recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
פירוש נוסף ערך זה עוסק בלוחם והיסטוריון של האצ"ל. אם התכוונתם לגאולוג, ראו דוד ניב (גאולוג).

**דוד ניב** (**ליניבסקי**) (15 בדצמבר 1915 – 21 בספטמבר 1988) היה לוחם והיסטוריון של האצ"ל.

ביוגרפיה
--------

נולד בעיר וולקוביסק שברוסיה. היה חבר ילדות של יצחק שמיר. בשנת 1930 הצטרף לארגון בית"ר. סיים גימנסיה עברית בביאליסטוק, ולאחר שנת לימודים באוניברסיטת ורשה עלה לארץ ישראל בשנת 1935.

שירת בפלוגת הגיוס של בית"ר בזכרון יעקב, ירושלים העתיקה (פלוגת הכותל) ובנחלת יצחק בדרך לירושלים. במאורעות תרצ"ו-תרצ"ט שירת שנה וחצי כנוטר במשטרת המנדט.

ב-1936 הצטרף לאצ"ל. כינויו במחתרת היה "שאול". תפקידיו היו הדרכה, הסברה וארגון. דרגתו הייתה סמל.

ב-1942 התגייס לצבא הבריטי. תפקידו היה ארגון "מזכירות החיילים", גוף שנוצר לשמש כמתווך בין אנשי אצ"ל שהתגייסו לצבא ושלטונות הצבא.

ב-1945 השתחרר מהצבא ובאוגוסט אותה שנה נעצר במעצר מנהלי לפי תקנות ההגנה (שעת חירום) ללא משפט בגלל עברו באצ"ל ונשלח למעצר במחנה המעצר בלטרון.

ב-20 בדצמבר 1945 הוטס בקבוצה של 55 עצירים, למחנה המעצר "סמבל" ליד אסמרה באריתריאה. הוא השתתף בחיי התרבות במחנה, כתב והלחין את השיר **הם לא ישברו אותנו** שהפך עד מהרה להמנון כל הגולים:

> 
> הם לא ישברו אותנו  
>  אנו לא נכוף הגב  
>  כל עוד זו הרוח בנו  
>  וכל עוד פועם הצו...
> 
> 
> 
> 

ב-17 בינואר 1946 פתחו חיילי המשמר הסודניים באש על הגולים. שניים נהרגו ו-12 נפצעו. הוא נפצע קשה והיה מאושפז כשנה בבית חולים צבאי בריטי.

ב-12 במרץ 1947 הועבר עם כל הגולים למחנה גילגיל בקניה משם שוחרר ב-11 במרץ 1948 והוחזר ארצה. נשלח על ידי האצ"ל לאירופה בענייני רכש וארגון. עם שובו ארצה ב-1949, המשיך את לימודיו האקדמיים באוניברסיטה העברית בירושלים וב-1953 הוענק לו תואר מוסמך בספרות ולשון עברית.

במשך הזמן מונה כנציב בית"ר בארץ וכראש ההנהגה העולמי של בית"ר. היה מנהל מדור העיתונות של הקרן הקיימת לישראל ועורך ביטאונה (1949–1960).

במאי 1962 ייסד את הרבעון "האומה", הבמה למחשבה לאומית של המסדר על שם זאב ז'בוטינסקי, והיה עורכו הראשון.

בשנים 1968–1980 היה עורך דברי הכנסת. פרסם מאמרים רבים בענייני חינוך, ספרות ולשון. יצירתו הגדולה והחשובה ביותר היא **מערכות הארגון הצבאי הלאומי** שראתה אור בשישה כרכים (1965-1976).

בשנת תשמ"א, 1981 זכה בפרס ז'בוטינסקי לספרות ולמחקר.

השאיר אלמנה, נעמי ניב, שתי בנות: נאוה פוגל ומיכל סדן, וכן את תמי בתה של רעייתו נעמי. לדוד ארבעה נכדים, ביניהם העיתונאית יסמין סצ'ני.

ארכיונו הופקד בארכיון הציוני המרכזי בירושלים.

על שמו רחוב בשכונת פסגת זאב בירושלים. וכן רחוב בבאר שבע.

מספריו
------

* דוד ניב, **אז ועתה: מסות, הערות, שיחות**, 1987
* דוד ניב (עורך), **קח עמך: מדריך בשאלות הסכסוך הערבי-ישראלי**, 1984
* דוד ניב (עורך), **ראש פנה בת מאה תרמ"ב-תשמ"ב**, 1983
* דוד ניב, **יעדי הצעירים: לאור משנתו של זאב ז'בוטינסקי**, 1982

קישורים חיצוניים
----------------

* רשימת הפרסומים של דוד ניב, בקטלוג הספרייה הלאומית
* הספרים של דוד ניב, באתר "סימניה"
* דוד תדהר (עורך), "דוד ניב (ליניבסקי)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך טו (1966), עמ' 4717
* מילות השיר "הם לא ישברו אותנו" והאזנה לו, באתר זמרשת
* משה דור, אצ"ל: ההיסטוריה, מעריב, 11 במאי 1973
* דוד ניב (1915-1988), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007280048105171
* GND: 1125551062
* ISNI: 0000 0000 7266 5045
* LCCN: n84221004
* NLK: KAC200910341
* NTA: 249975742
* SUDOC: 148692796
* VIAF: 11261608
* WorldCat: lccn-n84221004

 |
**גונזו הגדול** (אנגלית: **Gonzo the Great**) או בקיצור **גונזו**, הוא דמות מסדרת הטלוויזיה "החבובות" שנוצרה על ידי ג'ים הנסון. גונזו מגלם דמות של יצור מוזר, ככל הנראה חייזר, שעובד בתור פעלולן.
גונזו בוצע במקור על ידי דייב גולז והופעתו הראשונה הייתה בשנת 1970 בפרק "סנטה קלאוס הגדול".

