**וְלֹא יִהְיֶה כְקֹרַח וְכַעֲדָתוֹ** היא מצוות לא תעשה שאוסרת להחזיק במחלוקת. יש אומרים שמצווה זו נמנית כאחת מתרי"ג מצוות.

מקור המצווה
-----------

לאחר מחלוקת קרח ועדתו ומות מאתיים וחמישים מקריבי הקטורת, ציווה ה' את משה שיאמר לאלעזר בן אהרון לעשות מהמחתות ציפוי למזבח, כדי שיהיו לאות לבני ישראל. אלעזר מבצע את הציווי ובתוך כך מתפרשת תכלית האות:

> 
> וַיִּקַּח אֶלְעָזָר הַכֹּהֵן אֵת מַחְתּוֹת הַנְּחֹשֶׁת אֲשֶׁר הִקְרִיבוּ הַשְּׂרֻפִים וַיְרַקְּעוּם צִפּוּי לַמִּזְבֵּחַ. זִכָּרוֹן לִבְנֵי יִשְׂרָאֵל לְמַעַן אֲשֶׁר לֹא יִקְרַב אִישׁ זָר אֲשֶׁר לֹא מִזֶּרַע אַהֲרֹן הוּא לְהַקְטִיר קְטֹרֶת לִפְנֵי ה' **וְלֹא יִהְיֶה כְקֹרַח וְכַעֲדָתוֹ** כַּאֲשֶׁר דִּבֶּר ה' בְּיַד מֹשֶׁה לוֹ
> 
> 
> 
> — ספר במדבר, פרק י"ז, פסוקים ד'–ה'
> 

הפסוק נדרש בתלמוד הבבלי כאיסור מהתורה להחזיק במחלוקת:

> 
> אמר רב: כל המחזיק במחלוקת - עובר בלאו, שנאמר "ולא יהיה כקרח וכעדתו"
> 
> 
> 
> — תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ק"י, עמוד א'
> 

דברי רב הובאו בספר פסקי הרי"ף והרא"ש, וכן אצל כמה ממוני המצוות: הלכות גדולות, שערי תשובה, סמ"ג ועוד. מנגד, הרמב"ם לא מנה מצווה זו במניין המצוות, ואף כתב שדרשה זו היא אסמכתא. בלאו של לא תתגודדו הרמב"ם ציין את דברי רב, אך כתב שמדובר בדרשה בלבד, והראה על פי מדרש חז"ל שהפסוק אינו ציווי אלא איום שמי שיעשה מעשים שיש בהם מחלוקת על הכהונה - ייענש.

איסור לערער על הכהונה
---------------------

ספר יראים, מונה את הלאו הזה כאיסור לחלוק על הכהונה. כך גם כותב הרמב"ן בהשגותיו לספר המצוות, שזהו פשט הכתוב ועיקרו, ולשיטתו, חז"ל הסמיכו על איסור זה את האיסור להחזיק במחלוקת על דרך אגדה ואסמכתא.

העונש
-----

ברובד הפשט ניתן להבין שכוונת הפסוק היא שכל זר שיחלוק על הכהונה ויקטיר קטורת ייענש בעונש שניתן לקרח ולעדתו, כלומר שהארץ תפתח את פיה ותבלע אותו ואת כל אשר לו. אמנם חז"ל דרשו מלשון הפסוק משמעות הפוכה. לפי המדרש, זר שקרב להקטיר קטורת **לא** יהיה כקרח וכעדתו, אלא יקרה לו מה שקרה ל**ידו של משה**, כלומר צרעת. מדרש זה קושר בין העונש המובטח בפרשת קרח לבין הצרעת בה לקה עוזיהו.

דיני המצווה
-----------

במסכת אבות נקבעה חלוקה בין מחלוקת ראויה למחלוקת שאינה ראויה:

> 
> כָּל מַחֲלֹקֶת שֶׁהִיא לְשֵׁם שָׁמַיִם -סוֹפָהּ לְהִתְקַיֵּם, וְשֶׁאֵינָהּ לְשֵׁם שָׁמַיִם - אֵין סוֹפָהּ לְהִתְקַיֵּם. אֵיזוֹ הִיא מַחֲלֹקֶת שֶׁהִיא לְשֵׁם שָׁמַיִם? זוֹ מַחֲלֹקֶת הִלֵּל וְשַׁמַּאי. וְשֶׁאֵינָהּ לְשֵׁם שָׁמַיִם? זוֹ מַחֲלֹקֶת קֹרַח וְכָל עֲדָתוֹ.
> 
> 
> 
> — משנה, מסכת אבות, פרק ה', משנה י"ז
> 

הרמב"ם פירש את המילה 'סופה' במובן של תכלית. לפי הרמב"ם, תכלית המחלוקת של הלל ושמאי הייתה מציאת האמת, ואכן האמת התלבנה מתוך מחלוקתם. זאת בשונה מהתכלית של מחלוקת קרח וכל עדתו, שהייתה בקשת שררה והניצחון בוויכוח, ולבסוף קרה ההפך.

חששות נוספים
------------

בעל השאלתות מסביר שהמחלוקת יכולה להביא לידי האיסור של לא תשנא את אחיך בלבבך, ולכן לא רק הקטן צריך לכפוף עצמו מול הגדול, אלא גם הגדול יכוף עצמו לקטן כדי למנוע מחלוקת.

החפץ חיים מונה את האיסור 'ולא יהיה כקרח וכעדתו' כאחד הלאווים שעליהם יכול לעבור מי שמספר לשון הרע.

לקריאה נוספת
------------

* הרב יהודה שביב, **איסור מחלוקת**, שמעתין גיליון 100, תש"ן, עמ' 322 - 318
* הרב אברהם יוסף אהרמן, הליכות עולם, קודש ישראל פרק כה, **מחלוקת ריב שנאה**, עמ' קכו-קלד.

ראו גם
------

* מחלוקת קורח ועדתו

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיטקסט טקסט בוויקיטקסט: **מצוה:שלא להחזיק במחלוקת** |

הערות שוליים
------------

1. ↑  סנהדרין כ עמוד א
2. ↑  סנהדרין פרק יא סימן ח
3. ↑  לאו קסו
4. ↑  שער ג, נח
5. ↑  לא תעשה קנז
6. ↑  ספר המצוות, שורש ח'
7. 1 2  ספר המצוות, לאו מ"ה
8. ↑  יראים השלם, סי' שנז
9. ↑  שורש ח
10. ↑  שאילתא קלא
11. ↑  פתיחה, לאוין יב