recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
"**אנדרטת נצר אחרון**" היא אנדרטה שהוקמה בהר הרצל בירושלים בשנת 2004 לזכר העולים ניצולי השואה, שהגיעו לישראל ממחנות ההשמדה, ולאחר גיוסם לצה"ל ב-1948 נפלו בקרבות מלחמת העצמאות מבלי להותיר אחריהם שאירים (שכן בני משפחתם הושמדו בשואה). האנדרטה בנויה מאבן גיר חברונית, גובהה 116 ס"מ, רוחבה 302 ס"מ ועומקה 300 ס"מ. מספר המונצחים באנדרטה הוא 144.

תיאור
-----

האנדרטה, פרי יצירתו של הפסל הישראלי מיכה אולמן, עוצבה בצורה של בית עשוי אבן גיר, אשר התפרק והתמוטט. חלקו העיקרי נפל לצד אחד, וחזית הבית ובה פתח הדלת נפלה לכיוון האחר, והיא מונחת על הקרקע בהמשך למבנה. על החזית חקוקים שמות הנופלים. מוטיב הבית, השכיח ביצירותיו של אולמן, יוצר סמליות של תלישות וזיכרון, המתבטאים בעקירת הבית ממקומו ובקריעת הדופן. בסמוך לאנדרטה קבוע על לוח אבן הכיתוב:

> 
> "יד זיכרון לחללי נצר אחרון  
> שנפלו במערכות ישראל  
>   
> הבית שהיה שם - ואיננו.  
> הבית שיכלו לבנות פה - ולא יקום.  
> הם היו נצר אחרון לביתם - ואינם."
> 
> 
> 
>

היסטוריה
--------

האנדרטה הוקמה ביוזמת היחידה להנצחת החייל במשרד הביטחון ונחנכה ב-22 באפריל 2004 בסופו של השביל המחבר, העולה מהכניסה הראשית של יד ושם אל הר הרצל.

על הוגה מפעל **"נצר אחרון"** כתב דברים משה אורן:

> 
> "קודם למפעל נצר אחרון הייתה הנצחתם של חללים ניצולי שואה שאין להם שארים מפעלו האישי של יהודה שטרנפלד, אזרח מן השורה שמסירותו ועקשנותו הבלתי-נלאית הביאו בין היתר להקמת אנדרטת 'משֶבֶר לתקווה' ביער המגינים סמוך ללטרון..."
> 
> 
> 
> 

האנדרטה היא חלק מפרויקט של היחידה להנצחת החייל במשרד הביטחון ושל יד ושם לאיתור והנצחה של חיילי צה"ל ניצולי שואה שהיו נצר אחרון למשפחתם בגולה, שעלו לארץ ונפלו במלחמות ישראל מבלי שזכו להקים דור המשך לבני משפחתם. יוזם האנדרטה ומפעל הזיכרון לחללי נצר אחרון היה משה אורן, בתפקידו כראש תחום מפעלי הנצחה במשרד הביטחון. בשנת 2006 נחנכה "כיכר נצר אחרון" בעיר רעננה.

אנדרטת נצר אחרון מופיעה על בול יום הזיכרון ה'תשס"ה.

גלריה
-----

* לוח השמותלוח השמות
* אחד מחלקי האנדרטהאחד מחלקי האנדרטה
* אבן ועליה הסבר על האנדרטהאבן ועליה הסבר על האנדרטה

ראו גם
------

* גיוס חוץ לארץ (גח"ל) - השם שניתן במלחמת השחרור לחיילים שגויסו מקרב ניצולי השואה
* אנדרטאות מלחמת העצמאות בישראל

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנדרטת נצר אחרון** בוויקישיתוף
* אנדרטת נצר אחרון באתר "יזכור"
* נצר אחרון באתר "יד ושם"
* האנדרטה לזכר חללי נצר אחרון באתר ארגון הפרטיזנים ולוחמי המחתרות והגיטאות
* מיכה אולמן - אנדרטת נצר אחרון
* יובל אזולאי, פרויקט לאיתור קרובי חללי מערכות ישראל: 275 חללי צה"ל הוכרזו כ"נצר אחרון", אבל תלמידי תיכון גילו שחלק מקרוביהם חיים, באתר הארץ, 14 ביוני 2005
* סיפורו של יהודה שטרנפלד, יוזם האנדרטה, באתר יד ושם
* משה אורן, **השביל המחבר**, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, 2014

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר יד ושם
2. ↑  ראו: צלמונה, יגאל, **שעון חול, עבודתו של מיכה אולמן**, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2011.
3. ↑  מפעל זיכרון "נצר אחרון", באתר "יזכור"
4. ↑  על שטרנפלד, באתר יד ושם
5. ↑  רעננה חונכת כיכר זיכרון כחלק ממיזם "נצר אחרון", באתר ynet, 1 במאי 2006.
6. ↑  מידע על בול יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל התשס"ה, באתר התאחדות בולאי ישראל
פירוש נוסף ערך זה עוסק באנדרטה לחטיבה 7 במרכז רמת הגולן. אם התכוונתם לאנדרטת חטיבה 7 בלטרון, ראו אנדרטת עוצבת סער (לטרון).

**אנדרטת חטיבה 7 (עוצבת סער)** הוא אתר הנצחה לזכר חללי חטיבה 7 (סער) שנפלו במערכות ישראל השונות. האתר ממוקם לצד כביש 87 ליד צומת קצרין דרום (קצביה) במרכז רמת הגולן, באזור האימונים והלחימה של החטיבה.

בכניסה לאתר נמצא שער עם שני עמודי בטון ושם המקום. האתר מורכב משער כניסה הנושא את סמל החטיבה וכתובת המדגישה את תרומתו של דוד עזריאלי, מלוחמי החטיבה בימיה הראשונים במלחמת העצמאות, קודם שירד מהארץ לקנדה. בהמשך רחבה המשמשת מגרש חניה ולטקסים. במרכז האתר מוצבת בימת בטון עליה נמצא טנק שוט מטאור, מהסוג ששירת את החטיבה במשך עשרות שנים. לצד הטנק נמצאים תרנים המשמשים לטקסים באתר, יחד עם סמלי החטיבה. על מפלס גבוה יותר הצופה לבימת הטקסים מוצבים ארבעה טנקים: שרמן, שוט קל (צנטוריון) ומרכבה סימן 2 אשר שירתו את החטיבה בעבר, וגם טנק T-34 של צבאות ערב. מעט צפון-מזרחית מהמפלס שוכן טנק T-55, גם כן של צבאות ערב. בנוסף לעצי האקליפטוס שגדלים סביב האתר, נשתלו גם עצי זית.

מבנה המורשת שהוקם בחלק העליון של האתר נחנך בשנות ה-90 וכלל חדר התייחדות עם חללי החטיבה, אולם תצוגה ואולם הרצאות, אך הוא נעזב וננטש. בשנת 2023 שופץ המבנה ונפתח בספטמבר באותה שנה.
לחטיבה 7 קיים אתר הנצחה נוסף וותיק יותר בפארק ההנצחה בלטרון, בדומה ליחידות שריון נוספות.

גלריה
-----

* במת האתר המרכזית בחלקו התחתוןבמת האתר המרכזית בחלקו התחתון
* שני מפלסי האתר ושלושת הטנקים המוצגיםשני מפלסי האתר ושלושת הטנקים המוצגים
* שלושת הטנקים מהכיוון ההפוךשלושת הטנקים מהכיוון ההפוך
* הכתובת בקדמת האנדרטההכתובת בקדמת האנדרטה
* ארבעת הטנקים הנוכחיים במפלס העליוןארבעת הטנקים הנוכחיים במפלס העליון

ראו גם
------

* חטיבה 7
* אנדרטת עוצבת סער (לטרון)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנדרטת עוצבת סער** בוויקישיתוף
* אתר מורשת והנצחה לחללי חטיבה 7, צומת קצרין דרום - תיאור האנדרטה באתר "יזכור"
בית הכנסת הגדול של החארה ב-1960.
**חארה** (בערבית: **الحارة**), המכונה כיום **חפסיה**, היה הרובע היהודי ברובע המדינה בתוניס, בירת תוניסיה.

אטימולוגיה
----------

"חארה", שפירושו "רובע" בניב הערבי התוניסאי, נגזר מארבע המשפחות היהודיות שהקימו את השכונה על פי הפולקלור המקומי. בערבית תוניסאית, *ḥāra* מתייחס אך ורק לשכונות יהודיות; בערבית תקנית, המונח פשוט פירושו "שכונה". החארה של תוניס בלט מרוב המלאחים משום שלא היו לו חומות שהפרידו בין האזור המיושב היהודי לשאר אזורי הרובע.

בית הכנסת ברובע נבנה בימי הביניים ונהרס ב־1961.

היסטוריה
--------

### מקורות

מקורות החארה אינם מוגדרים היטב. לפי ר' בונקורו ווליני, ליהודים לא הייתה זכות ללון ברובע המדינה של תוניס עד המאה ה-12. הם היו צריכים לצאת כל יום לפני סגירת הדלתות ולתפוס מחסה בפאתי העיר, במיוחד בכפר מלאסין מה שהפך אותם לפגיעים לשוד על ידי בוזזים.