היסטוריה
--------

בניגוד לרוב הדמויות הראשיות בסדרה, גונזו הוא לא בן אדם או בעל חיים מוכר (אף על פי שבחבובות בחלל נחשף שהוא חייזר). הוא יצור המכוסה בפרווה כחולה, נוצות סגולות על ראשו ואף ארוך.

גונזו מוצג בסדרה כאמן ביצועים ופעלולן נועז מציג את עצמו בשם "גונזו הגדול". גונזו מאוהב בתרנגולת בשם קמילה והוא חבר של כל התרנגולות. בהופעותיו הראשונות, גונזו התלונן על כך שלא מעריכים את האמנות שלו. בפרק שבו התארחה ציפורת הוא התאהב בה למורת רוחה של קמילה.

במהלך פרקי הסדרה התעסקו המבקרים והצופים רבות במינו של גונזו. ג'ון קליז תיאר את גונזו: "קצת מכוער ומגעיל אשר תופס כדורי תותח". בהחבובות קרמיט שאל אותו: "מה מינך, גונזו? הוא דומה קצת לתרנגול הודו" וגונזו השיב: "כן, קצת כמו תרנגול הודו אבל לא הרבה". בסרט "החבובות בחלל" גילה גונזו שהוא חייזר.

במשחק "Monsters, Inc. Scare Island", הופיע גונזו בתור מפלצת אשר עוזרת לחפש אחרי גנב היהלומים,
בנוסף לכך, גונזו הופיע בסדרה משפחת סימפסון בפרק 5 של עונה 8.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גונזו** בוויקישיתוף
* 
* גונזו, ברשת החברתית טוויטר
* גונזו בוויקי-חבובות

| ג'ים הנסון |
| --- |
| סדרות טלוויזיה | רחוב סומסום (1969-רץ) • החבובות (1976-1981) • הפרוגלים (1983-1987) • חבובוטף (1984-1991) • סיפורי עמים (1987-1988) • חבובוטף (2018-2022) |
| סרטים | החבובות - הסרט (1979) • תעלול החבובות הגדול (1981) • הקריסטל האפל (1982) • החבובות כובשות את מנהטן (1984) • המבוך (1986) • מזמור חג המולד של החבובות (1992) • החבובות באי המטמון (1996) • החבובות בחלל (1999) • שנות הביצה של קרמיט (2002) • החבובות בארץ עוץ (2005) • החבובות (2011) • החבובות - מבוקשות (2014) • החבובות: האחוזה הרדופה (2021) |
| החבובות |
| דמויות מרכזיות | קרמיט • מיס פיגי • פוזי הדוב • גונזו • סקוטר • רולף הכלב • חיה • הטבח השוודי • סטטלר ווולדורף • דמויות נוספות |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: d49f81bd-7354-4263-86d2-3321273d4d10

 |
**עורב אפור-צוואר** (שם מדעי: *Picathartes oreas*) הוא מין של ציפור שיר גדולה ממשפחת הפיקטרטיים (Picathartidae) המצוי רק ביערות אפריקה המערבית. ישנו מין נוסף אחד בלבד בסוג, עורב קירח-ראש. מין זה כמו קרובו מצוי בסכנה בטבע. למרות שמו הוא כלל אינו קשור למשפחת העורביים.

עורב מגיע לאורך 33–38 ס"מ ולמשקל 200–250 גרם. הוא דומה לקרובו במראהו אך בעל עורף אדום עם צוואר לבן וראש שחור בעל לחיים לבנות ומקור ארוך ושחור. הבטן לבנה והכנפיים והזנב שחורים והרגליים ארוכות וגבוהות ועוזרות לעורב לנוע במהירות על קרקע היער. הראש חשוף מנוצות כמעט לגמרי עם צידי מקור כחולים בוהקים וחזה בצבע צהוב לימון. 

הוא מצוי ביערות מערב אפריקה בניגריה, קמרון, גינאה המשוונית, דרום מערב גבון והאי ביאוקו. הוא משוטט על קרקע יערות הגשם ומחפש פירות וזרעים וחרקים שונים, בייחוד חרקים הבורחים מנמלי לוחמה והוא מעופף בין השיחים והענפים הנמוכים ביחידות או בזוג ורק לעיתים נדירות בקבוצות גדולות יותר. 

עורב זה הוא מונוגומי ומטיל ביצים על בסיס מוצק בקן אותו הוא מכין מבוץ מתקשה. הגוזלים הבוקעים מתבגרים ועוזבים כעבור חודש בקן.

