p. 91

* תוכנית עשירה ל"הבימה" לעונה החדשה, על המשמר, 6 באוקטובר 1952
* כתבות וסרטונים באתר רשת הטלוויזיה Südwestrundfunk
* סרט אודותיו

הערות שוליים
------------

1. ↑  דף אמן בתיאטרון הבימה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 117142891
* ISNI: 0000 0000 1669 5979
* NKC: xx0303142
* VIAF: 8157867
* WorldCat: viaf-8157867

 |
**טארט לימון** (בצרפתית: **tarte au citron**) היא מנת קינוח, המורכבת מקלתית מתוקה ומילוי בטעם לימון.

בבריטניה, טארט לימון מורכב מקלתית (המיוצרת לרוב בתבנית טארט מחורצת) המכילה חביצת לימון אפוי המורכבת בדרך כלל מביצים, סוכר, מיץ לימון ושמנת. בדרך כלל המתכונים כוללים אפייה מקדמית של הבצק, לפני הוספת הציפוי. לפעמים הטארט מכוסה באבקת סוכר לפני ההגשה.

לחלופין, ניתן לבשל את מילוי הלימון בסיר ואז להוסיף אותו לתחתית המאפה.

קינוח דומה מאוד לטארט לימון הוא פאי לימון בדרך כלל משמש כמנה אחרונה, שמורכב מקרום בדרך כלל פריך מלוח ופודינג לימון כמילוי. את פאי הלימון מכינים עם תחתית עוגה. פשטידה זו שונה מעוגת מרנג הלימון, שעליה מרנג. אין שימוש בקרום עליון, כמו בעוגת דובדבנים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טארט לימון** בוויקישיתוף
* דיאנה לינדר, ‏טארט לימון שתמיד עומד בציפיות, באתר ‏מאקו‏‏, ‏18 בינואר 2012‏
* יעל נשיא, ‏לא מסובך כמו שחשבתם: כך מכינים מאפים מבצק פריך, באתר ישראל היום
* מיכל וקסמן, כשהחיים נותנים לך לימונים: טארט לימון, באתר ynet, 11 בפברואר 2014

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Lemon Tart". נבדק ב-4 בינואר 2015. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  "BBC - Food - Recipes : Tarte au citron". נבדק ב-4 בינואר 2015. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  "Thick Lemon Tart". *Delia Online*. 9 בנובמבר 2015. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  "Mary Berry". נבדק ב-4 בינואר 2015. `{{cite web}}`:  (עזרה)
5. ↑  Waitrose Limited. "Heston's Lemon tart". נבדק ב-4 בינואר 2015. `{{cite web}}`:  (עזרה)
**טארט פלמבה** (**Tarte flambée**; באלמאנית ובאלזאסית: **Flammekueche**) הוא מאפה טארט אלזסי ודרום-גרמני. המאפה עשוי בצק לחם שעוביו דק וצורתו מלבן (הצורה המסורתית) או מעגל בדומה לפיצה, עליו נהוג למרוח גבינה לבנה (או גבינה רכה טרייה) או קרם פרש, ומעליה מפזרים בדרך כלל פרוסות בצל דקיקות ולארדונים (פסים או קוביות קטנות של שומן מבשר חזיר). על אף שמו, בדרך כלל לא מכינים את המאפה בשיטת הבישול פלמבה, אלא אופים אותו בתנור אפייה.

רקע
---

הטארט פלמבה הוא מעדן מסורתי של האיכרים האלזסים, ובפרט של אלו השוכנים בצפון מחוז הריין התחתון, הנחשב כערש ההיסטורי של הטארט, למרות שמקורו המדויק לא ידוע בוודאות. הטארט פלמבה זכה לעדנה במאה ה-19 בבתי-חווה טיפוסיים גדולים אופייניים לאזור. בשנות ה-50 של המאה ה-20, פרץ הטארט לתודעת הציבור העירוני, אז החלו להגיש את המנה במסעדות.

טארט פלמבה מסורתי מורכב מבצק לחם דק מכוסה בתערובת גבינה לבנה וקרם פרש, מתובל במלח, פלפל ושמן קנולה, ומעוטר בבייקון ובצל. בשל כך התפתח המאפה כמעדן איכרים, מהלך הכנת המנה נעשה שימוש במוצרי חווה, שעמדו לרשותם של רוב האיכרים, והיא נאפתה על אותה האבן שבתנור-העצים בה השתמשו באותה התקופה לאפיית לחם. בדרך כלל אפו את הטארט בעת הכנת הלחם השבועית, כאשר התנור היה מגיע למקסימום המעלות שלו (400 מעלות צלזיוס), הגחלים שהיו מפוזרים בצדדיו גרמו ללהבות האחרונות לשלהב או 'ללקק' את קצוות הטארט פלמבה, ומכאן שמו (פלמבה=שלהוב).

צורה מאוד ידועה לאכילה בשל הנוחות שלה הייתה חיתוך הטארט לחלקים, שלפני הקיפול או הגלגול שלהם לקחו אותם האיכרים ואכלו אותם עם הידיים. בעבר היה נהוג ללוות את אכילת הטארט עם ברנדי, שהיה עובר מפה לפה בסעודה משותפת; בימינו ניתנת עדיפות ליין מאלזס, לבן או רוזה, או בירה.

גרסאות שונות
------------

למנה קיימות וריאציות שונות:

* Gratinée (גרסה מוקרמת): עם גבינת גרוייר
* Forestière (גרסת יער): עם פטריות
* Munster: עם גבינת מאנסטר
* גרסת קינוח: עם תפוחים, קינמון וקלבדוס (או כל ליקר מתוק אחר) משולהב

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טארט פלמבה** בוויקישיתוף
* tarte flambée, באתר wordnik (באנגלית)
* lardon, באתר The Free Dictionary (באנגלית)
* La Table d'Alsace - Histoire, באתר La Table d'Alsace (בצרפתית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  וגם: **Flàmmeküeche**; **Flammekuechle** ו-**Flammkuchen**

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb17045972h (data)
* GND: 7679235-3

 |
**צופים בגלות**, המכונה גם *Scouts-in-Exteris*, הם שבטים/קבוצות של צופים וצופות שהוקמו מחוץ למדינת המוצא שלהם כתוצאה ממלחמה ושינויי ממשל. אין לטעות בין המושג הזה לבין סניפים בחו"ל של צופים עבור בני-נוער שהוריהם מוצבים במדינות שונות בשל הצבה צבאית או עסקית, כגון צופי צבר של תנועת הצופים העבריים בישראל.

מעת לעת במשך קיומה, תנועת הצופים דוכאה על ידי שינויים בממשלה, בדרך כלל כאשר משטר אוטוריטרי עלה לשלטון, כמו בתקופה האחרונה במדינות קובה, לאוס, מיאנמר והרפובליקה העממית של סין.