### סידי מחרז

לפי האגדה, היהודים ביקשו את התערבותו של סידי מחרז (אנ') (חי 951 - 1022) שהיה ולי מלומד ונחשב כיום הפטרון של תוניס, כדי לשכנע את הביי לאפשר להם להתיישב בתוך המדינה ולהגן על עצמם. לשם כך, הם הכינו שני פגיונות מצופים בזהב והציעו אחד מהם לביי כאות כבוד והערצה. ואז הרב שהוביל את המשלחת לפגוש את הביי אמר לו שיש עותק בקונסטנטינופול, ושסידי מחרז, משרתו הנאמן של הביי, יכול להחזיר אותו בעזרת כוחות הקסם שלו. בינתיים, היהודים הפצירו בסידי מחרז לשחק את המשחק ולהביא את הפגיון הנוסף אל הביי, ואז לבקש, כפרס, את הכנסתן של ארבע משפחות יהודיות למדינה. מחרז הסכים. מאחר שמשפחות יהודיות היו מעטות ומפוזרות, על פי הסכם זה הצליחו להיכנס כל האנשים שחיו בכפר מלאסין.

 החארה, המכונה כיום *חפסיה*.
כדי לבחור את המיקום הטוב ביותר עבור הרובע החדש, הביי ביקש מסידי מחרז לזרוק את המקל שלו מראש הצריח לכיוון הפרבר של באב סויקה. היהודים בנו את בתי המגורים הפנימיים הראשונים שלהם בהיסטוריה של תוניס, היכן שנפל המקל.

דעיכה ושיקום
------------

הקהילה היהודית של תוניס התגוררה בחארה מהמאה ה-13 עד שהחלו לעבור ללה גולט במהלך התקופה הצרפתית של תוניסיה. הרובע עבר תהליך שיקום ארוך, שהחל בשנות ה-30 של המאה ה-20 ונמשך לאחר עצמאותה של תוניסיה ב-1956. לפי מפקד האוכלוסין של שנת 1956 היו בחארה 11,258 תושבים, מתוכם 7,638 יהודים. ישנן תוכניות בקרב התושבים לשחזר את סלא אל-כבירה, בית הכנסת הגדול של החארה, ולהסב אותו למוזיאון יהודי.

ראו גם
------

* בית הכנסת אור תורה (תוניס)
* בית הכנסת חארה
* יהדות תוניסיה

קישורים חיצוניים
----------------

* תערוכת צילומים של אוניברסיטת הרווארד על תוניס: החארה
* כתבת חדשות i24 על תחיית הרובע היהודי באל חארה, תוניס, 2018

הערות שוליים
------------

1. ↑  La Hara de Tunis en 40 photos de la collection de Bernard Allali
2. 1 2  Fitoussi, Margaux. *Ḥāra of Tunis*. Encyclopedia of Jews in the Islamic World
3. 1 2  Tunis: The Hara, 19th & 20th-century photographs
4. ↑  Nostalgia, Memory, Place: Margaux Fitoussi on the Hara of Tunis. Harvard University
5. ↑  Muslim locals seek Tunis synagogue revival to honour once vibrant Jewish quarter. The Times of Israel
**אנדרטת פקיסטן** (באורדו: **یادبود پاکستان**) היא גל-עד ומוזיאון מורשת לאומי הממוקם על גבעת שכּר-פּריא באסלאמאבאד, בירת פקיסטן. האנדרטה נבנתה כדי לסמל את אחדות העם הפקיסטני. היא מוקדשת לאנשי פקיסטן שהקריבו את ההווה שלהם לטובת עתיד טוב יותר. בזכות גובהה, האנדרטה נראית בבירור ברחבי המטרופולין איסלאמאבאד-רוואלפינדי והיא יעד תיירותי פופולרי.

האנדרטה משתרעת על פני שטח כולל של 2.8 דונם, עיצוב האנדרטה מושרש בארכיטקטורה המוגולית העשירה של תת-היבשת. המבנה בצורת עלי הכותרת עוצב בסגון המוקרנס המסורתי של האדריכלות המוגולית. מעצב אנדרטה השתמש בטכנולוגיה של ימינו כדי לחדש את הצורה ההיסטורית של המוקרנס. המבנה המתקבל בצורת עלי כותרת מדגיש את חשיבות האחדות של תושבי פקיסטן:הוא מייצג את ארבע התרבויות השונות של תושבי פקיסטן, ולא - כפי שיש הסבורים בטעות - את ארבעת המחוזות המרכיבים את המדינה. ארבעת עלי הכותרת הגדולים מייצגים את הפונג'אבים, הבלוצ'ים, הסינדים והפתאנים. שלושת עלי הכותרת הקטנים יותר מייצגים את המיעוטים, אזאד קשמיר וגילגיט-בלטיסטן. שבעת עלי הכותרת, על אף שהם אינם תלויים זה בזה, עומדים זה לצד זה ומסמלים את מדינת פקיסטן. יחד הם מגנים על הכוכב והסהר של הדגל של פקיסטן. הכוכב באנדרטה מעוצב בגרניט שחור מבריק עם כוכבים מוזהבים, המייצגים את האנשים שהקריבו את חייהם עבור פקיסטן. סהר הירח עשוי מפלדת אל חלד עם כתבים מעוררי השראה של מוחמד עלי ג'ינה ומוחמד אקבאל. עלי הכותרת בנויים מגרניט (תלויים על זיזים, בין הגדולים באסיה) והקירות הפנימיים מכוסים בציורים ועיטורים אמנותיים המתארים את מגוון שכיות החמדה של פקיסטן: מצודת לאהור, מסגד באדאשאהי, מעבר ח'ייבר ומינרט פקיסטן. מלבד האנדרטה עצמה, יש במתחם מוזיאון לתולדות פקיסטן. שני מבנים אלה קשורים זה לזה באמצעות כיכר גדולה, המכונה רחבת החופש. למרות ששמו של האדריכל עריף מסעוד חרוט באבן בלוחית ההקדשה הראשית שנמצאת בתחילת הרחבה הראשית, הוא כיבד את כל עובדי הבנייה בכך שהציב את טביעות ידיהם לאורך הקירות הארוכים הניצבים לאורך רחבת החופש משני צדדיה. בקצה הרחוק ביותר נמצאת עמדת תצפית המאפשרת מבט ממעוף הציפור על איסלאמאבאד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנדרטת פקיסטן** בוויקישיתוף
**אנדרטת תיגלצ'ין** (אמהרית **ትግላችን**; פירוש: "המאבק שלנו") היא אנדרטה לזכר חיילי אתיופיה וקובה שלחמו במלחמת אוגדן וניצחו את הצבא הסומלי. האנדרטה הוקמה בתקופת שלטונו של מנגיסטו היילה מריאם בשדרות וינסטון צ'רצ'יל באדיס אבבה שבאתיופיה והאזור כולו משמש כיום כפארק בשטח של 30 דונם, המסמל את הידידות בין אתיופיה לקובה.

האנדרטה מורכבת ממספר אובייקטים: פסל מרכזי, עמוד גבוה, שני תבליטי קיר ובצידם שני ריבועים ובהם דיוקנאות של חיילים קובניים. 

האנדרטה הוקמה כחלק סמלי מחגיגות העשור (12 בספטמבר 1984) לנפילת שלטונו של היילה סלאסי.

האנדרטה נבנתה על ידי חברת הבנייה הצפון קוריאנית מנסודה.

תיאור
-----

במרכז האנדרטה עמוד בעל חתך בצורת משולש, המתנשא לגובה של 50 מטרים. העמוד ניצב על בסיס רחב במשקל של 20 טון, ועליו מוצגות שלוש דמויות חמושות (שני גברים ואשה אחת) המייצגים את הלוחמים בקרב. כן מופיע במקום סמל ודגל המרקסיזם.
בבסיס העמוד נכתב באמהרית (בתרגום) כי :

> 
> מעשיהם של גיבורים אשר נפלו במהלך המאבק על החיים, על כבוד מולדתנו ולמען המהפכה, הם בני אלמוות.
> 
> 
> 
> 

העמוד המרכזי מעוטר בכוכב אדום ובקצהו סמל ההפטיש והמגל ושתי חרבות. כל אלה הם סמלי המשטר המרקסיסטי החדש שעלה לשלטון. במרכזו של העמוד סמל מדליית הגיבורים, העיטור הרם ביותר שהוענק על ידי הממשלה האתיופית. 

בצידי העמוד שני תבליטי קיר המתייחסים לתקופות שלפני ואחרי המהפכה, ומטרתם להראות כי המהפכה היטיבה עם העם האתיופי. הקיר השמאלי מייצג את התהליך המהפכני שהוביל מנגיסטו היילה מריאם (למעלה משמאל) במדי צבא העוטפים גם את ראשו. בצד ימין נראה היילה סלאסי כשהוא דוהר על סוס תוך התעלמות מסבלה של האוכלוסייה ומהרעב. בתבליט ישנן מחאות המצורפות לכיתוב באנגלית כנגד האימפריאליזם. המפגינים כמהים להפיכת כס המלכות (סמלה של האימפריה האתיופית).

הקיר הימני של העמוד בסגנון מרקסיסטי. הוא כללי יותר ובו נראה העם האתיופי כשהוא מודרך על ידי מנגיסטו היילה מריאם. ברקע נראים מבנים שונים, בהם הבנק הלאומי של אתיופיה (מימין).

בפינות השמאליות והימניות של שני הציורים, נמצאים שני ריבועים קטנים של דיוקנאות חיילים קובנים לנוכח הסכסוך שנוצר בשל הברית בין אתיופיה למשטרו של פידל קסטרו.