המין מצוי בסכנת הכחדה בטבע עקב כריתת יערות וציד, ותוכניות שימור רבות הוכנו עבור מין זה. הוא נחשב לעוף פופולרי מבינת התצפיתנים של מערב אפריקה וכן סמל לתיירות אקולוגית באזורו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עורב אפור-צוואר** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  עורב אפור-צוואר באתר הרשימה האדומה של IUCN
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**יָרוֹסְלַב לְיוּבּוֹמִירוֹב קָאלִיצִין** (בבולגרית: **Ярослав Любомиров Калицин**;‏ 3 בספטמבר 1911, שומן, ממלכת בולגריה – סופיה, הרפובליקה העממית הבולגרית) היה פקיד ציבור בולגרי, פעיל בכיר בארגון ראטניק, המשנה לראש הקומיסריון לשאלות יהודיות והממונה על מבצע גירוש יהודי תראקיה במהלכו נעצרו 4,219 יהודים, ובהמשך גורשו רובם למחנה ההשמדה טרבלינקה.

ביוגרפיה
--------

ירוסלב קאליצין נולד בשומן ובהמשך עברה משפחתו לסופיה ובה סיים בית ספר תיכון. הוא היה מהפעילים המרכזיים של הארגון האנטישמי ראטניק תחת פטר גברובסקי ואלכסנדר בלב. עם הקמת הקומיסריון לשאלות יהודיות צורף אליו קאליצין ובהמשך התמנה למשנה לראש הקומיסריון אלכסנדר בלב.

בראשית פברואר 1943 הושלמה בקומיסריון עבודת מטה שכללה תוכנית מפורטת לגירושם של יהודי תראקיה ומקדוניה, לקראת חתימת הסכם עם הגרמנים. במסגרת זו הציע קאליצין חלופות ליישומה של תוכנית הגירוש ובכלל זה הקמתם של 3 מחנות מעבר בבולגריה, בדופניצה, ראדומיר ובלגואבגרד. ב-22 בפברואר 1943 חתמו אלכסנדר בלב בשם בולגריה ותיאודור דנקר בשם גרמניה הנאצית על הסכם בדבר גירושם של 20,000 יהודים מהשטחים שסופחו לבולגריה - תראקיה ומקדוניה הווארדארית. שטחים אלו סופחו בתמורה להצטרפות בולגריה להסכם התלת-צדדי. 

קאליצין מונה לאחראי על מבצע גירוש יהודי תראקיה וקבע את מפקדתו בקסנתי. בלב אישר את תוכניתו להקמת מחנות המעבר בבולגריה. הגירוש אמור היה להתנהל כמבצע צבאי וכלל תכנון פרטני לשעות המעצר ואמצעי ההובלה והגירוש של יהודי תראקיה.
ב-4 במרץ לפנות בוקר בוצעה אקציה ברחבי תראקיה ובמהלכה נעצרו 4,219 יהודים, מרביתם מהערים: קוואלה, קומוטיני, קסנתי, דרמה, סרס ואלכסנדרופולי. הם הובלו למקומות ריכוז בדרך כלל מחסני טבק נטושים ומשם לאחר יממה הועברו ברכבות פתוחות למחנות המעבר בבולגריה. בהמשך הועברו לעיר לום, הועלו על 4 מעבורות שהובילו אותם לווינה, משם הועברו ברכבות לקטוביץ וממנה לטרבלינקה. רק כ-100 מהמגורשים ניצלו.

במאי 1943 לאחר גירוש יהודי סופיה, ניהל קאליצין מבצע מעצרים בקרב הנהגת יהדות קיוסטנדיל ושילח את העצורים למחנה הריכוז סומוביט.

אחריתו
------

ב-9 בספטמבר 1944 התחוללה ברחבי בולגריה הפיכה שהובלה על ידי חזית המולדת הבולגרית ונתמכה על ידי הצבא האדום אשר כוחותיו כבשו את סופיה בערבו של אותו היום. קימון גאורגייב התמנה לראש הממשלה ואנטון יוגוב מהמפלגה הקומוניסטית הבולגרית לשר הפנים. הוקם בין דין מיוחד לשפיטת משתפי הפעולה עם הנאצים. ירוסלב קאליצין הועמד לדין וב-7 במרץ 1945, הורשע ונדון ל-15 שנות מאסר, קנס של 500,000 לבות והחרמת רבע מרכושו. להרשעה נלווה קלון למשך 16 שנים. קאליצין הלך לעולמו בסופיה. הוא היה נשוי ואב לבן אחד בשם ליובומו.

קישורים חיצוניים
----------------

\* Paul Isaac Hagouel, Ph.D, The Annihilation of Jewish Greeks from Eastern Macedonia and Thrace in context and perspective: Facts of the Past, Lessons for the Future
* מוטי כנרי, ‏צפון יוון: סיפורם הטרגי של יהודי תראקיה, באתר GoTravel
* ירוסלב קאליצין, באתר יד ושם

הערות שוליים
------------

1. ↑  מיכאל בר-זוהר, **הרכבות יצאו ריקות**, הוצאת הד ארצי, אור יהודה, 1999, עמוד 71.
2. ↑  מיכאל בר-זוהר, **הרכבות יצאו ריקות**, עמודים 86-87.
3. ↑  מיכאל בר-זוהר, **הרכבות יצאו ריקות**, עמודים 180-181.
4. ↑  חיים קשלס, **קורות יהודי בולגריה**, כרך ג' - תקופת השואה, הוצאת דבר, תל אביב, 1969, עמוד 264.
5. ↑  ירוסלב קאליצין, באתר victimsofcommunism.bg רשומה 33801, אוחזר ב-11 ביולי 2013.
**שִיקוֹ רֶי** (בפורטוגזית: Chico Rei) הוא גיבור תרבות אפרו-ברזילאי מיתי למחצה.