היסטוריה
--------

בוויקטוריה, אוסטרליה קיים ארגון הצופים והצופות האתני של ויקטוריה (ESGAV), אשר כולל שבעה לאומים אירופאים והוא מפעיל מחנה שנתי חניכי הצופים באוסטרליה. במדינות רבות בעולם, כגון צופי ארצות הברית, קבוצות צופים בגלות מתפקדות כיחידות צופים בתוך ארגון הצופים המארח של אותה מדינה. יש קבוצות "צופים בגלות" אסטוניות בניו יורק וצופים ארמנים בקליפורניה, הפועלים תחת ההנהגה המקומית של תנועת הצופים של אמריקה.

בגרמניה ישנה האחווה הצופית אשר נוסדה על ידי צופים וצופות מאפגניסטן, בשם *De Afghanistan Zarandoi Tolana-Afghanische Pfadfinder Organisation* (אגודת צופי אפגניסטן), המזוהה עם *Verband Deutscher Altpfadfindergilden e.V.* (אחוות גילדות צופי גרמניה לשעבר), חברה באיגוד הבינלאומי של הצופים והצופות. יו"ר האחווה הצופית הוא סעיד חביב, סגן הנשיא לשעבר של ארגון צופי אפגניסטן.

לקבוצות הצופים בגלות, הפועלים רבות למען הקהילה מחוץ למולדתם, יש לפעמים כעס על כך שהם לא הוכרו על ידי הארגון העולמי של תנועת הצופים במהלך התקופות הטוטליטריות של מדינותיהן. לכן, קבוצות כאלה מחוזרות בגלוי להצטרפות לפדרציה העולמית של צופים עצמאיים (WFIS).

ראו גם
------

* תנועת הצופים: ארגונים בינלאומיים

לקריאה נוספת
------------

* Victor M. Alexieff (בספטמבר 1982). "The Other Ones - Scouts in Exile". *SOSSI Journal*. **XXXVII** (9). `{{cite journal}}`:  (עזרה)
* The Undaunted (אנגלית): פייט ג' קרונברג - ספר על תנועת הצופים במרכז ומזרח אירופה, אשר שמרו את הצופים עם רוח חיים למרות דיכוי, רדיפה, במשך עשורים רבים, והצליחו להחיות את תנועת הצופים בהזדמנות המוקדמת ביותר. 200 סמלים ותגים, 420 עמודים.
* The Undaunted II (אנגלית): פייט ג ' יי קרונברג - המשכו של הספר הראשון, מציג את אלבניה, אסטוניה, ליטא, וייטנאם, 94 עמודים.
* Kroonenberg, Piet J. (1998). *The Undaunted - The Survival and Revival of Scouting in Central and Eastern Europe*. Geneva: Oriole International Publications. pp. 29–30, 41–48. ISBN 2-88052-003-7.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ריגה (102) סקאוט הקבוצה
2. ↑  "De Afghanistan Zarandoi Tolana- Afghanische Pfadfinder Organisation" (בגרמנית). נבדק ב-2007-12-15.
3. ↑  "Afghanische Altpfadfindergilde" (בגרמנית). נבדק ב-2007-12-15.
4. ↑  "Afghanischer Pfadfinderverein" (בגרמנית). Verband Deutscher Altpfadfindergilden e.V. אורכב מ-המקור ב-2010-12-30. נבדק ב-2010-03-10.
אכסניית ג'ורג' וושינגטון, שהייתה מממוקמת בפינה של שדרת ניו ג'רזי דרום-מזרח, ורחוב C דרום-מזרח. המבנה נהרס על מנת לבנות את החניון והפארק.
**פארק רוח הצדק** (באנגלית: **Spirit of Justice Park**) הוא פארק בעיר וושינגטון די. סי. בירת ארצות הברית.

הפארק ממוקם מדרום לרחוב סי (C Street), מצפון לרחוב די (D Street), ממערב לשדרות דלוור דרום-מזרח (Delaware Avenue Southwest), וממזרח לשדרות ניו ג'רזי דרום-מזרח (New Jersey Avenue Southeast), בסמוך מדרום לבניין רייבורן, ומדרום לבניין הקפיטול.

הפארק הוא חלק ממתחם הקפיטול.

הפארק הוא גג ירוק מעל חניון תת-קרקעי (שגובהו 6 קומות תת-קרקעיות) שנבנה על ידי אדריכל הקפיטול על מנת לשמש את בנייני המשרדים של קונגרס ארצות הברית.

הוטחה ביקורת באדריכל הקפיטול על הקמת הפארק ומבנהו, העדרן של כניסות לפארק ממספר כיוונים, שאלות בנחיצות החניון, וכן בכך שלצורך בניית החניון נהרסו מספר מבנים, ובהם אכסניית ג'ורג' וושינגטון (ראו בתמונה משמאל).

קישורים חיצוניים
----------------

* תצלומי הפארק ותיאור הפארק
* מפת הפארק והאתרים סביבו

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  ביקורת על הקמת הפארק
**יוסף פליישמן** (נולד ב-1947) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה לתנ"ך באוניברסיטת בר-אילן, המתמחה במשפט השוואתי ובהיסטוריה של משפט עולם המקרא.

ביוגרפיה
--------

נולד בבודפשט בירת הונגריה. בגיל 4 עלה לישראל בעלייה ההמונית עם הוריו ואחיו. בשנת 1961 החל ללמוד בישיבה התיכונית "בני עקיבא רעננה". בשנת 1965 החל ללמוד בישיבת מרכז הרב. את לימודיו האקדמיים עשה באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1973 קיבל תואר ראשון במקרא ובהיסטוריה כללית, בשנת 1978 קיבל תואר שני במקרא במסלול האשורולוגי ובשנת 1985 קיבל תואר דוקטור במקרא במסלול האשורולוגי. בין השנים 1982–1980 למד באוניברסיטת לונדון. בשנים 1987–1986 המשיך בלימודי פוסט-דוקטורט באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת תל אביב. כיום מתגורר פליישמן בפתח תקווה.

### פעילות אקדמית

משנת 1975 מרצה פליישמן באוניברסיטת בר-אילן.

בשנת 1982 התמנה לראש מחלקת מו"פ – ראש צוות חדשנות פדגוגית במכללת לוינסקי לחינוך. ב-2002 התמנה לראש מחלקה ויו"ר המועצה האקדמית העליונה במכללת גבעת וושינגטון. שם גם ניהל את תוכנית M.Ed. בתנ"ך. 
בשנת 2010 התמנה לפרופסור מן המניין במחלקה לתנ"ך באוניברסיטת בר-אילן. הוא בעל הקתדרה על שם הרב ד"ר אשר וייזר.
בשנת 2012 התמנה חבר סנט האוניברסיטה והמועצה האקדמית העליונה של האוניברסיטה, ומכהן גם כיו"ר בוועדות הסנט.