לקריאה נוספת
------------

* קבוצת ליברס,(2010) **אנדרטאות אדיס אבבה: תיגלצ'ין, יכתית 12, מיאזיה 27, פסל מנליק השני** ,בהוצאת ספרי LLC, ארצות הברית מסת"ב 9781159788438, מסת"ב 1-15978-843-X (בצרפתית)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנדרטת תיגלצ'ין** בוויקישיתוף
* אנדרטות באדיס אבבה, באתר העיר אדיס אבבה (באנגלית)
* ציוני דרך ואנדרטאות באדיס אבבה, באתר התיירות האתיופי (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ארכיטקטורה וכוח באפריקה, באתר גוגל ספרים אוחזר ב-10 ביוני 2011. (באנגלית)
**שמואל הלפרט** (מכונה: **שְׁמֶלְקִי** או **שמעלקא**; נולד בט"ז בשבט תרצ"ט, 5 בפברואר 1939) הוא איש ציבור ופוליטיקאי ישראלי-חרדי, איש חסידות ויז'ניץ, לשעבר חבר הכנסת מטעם אגודת ישראל ויהדות התורה, סגן שר במשרד העבודה והרווחה ובמשרד התחבורה וסגן יושב-ראש הכנסת.

ביוגרפיה
--------

הלפרט נולד בעיר קלוז' ברומניה. אביו, הרב לייבוש בר, היה הרב של העיר ואסלוי בפלך מולדובה. אמו הייתה בתו של רבי שמואל שמעלקא מחוסט, נכדו של רבי מרדכי מנדבורנה.

בשנת 1960 עלה לישראל, ומשפחתו התיישבה בתל אביב. התחנך בישיבת ויז'ניץ, שבה קיבל סמיכה לרבנות. במקצועו הוא מחנך וניהל את בתי הספר הטכנולוגיים "תורה ומלאכה".

הלפרט הוא חבר מרכז אגודת ישראל וחבר הנהלת הוועד הפועל של אגודת ישראל.

הלפרט נבחר לראשונה לכנסת בשנת 1981. בבחירות לכנסת ה-11 לא נבחר, אך שב אליה בכנסת ה-12 ובשנים 1990–1991 כיהן כסגן שר במשרד ראש הממשלה ובמשרד העבודה והרווחה, בממשלתו הצרה של יצחק שמיר. במחצית תקופת כהונתה של הכנסת ה-13, החליף אותו במסגרת הסכם רוטציה משה גפני, ולאחר מכן הוא היה בשתי קדנציות מלאות בכנסת ה-14 ובכנסת ה-15. בכנסת ה-15 כיהן כסגן יו"ר הכנסת, והחליף את אברהם רביץ מסיעתו, שמונה לתפקיד סגן שר. לקראת הבחירות לכנסת ה-16 הוא פינה מקום לנציג חסידות בעלז ישראל אייכלר, במסגרת הסכם רוטציה, ונכנס לכנסת רק במחצית תקופת כהונתה של הכנסת ה-16 בשנת 2005. לאחר כניסתו לכנסת הוא כיהן כסגן שר התחבורה בממשלת שרון. הלפרט חזר לכנסת לקדנציה מלאה בבחירות לכנסת ה-17. במאי 2008 הודיע כי אין בכוונתו להתמודד בבחירות לכנסת ה-18 ובמקומו נבחר מנחם אליעזר מוזס לייצג את החסידות.

הלפרט מונה בין הישגיו את הדאגה להגדלת קצבאות הילדים: החזרת קצבאות הילד הראשון והשני והגדלה ריאלית שלהן בתחילת שנות ה-90, והגדלת הקצבאות מהילד החמישי ומעלה במה שנודע כ"חוק הלפרט" בנובמבר 2000. החוק בוטל בשנת 2003. תחום נוסף בו פעל הלפרט היה דאגה להקמת דירות לחרדים, בין השאר קריות חרדיות באשדוד. הלפרט גם פעל למתן קצבה לילדים אוטיסטים, ומניעת יבוא בשר טרף.

משפחה
-----

הלפרט גר בבני ברק, נשוי ואב לשישה. גיסו היה אליעזר הגר, האדמו"ר מסרט ויז'ניץ. אחיו, מאיר הלפרט, הוא חתנו של האדמו"ר מאלכסנדר. בין חתניו של הלפרט: הרב שמחה רבינוביץ, מחבר סדרת הספרים פסקי תשובות; הרב אברהם רבינוביץ, בנו של רבי בן ציון רבינוביץ מביאלה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **שמואל הלפרט** |

* 

* שמואל הלפרט, באתר הכנסת

* שמואל הלפרט, באתר כנסת פתוחה

הערות שוליים
------------

1. ↑  כתבה באתר "לדעת.נט"

| **סגני שרי הרווחה והשירותים החברתיים** ב**ממשלות ישראל** |
| --- |
| סגני שרי הסעד (1948–1977): | ישראל שלמה בן-מאיר |  |
| סגני שרי העבודה והרווחה (1977–2003): | בן-ציון רובין • מנחם פרוש • רפאל פנחסי • משה זאב פלדמן • מנחם פרוש • שמואל הלפרט • יצחק וקנין |
| סגני שרי הרווחה (2003–2007): | אברהם רביץ |
| סגני שרי הרווחה והשירותים החברתיים (2007 ואילך): | משולם נהרי |

| סגני שרי התחבורה והבטיחות בדרכים בממשלות ישראל |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| גד יעקבי • דוד שיפמן • פנחס גולדשטיין • אפרים גור • אברהם יחזקאל • סופה לנדבר • שמואל הלפרט • ציפי חוטובלי • אורי מקלב | סמל מדינת ישראל |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007299777605171
* VIAF: 298717687
* WorldCat (עם VIAF): 298717687

 |
שער הכניסה למתחם האנדרטה, בנוי בסגנון מסורתי.
גן סיני מסורתי ובו בריכות דקורטיביות, מקיף את אזור האנדרטה.
**אנדרטת צ'יאנג קאי שק** (בסינית מסורתית: **國立中正紀念堂**; בסינית פשוטה: **国立中正纪念堂**) היא אנדרטה שהוקמה לזכרו של צ'יאנג קאי שק, בעבר נשיא הרפובליקה הסינית. האנדרטה שוכנת בטאיפיי, בירת טאיוואן.

האנדרטה כוללת מתחם רחב ידיים ובו התיאטרון הלאומי של טאיוואן ואולם הקונצרטים הלאומי של טאיוואן. המתחם נמצא בסמוך למתחם בניין משרד הנשיאות.

היסטוריה
--------

בעקבות מותו של צ'יאנג קאי שק, ב-5 באפריל 1975, החליטה ממשלת טאיוואן למנות ועדה אשר תקבע את דרכי הנצחתו ובניית האנדרטה לזכרו. הוועדה הכריזה על תחרות, שבה זכתה תוכניתו של האדריכל יאנג צ'ו-צ'נג. תוכנית זו שילבה מאפיינים רבים של האדריכלות הסינית המסורתית, תוך אזכור צורני לאנדרטת סון יאט-סן שבנאנג'ינג. טקס הנחת אבן הפינה נערך ב-31 באוקטובר 1976, יום השנה ה-90 להולדתו של צ'יאנג קאי שק, והאנדרטה נחנכה ב-5 באפריל 1980, יום השנה החמישי למותו.

תיאור האנדרטה
-------------

האנדרטה נמצאת בחלקו המזרחי של **פארק הזיכרון הלאומי צ'יאנג קאי שק** (סינית מסורתית: 中正公園; בסינית פשוטה: 中正公园) ששטחו למעלה מ-240,000 מ"ר. הפארק שוכן במחוז ז'ונגז'נג של העיר.

שער הכניסה המרכזי למתחם, הנקרא השער של המרכזיות הגדולה והעמידה הזקופה המושלמת (סינית מסורתית: 大中至正), הוקם בקצהו המערבי של המתחם, ופונה לדרך צ'ונג שאן; שער הנאמנות הגדולה (בסינית מסורתית: 大忠門; סינית פשוטה: 大忠门) ממוקם בקצהו הצפוני של המתחם, ופונה לעבר דרך הסין יי; ושער החסד הגדול (בסינית מסורתית: 大孝門; בסינית פשוטה: 大孝门) ממוקם בקצהו הדרומי של המתחם, בסמוך לדרך איי קו.

גובהה של האנדרטה 70 מטרים מעל פני המתחם, והיא מקורה ברעפים כחולים. צבע הרעפים הכחול, המבנה הלבן, וערוגות הפרחים האדומות הם סמליה הלאומיים של טאיוואן, ומופיעים על דגל טאיוואן. המבנה המתומן מתקשר למספר "8" - מספר בר מזל בתרבות האסייתית.

שני גרמי מדרגות כל אחד בן 89 מדרגות - כמניין שנות חייו של צ'יאנג קאי שק, מוליך אל האולם המרכזי שבראש המבנה. בראש שני גרמי המדרגות, בפתח האולם המרכזי של המבנה, מצויות שתי דלתות כפולות, שגובה כל אחת 16 מטרים, ומשקל כל אחת 75 טונות. במרכז האולם הראשי פסל ברונזה של צ'יאנג קאי שק, לבוש בלבוש סיני מסורתי. מעל הפסל כתובים הסימנים הסינים ל"אתיקה", "דמוקרטיה" ו"מדע". הכתובת על קירות האולם היא "משמעות החיים היא ליצור ולהמשיך את החיים ביקום".

משמר כבוד ניצב באולם בכל שעות היום. טקס החלפת המשמר נערך מדי שעה, ומהווה אטרקציה תיירותית.