ביוגרפיה
--------

בסביבות שנת 1740 שועבד לעבדות גלנגה (Galanga), מנהיג שבטי מממלכת קונגו (כיום באזור הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו) יחד עם חלק ניכר משבטו. במסגרת סחר העבדים האטלנטי נישאו בני השבט על פני האוקיינוס האטלנטי ונמכרו לעבדות בברזיל. גלנגה הוטבל לנצרות וקיבל את השם פרנסיסקו.

בברזיל שועבד שיקו לעבודה במכרה זהב בעיר וילה ריקה (כיום: אורו פרטו), מינאס ז'ראיס. בעל המכרה בו עבד, המייג'ור אאוגוסטו, הבחין בסמכותו על שאר העבדים וכך דבק בו הכינוי "שיקו רי" - המלך שיקו (קיצור ל"פרנסיסקו"). גרסה אחרת טוענת כי הכינוי דבק בו עוד במהלך המסע בספינת העבדים. תוך כדי עבודתו הצפין שיקו רי פתיתי זהב על גופו ובשיערו עד אשר, כעבור כחמש שנים, צבר כמות מספקת על מנת לקנות את חירותו של בנו, ומאוחר יותר את חירותו שלו. לאחר מכן עלה בידו לרכוש את מכרה הזהב בו עבד, ורווחיו מהמכרה אפשרו לו לקנות את חירותם של אחדים מבני שבטו וכן לבנות את כנסיית אפיג'ניה (Santa Efigênia) בעיר.

סיפורו של שיקו רי נחשב בברזיל כדוגמה להיתכנותה של מוביליות חברתית בחברה הקולוניאלית. בו בזמן הוא סמל להתנגדות האפריקאים המשועבדים לעבדות. פרנסיסקו מינון (Mignone) הלחין בשנת 1933 סמבה בשם Maracatu do Chico-Rei, המספרת את סיפורו, ואילו בשנת 1985 הופק בברזיל סרט קולנוע אודות שיקו רי, הנושא את שמו.

לקריאה נוספת
------------

* Richard A. Gordon, "The Slave as National Symbol in Cuban and Brazilian Cinema: Representing Resistance and Promoting National Unity in *La última cena* and *Chico Rei*", **Journal of Latin American Cultural Studies**, Volume 15, Issue 3 December 2006, pages 301 - 320

קישורים חיצוניים
----------------

* "שיקו רי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* Edna Cardozo Dias, Muito além da liberdade, as minas dos Campos Gerais
* Quilombo, the Story that History Did not Tell
* Chico Rei
**קולט בסו-נוגה** (בצרפתית: **Colette Besson-Noguès**; ‏ 7 באפריל 1946 – 9 באוגוסט 2005) הייתה אתלטית צרפתיה, אלופה אולימפית ממקסיקו סיטי 1968 ושיאנית עולם בריצת 400 מטר.

ביוגרפיה
--------

בסו נולדה בסן-ז'ורז'-דה-דידון שבמחוז שראנט מריטים. היא עבדה כמורה לחינוך גופני בבורדו.

### אלופה אולימפית

באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכתה בסו במדליית זהב בריצת 400 מטר בשיא אולימפי חדש של 52.0 שניות, לפני ליליאן בורד מבריטניה (52.1 שניות) ונטליה פצ'ונקינה מברית המועצות (52.2 שניות).

### שיאנית עולם

באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1969 זכתה בסו בשתי מדליות כסף, בריצת 400 מטר בשיא עולם חדש כמו בת ארצה ניקול דוקלו, לשתיהן נקבע זמן זהה של 51.7 שניות, אך באמצעות הפוטו פיניש הוכתרה דוקלו כמנצחת (51.72 שניות) לפני בסו (51.74 שניות) ובריצת שליחות 4x400 מטר בשיא עולם חדש נוסף, זהה למנצחות מבריטניה (3:30.8 שניות), שוב לפי החלטת הפוטו פיניש ניצחה בריטניה 3:30.82 שניות לפני צרפת 3:30.85 שניות.

באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1970 זכתה בסו במדליית ארד בריצת 400 מטר.

באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד באוגוסט 1971 סיימה בסו במקום שביעי בריצת 400 מטר בתוצאה של 53.7 שניות. במשחקי הים התיכון שנערכו באיזמיר, טורקיה באוקטובר אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בריצת 400 מטר.

באולימפיאדת מינכן (1972) סיימה בסו במקום 20 בלבד בריצת 400 מטר בתוצאה של 53.39 שניות, ולא הצליחה להגן על תוארה. נוסף לכך היא סיימה במקום רביעי בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:27.52 דקות, את ריצת ה-400 מטר שלה היא עברה בתוצאה בלתי רשמית של 52.1 שניות.

בסו פרשה מספורט תחרותי בשנת 1977.

ב-9 באוגוסט 2005 נפטרה בסו בלה רושל ממחלת הסרטן בה לקתה שנתיים לפני כן. היא הותירה אחריה בעל ושתי בנות.