חבר מערכת בכתבי העת: "Zeitschrift fuer Altorientalische und Biblische Rechtsgeschichte" ו"Jewish Law Association Studies".

ספרים ומאמרים
-------------

פרופסור פליישמן פרסם שני ספרים מדעיים בתחום ההיסטוריה של משפט המשפחה במזרח הקדום ובמקרא: הורה וילד במזרח הקדום והמקרא, הוצאת מאגנס, אוניברסיטת עברית, ירושלים, 1999 (340 עמודים) (עברית) יחסי אב-בת בחוק המקראי: CDL לחץ, הוצאת אוניברסיטת מרילנד, Bethesda, מרילנד, 2011. 
ערך ארבעה ספרים מדעיים בתחום חקר התנ"ך והמשפט העברי:

1. XVIII חוק איגוד מדעי יהדות 2008. ד צ'ארלס פרסומים
2. יחסי הגומלין בין השופט והחברה בעולם העתיק. מארב, 2005, לחץ אקדמי המערבי (רכז)
3. כאשר מסתכלים על המזרח הקדום והתנ"ך דרך אותן עיניים, מחווה לפרופ 'א' Skaist, CDL לעיתונות (עם ד"ר ק 'אברהם) לחץ CDL, הוצאת אוניברסיטת מרילנד, Bethesda, מרילנד, 2012.
4. נפח בר-אילן הכנס 18 (יהודי חוק האגודה ללימודים), 2008

בנוסף פרסם 60 מאמרים מדעיים שפיטים בתחום חקר משפטי המזרח הקדום, המשפט המקראי והמשפט העברי.

משפחתו
------

הוריו הם פרי (יעקב) ואדית (טובה) פליישמן. נשוי לתחיה (לבית ליברמן) ואב לארבעה. נעמה, ביתו השנייה בעלת דוקטורט במשפטים.

קישורים חיצוניים
----------------

* בפייסבוק
* פרופסור יוסף פליישמן: באתר "דעת"
* פרופסור יוסף פליישמן: הכרה בילדים במקרא

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר אוניברסיטת בר-אילן
2. ↑  המשפט המקראי, המשפט העברי הקדום ומשפטי המזרח הקדום
3. ↑  הכנת לומדה ממוחשבת אינטרדיסצפלינארית להוראת סוגיות בתנ"ך בשיטה האינטרדיסצפלינארית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007300887605171
* BnF: cb14497033x (data)
* GND: 1042246955
* ISNI: 0000 0000 6657 8674
* LCCN: nr92009343
* NTA: 314487115
* SUDOC: 168546795
* VIAF: 44530182
* WorldCat: lccn-nr92009343

 |
**מחשוב אוטונומי** היא יוזמה בתחום הבינה המלאכותית של חברת IBM שהחלה בשנת 2001. היוזמה החלה תחת הכינוי "יוזמת המחשוב האוטונומי" (ACI - Autonomic Computing Initiative). מטרת היוזמה היא פיתוח מערכות מחשב המסוגלות לנהל את עצמן כדי להתגבר על המורכבות הגדלה במהירות של ניהול מערכות מחשוב, וכדי לאפשר את המשך הצמיחה של המערכות על ידי הסרת המחסום שמציבה אותה מורכבות. במילים אחרות, מחשוב אוטונומי מתייחס לתכונת הניהול העצמי של מרכיבי מערכת מבוזרת, תכונה המאפשרת למערכת לבצע התאמות לשינויים בלתי צפוים תוך הסתרת מורכבותה מהמפעילים והמשתמשים. מערכת מחשוב אוטונומי מקבלת החלטות בעצמה, על סמך מדיניות שנקבעה מראש, בודקת את מצבה ומתייעלת באופן רציף ואוטומטי על מנת להתאים עצמה לתנאים המשתנים.

הצורך בפיתוח מחשוב אוטונומי החל מההבחנה כי מערכות מבוזרות הופכות מסובכות יותר ויותר עם הזמן, עם התווספותם של מרכיבים נוספים הכרוכים בלוגיקה מורכבת. ככל שהמערכות הופכות מסובכות ומתוחכמות יותר, כך ניהול המערכת הופך למשימה סבוכה הנתונה לטעויות אנוש. ההשראה במחשוב האוטונומי לקוחה ממערכת העצבים האנושית, אשר באמצעות הגדרת אופן פעולה אוטונומי, מערכות שונות בגוף מתפקדות ללא תלות באחרות. לדוגמה: אופן הפעולה האוטונומי של מערכת הנשימה ומערכת העיכול בגוף האדם.

עקרונות הניהול האוטונומי
------------------------

הניהול האוטונומי מושתת על ארבעה עקרונות. באמצעות יישום ארבעה עקרונות אלה מושגת מערכת מידע אשר עצמאית בניהולה, בעלת יכולות גידול ואמינות משופרות משמעותית, בעוד הקושי בפיתוח ובתחזוקה מופחת.

1. הגדרה עצמית – הגדרה אוטומטית של הרכיבים בהתאם למדיניות המערכתית, כששאר המערכת מותאם אוטומטית (בדומה להוספת תא בגוף האדם, או להוספת אזרח לאוכלוסיית עיר).
2. הבראה עצמית – המערכת תדע לתקן בעצמה בעיות חומרה או תוכנה.
3. טיוב עצמי – המערכת תבצע תהליכי טיוב ושיפור עצמי באופן אוטומטי.
4. הגנה עצמית – המערכת תדע להגן על עצמה באופן עצמאי מפני התקפות.

IBM הציגה חמישה שלבי התפתחות למערכת מחשוב אוטונומי: השלב הראשון הוא המצב הקיים, בו מערכות מנוהלות על ידי גורם אנושי. בשלבים 2 - 4 הפונקציונליות של מערכת הניהול האוטומטית הולכת וגדלה, בעוד ששלב 5 מציג את מימוש החזון: מערכת שמנהלת את עצמה באופן מלא.

לולאות שליטה
------------

רעיון בסיסי אחד שיש ליישם במחשוב אוטונומי הוא לולאות שליטה. לולאת שליטה היא מערכת שמבצעת מעקב אחר משאב מסוים: חומרה או תוכנה, ובאופן אוטונומי מנסה לשמור על פרמטר כלשהו בטווח רצוי. מימוש פשוט הוא על ידי לולאה בקוד שבאופן רציף בודקת את ערך הפרמטר, ואם זה חורג מהתחום המבוקש – המערכת מבצעת תיקון.
דוגמה ללולאת שליטה היא תרמוסטט במערכת מיזוג אוויר. התרמוסטט מודד באופן רציף את הטמפרטורה, ואם זו חורגת מהטמפרטורה המבוקשת – התרמוסטט מפעיל את מנגנון החימום או הקירור כדי להישאר בטווח הטמפרטורה הרצויה.