בקומת הקרקע של מבנה האנדרטה ספריה ומוזיאון המוקדש לחייו של צ'יאנג קאי שק.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אנדרטת צ'יאנג קאי שק** |

* אתר האינטרנט הרשמי של אנדרטת צ'יאנג קאי שק
* האתר הרשמי של התיאטרון הלאומי ואולם הקונצרטים הלאומי
* אנדרטת צ'יאנג קאי שק, ברשת החברתית אינסטגרם

* אנדרטת צ'יאנג קאי שק, סרטונים בערוץ היוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0004 0639 2586

 |
**ארכיון הסיפור העממי בישראל** ע"ש דב נוי (**אסע"י**) הוא הארכיון המרכזי המתרכז במחקר ואיסוף של סיפורי עדות ופולקלור בישראל. הארכיון נוסד בשנת 1955 על ידי פרופ' דב נוי.

אודות
-----

מטרות הארכיון הן להציל משכחה ולשמר מורשת עממית, שעברה בעל פה במשך דורות בקרב הקבוצות האתניות השונות בעם היהודי, ובקרב דוברי השפות השונות אשר עלו לישראל או חיו בה משכבר, על ידי תיעודה ושימורה. כמו כן, הארכיון מהווה מרכז ידע לסטודנטים וחוקרים בתחומי היסטוריה, תרבות וספרות.

תחילה היה הארכיון תחת המוזיאון לאתנולוגיה ופולקלור של עיריית חיפה, ופרופ' נוי ניהל את המוזיאון עד שנת 1983. אז הועבר הארכיון לאוניברסיטת חיפה, בה הוא שוכן עד היום, תחת הפקולטה למדעי הרוח.

את הסיפורים בארכיון מקליטים ורושמים ומקטלגים מתנדבים אשר עברו הכשרה מיוחדת מפי מספרים שונים בארץ, כל זאת בהתנדבות מצד שני הצדדים. לאחר מכן הסיפורים מקוטלגים על ידי מומחים לפי נושאים, עדות ופרמטרים נוספים, בהם לפי סיווג המוטיבים של תומפסון.

נכון ל-2008 היו בארכיון כ-23,800 סיפורים, מתוכם כ-3,174 ממקורות ישראלים, 2,831 ממקורות יהדות פולין, 2,124 ממקורות יהדות מרוקו, 616 ממקורות יהדות רומניה.

לארכיון מועצה מדעית המתכנסת פעם בשנה, ומורכבת מ-30 פרופסורים וחוקרים בנושאי פולקלור, היסטוריה וספרות, בראשם עומדת הפרופ חיה בר יצחק מאוניברסיטת חיפה. מנהלת הארכיון היא ד"ר עידית פינטל-גינסברג.

בשנים האחרונות נעשה באסע"י מאמץ לשדרג את הטכנולוגיה בארכיון כך שתתאים לימינו. במהלכה נסרקו אלפי סיפורים בפורמט דיגיטלי ותכולת הארכיון מועברת למסד נתונים וקטלוג ממחושבים, וזאת לשם שימור האוסף, בד בבד עם הנגשתו לכול.

פרס אסע"י
---------

**פרס אסע"י על שם תמר נוי ז"ל ודב נוי** מוענק משנת 2001 לעבודות מחקר בנושאי ארכאולוגיה פרהיסטורית ופולקלור.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ארכיון הסיפור העממי בישראל
* ארכיון הסיפור העממי בישראל (חיפה), דף שער בספרייה הלאומית
* ארכיון הסיפור העממי, האתר הרשמי
* על הארכיון

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007257849705171
* ISNI: 0000 0001 1198 8657
* LCCN: n82065405
* NKC: kn20090603006
* VIAF: 135404821
* WorldCat (עם VIAF): 135404821

 |
**ליאור קינן** (נולדה ב-25 ביולי 1989) היא עיתונאית ומגישת טלוויזיה ישראלית המשמשת ככתבת פוליטית בכנסת ומגישת חדשות בחדשות 13.

ביוגרפיה
--------

קינן נולדה וגדלה בפרדסיה. סבה הוא תת-אלוף במיל' גיורא רם-פורמן, שהיה סגן-מפקד חיל האוויר ומזכ"ל הקיבוץ הארצי. שם משפחתה הוא עברות של "קלינמן".

היא בוגרת קריית החינוך דרור ותנועת הנוער העובד והלומד. את שירותה הצבאי עשתה קינן ביחידת דובר צה"ל. לאחר שחרורה מצה"ל בשנת 2010, החלה לעבוד בערוץ 10 - תחילה כתחקירנית ולאחר מכן, כרכזת כתבים.

ב-2013 מונתה ככתבת לענייני תחבורה בערוץ, וב-2015 מונתה ככתבת לענייני כלכלה, בנוסף לתפקידה בתחום התחבורה. קינן סיקרה את פרשת ענבל אור וחשפה את הוצאותיה האישיות של אור על חשבון כספי הלקוחות.

בחודש מאי 2018 החלה להגיש את תוכנית הבוקר "בוקר אור" בערוץ עשר, לצד אור הלר, בימי שישי וערבי חג. החל מחודש יוני 2018 ועד ינואר 2019, עת נסגר ערוץ 10, השניים הגישו את התוכנית גם בימי רביעי, לאחר עזיבתם של אורלי וגיא את תוכנית הבוקר בערוץ.

מאז מיזוג "רשת" וערוץ עשר, היא משמשת מגישה-מחליפה של התוכנית "ברקוד", במקביל להמשך עבודתה בחדשות 13 ככתבת לנושאי צרכנות ותחבורה. בשנת 2020 החלה לשמש ככתבת בכנסת.

בשנת 2023 החלה להגיש באופן זמני את תוכנית החדשות "שישי" לאחר עזיבתה של אילה חסון את חדשות 13.

במאי 2023, במשפט שמצא את העיתונאים אביעד גליקמן ואיילה חסון אשמים בהוצאת לשון הרע, שיבח השופט את עבודתה העיתונאית של ליאור קינן. הוא קבע שהדיווח של קינן "עולה בקנה אחד עם האמת העובדתית", ושלעבודתה עומדות הגנות אמת בפרסום ותום הלב. "היא ערכה ריאיון פרונטלי עם התובע ושלחה לו לאחר מכן שאלות בשני סבבים, ואפשרה לו לענות בכתב, לאחר קבלת ייעוץ, לרבות ייעוץ משפטי", ציין השופט דלוגין. "רק אז, כשלושה שבועות לאחר הריאיון עם התובע, בו חשפה בפניו לראשונה את המידע שברשותה, פרסמה את הכתבה." "אולי לא בכדי, לא נמצאו בכתבה שלה חריגות כלשהן ביחס לאמת בפרסום".

לקינן תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב. היא נשואה לעיתונאי ספי עובדיה, הכתב הפוליטי של חדשות 13, והשניים הורים לבת. הם מתגוררים בגבעתיים.

קישורים חיצוניים
----------------

* ליאור קינן, ברשת החברתית פייסבוק
* ליאור קינן, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* ליאור קינן, ברשת החברתית אינסטגרם
* ליאור קינן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* ליאור קינן, באתר החדשות 13

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר למנויים בלבד שי פוגלמן וינאי יחיאל, ענייני פנים, באתר הארץ, 11 בנובמבר 2021
2. ↑  פרויקט מיוחד: 10 ההבטחות הגדולות בתקשורת, באתר וואלה!‏, 29 בספטמבר 2016
3. ↑  דוד ורטהיים‏, ליאור קינן תשמש ככתבת כלכלית של חדשות 10, באתר וואלה!‏, 8 ביולי 2015
4. ↑  שרון טל, תזוזות בחדשות 13: ליאור קינן תשמש כתבת כנסת, חן זנדר לתחבורה ולבריאות, באתר אייס, 10 באוגוסט 2020
5. ↑  חיזוק לבן זוג: זו מגישת הטלוויזיה שתחליף את אילה חסון, באתר כיפה, 9 במרץ 2023
6. ↑  אורן פרסיקו, "דיווח עיתונאי שהוא רחוק מדי מהמציאות", באתר העין השביעית, 25 במאי 2023
7. ↑  לא תקעו את המהדורה: ספי עובדיה וליאור קינן התחתנו, באתר כיפה, 30 בספטמבר 2022;  
אתר למנויים בלבד שי פוגלמן וינאי יחיאל, ליאור קינן, באתר הארץ, 11 בנובמבר 2021;  
חדשות 13 חוגגת: הכתבים ספי עובדיה וליאור קינן התחתנו, באתר אייס, 30 בספטמבר 2022
8. ↑  לזוג של חדשות 13 נולדה בת, באתר "סרוגים", 15 במרץ 2024
חזית ארמון הנשיאות
**ארמון הנשיאות** (בפינית: **Presidentinlinna**) הוא מעון העבודה של נשיא פינלנד.

היסטוריה
--------

אבן פינה לבניין בסגנון האמפירי הונחה בשנת 1816 במרכז הלסינקי, עוצבה על ידי האדריכל פר גראנסטדט (Pehr Granstedt) ונבנה בשנת 1820 על ידי סוחר עשיר מקומי בשם יוהאן היידנסטראוש (J. H. Heidenstrauch).

בשנת 1837, האחוזה נרכשה על ידי הממשלה לשימוש כבית המגורים של המושל הכללי, אך לבקשתו של הקיסר ניקולאי הראשון הבניין הוסב למעון מגורים מלכותי ונערך בו שיפוץ מקיף, שתוכנן על ידי האדריכל קארל לודביג אנגל. עבודות השיפוץ עצמם בוצעו כבר לאחר מות האדריכל — בשנים 1843–1845.