שיאים אישיים
------------

* ריצת 200 מטר: 23.4 שניות (1969)
* ריצת 400 מטר: 51.74 שניות (1969)
* ריצת 800 מטר: 2:03.3 דקות (1971)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קולט בסו** בוויקישיתוף

* קולט בסו, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* קולט בסו, באתר olympedia.org
* קולט בסו, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
* קולט בסו, באתר Track and Field (נשים)
* sports123.com (אורכב 04.03.2016 בארכיון Wayback Machine)

|  אלופות אולימפיות - ריצת 400 מטר (נשים) |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| (1964): בטי קת'ברט אוסטרליהאוסטרליה • (1968): קולט בסו צרפתצרפת • (1972): מוניקה צרט מזרח גרמניהמזרח גרמניה • (1976): אירנה שווינסקה פוליןפולין • (1980): מריטה קוך מזרח גרמניהמזרח גרמניה • (1984): ואלרי בריסקו-הוקס ארצות הבריתארצות הברית • (1988): אולגה בריזגינה ברית המועצותברית המועצות • (1992): מארי-ז'וזה פרק צרפתצרפת • (1996): מארי-ז'וזה פרק צרפתצרפת • (2000): קתי פרימן אוסטרליהאוסטרליה • (2004): טוניק ויליאמס-דרלינג ג'מייקהג'מייקה • (2008): כריסטין אוהורוגו בריטניהבריטניה • (2012): סניה ריצ'רדס ארצות הבריתארצות הברית • (2016): שוני מילר-אואיבו איי בהאמהאיי בהאמה • (2020): שוני מילר-אואיבו איי בהאמהאיי בהאמה |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb15943347f (data)
* World Athletics: 180893
* ISNI: 0000 0003 5912 4211
* SUDOC: 088906566
* VIAF: 216194367
* WorldCat: viaf-216194367

 |
**WWOOF** (ראשי תיבות: **Worldwide Opportunities on Organic Farms**; "הזדמנויות בינלאומיות בחוות אורגניות") היא רשת בינלאומית של ארגונים מקומיים המסייעים בהשמה של מתנדבים מרחבי העולם בחוות אורגניות, תמורת לינה ומזון. מטרת הרשת לאפשר למתנדבים לחוות חקלאות אורגנית באזורים שונים בעולם ולקדם את התנועה האורגנית. זו תנועה עולמית המקשרת בין מתנדבים לבין חקלאים אורגניים ומגדלים לקידום חוויות תרבותיות וחינוכיות המבוססות על אמון וסחר חליפין, ובכך מסייעת בבניית קהילה גלובלית בת קיימא.

היסטוריה
--------

סו קופרד הקימה באנגליה בשנת 1971 את פרויקט Working Weekends on Organic Farms, במטרה לאפשר לתושבים עירוניים גישה לחיי הכפר ובמקביל לתמוך בפריחת התנועה האורגנית. הפרויקט התחיל בסופי שבוע במהלכם עבדו ארבעה מתנדבים במקביל בחווה ביו-דינאמית בסאסקס. לאחר שמתנדבים רבים ביקשו להתנדב לתקופות זמן ארוכות יותר, הארגון שונה לשם Willing Workers on Organic Farms. בשנת 2000 שינה שוב הארגון את שמו לשם הנוכחי World Wide Opportunities on Organic Farms.

ראו גם
------

* תיירות התנדבותית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **WWOOF** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של WWOOF (באנגלית)
* האתר הרשמי של ווף ישראל WWOOF Israel
* רון עופר, הכל כלול, הגרסה האורגנית, באתר TheMarker‏, 2 בספטמבר 2016

הערות שוליים
------------

1. ↑  WWOOF, BRINGING PEOPLE TO A MORE SUSTAINABLE WAY OF LIFE.
מוניטור רפואי המשמש למשגוח בהרדמה
ברפואה, **ניטור** הוא מעקב אחר מחלה, תסמין או פעילות מערכות שונות בגוף באופן זמני או ממושך.

ניתן לנטר מערכות שונות על ידי מדידה רציפה של פרמטרים מסוימים באמצעות מוניטור רפואי (לדוגמה, מדידה רציפה של סימנים חיוניים בצג על יד מיטת החולה) או על ידי ביצוע בדיקות רפואיות חוזרות (לדוגמה, ניטור רמת הגלוקוז בדם אצל אנשים עם סוכרת).

מוניטורים רפואיים משמשים בעיקר בתהליך הרדמה במהלך ניתוח, אצל חולים הזקוקים לטיפול נמרץ, או לחולים בעלי תסמינים מסוימים הדורשות ניטור רציף. ישנם מכשירי מוניטור ניידים המשמשים בעיקר לניטור באמבולנס.

פרמטרים
-------

צג מוניטור בעל פרמטרים שונים המשמש לחולים מורדמים
ישנם פרמטרים שונים הניתנים למדידה ומעקב, והשימוש בהם נעשה בהתאם לצורך הטיפולי:

* אקג, להערכת קצב הלב.
* לחץ דם, באופן לא פולשני, באמצעות שרוול מתנפח על הזרוע העליונה או בירך או באופן פולשני דרך צנתר עורקי.
* טמפרטורת הגוף, פומית או אנאלית (ישנה אפשרות למדידה באמצעות צנתרים במקומות נוספים, למשל בדם או בשלפוחית השתן).
* ניטור הנשימה:

* סטורציה - רווית החמצן בדם, באמצעות חיישן תת-אדום על אחת האצבעות.
* קפנוגרפיה, מדידת רמות פחמן דו-חמצני בגוף, באמצעות תוסף המחובר לצינור ההנשמה.