לפי IBM, מאות ואף אלפי לולאות שליטה צפויות לעבוד במקביל במערכת מחשוב אוטונומי.

קישורים חיצוניים
----------------

* אודות מחשוב אוטונומי באתר IBM (באנגלית)
* מאמר של IBM אודות מחשוב אוטונומי (באנגלית)
* בלוג של מחשוב אוטונומי ב-IBM (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007539809305171
* GND: 4820003-7
* LCCN: sh2004000410

 |
שטח השיפוט של צופות אירופה; אנדורה, בה אין ארגון צופות, ומדינות מחוץ לשטח השיפוט צבועות באפור.
**צופות אירופה** הוא המשרד האזורי של אגודת המדריכות והצופות העולמית, אשר תומך במדריכות ובצופות ביבשת אירופה, כולל מדינות ברית המועצות לשעבר ארמניה, אזרבייג'ן, בלארוס, גאורגיה, מולדובה, רוסיה ואוקראינה, ובנוסף גם קפריסין מסיבות תרבותיות וישראל מסיבות פוליטיות. המשרד האזורי של צופות אירופה תומך ב-64 ארגונים לאומיים של צופות ב-39 מדינות ובסך הכל מגיע למעל מיליון חברים.

כל המדינות הקומוניסטיות לשעבר של מרכז ומזרח אירופה ושל ברית המועצות לשעבר פיתחו ומפתחות ארגוני צופות-בנות במהלך הרנסאנס של האזור. במדינות אלה נכללות אלבניה, בולגריה, מזרח-גרמניה, הונגריה, פולין, רומניה, מדינות צ'כוסלובקיה, יוגוסלביה והמדינות הבלטיות. מתוכן, פולין, צ'כיה והונגריה הן המדינות המצליחות ביותר לפיתוח תנועת הצופות.

המשרד פועל בשיתוף פעולה עם אזור צופי אירופה של ארגון הצופים העולמי. שני המשרדים חולקים משרד משותף בבריסל בשנים האחרונות ומפעילים אתר אינטרנט משותף.

אזור אירופה פיתח שותפויות ברמה אירופאית עם מועצת אירופה, הנציבות האירופית ופורום הנוער האירופי, בנוסף, צופות אירופה חברות בשדולת הנשים האירופית.

ראו גם
------

* אגודת המדריכות והצופות העולמית
* צופי אירופה

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של צופות אירופה (באנגלית)
* צופות אירופה, ברשת החברתית פייסבוק

* צופות אירופה, ברשת החברתית טוויטר
* אתר We Connect - שיתוף פעולה של צופות אירופה עם צופי אירופה

הערות שוליים
------------

1. ↑  WAGGGS Europe - History and activities, WAGGGS (באנגלית)
2. 1 2  Partners, WAGGGS (באנגלית)
פארק קאולון
**פארק קאולון** (באנגלית: **Kowloon Park**; בסינית: 九龍公園) הוא פארק ציבורי באזור צים שא צוי שבחצי האי קאולון בהונג קונג. הפארק מנוהל על ידי מחלקת הפנאי והתרבות של ממשלת הונג קונג.

היסטוריה
--------

הפארק ממוקם בו עמדו קודם לכן באזור "מחנה ויטפילד" (Whitfield Camp) - קסרקטינים של הצבא הבריטי, מחנה שהוקם בשנת 1860 לאחר שקאולון הפך לחלק מהמושבה הבריטית.

בשנת 1970 החליטה המועצה העירונית של הונג קונג להפוך את המחנה הצבאי לפארק ציבורי, והפארק נפתח לציבור ב-24 ביוני 1970 בנוכחות מושל הונג קונג דאז, סר דייוויד טרנץ'.

בשנות ה-80 של המאה ה-20, החל הפיתוח המואץ של דרך נייתן הגובלת בפארק ממזרח, ובעקבותיו אישרה מועצת העיר הונג קונג בשנת 1982 לבנות מבני חנויות בחלקו המזרחי של הפארק. תוכנית זו ספגה ביקורת רבה, בין היתר על ידי האוכלוסייה המוסלמית של הונג קונג (בשל מיקומו של מסגד קאולון הממוקם בחלקו המזרחי של הפארק).

בשנת 1989 עבר הפארק שיפוץ נרחב.

מבנה הפארק
----------

בשטחו של הפארק ממוקמים מסגד קאולון, וכן מספר מבני קסרקטין אשר שומרו כמבנים היסטוריים, והמנוהלים על ידי המוזיאון להיסטוריה של הונג קונג. במבנים אלה, שנבנו בשנת 1910 לערך, ממוקם כיום המרכז לגילוי המורשת של הונג קונג (ובין השנים 1983–1998 שימשו את המוזיאון להיסטוריה של הונג קונג, בטרם עבר זה למשכנו הנוכחי).

בשטח הפארק מספר מתקני ספורט ובהם מתחם בריכות שחייה הכולל שלוש בריכות מקורות: בריכת שחייה אולימפית (שאורכה 50 מטרים), בריכת אימונים (25 מטרים), ובריכת קפיצה למים, ובנוסף שלוש בריכות נופש שאינן מקורות. מרכז השחייה נפתח ב-12 בספטמבר 1989 ומסוגל להכיל 1,469 נופשים. במתחם מבקרים מדי שנה למעלה ממיליון נופשים.

* ביתן בריכת השחיה בפארקביתן בריכת השחיה בפארק

ראו גם
------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פארק קאולון** בוויקישיתוף

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פארק קאולון (בסינית מסורתית)

* אתר האינטרנט הרשמי של פארק קאולון (באנגלית)

* אתר האינטרנט הרשמי של פארק קאולון (בסינית מפושטת)
* מתחם הבריכות בפארק קאולון
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**נוריאל טוביאס** (נולד ב-1968) הוא מחזאי ובמאי תיאטרון ישראלי.

ביוגרפיה
--------

טוביאס גדל בחיפה, ובנעוריו עבד בתיאטרון חיפה כשחקן, מוזיקאי ובמאי משנה. שיחק בין השאר בהצגות "נישואי פיגארו", "מר מאני" ו"משפט הקופים". 