הבניין שימש כבית המגורים של המשפחה הקיסרית עד 1917, עם זאת, הקיסרים ביקרו בארמון לעיתים רחוקות (בפעם האחרונה בשנת 1915). בשנת 1907 הבניין שופץ על ידי האדריכל יוהאן יאקוב ארנברג ששיפץ את אולם קבלת הפנים וההיכל העגול.

במהלך מלחמת העולם הראשונה ב-1915, הבניין שימש באופן זמני כבית חולים צבאי. ממרץ 1917 עד אפריל 1918 הארמון שיכן את הוועד המנהל של הפועלים והחיילים, הגוף ששימש בפועל כעיריית הלסינקי, בתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה.

במחצית השנייה של 1918, הבניין באופן רשמי הפך לארמון הנשיאות. מ-1921 עד 1993, הבניין שימש גם כמעון המגורים של נשיא פינלנד, טרם בניית מעון המגורים מיאנטיניימי (Mäntyniemi) באזור מיילחטי, שבמפרץ טיילנלאחטי.

בדצמבר 2012, לאחר אירוע קבלת הפנים המסורתי, הנערך מדי שנה בארמון לכבוד יום העצמאות של פינלנד, הבניין היה סגור במשך שנתיים לצורך שיפוץ, לכן מעון העבודה הנשיאותי הועבר למשרדי ראש העיר של הלסינקי באלכסנדרינקאטו (Aleksanterinkatu) ומשרדי לשכת הנשיא עברו לבניין המטה הכללי ברחוב שמול מריאנקאטו ובית גוביניוס (*Goviniuksen talo*) ברחוב קטארינקאטו.

בנובמבר 2014 הארמון נפתח מחדש לאחר השיפוץ הגדול. ב-10 וב-13 במאי 2017, עקב ציון חגיגות המאה לעצמאות  פינלנד, הארמון נפתח לציבור המבקרים.

ביולי 2018 נערכה בארמון פגישת פסגה ראשונה בין נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לנשיא רוסיה ולדימיר פוטין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארמון הנשיאות בהלסינקי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ארמון הנשיאות (בפינית)

* אתר האינטרנט הרשמי של ארמון הנשיאות (באנגלית)

* אתר האינטרנט הרשמי של ארמון הנשיאות (בשוודית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  תמונת חזית הארמון
2. ↑  Президентский дворец закрывается на ремонт
3. ↑  "Капитальный ремонт президентского дворца готов". YLE.
4. ↑  "Финляндия – 100 лет: Открытые двери в Президентском дворце". YLE.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1033569798
* SUDOC: 175461791
* VIAF: 297953825
* WorldCat: viaf-297953825

 |
**ארמון ברולו** (בספרדית: **Palacio Barolo**) הוא גורד שחקים למשרדים הממוקם בשדרת מאי 1370, בואנוס איירס, ארגנטינה. הבניין מתנשא לגובה של 100 מטרים והוא בעל 22 קומות. הוא תוכנן בידי האדריכל מריו פלנטי בסגנון אקלקטי ונבנה בין השנים 1923-1919. עם סיום בנייתו היה לבניין הגבוה בעיר ובדרום אמריקה כולה.

בשנת 1997 הוכרז הבניין כאתר היסטורי לאומי.

היסטוריה
--------

האדריכל האיטלקי מריו פלנטי הוזמן לתכנן את הבניין על ידי איש העסקים האיטלקי לואיס ברולו, שהיגר לארגנטינה בשנת 1890 ועשה את הונו מבדים סרוגים. התכנון הבסיסי שאב השראה מהאר נובו, אר דקו והגותיקה. הבניין תוכנן ועוצב בהתאם לקוסמולוגיה המשולשת של "הקומדיה האלוהית", המונעת על ידי ההערצה של האדריכל לדנטה אליגיירי. קומת המרתף וקומת הכניסה מייצגות את הגיהנום, קומות 14-1 מייצגות את כור המצרף וקומות 22-15 את גן עדן. גובהו (100 מטרים) תואם את מספר בתי השיר (קנטו) ביצירה.

המגדל בראש הבניין נראה ממונטווידאו, אורוגוואי. בעלי הבניין תכנן להשתמש בשלוש קומות, בעוד שאר הבניין יועד להשכרה.

עם סיום בנייתו בשנת 1923 היה לבניין הגבוה בעיר ובדרום אמריקה כולה – עד שנת 1936, בה הושלמה בנייתו של בניין קוואנה.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארמון ברולו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ארמון ברולו (בספרדית)
* Catalogue of Monuments
* Photo essay of the palace
* Pictures (אורכב 19.02.2020 בארכיון Wayback Machine)
* Monument to the latin geniuses

הערות שוליים
------------

1. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 1497147665858560670005
* WorldCat (עם VIAF): 1497147665858560670005

 |
**בית תנורא** (נקרא גם: **באר תנורא**) היא כפר יהודי לשעבר ואשורי בהווה הממוקם במחוז ברווארי באזור מנהלי דהוכ בכורדיסטן העיראקית.

בית תנורא 2022

שם היישוב
---------

השם "בית תנורא" מקושר לתנורים החפורים באדמה שאפיינו את הכפר. יש מקורות בהם השם נכתב "בי תנורא". מרדכי סיידוף בן הכפר טוען כי השם צריך להיות "ביתא נורא", שמשמעו "בית האש".

היסטוריה
--------

היישוב היה מיושב ביהודים שטענו שאבותיהם ייסדו אותו לאחר שיבתם מבבל, ולפי טענה אחרת מהקווקז, אם כי מסמכים רבים מראים שהכפר התקיים בתקופה הקדם-יהודית ככפר אשורי פאגאני. היהדות כנראה הפכה לדתו של הכפר במאות הראשונות לפני הספירה או לאחריה.

על פי אגדה שהייתה מוכרת בכפר, כאשר הגיעו ראשוני הכפר למקום נגלה אליהם אליהו הנביא ובדרכי נס הקים את בית הכנסת של הכפר. לאחר מכן עלה במרכבת אש השמימה.

מבחינה כלכלית, הכפריים פרנסו את עצמם בעבודת כפיים ובחקלאות. ב-1893 נבזזה הקהילה בידי כורדים מן ההרים, אשר הרגו שני יהודים ופצעו אחרים. הנותרים ברחו לכפרים שכנים ולא העזו לחזור לבתיהם עד שהובטחה להם הגנתו של הואלי של מוסול, אותה שיריינו בעזרת מכתב ממשה הלוי, הרב הראשי של טורקיה.

האוכלוסייה של בית תנורא הידלדלה ואפילו במאה העשרים עדיין הייתה קטנה מזו שהייתה שם במאות קודמות, בשל מקרי טבח שהובילו הכורדים כנגד האוכלוסייה. אולם לאחר רצח העם האשורי גדלה אוכלוסיית הכפר, כאשר טיארי-אשורים מהרי הקארי צפונית לטורקיה התיישבו בכפר. האוכלוסייה האשורית הייתה כמעט שווה במספרה לאוכלוסייה היהודית, אולם האוכלוסייה היהודית נותרה הרוב, וגם רוב האדמות החקלאיות נותרו תחת בעלות יהודית. כך עד 1951, כאשר 17 המשפחות היהודיות שנותרו עזבו בעזיבה המונית לישראל. לאחר "יציאת מצריים" של יהודי עיראק הפך בית תנורא לכפר נוצרי עד מסע התעמולה של סדאם נגד הכורדים שהוביל להגירה של אשורים רבים החוצה משם. הצבא העיראקי הרס את הכפר ב-1971, והרס גם את הבתים העתיקים שנבנו ברובם על ידי האוכלוסייה היהודית המקורית.

בית תנורא נותר בהריסות עד שהמועצה העליונה לעניינים נוצריים בנתה שם ארבעה בתים, וב-2012 הכפר אוכלס בחמישה עשר נוצרים חברי הכנסייה האשורית המזרחית.

שפה
---

הניב המקומי, שידוע בשם "הניב הנאו-ארמי היהודי של בית תנורא", או בתנוראית יהודית הוא בין הגרסאות הנדירות ביותר והנמצאות בסכנת ההכחדה החמורה ביותר של הארמית החדשה המדוברת של ימינו.

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  רוביק רוזנטל, כולנו אומרים: איסתרא בלגינא קיש קיש קריא, באתר nrg‏, 1 אוקטובר 1999
2. ↑  Bi Tanuri, en:Ishtar TV
3. ↑  Christian Communities in the Kurdistan Region, Iraqi Kurdistan Christianity Project, ‏2012
**אתר ההנצחה לגדוד החמישי של פלמ"ח-הראל** הוא מתחם זיכרון, המוקדש ללחימת הגדוד החמישי של הפלמ"ח במלחמת העצמאות במסגרת חטיבת הראל. האתר ממוקם מצפון למושב מסילת ציון, על מדרון גבעה המשקיפה ממערב על שער הגיא, מוקד קרבות מרכזי של הגדוד. האתר הוא חלק מפארק יצחק רבין.