* רמת הסוכר בדם, באמצעות חיישן תת-עורי המחובר לגלוקומטר.
* ניטור נפרד של מדדי עובר בעודו ברחם

ציוד
----

מטופל המחובר לאחד מראשוני המוניטורים (1920)
צג המוניטור והציוד הנלווה אליו מותאם בהתאם לצורך הדרוש:

* מוניטור רפואי להרדמה הצג מחובר למכונת הרדמה, ומספקת לרופא המרדים נתונים רציפים על מצב החולה.
* ביחידה לטיפול נמרץ (או במיטות טיפול מוגבר במחלקות פנימית וניורולוגיה) הצגים קבועים מעל מיטת החולה ומחוברים למסך מרכזי מול דלפק האחיות כך שניתן יהיה לקרוא משם כל הפרמטרים החשובים של כל החולים.
* מוניטור המשמש צוותי רפואת חירום מחובר בדרך כלל בתוך האמבולנס או המסוק או שהוא משולב יחד עם דפיברילטור.

המידע מוצג על מסך CRT, לד, או LCD. ראשוני המוניטורים האנלוגיים, היו אוסצילוסקופים, וכללו ניטור מדד אחד בלבד, לרוב פעילות הלב, כאשר מוניטורים נפרדים הצביעו על לחץ הדם וסטורציה. בהמשך שוכללו לכלילת ערוץ מידע נוסף, אך היו רגישים להפרעות חשמליות.
ניטור המדדים מבוצע באמצעות חיישנים מכניים או ביוסנסורים, ולעיתים כולל את שאיבת הנתונים ממכשור רפואי אחר (למשל מכונת הנשמה, מכונת הרדמה).

אזעקת אזהרה
-----------

אם נתוני המדידה חורגים מהגבול המוגדר (לדוגמה, הפרעה בקצב הלב במהלך ניתוח) מופעלת אזעקה להסבת תשומת לב הגורם המטפל. בדרך זו מודע הצוות המטפל למצב החירום המתפתח בשלב מוקדם ויכול להגיב במהירות. גובה צליל האזהרה ורציפותו משתנה בהתאם לחריגה.

תיעוד
-----

במרבית מכשירי המוניטור המתקדמים ישנה אפשרות לתיעוד של הנתונים, דבר שמאפשר סקירה מקיפה על מצבו של החולה. במכשירי מוניטור מסוימים ישנה אפשרות להצגת הנתונים על פלט נייר (למשל במוניטור עוברי).

ברפואה המודרנית, תוצאות הניטור נשמרות במחשב בתיקו הרפואי של החולה בקופת חולים או בבית חולים.

ראו גם
------

* מוניטור עוברי

קישורים חיצוניים
----------------

  

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
**מוניק האס** (בצרפתית: **Monique Haas**;‏ 20 באוקטובר 1909 – 9 ביוני 1987) הייתה פסנתרנית צרפתייה.

קורות חיים
----------

האס נולדה בפריז ולמדה בקונסרבטואר של פריז אצל ז'וזף מורפן (אנ') ולאזאר לוי. היא סיימה בפרס ראשון בשנת 1927 והמשיכה בלימודיה אצל רודולף סרקין ורובר קאסאדסי. האס נישאה למלחין הצרפתי-רומני מרצ'ל מיכאילוביץ', יצאה לסיורי קונצרטים ברחבי העולם וקצרה שבחים רבים על ביצועיה במוזיקה של המאה ה-20. המלחין פרנסיס פולנק, בעצמו פסנתרן מחונן, שיבח אותה במילים אלה, "מוניק האס המקסימה, שנגינתה בפסנתר מהלכת קסמים", ואנרי דיטייה תיאר אותה כ"פרשנית מהוללת למוזיקה של ראוול".

רפרטואר והקלטות
---------------

כמו רבים מן הפסנתרנים הצרפתים, שגדלו בעולם שלאחר מלחמת העולם הראשונה, בחרה מוניק האס ברפרטואר, שעקף את המלחינים הרומנטיים ושם דגש על ייצוג של מוזיקה צרפתית. יצירות מאת פרנסואה קופרן וז'אן-פיליפ ראמו הופיעו דרך קבע בתוכניותיה, יחד עם אלה של מוצרט והיידן. יצירותיו של שומאן היו היוצא מן הכלל הבולט להשמטת התקופה הרומנטית מן הרפרטואר שלה, אף כי גם אטיודים של שופן מצאו בו מקום.

עם זאת, מוניק האס זכורה בעיקר כמבצעת מוזיקה צרפתית של המאה ה-20. הקלטות דביסי שלה כוללות את "שנים-עשר האטיודים" שלו, השכוחים יחסית, הקלטה שזכתה ב"גראן פרי דו דיסק", ואת הפרלודים. היא הקליטה את שני הקונצ'רטי של ראוול (את הסול מז'ור פעמיים), וכן את מכלול המוזיקה שלו לפסנתר סולו.