החל מראשית שנות התשעים עוסק בכתיבת מחזות. מחזהו הראשון שהועלה הוא "אולם מספר 6" (1992), על פי סיפור קצר מאת אנטון צ'כוב, שהוצג בתיאטרון חיפה. מחזהו "מעיין הגפרית" (1999), העוסק בסיפורם של צעיר חוזר בתשובה ואמו שרוקמת מזימה להחזיר אותו אליה (בכיכובם של לאורה ריבלין ואלון אופיר) הועלה בתיאטרון הקאמרי בתל אביב ועורר סערה ציבורית בשל טיפולו החריף בסוגיית החזרה בתשובה. מחזהו "הגברת הראשונה של הרייך השלישי", הצגת יחיד על שעתה האחרונה של מגדה גבלס, אשתו של יוזף גבלס, בכיכובה של דליה שימקו ובבימוי משותף של טוביאס ושל שימקו, הועלה לראשונה בפסטיבל תיאטרונטו 2006. 
מחזהו "אחוזת וייס", סיפורה של משפחת פשע יהודית מתפוררת בטורונטו, הועלה לראשונה ביולי 2010 על ידי אנסמבל "אספמיה", בבימויה של דליה שימקו. בשנת 2014 הועלה במוזיאון תל אביב מחזהו "וינסנט" בבימויה של דליה שימקו ובכיכובו של תומר גלרון.

מחזותיו שהועלו
--------------

* אולם מספר 6, תיאטרון חיפה, 1992.
* תשובה, תיאטרון חיפה, 1996.
* מעיין הגפרית, תיאטרון הקאמרי, 1999.
* יעקב השקרן, תיאטרון חיפה, 2005.
* הגברת הראשונה של הרייך השלישי, פסטיבל תיאטרונטו ותיאטרון גבעתיים, 2006.
* אחוזת וייס, אנסמבל אספמיה, 2010.

תרגום
-----

בריאת העולם ועסקים אחרים מאת ארתור מילר, תיאטרון חיפה.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987008700983005171

 |
אגרול ממולא בבשר בקר
**אגרול** (מאנגלית: גלילי ביצים) הוא מתאבן מהמטבח הסיני אמריקאי העשוי מבצק ממולא בירקות או בבשר ומטוגן בשמן עמוק, לצידו מוגש לרוב רוטב חמוץ-מתוק כמטבל. האגרול אינו מכיל ביצה במלית או בבצק, ולא ידוע מדוע או מתי קיבל האגרול את שמו זה.

האגרול הוא אחת מהמנות הנפוצות ביותר במטבח הסיני-אמריקאי ונפוץ גם במסעדות סיניות ואסייתיות בישראל, והוא מבוסס על המנה הסינית ספרינג רול. עם זאת, את האגרול בגרסתו האמריקאית כמעט ולא ניתן למצוא במזרח אסיה.

ישנם שני שפים הטוענים להמצאת המאכל, שניהם טוענים שהמציאו אותו בזמן עבודתם במסעדה סינית בניו יורק בשנות השלושים. 

האגרול ממולא לרוב בירקות כגון כרוב, גזר ובצל, ולעיתים גם באטריות ובבשר. האגרול גדול במידותיו מהספרינג רול, יוגש תמיד מטוגן ומעטפתו עבה יותר ועשויה מבצק חיטה.

האגרול מקובל בכל העולם פרט למזרח אסיה כמנה ראשונה במסעדות סיניות-אמריקאיות.

ראו גם
------

* ספרינג רול

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **אגרול** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אגרול** |

* מתכון באתר מטעמים

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Stephanie Ann, Why is it Called an Egg Roll if There is No Egg in it? Chinese Egg Roll 1917: Historical Food Fortnightly, Challenge 4, World Turn'd Upside Down
2. ↑  Uncle Phaedrus, Finder of Lost Recipes, www.hungrybrowser.com
"**אגרטל אלטו**" או "**אגרטל סאבוי**" הוא אגרטל זכוכית שעוצב בשנת 1937 על ידי האדריכל והמעצב הפיני אלוור אלטו.

האגרטל תוכנן לראשונה עבור תחרות עיצוב שערכה חברת הזכוכית הפינית "איטאלה" (iittala Glassworks) בשנת 1936. אלטו, שזכה בתחרות, הגיש את האגרטל ביחד עם עוד שורה של צלחות וכלי זכוכית אחרים. בעקבות הזכייה בתחרות הוצג האגרטל בתערוכה העולמית של פריז (1937). עיצוב האגרטל קיבל את השראתו משמלות לאפיות. אלטו יצר אבטיפוס של הכד על ידי ניפוח זכוכית על קבוצה של מקלות עץ הנעוצים באדמה, שאיפשרו לזכוכית להתרחב בצדדים אחדים בלבד ובכך ליצור קו מתאר ברור ומעוגל בסגנון "ביו-מורפי".

הייצור התעשייתי הראשוני של האגרטל נעשה בשנת 1937, כחלק מעיצוב מסעדת "סאבוי" בהלסינקי. גובהם המקורי של האגרטלים היה 14 ס"מ ורוחבם כ-21 ס"מ. במסעדה הונח כד כזה על כל שולחן ובו פרחים. צורתם הייחודית איפשרה לפרחים שבהם להסתדר בצורות לא שגרתיות. האגרטל יוצר על ידי שימוש בתבניות עץ, שהעניקו לזכוכית את הצורה הייחודית. בשנת 1954 שונה תהליך הייצור לניפוח בתבניות העשויות ברזל יצוק. עד שנת 1950 יוצר הכד במגוון מצומצם של צבעים. לאחר תאריך זה נוספו לייצור צבעים רבים נוספים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אגרטל אלטו** בוויקישיתוף
* Jan Michl, Alvar Aalto's Savoy Vase
* אגרטל אלטו באתר מוזיאון ויקטוריה ואלברט (באנגלית)
* אגרטל אלטו באתר המוזיאון לאמנות מודרנית (באנגלית)
לפי חוק מס ערך מוסף, **עוסק** הוא

> 
> מי שמוכר נכס או נותן שירות במהלך עסקיו, ובלבד שאינו מלכ"ר או מוסד כספי, וכן מי שעושה עסקת אקראי.
> 
> 
> 
> 

חוק מס ערך מוסף מחייב כל עוסק להירשם במשרדי רשות המיסים. לאחר הרישום הוא יקבל תעודה, או אישור אחר על הרישום. החוק מחלק את העוסקים לשני סוגים: עוסק מורשה, ועוסק פטור. עוסק מורשה חייב בגביית מס ערך מוסף (מע"מ) בגין עסקאותיו, ולאחר קיזוז מע"מ על תשומותיו הוא מעביר מס זה לאוצר. עוסק פטור הוא עוסק הפטור מגביית מס ערך מוסף בגין עסקאותיו ואינו רשאי לקזז מע"מ בגין תשומותיו. רשות המיסים קובעת מיהו עוסק מורשה ומיהו עוסק פטור, בהתאם לקריטריונים הקבועים בחוק. הקריטריון העיקרי הוא מחזור העסקאות: ונכון לשנת 2017 עוסק פטור היה מי שמחזור עסקאותיו השנתי אינו עולה על 98,707 ש"ח. עוסקים מסוימים מסווגים כעוסק מורשה גם כאשר הם עומדים בתנאי של מחזור עסקאות נמוך. עוסק מנהל את עסקיו בצורות שונות של התאגדות: כעצמאי, כשותפות או כחברה.