רקע
---

הגדוד החמישי של הפלמ"ח הוקם בתחילת מלחמת העצמאות על בסיס הרזרבה התל אביבית שלו, בתוספת חברי הכשרות ומגויסים נוספים מחיפה ומתל אביב. הגדוד עסק תחילה באבטחת הדרך לירושלים ליד מקוה ישראל ובית דגן ובליווי שיירות לירושלים ולנגב. חייליו השתתפו בקרב שיירת חולדה ומבצעי נחשון והראל. באפריל 1948 צורף הגדוד לחטיבת פלמ"ח הראל, ביחד עם הגדודים הרביעי והשישי של פלמ"ח. הגדוד השתתף בקרבות החטיבה בתוך ירושלים במסגרת מבצע יבוסי ולאחריו. בהמשך, במבצע מכבי, לחמו חיילי הגדוד על המשלטים משני עברי הכביש משער הגיא מזרחה ועל משלטי לטרון. לאחר ההפוגה הראשונה לחם הגדוד יחד עם החטיבה כולה במבצע דני להרחבת המסדרון היבשתי ממישור החוף לירושלים. בשלהי 1948 השתתפו הגדוד והחטיבה במבצע ההר ובמבצע חורב בנגב. בשל לחימתו ניתן לגדוד השם **גדוד שער הגיא**.

במהלך המלחמה נהרגו 93 מחיילי הגדוד החמישי. רבים מהם נקברו בבית הקברות הצבאי בקריית ענבים, מספר קילומטרים מזרחה לשער הגיא.

האתר
----

שלט ועליו מילות השיר "באב אל ואד" מוצב בנקודת התצפית אל שער הגיא
אתר ההנצחה הוקם בקרבת אתר חרבת חתולה, שהיה אחד משדות הקרב המרים של חיילי הגדוד החמישי.

האתר הוא רחבה התחומה מצד אחד על ידי מעקה אבן ומרפסת נוף, המשקיפים מזרחה אל שער הגיא. מעברה השני היא תחומה על ידי סוללה מאורכת של סלעים שהונחו זה על גבי זה.

בכניסה למתחם ניצב שלט המכריז על שמו. בקרבתו מוצב סלע בזלת גדול, ועליו סמל הפלמ"ח ולוחית זיכרון, שכמוהם הוצבו בנקודות נוספות בפארק יצחק רבין. על גבי הלוחית מופיע הכיתוב הבא:

**על אדמה זו**
**לחמו אנשי פלמ"ח הראל**
**בקרבות הגבורה עקובי הדם**
**של מלחמת השחרור**
**בכבוש משלטי שער הגיא**
**ופריצת הדרך לירושלים**
**כבוד לנופלים**
לאורך סוללת הסלעים מתמשך שביל סלול, המוביל אל מרגלות עץ אורן גדול הסמוך למעקה האבן הצופה אל שער הגיא, כביש ירושלים-תל אביב והכביש המוביל דרומה אל בית שמש. שם מוצבים שלט ובו תקציר תולדות הגדוד במלחמת העצמאות, מפה של אתרי הקרבות שבהם לחם וכן להדלקת להבת זיכרון. בקרבתם ניצבים תרנים לדגלים.

לאורך השביל הסלול ניצבת שורת שלטי מתכת. כל אחד מהם נושא כיתוב קצר, המתייחס לאחת התחנות במסע הקרבות שעבר הגדוד במלחמה, לפי סדר כרונולוגי. שלטים נוספים באתר מתארים בפירוט רב יותר אחדים מן הקרבות שעבר הגדוד - קרב שיירת הראל, קרב רכס איילון וכיבוש משלטי בית נובא. במרפסת הנוף המשקיפה אל שער הגיא ניצב שלט נוסף ועליו מילות השיר באב אל-ואד מאת חיים גורי.

שלטי תבליט, המוצבים על מעקה מרפסת התצפית, מורים את הכיוון והמרחק אל תוואי נוף, משלטים ויישובים הנראים מן המרפסת.

כל השלטים באתר (למעט התבליטים) עשויים בתבנית עיצובית אחידה, המשמשת בכל אתרי הזיכרון שבפארק יצחק רבין.

אתר ההנצחה הוקם בשנת 1999 על ידי קרן קיימת לישראל ביוזמת עמותת דור הפלמ"ח.

אנדרטאות בקרבת האתר
-------------------

בצמוד לאתר ההנצחה לגדוד החמישי ממוקמת האנדרטה לעולים מצפון אמריקה שנפלו במערכות ישראל.

במרחק קצר מהאתר, מעברו השני של הכביש המוביל אל בית שמש, ניצבת האנדרטה לזכר חללי המח"ל.

ראו גם
------

* אתר ההנצחה לגדוד השישי של פלמ"ח-הראל

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אתר ההנצחה לגדוד החמישי של פלמ"ח-הראל** בוויקישיתוף
* על אתר ההנצחה, באתר נזכור את כולם

הערות שוליים
------------

1. ↑  מקור: אתר הפלמ"ח
**ארמון גרשלקוביץ'** (בסלובקית: **Grasalkovičov palác**) הוא ארמון המשמש כמעונו הרשמי של נשיא סלובקיה. בארמון זה נשיא סלובקיה מארח מנהיגים וראשי מדינות. הארמון שוכן בבירת סלובקיה, ברטיסלאבה. סגנונו של הארמון הוא רוקוקו- בארוק. בארמון ישנו גן צרפתי.

היסטוריה
--------

בניית הארמון הושלמה בשנת 1760. האדריכל האחראי לעיצוב הארמון הוא אנטון מאיירהופר. הבניין נבנה עבור אציל הונגרי בשם יינטל גרשלקוביץ', ומכאן מקור שמו של הארמון.

המלחין האוסטרי יוזף היידן הציג בבכורה חלק מיצירותיו בארמון.

בתקופתה של "סלובקיה העצמאית", כינוי לסלובקיה במהלך מלחמת העולם השנייה שהייתה מדינת חסות של גרמניה הנאצית בהנהגתו של יוזף טיסו, הארמון היה למקום מושבו של נשיא סלובקיה העצמאית. בשנת 1950, הפך המבנה למרכז פעילויות עבור תלמידי בתי הספר בברטיסלאבה. התלמידים גרמו נזק רב לארמון, והארמון חזר לאכלס אורחים בתוכו עם סיום מהפכת הקטיפה. המבנה עבר שיקום בתחילת 1990 וב -30 בספטמבר 1996 הארמון הפך למקום מושבו של נשיא סלובקיה.

ראו גם
------

* נשיא סלובקיה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארמון גרסאלקוביץ'** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007409262205171
* GND: 1029166226
* LCCN: sh2015000335
* NKC: kn20131218002
* VIAF: 294877935
* WorldCat: viaf-294877935

 |
קפה וייטנאמי עם חלב מרוכז
**חָלָב מְרֻכָּז** אוֹ **חָלָב מְשֻׁמָּר** הוא מוצר חלב המבוסס על חלב פרה וסוכר לבן. חלב מרוכז מוכן על ידי אידוי הנוזלים מחלב ממותק, הוא סמיך ומתוק מאוד וחיי המדף שלו ארוכים מאוד, דבר המאפשר לשמור חלב בקופסת שימורים לאורך תקופה של מספר שנים. בעבר היו גם מוצרים דומים ללא סוכר, אולם כיום הם אינם נפוצים.

המוצר נמכר באופן מסחרי במקומות רבים בעולם. לרוב חלב מרוכז נארז בקופסאות שימורים ובשפופרות. הוא משמש במתכוני קינוחים בתרבויות רבות.

היסטוריה
--------

את החלב המרוכז המציא גייל בורדן ג'וניור בארצות הברית בשנת 1856 בגלל הקושי לאחסן חלב טרי. קודם לפיתוח זה נשמר חלב טרי שעות אחדות בלבד, ולכן הוא היה זמין רק באזורים שהיו בהם רפתות לחלב.
בורדן הושפע ממותם של ילדים אחדים בשנת 1851, כנראה עקב מחסור בחלב. לאחר כשנה של ניסויים וסדרת כישלונות, קיבל בורדן השראה ממחבת אידוי בלחץ ששימשה את השייקרס לריכוז מיצי פירות. כך הצליח לבסוף לרכז חלב מבלי לחרכו או להקרישו. ואולם גם אז שני המפעלים הראשונים שהקים כשלו, ורק במפעל השלישי הוא הצליח ליצור חלב מרוכז שמיש ובעל חיי מדף ארוכים ללא צורך בקירור.

לא פחות חשובה מהמצאת התהליך עצמו, היו דרישותיו של בורדן מהאיכרים שרצו למכור לו חלב גולמי: הוא דרש לרחוץ את עטיני הפרות לפני החליבה, להקפיד על ניקיון הרפתות ולהרתיח ולייבש את המסננות בבוקר ובערב.

עד 1858 המוצר של בורדן זכה למוניטין בשל טוהרו, אורך חיי המדף שלו והכדאיות הכלכלית שלו. במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית הממשלה הפדרלית של ארצות הברית הזמינה כמויות עצומות ממנו עבור מנות הקרב של החיילים. הייתה זו מנת קרב יוצאת דופן במאה ה-19: פחית במשקל 400 גרם הכילה 1,300 קלוריות, 30 גרם חלבון, 30 גרם שומן ויותר מ-200 גרם של פחמימה. החיילים שחזרו מהקרב והכירו את המוצר תרמו להגדלת תפוצתו. עד סוף שנות ה-60 של המאה ה-19, חלב מרוכז היה למוצר בולט.

שימושים
-------

חלב מרוכז משמש במתכוני פאי מרנג לימון, ממתקי קרמל, ריבת חלב וקינוחים נוספים. בחלקים מאסיה זהו החלב המועדף כתוספת לקפה. המשקה הוייטנאמי "קפה סואה דה" הוא קפה עם חלב מרוכז.