מוניק האס עשתה לה שם כפרשנית ליצירות בארטוק, והייתה רחוקה כחוט השערה מביצוע הבכורה של הקונצ'רטו השלישי שלו לפסנתר (הכבוד ניתן לגיירגי שאנדור, שהקדים אותה בימים ספורים). עוד מלחין לא-צרפתי, שאת יצירותיו אהבה, היה הינדמית; יש הקלטה יקרת-ערך שלה לסוויטה שלו, "ארבעת המזגים", לפסנתר וכלי קשת.

סגנון
-----

פסנתרנים צרפתים בני דורה של האס התרחקו במשך השנים מן הטכניקה השטחית, ותכופות שברירית ובת-חלוף, שנקשרה עם מרגריט לונג (טכניקה שכונתה לא פעם סגנון ה"דיגי-דיגי-די"). האס שילבה את הניקיון והדיוק שנקשרו לאסכולה הוותיקה יותר עם גון צליל חמים, ששיקף את השפעתו של אלפרד קורטו. גרסאותיה נטולות הרגשנות, בייחוד לדביסי וראוול, מאפשרות ראייה שונה של יצירותיהם, מציגות אותן הן כחדשניות והן כיורשי המסורת של קופרן ושל אמני הצ'מבלו מן המאה ה-18.

ניגודים מרתקים אפשר למצוא בין שתי הקלטותיה לקונצ'רטו של ראוול בסול מז'ור. ההקלטה הראשונה, משנת 1948, שמה דגש מובהק על הקשרים של היצירה עם ניב הג'אז של שנות ה-20'. לעומת זאת, ההקלטה המאוחרת יותר, משנת 1965, נושאת אופי "מוצרטי" הרבה יותר ומשקפת את החוב שראוול, על פי הודאתו, ראה עצמו חב למוצרט בכתיבת הקונצ'רטו הזה.

רשימת הקלטות נבחרות
-------------------

* ראוול: הקונצ'רטי לפסנתר, התזמורת הלאומית De l'ORTF בניצוח פול פאריי. דויטשה גרמופון (תקליטור)
* ראוול: יצירות לפסנתר (כרך 1) אראטו קלאסיקס - 1968

קישורים חיצוניים
----------------

* מוניק האס, באתר AllMusic (באנגלית)
* מוניק האס, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* מוניק האס, באתר Discogs (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  צ'ארלס טימברל, "מוניק האס", מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007405925205171
* BNE: XX1549141
* BnF: cb13894859n (data)
* CiNii: DA1106278X
* GND: 130624772
* ISNI: 0000 0000 8362 4564
* LCCN: n88045451
* MusicBrainz: 4d298643-5329-4142-ac63-5e3431ec2fe2
* NKC: xx0150291
* NLA: 36034304
* SNAC: w65t3hzj
* SUDOC: 16646645X
* Trove: 1194859
* VIAF: 19865477
* WorldCat: lccn-n88045451

 |
מארק פיליפס בשנת 1973
**מארק אנטוני פיטר פיליפס** (באנגלית: **Mark Anthony Peter Phillips**;‏ נולד ב-22 בספטמבר 1948) הוא בעלה לשעבר של אן, הנסיכה המלכותית. פיליפס זכה במדליית זהב אולימפית בענף הרכיבה על סוסים.

קורות חיים
----------

מארק פיליפס למד בבית הספר סטאוטס היל (Stouts Hill), ובהמשך במכללת מרלבורו ובאקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט.

בשנת 1969, לאחר סיום לימודיו באקדמיה הצבאית, הוצב פיליפס ברגימנט משמר הדרגונים הראשון של המלכה.

פיליפס השתתף באולימפיאדות מינכן וסיאול בענפי רכיבה על סוסים, וזכה במדליות זהב וכסף קבוצתיות.

### נישואיו

במהלך אימוני הרכיבה שלו פגש פיליפס את הנסיכה אן, בתה היחידה של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת. השנים נישאו ב-14 בנובמבר 1973 במנזר וסטמינסטר ונולדו להם שני ילדים: פיטר מארק אנדרו פיליפס בשנת 1977 וזארה פיליפס בשנת 1981.

פיליפס לא קיבל תואר אצולה מהמלכה (ככל הנראה בשל רצונה של הנסיכה אן, שילדיהם לא יחשבו חלק ממשפחת המלוכה).

מהלך חיי הנישואים שלהם לוו בהשערות רבות בתקשורת, ונטען פעמים רבות שנישואיהם אינם זורמים על מי מנוחות, ובשנת 1992 התגרשו בני הזוג.

במהלך משפט אבהות שנערך בשנת 1991 התברר כי בשנת 1985 קיים מארק פיליפס רומן מחוץ לנישואין עם מורה מניו זילנד בשם הת'ר טונקין, ונולדה להם בת אחת בשם פליסיטי.

ב-1 בפברואר 1997 נישא פיליפס לסנדי פפלוגר, רוכבת סוסים אמריקאית, וב-2 באוקטובר 1997 נולדה להם בת (סטפני פיליפס).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מארק פיליפס** בוויקישיתוף

* מארק פיליפס, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* מארק פיליפס, באתר olympedia.org
* מארק פיליפס, באתר פדרציית הרכיבה הבין-לאומית
* קורות חיים

הערות שוליים
------------

1. ↑  תצלומי מארק פיליפס ופיליסיטי.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1023827
* GND: 118593986
* ISNI: 0000 0000 7822 171X
* LCCN: n86141305
* SNAC: w6qz3spm
* VIAF: 18014608
* WorldCat: lccn-n86141305

 |
**ראול נורדלינג** (בשוודית: **Raoul Nordling**; ‏11 בנובמבר 1882 - 1 באוקטובר 1962) היה איש עסקים ודיפלומט שוודי. הוא נולד בפריז ובילה שם את מרבית חייו.