כאמור בהגדרת "עוסק", לא נכללים בהגדרה זו שני סוגים של גופים העוסקים במכירה או במתן שירות תמורת תשלום:

* מוסד כספי: בנקים, חברות ביטוח ונותני שירותים פיננסיים חייבים במס שכר ורווח על השכר ששילמו והרווח שהפיקו. שיעור המס החל עליהם זהה, למעשה, לשיעור המע"מ הנגבה מעסקים, והם אינם זכאים להחזר של מס תשומות.
* מוסד ללא כוונת רווח: לרבות מוסדות המדינה, חייבים במס שכר בשיעור של כמחצית משיעור המע"מ על תשלומי השכר שלהם.

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.

קישורים חיצוניים
----------------

* הוצאת פרטי עוסק מורשה - אתר רשות המיסים
**ישראל זינגרוב** (10 בדצמבר 1932 – 19 במרץ 2005) היה היסטוריון, סופר ומחנך ישראלי.

ביוגרפיה
--------

הוריו אברהם זינגרוב (אוקראינה) וגיטה בלומברג (לטביה), עלו לארץ ישראל בתקופת ייבוש הביצות והיו ממייסדי חדרה. ישראל, בנם הבכור, נולד בחיפה בשלהי 1932, לימים נולדה אחותו אפרת (אפרת טיקוצקי, 2014-1943).

בתור נער השתייך זינגרוב ל"אגודת יורדי ים זבולון" בה עסק בהפלגות והדרכה. מספר פעמים אף עזר לחברי "ההגנה" במעבר ימי בפעילויות שונות. אהבתו לים ניכרת בספרו הראשון "שודדי שבעת הימים".

בסיום לימודי התיכון התגייס זינגרוב לשירות צבאי בתל השומר. לאחר סיום שירותו הצבאי קיבל מלגה ללימודי אוקיינוגרפיה באוניברסיטת הוואי אך ממניעים ציוניים בחר ללמוד היסטוריה וספרות באוניברסיטה העברית בירושלים.

לאחר סיום התואר הראשון, בשנת 1956, החל זינגרוב לעבוד בתור מורה בבנימינה, בין תלמידיו נמנים: זאב בוים, אהוד אולמרט ושלומי גרביץ. עימם שמר על קשרים אישיים ועסקיים לאורך שנים. באותה העת פגש את אשתו לעתיד, ניצה צוקרמן, ממנה נולדו לו שלושה ילדים.

בשנת 1960 עבר זינגרוב לתל אביב שם שימש כסגן מנהל ומורה להיסטוריה בגימנסיית "שלוה". כשלוש שנים לאחר מכן נענה לקריאתו של דוד בן-גוריון להפריח את השממה ועבר עם משפחתו להתגורר בקריית גת. שם הקים וניהל במשך שנים רבות את בית הספר הראשון בעיר ע"ש "רוגוזין". תחת ניהולו עבדו כמורים זאב בוים ושלומי גרביץ.

נפטר ב-19 במרץ 2005.

בין ספריו
---------

* "שודדי שבעת הימים"
* סדרת "להיות עם חופשי" (יחד עם זאב בוים)
* "עם ועולם - פרקים בתולדות ישראל והעמים"
* "עידן טרומן - ההיסטוריה של ארצות הברית בשנות המלחמה הקרה" (יחד עם זאב בוים)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר "Billiongraves"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007433193705171
* GND: 1158328249
* ISNI: 0000 0000 2971 3179
* LCCN: n85299502
* VIAF: 69350713
* WorldCat: lccn-n85299502

 |
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה עם הערך "זוהר ישראל".

**ישראל זוהר** (נולד ב-1944 נתניה) הוא קלרניתן, כליזמר ומלחין ישראלי.

ביוגרפיה
--------

נולד כישראל זוהר בנתניה למשפחת זונשיין, דור שביעי בארץ. החל להופיע בפני קהל בגיל תשע, ובהיותו בן 14 זכה בפרס על נגינה בקלרינט בתחרות הלנה רובינשטיין. בגיל 27 עבר להתגורר בתל אביב. כשהתזמורת הפילהרמונית הישראלית ויתרה על שירותיו של נגן הקלרינט גיורא פיידמן, היא בחרה את זוהר לתפקיד כקלרניתן וכנגן קלרינט בס.
זוהר היה חבר קבוע בפילהרמונית הישראלית החל מ-1 באוקטובר 1968 ועד 30 בספטמבר 2011.

סמוך לגיל 40, בעת שירותו במילואים בלבנון, פגש בשני בחורי ישיבה שעסקו במבצע תפילין, דרכם התוודע למוזיקה של הכליזמרים, ועבר ממוזיקה קלאסית למוזיקת נשמה יהודית. בשנת 1984 החל לחקור יחד עם המוזיקולוג עדי סולקין את הסגנון הכליזמרי הייחודי של צפת והר מירון, רכש בקיאות בסגנונות הכליזמר השונים והתקבל כנגן הרשמי בהילולה המסורתית במירון בל"ג בעומר. כתוצאה מכך יזם ועזר בהקמת פסטיבל הכליזמרים בצפת. הוא היה סולן של תזמורת וינה ועם התזמורת הפילהרמונית ביצע רבות את יצירתו "לילה במירון" במקומות רבים בארץ ובעולם, כולל בסאן פאולו בכיכר העיר לפני קהל של 250,000 איש. 

זוהר הפיק 12 אלבומים והשתתף יחד עם הכנר יצחק פרלמן בקונצרט עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוחו של זובין מהטה. קונצרט זה הונצח באלבומו של פרלמן, "Tradition" ‏(1990). 