תחליפים
-------

חלב מרוכז בתוספת שמן צמחי הנמכר בסופרמרקט בישראל
כיום נמכרים בשוק תחליפים זולים יותר לחלב מרוכז. התחליפים הנמכרים המכילים כמויות גדולות של רכיבים נוספים מלבד רכיבי חלב וסוכר, בעיקר שמן צמחי (לרבות שמן דקלים). הוספת שמנים צמחיים מורידה בצורה ניכרת את עלות המוצר, עם פגיעה קטנה בטעמו. בנוסף, הערך התזונתי של חלב מרוכז כזה ירוד ביחס למקור.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חלב מרוכז** בוויקישיתוף
* דליה פן-לרנר, ריבת חלב מחלב משומר, מאתר ynet
* עוגת בנופי, מפורום מתכונים בתפוז אנשים

הערות שוליים
------------

1. ↑  Evaporating nutrition

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007533856305171
* GND: 4240772-2
* HDS: 013998
* LCCN: sh85085335

 |
**זבולון כלפה** (נולד ב-26 בספטמבר 1962) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם מפלגת האיחוד הלאומי בסיעת הבית היהודי, איש חינוך ופעיל פוליטי דתי לאומי.

קורות חייו
----------

זבולון כלפה נולד בבאר שבע וגדל במושב שרשרת. בנו של שמעון כלפה, מי שהיה לימים ראש מועצה אזורית עזתה. למד בישיבה התיכונית בכפר מימון ובישיבת הסדר בימית ובישיבת הכותל. במהלך לימודיו פונה חבל ימית, כחלק מהסכם השלום עם מצרים, וכלפה נטל חלק במאבק בפינוי. לאחר מכן היה שותף להקמת הישיבה מחדש בנווה דקלים, בשם ישיבת נווה דקלים. לאחר שסיים את לימודיו בבית מדרש מר"ץ ושירותו בצה"ל, ניהל פנימייה בכפר מימון ומדרשה באיתמר. בהמשך עבר להתגורר בעצמונה, ושימש כמזכיר היישובים עצמונה ונצרים, וכחבר במועצה אזורית חוף עזה. כמו כן עסק, בהתנדבות, בבניית בית הכנסת בעצמונה ולאחר מכן ניהל פרויקטי בנייה שונים בגוש קטיף.

לקראת ביצוע תוכנית ההתנתקות הוביל מספר פעולות מחאה נגדה. בין היתר, ריכז את אזור הדרום במשאל מתפקדי הליכוד וארגן שרשרת אנושית בין גוש קטיף לירושלים.

לאחר יישום התוכנית היה ממקימי עיר האמונה בנתיבות ופעל למען שיקום המפונים וההתיישבות המחודשת במזרח חבל לכיש. כלפה היה בין יוזמי רכישת קיבוץ שומריה עבור המפונים. לאחר הסכם הרכישה בשנת 2006 עבר להתגורר בקיבוץ, והיה למזכיר הקיבוץ. כמו כן מכהן כלפה כחבר במועצה אזורית בני שמעון, מנהל קהילה בקיבוץ דביר של תנועת הקיבוץ הארצי וכחבר מזכירות אמנה.

לקראת הבחירות לכנסת ה-19 הוצב כלפה במקום השלישי ברשימת מפלגת תקומה. לאחר האיחוד עם הבית היהודי הוצב במקום השביעי ברשימה המשותפת. בינואר 2013 נבחר כלפה מטעם סיעת הבית היהודי לכנסת ה-19.

בבחירות לכנסת העשרים, במסגרת ההסכם עם מפלגת תקומה, הוצב כלפה במקום ה-18 ברשימה המשותפת עם הבית היהודי, אחרי שהגיע למקום ה-4 בבחירות המקדימות של תקומה. ב-26 בינואר 2015, עם הודעתו של נפתלי בנט על צירוף כדורגלן העבר אלי אוחנה למפלגתו, הודיע כלפה על פרישתו מרשימת הבית היהודי, וקרא ליו"ר תקומה אורי אריאל להחליט על ריצתה של המפלגה ברשימה עצמאית. במקומו הוצב מנכ"ל תקומה לשעבר, נחי אייל, וכלפה לא חזר לרשימה גם לאחר שאוחנה הודיע על פרישתו מהרשימה לכנסת. לדברי כלפה, זה היה לבקשתו ולאחר שסירב להתנצל כלפי בנט חרף לחצים שהפעילו עליו אנשי תקומה. לפי הודעת המפלגה, חוות דעת של היועץ המשפטי של תקומה קבעה שהוא אינו יכול לחזור בו מההתפטרות.

לאחר הפרישה מתקומה, תמך במפלגת יחד של אלי ישי.

חיים אישיים
-----------

כלפה נשוי לאיריס, מורה לאומנות, אב לשישה, גר כיום בשומריה.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* זבולון כלפה, באתר הכנסת

* זבולון כלפה, באתר כנסת פתוחה
* יהושע בריינר‏, סיירת האלמונים של בנט: חקלאי, אמריקאי ותושבי חברון, באתר וואלה!‏, 28 בדצמבר 2012
* "עניין אישי" עם זבולון כלפה, באתר ערוץ 7, 10 בינואר 2013

הערות שוליים
------------

1. ↑  חזקי עזרא, כלפה פורש מרשימת הבית היהודי, באתר ערוץ 7, 27 בינואר 2015
2. ↑  חנן גרינווד, ‏זבולון כלפה: בנט דרש ממני להתנצל וסירבתי, באתר כיפה, ט שבט תשע"ה, 29/01/2015
3. ↑  "כלפא יסייע בעבודה למען אלי ישי", באתר כיכר השבת
המגיש והקומיקאי בן פרג'המגיש והקומיקאי בן פרג'
**בן פרג'** (נולד ב-1975) הוא מגיש רדיו, צלם, מורה לצילום וקומיקאי ישראלי.

ביוגרפיה
--------

נולד בפתח תקווה, בן בכור לדליה ועזרא פרג' ממשפחת הצלמים פרג' המפורסמת. אחיו הוא השחקן והיוצר קובי פרג'.

שירת כצלם צבאי בעיתון במחנה, ועם שחרורו שימש כצלם בעיתונות ואף ערך תערוכות צילום ברחבי הארץ. הוא בוגר המדרשה לצילום ויצו צרפת ת"א, והיה גם תלמידו של היוצר עוזי חיטמן, תחתיו למד שירה. ב-1994 היה שותף יחד עם אביו עזרא בהקמת העסק המשפחתי בפתח תקווה שמציע כיום חנות וסטודיו, ומעבדת צילום מקצועית וסטודיו לצילום.

בשנת 2005 החל להגיש פינת מוזיקת עולם קבועה בתוכנית הולך בחצות בגלי צה"ל בהגשת עומר בן-רובי, וגילם דמויות קומיות בתוכניות של ערן זרחוביץ' ושרון טייכר בגלי צה"ל וברדיו תל אביב ובהן המוביל יוסי תכלת, דורון מזר ואיש הפודטארק פנחס בודגוב.

בשנים האחרונות מגיש בחמישי ובשבת בצהריים יחד עם אחיו קובי את "בן וקובי פרג' בגל"צ", שם הוא מגלם דמויות שונות ובהן של הזמר מירו קובני, היועץ הביטחוני יחזקאל ביצור ויחצן המועדונים רמי ג'ואן. עם איש התקשורת שחר אמאנו מגיש פרג' את "ציפורי לילה – עכשיו הזמן במזרחית" בימי שני בחצות.

חיים אישיים
-----------

פרג' מתגורר בפתח תקווה, נשוי להילה שבחון פרג' ויש להם 3 ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

* חנות הצילום של בן פרג'
* עמוד התוכנית של בן וקובי פרג' בגלי צה"ל
**בורג' קטר** (בערבית: **قطر برج**) הוא גורד שחקים ברובע וסט ביי אשר בדוחה, שבקטר. בניין המשרדים, שעלות בנייתו הייתה 125 מיליון דולר, תוכנן על ידי האדריכל הצרפתי ז'אן נובל. הבניין מתנשא לגובה של 238 מטרים. עיצובו של הבניין גלילי ועליו דפוסים קדומים שהיו אופייניים מאוד לאסלאם הקדום.

מאפיינים
--------

צורתו הגלילית של המגדל מזכירה את צורתו של גורד השחקים טורה אגבר בברצלונה, המגדל שימש השראה לבניית המגדל בקטר, אך בניגוד למגדל בברצלונה, החזית של בורג' קטר תוכננה בדיוק עבור התנאים המקומיים, דהיינו, החזית של המגדל בברצלונה הייתה חשופה לשמש והיא קופחת על הגרים שם, בקטר, הדפוסים המוסלמיים שעל הבניין עוזרים להגנתו מהשמש ובנוסף לאהדתו של הבניין על ידי העם המוסלמי.

רצפת הבניין מורכבת מאריחים עשויים מסידן גופרתי שגודלן הוא 500X500 מילימטר. גולת הכותרת של הבניין היא קוטרו הלא שגרתי של הבסיס, 45 מטרים בלבד, ובכל זאת, מצליח הבניין לשרוד הרבה תלאות ואסונות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בורג' קטר** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בורג' קטר

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  "Doha Tower"
2. ↑  "Chicago group names Burj Qatar best tall building in MENA"
**ארמון פרימוורי** (ברומנית: **Palatul Primǎverii**; מילולית: "ארמון האביב") הוא בית בשכונת פרימוורי בצפון בוקרשט, ששימש כמעונו הרשמי של שליט רומניה ניקולאה צ'אושסקו בתקופת שלטונו (1965-1989). כיום משמש הבית כמוזיאון.