זוהר מרבה לנגן בהופעות ברחבי הארץ ובחו"ל את תוכניתו המוזיקלית "כזוהר הרקיע". בין היתר הופיע באולם מוזיקפראיין עם הפילהרמונית של וינה, עם הפילהרמונית של ברלין, והפילהרמונית של ניו יורק. בטקס פתיחת חגיגות יום העצמאות ה-50 שנערך על יד הכותל המערבי ניגן את יצירתו של המלחין הישראלי אנדרה היידו "תרועת מלך". כמו כן הופיע בתוכניות טלוויזיה רבות, ששודרו ברחבי אירופה, יפן וברזיל. זוהר גם השתתף בנגינה בתקליטים רבים.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של ישראל זוהר
* ערוץ היוטיוב של ישראל זוהר
* Violin/Clarinet Klezmer Perlman\Zohar
* Klezmer Clarinet virtuoso Suite by Zohar

הערות שוליים
------------

1. ↑  אישור לחברותו בפילהרמונית, 13.11.16
2. ↑  Tradition, באתר Arkivmusic‏; Tradition, באתר של דב זלצר


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb165482992 (data)
* ISNI: 0000 0001 0850 8296
* SUDOC: 252861728
* VIAF: 161035280
* WorldCat: viaf-161035280

 |
**ז'ורז' סבסטיאן** (בהונגרית: **Sebestyén György**; בודפשט, 17 באוגוסט 1903 – 12 באפריל 1989, לה-אוטוויל, צרפת) היה מנצח צרפתי, יהודי-הונגרי בלידתו, שמזוהה במיוחד עם וגנר ועם הרפרטואר הפוסט-רומנטי (ברוקנר, מאהלר, ריכרד שטראוס).

ביוגרפיה
--------

ז'ורז' סבסטיאן נולד במשפחה יהודית בהונגריה כבנו של המתרגם וההיסטוריון קארוי שבשטין. הוא למד תחילה פסנתר וכינור בבודפשט בטרם פנה לקומפוזיציה. לאחר מכן עבד עם לאו ויינר, זולטאן קודאי ובלה ברטוק. בשנת 1921 הוא הפך לקורפטיטור באופרה הממלכתית של בוואריה במינכן שם עבד עם ברונו ולטר והיה עוזר המנצח שלו בשנה שלאחר מכן.

### תפקידים עד המלחמה

אחר כך בילה עונה אחת בין השנים 1923–1924 כעוזר מנצח במטרופוליטן אופרה בניו יורק, שם הוא ניגן גם כפסנתרן. עם שובו לאירופה ניצח בבתי האופרה בהמבורג ובלייפציג, לפני שהפך למנצח הראשי בדויטשה אופר ברלין (1927–1930). לאחר מכן הוא מונה למנהל המוזיקלי של הרדיו והתזמורת הפילהרמונית של מוסקבה (1931–1937). בשנת 1935 ניהל שם את הביצוע הראשון של הגרסה המקורית של האופרה של מוסורגסקי*בוריס גודונוב,* בוריס גודונוב.

בשנת 1938 חזר לאמריקה ובילה שם את שנות מלחמת העולם השנייה, כשהוא מכהן בכמה תפקידים, כולל מנצח באופרה של סן פרנסיסקו, מנהל מוזיקלי של תוכנית רדיו עבור CBS, ומנהל מוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של סקרנטון.

### אחרי המלחמה

לאחר המלחמה שב לאירופה והתיישב בצרפת. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו באופרה גרנייה בשנת 1947 וניהל שם את הופעת הבכורה של מריה קאלאס (1958) ושל רנאטה טבאלדי (1959). הוא היה פעיל מאוד גם בניצוח ברדיו הצרפתי, בעיקר הסימפוניות המלאות של ברוקנר ומאהלר.

הוא הקליט קבוצות שלמות של אופרות לקמה (עם מדו רובין, 1952) ומיניון (1953) עבור דקה רקורדס ; ועם סוזן ז'ויול (1952) עבור אורניה. ההקלטה הידועה ביותר שלו עשויה להיות, עם זאת, קטעים מכרמן (1946), עם ריסה סטיבנס, נדין קונר, ראול ג'ובין ורוברט ויד, עבור קולומביה רקורדס. בין ההקלטות ה"פיראטיות" של סבסטיאן ניתן למנות את האופרה אלקטרה (1966) ואת האופרה סלומה (1967), שניהם עם אלברט לאנס וטיטו גובי.

לקריאה נוספת
------------

* *Le dictionnaire des interprètes*, Alain Pâris (Éditions Robert Laffont, 1989). מסת"ב 2-221-06660-X

קישורים חיצוניים
----------------

* ז'ורז' סבסטיאן, בביצוע Georges Sébastian conducting an excerpt from *Il trovatore*, סרטון באתר יוטיוב, עם מריה קאלאס, 1958.
* הפרופיל של ז'ורז 'סבסטיאן באתר רמינגטון

* ז'ורז' סבסטיאן, באתר AllMusic (באנגלית)

* ז'ורז' סבסטיאן, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* ז'ורז' סבסטיאן, באתר Discogs (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007289250805171
* BNE: XX1116905
* BnF: cb13899612n (data)
* GND: 134518454
* ISNI: 0000 0001 1780 2817
* LCCN: n82040711
* MusicBrainz: bcaa3a3c-d985-45bb-a143-ca98c60919d4
* NTA: 111069580
* SNAC: w6zs3nnz
* SUDOC: 083488707
* VIAF: 22328720
* WorldCat: lccn-n82040711

 |
שילוט המסמן את ביתו של רואו בצרפת
**ז'ורז' רואו** (בצרפתית: **Georges Henri Rouault**;‏ 27 במאי 1871 – 13 בפברואר 1958) היה צייר צרפתי.

ביוגרפיה
--------

רואו נולד בפריז בזמן הרעשת העיר על ידי צבא צרפת בימי "הקומונה הפריזאית". 

אביו היה נגר רהיטים, ובביתם נמצא אוסף של הדפסי אבן של אונורה דומייה שליקט סבו. השפעתן של קריקטורות אלה על רואו נכרה בו לכל אורך דרכו האומנותית. 

בצעירותו היה שוליה בבית מלאכה ליצור זכוכיות ויטראז'ים, ורבות מיצירותיו נראות כמוקפות מסגרות עופרת שחורות, המחזיקות את פיסות הזכוכיתהצבעוניות בחלונות הכנסיות. 

אחת הידועות שבהן היא דיוקנו העצמי, שלו קרא "שולית האומן" (1925). 

ב-1891 התחיל רואו ללמוד בבית הספר המפורסם לאמנות, בוז-אר בפריז, בין השאר אצל אחד מראשי הסימבוליזם בציור, גוסטב מורו. 

בהתחלה צייר רואו בסגנון אקדמי שמרני, אך מאוחר יותר נראה בתמונותיו השפעתם של וינסנט ואן גוך, פול גוגן ופול סזאן. 