הבית נבנה בסמוך לעלייתו של צ'אושסקו לשלטון, ותוכנן על ידי האדריכל ארון גרימברג-סולארי. עיצוב הפנים נעשה על ידי רוברט וול ואגריפה פופסקו. בשנת 1971 הורחב המבנה, ובסופו של דבר כלל שלוש קומות.

תיאור הבית
----------

במפלס הקרקע של הבית שכנו חלל הכניסה, משרדו של ניקולאה צ'אושסקו, יחידת מגורים ומשרדו של בנו הבכור, ולנטין, הסלון וחדר האוכל, ובצמוד להם נבנתה גם בריכת שחייה. הריהוט בכל הקומה היה בסגנון הרנסאנס.

בקומה הראשונה של הבית שכנו יחידת המגורים של צ'אושסקו ורעייתו אלנה (בסגנון בארוק), יחידת מגורים נוספת של אלנה צ'אושסקו (בסגנון לואי ה-15), יחידות המגורים של ילדיהם זויה (בסגנון לואי ה-16) וניקו (בסגנון אנגלי), חממה (בסגנון נאו-רנסאנס) ושני חדרי הסבה, האחד כונה "חדר לואי ה-14", משום שכלל רהיטים אופייניים לתקופת לואי ה-14, והשני, בסגנון רוקוקו כונה "חדר הקוקייה", בשל איורי הקוקיות על הטפטים שעיטרו אותו.

בקומת המרתף הוקמו מרתף יינות עם ריהוט אקלקטי ואולם קולנוע בסגנון אר דקו.

הבית כלל גם שתי חצרות, קדמית ופנימית. בחצרות הסתובבו טווסים, עופות שהיו חביבים על צ'אושסקו, ואיורי טווסים אף מעטרים אלמנטים שונים בבית. גם כיום שוהים בחצר הבית טווסים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארמון פרימוורי** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של ארמון פרימוורי (ברומנית)

* חזית הביתחזית הבית
* קיר פסיפס בבריכת השחייה, ועליו איור טווסקיר פסיפס בבריכת השחייה, ועליו איור טווס
* מיטתם של בני הזוג צ'אושסקומיטתם של בני הזוג צ'אושסקו
* חדר האמבטיה מצופה הזהב של בני הזוג צ'אושסקוחדר האמבטיה מצופה הזהב של בני הזוג צ'אושסקו
**פרנסיסקו "קיקו" מיגל ריביירו טומה טבארש בונדוסו** (בפורטוגזית: **Francisco "Kiko" Miguel Ribeiro Tomé Tavares Bondoso**; נולד ב-17 בנובמבר 1995 במוימנטה דה ביירה שבפורטוגל) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת מכבי תל אביב.

קריירת מועדונים
---------------

בונדוסו גדל במחלקות הנוער של מוימנטה דה ביירה ואקדמיקו אווש. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו במועדונים מוימנטה דה ביירה, פריירה דה אווש ולוסטיאנו, עמם שיחק בליגה הפורטוגלית השלישית ובליגות הנמוכות ממנה.

ב-28 ביוני 2019 חתם בונדוסו בוויזלה מהליגה הפורטוגלית השלישית. בעונתו הראשונה במועדון העפיל המועדון לליגה הפורטוגלית השנייה, ובתום עונתו השנייה העפיל המועדון לליגת העל הפורטוגלית. ב-6 באוגוסט 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הפורטוגלית, בהפסד 0–3 לספורטינג ליסבון במסגרת המחזור הראשון לעונת 2021/2022. ב-14 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל הפורטוגלית, בניצחון 1–2 על טונדלה במסגרת המחזור השני.

ב-2 בספטמבר 2023 חתם ל-3 שנים במכבי תל אביב. הוא שותף בשני המשחקים הראשונים של העונה לפני שנפצע באימון ועבר ניתוח שהשבית אותו למספר חודשים.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  - Kiko Bondoso é o primeiro reforço no FC Vizela באתר Rádio Vizela, ‏ 28 ביוני 2019 (בפורטוגזית)
2. ↑  קיקו בונדוזו חתם במכבי, באתר מכבי תל אביב, ‏2 בספטמבר 2023
3. ↑  יניב טוכמן‏, קיקו בונדוסו נותח בברך: "צפוי להיעדר בשבועות הקרובים", באתר וואלה!‏, 15 בספטמבר 2023
חזית הקריפטה
פנים הקריפטה
**בזיליקת הלב הקדוש**, הידועה גם בשמה הקטלאני "**סַגרת קור**" (בקטלאנית: **Temple Expiatori del Sagrat Cor**, בספרדית: **Basilica Templo Expiatorio del Sagrado Corazón de Jesús**), היא כנסייה קתולית ובזיליקה מינורית הממוקמת על הר הטיבידאבו בברצלונה, קטלוניה, ספרד. הבניין הוא עבודתו של האדריכל הספרדי *אנריקה סגניאר* והושלם על ידי בנו *ג'וזפ מאריה סגניאר אי וידאל*. הקמת הכנסייה, המוקדשת ללב הקדוש נמשכה מ-1902 ועד ל-1961.

היסטוריה
--------

הרעיון של הקמת בית תפילה על פסגת הטיבידאו עלה בסוף המאה ה-19 בעקבות שמועות על בניית כנסייה פרוטסטנטית ומלון קזינו במקום. הדבר נתן מוטיבציה ל"חבר האבירים הקתוליים" לרכוש את השטח ולהעניק אותו לג'ובאני בוסקו בשנת 1886, כאשר הוא ביקר בעיר. מכאן עלה הרעיון לבנות מקדש ללב הקדוש, הקדשה מאוד פופולרית בזמנו תודות לאפיפיור פיוס התשיעי, ובעקבות בניית כנסייה ברומא (Sacro Cuore di Gesù a Castro Pretorio) וסקרה קאר המפורסמת בפריז.

בשנת 1886 נבנה בניין בסגנון נאו-גותי, ושנתיים אחר כך, בשביל התערוכה העולמית, נסללה דרך לבניין בפסגה בסגנון המודחאר שישמש גם כנקודת תצפית על העיר כולה. אולם, בניית המקדש קיבל דחייה משמעותית בעקבות קידום פרויקט חדש לבניית מצפה כוכבים על פסגת הטיבידאו. בסופו של דבר המצפה נבנה על גבעה סמוכה. לבסוף, ב-28 בדצמבר 1902, הונחה אבן הפינה בטקס בראשות הבישוף של ברצלונה. 

הקריפטה נבנתה בין השנים 1903–1911, ומבנה הכנסייה הראשי נבנה בין השנים 1915–1951. הכנסייה בורכה על ידי הבישוף בשנת 1952. המגדלים הושלמו לאחר מכן, והבנייה הסתיימה באופן רשמי בשנת 1961. ב-29 באוקטובר 1961, לכנסייה הוענק התואר בזיליקה מינורית על ידי יוחנן העשרים ושלושה.

אדריכלות
--------

המראה החיצוני של הבזיליקה הוא של מבצר רומנסקי מאבן מהמונז'ואיק, ומעליו כנסייה בסגנון נאו-גותי שמגיעים אליה משני גרמי מדרגות מרשימים. לכנסייה יש קומה מרכזית בעלת כיפה מתומנת על שמונה עמודים. על הכיפה קיים ציור של הלב הקדוש. החלק העליון הוא ריבוע, ממנו עולים 3 אפסיס, המציגים מגדל גדול מרכזי וארבעה מגדלים נמוכים יותר, המגדירים את פינות הריבוע. בחזית ישנם 3 גופים, המרכזי רחב יותר, ובקשת מעל הכניסה המרכזית, יושב הדמות של המלאך מיכאל וג'ובאני בוסקו על הגמלון מעליו. 

חזית הקריפטה בעלת טימפנון מקושט מאוד ופסלים של אמנים שונים. הפסלים מייצגים את יעקב בן זבדי, גאורגיוס הקדוש והבתולה של מרסי, הפטרונים הקדושים של ברצלונה, קטאלוניה ושל ספרד. 

הפנים מחולק ל-3 ספינות בעלות אפסיס חצי מעגלי עם ויטראז'ים וארבעה חלונות רוזטה בחזיתות. במקדש הראשי עומד הצלב הגדול, עבודתו של חואן פואיגדולורס (Joan Puigdollers). החלונות של ארבעת המגדלים מכילים את הכיתוב הלטיני *tibi dabo* (פירוש: אתן לך), שמו של ההר. 

הקריפטה תוכנן בסגנון נאו-ביזנטי, המשלב סגנון גותי עם אלמנטים קלאסיים וקישוטים הקרובים יותר למודרניזם קטלאני. חלל הקריפטה מכיל 5 ספינות המופרדות באמצעות עמודים, כאשר המרכזית רחבה יותר, וכולן בעלות אפסיס חצי מעגלי. הקירות והקמרונות מקושטים עם אלבסטר או מוזאיקות, עם סצנות המוקדשות למזבחים השונים.

מחוץ לקריפטה, בשני צדדיה של הדלת הראשית, 2 גרמי מדרגות המובילים למקדש עצמו. המקדש מקושט בפסל הברונזה הענק של הלב הקדוש שפוסל על ידי ז'וזפ מירט בשנת 1950, שהחליף את הפסל המקורי שהוכן בשנת 1935, ונהרס שנה אחר כך. הדרך העוברת במקדש ומסתיימת בפסל, מבטאת את העלייה והטיהור של האדם על ידי הקרבה וכפרה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בזיליקת הלב הקדוש** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בזיליקת הלב הקדוש