בשנת 1905 הציג מיצירותיו בתערוכת סלון הסתיו בפריז. תמונותיו עוררו עניין רב, והקהל נטה לזהותו עם אנרי מאטיס וחבורת ה"פוביסטים" שהציגו באולם סמוך. אך למעשה לא היה כל קשר בין יצר החיים והחושניות של מטיס לבין הליצנים העצובים, השופטים חסרי הרחמים והיצאניות העלובות שצייר רואו. 

הוא נעשה באותן שנים קתולי אדוק בדתו, והמסר הדתי המוסרי נעשה למרכזי ביצירתו. 

בימי מלחמת העולם השנייה צייר רואו בשכבות עבות של צבעי שמן דמויות הנראות כמוקפות במסגרות שחורות. 

בסוף המלחמה יצר תחריטים, ליתוגרפיות, איורים לספרים ותפאורות לבלט. 

משנות ה-30 ואילך נעשתה יצירתו דתית מובהקת, והוא הרבה לצייר את יסורי ישו, אבל בימי מלחמת העולם השנייה חזר אל דמויות "הליצן העצוב", וצייר גם תמונות טבע דומם עם פרחים. 

יצירתו הגדולה האחרונה הייתה זכוכיות הצבעונין של הכנסייה באסי (אנ').

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'ורז' רואו** בוויקישיתוף
* אתר קרן ז'ורז' רואו
* ז'ורז' רואו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* ז'ורז' רואו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* ז'ורז' רואו (1871-1958), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007297602705171
* AAG: 1448
* AGSA: 3563
* BIBSYS: 1470399606013
* BNE: XX927117
* BnF: cb11922740x (data)
* CANTIC: a10257767
* CiNii: DA00381334
* GND: 118603361
* ICCU: CFIV017578
* ISNI: 0000 0001 2117 1683
* KulturNav: 775493f5-0e15-43d8-829e-02fc2c8534b0
* LCCN: n79111407
* LNB: 000195096
* Léonore: 19800035/187/24276
* NDL: 00454808
* NGV: 1211
* NKC: jn20010523005
* NLA: 35464949
* NLG: 99586
* NLK: KAC2018L6416
* NLP: A10257767
* NTA: 070133921
* RERO: 02-A003764647
* RKD: 68518
* SNAC: w6s1885w
* SUDOC: 027110559
* TePapa: 2009
* Trove: 962673
* ULAN: 500024798
* VcBA: 495/1700
* VIAF: 16857
* WorldCat: lccn-n79111407

 |
**צב יבשה מצרי** (שם מדעי: ***Testudo kleinmanni***) הוא מין של צב יבשה החי במדבריות של צפון אפריקה ובעיקר במצרים ולוב, ששמו המדעי נקרא על שם החוקר הצרפתי אדואר קליינמן (Édouard Kleinmann), שאסף את דגימתו לראשונה ב-1875.

צב זה קרוב למין הישראלי, צב יבשה מדברי ובעבר סברו שהאחרון הוא תת-מין שלו. הוא מצוי בסכנת הכחדה חמורה בטבע עקב ציד לא חוקי ועקב פגיעה בבית גידולו ובביציו ועקב סחר לא חוקי. במצרים האוכלוסיות כמעט קרסו לחלוטין. הצב מתרבה באיטיות יחסית, מה שמקשה להציל את המין מכליה מוחלטת.

תיאור
-----

צב זה קטן מאוד, הקטן ביותר מצבי חצי הכדור הצפוני, באורך של 9–10 סנטימטרים אצל הזכרים והנקבות גדולות יותר ואורכם עד 13 סנטימטרים בממוצע. עם זאת לזכרים זנב וטפרים ארוכים יותר.

הוא מותאם לחיים במדבריות הסהרה של לוב ומצרים, ואולי גם בדרום סיני (בעבר סברו שחי בישראל, אך התברר שמדובר במין צב יבשה מדברי) וכן בחוליות, ואדיות, אדמות סלעים וחצץ וכן בביצות מלחה בקרבת הים. הצב מותאם להתמודדות עם חום השמש ואם חם או קר לו מדי הוא יכול להתחבא במחילות של מכרסמים. בזמנים קיצוניים הצב נכנס לתרדמת קיץ.

הצב צמחוני לחלוטין והוא ניזון לרוב מעשב, מספר פירות, ירקות וזרעים. מרבית התזונה ידועה מהתנהגותו בשבי, כשלא ידוע מה מזונו בטבע.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צב יבשה מצרי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  צב יבשה מצרי באתר הרשימה האדומה של IUCN
**צב יבשה אירופי** או **צָב אֵירוֹפִּי** (שם מדעי: ***Testudo hermanni***) הוא מין של צב יבשה מהמשפחה צבים יבשתיים המצוי בדרום אירופה. הוא קרוי גם **צב הרמן** על שם הרופא הצרפתי יוהאן הרמן.

הצב בעל שריון קטן בצבע צהוב ומכוסה בלוחיות עם קצוות שחורים מודגשים. במראהו הוא דומה לצב היבשה החי בישראל ומגיע לאורך ממוצע של 28 ס"מ אך משתנה לפי התת-מינים. משקלו מגיע ל-3-4 ק"ג. מבנה השריון דמוי-קערה הפוכה והוא בעל רגליים קצרות היכולות להתכנס בתוכו. 

הצב הוא אוכל צמחים הניזון מעלים, עשבים, פרחים נמוכים ומזרעים שונים והוא רועה במרבית הזמן בצל בחורש ים תיכוני או בשדות. צבים ממין זה יכולים לחיות מעל 31 שנה, למרות גודלם הקטן אך רבים מהצעירים נטרפים.

צב זה מצוי בסיכון קל בטבע עקב פגיעה במקום חיותו לחקלאות ועקב פגיעה מכלי רכב. סיכונים נוספים הם הדברה הפוגעת במזונו. בעבר הוא ניצוד לבשרו אך כיום הציד פחת בהרבה.

### תת-מינים

לצב זה 2 תת-מינים:

* **צב יבשה אירופי מערבי** (*Testudo hermanni hermanni*) - מצוי בטבע במזרח ספרד, דרום צרפת, האיים הבלאריים והאיים קורסיקה, סרדיניה וסיציליה וכן באיטליה.
* **צב יבשה אירופי מזרחי** (*Testudo hermanni boettgeri*) - מצוי בטבע בסרביה, קוסובו, מקדוניה הצפונית, רומניה, בולגריה, אלבניה, טורקיה ויוון

כמה חוקרים מגדירים תת-מין נוסף: *Testudo hermanni peleponnesica*, אשר מצוי בבוסניה, הרצגובינה, קרואטיה ומונטנגרו, בעוד אחרים רואים בו חלק מתת-המין המזרחי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צב יבשה אירופי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  צב יבשה אירופי באתר הרשימה האדומה של IUCN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4158193-3
* NKC: ph451658

 |