חייו
----

אביו של נורדלינג, קרל גוסטב נורדלינג (Carl Gustav Nordling), הגיע לפריז משוודיה בסוף שנות השבעים של המאה התשע עשרה, והקים מפעל לעיסת נייר בשם "גוסטב נורדלינג". נורדלינג למד בבית הספר התיכון ז'אנסון-דה-סאי (lycée Janson-de-Sailly), ולאחר מכן הצטרף למפעל של אביו, שלבסוף עמד בראשו. הוא התמנה לסגן הקונסול (vice-consul) בפריז ב־1905 בגיל 24 בשנת 1917, התמנה לקונסול, וב-1926, לאחר מות אביו, מונה לקונסול הכללי של שוודיה (consul-general).

למרות היותו שוודי במוצאו, חש עצמו נורדלינג מעל הכל כ"אזרח פריז". הוא דיבר צרפתית הרבה יותר משדיבר שוודית, עד כדי כך שהיה צריך ללמוד את שפת הלאום שלו כאשר יצא לשוודיה כבחור צעיר להשלים את שירותו הצבאי.

במשך חייו היווה נורדלינג דמות מפתח ביחסים שבין צרפת לשוודיה, אולם הוא זכור בעיקר בזכות מאמציו לתווך בין הכוחות הצרפתיים לבין הנאצים בתקופת הכיבוש והשחרור של פריז בתקופת מלחמת העולם השנייה. הוא מילא תפקיד מפתח גם בהבטחת הגישה של הצלב האדום לשבויי המלחמה, ובזמן המרד הצרפתי ב-19-24 באוגוסט 1944 הוא ניהל משא ומתן עם הגנרל הגרמני דיטריך פון קולטיץ כדי לנסות לצמצם את שפיכות הדמים ואת הנזק לעיר.

בזכות תרומתו הגדולה לאירועים אלו זכה נורדלינג בצלב המלחמה הצרפתי, וכן להנצחה גם ברובע האחד עשר של פריז.

ראו גם
------

* שחרור פריז

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ראול נורדלינג** בוויקישיתוף
* תמונתו של נורדלינג על יד שער הניצחון, שנות ה-50.
* כתבה על "השוודי שהציל את פריז" מהגרמנים, 10 במאי 1958. (באנגלית)
* מאמר על חייו של נורדלינג. (בשוודית)
* כתבה מה"וול סטריט ג'ורנל" על הסרט "דיפלומטיה" שמספר על הצלחתו להניא את הגנרל קולטיץ מלהשמיד את פריז. (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  כתבה מ-10 במאי ,1958

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb14405090d (data)
* GND: 124388264
* ISNI: 0000 0003 5944 8208
* LCCN: no2002097563
* RERO: 02-A009038228
* SELIBR: 301817
* SNAC: w6516jjs
* SUDOC: 086091522
* VIAF: 220001786
* WorldCat: lccn-no2002097563

 |
**קרנף פיליפיני** (שם מדעי: ***Rhinoceros philippinensis***) הוא מין נכחד ממשפחת הקרנפיים שהשתייך לסוג קרנף, בו כיום מצויים 2 מינים: קרנף הודי וקרנף ג'אווה. מין זה חי בתקופת הפליסטוקן רק באיי הפיליפינים.

המאובנים של הקרנף התגלו באזור מטרו מנילה (באזור הבסיס פורט בוניפסיו (אנ')) ובקגאיאן באי לוזון. הממצאים כללו בעיקר שרידי שיניים ולסתות שבורות אשר גם הם נעלמו, אך נשמרו כטיפוס. אורך הממצאים הגיע ל-12.7 סנטימטרים ומשקלם ל-800 גרם. הקרנף עצמו היה גדול מאוד, אך יותר קטן מהקרנף ההודי, כתוצאה מגמדיות איים שעבר.

המאובנים הוגדרו בידי החוקר הגרמני גוסטב היינריך ראלף פון קניגסוולד (Gustav Heinrich Ralph von Koenigswald) ב-1956. הקרנף נחשב לקרוב של הקרנף ההודי, שכנראה התפצל ממנו כדי לחיות על האיים השופעים. שם המין קרוי עקב מציאתו בפיליפינים.

מחקר מ-2018 שהתבסס בעיקר על שרידי האמייל של שיני קרנף נוסף שהתגלה ב-2014, קבע שגיל הקרנף הוא באזור 709 אלף שנים מכיום. על האי התגלו גם למעלה מ-50 שרידים של כלי נשק מתקופת האבן, רמז לכך שאנשים קדמונים חיו על האי וצדו את הקרנף, אולי עד הכחדתו. למרות זאת לא נמצאו מאובני אנשים כלל על האי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרנף פיליפיני** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |
**יפה בן מנשה** (1940 - ה' בניסן ה'תשע"ח מרץ 2018) הייתה סופרת ישראלית.

ביוגרפיה
--------

נולדה בכורדיסטן העיראקית, לרב יצחק נח. במשפחתה ספגה חינוך דתי לאומי ציוני. עלתה ארצה כילדה עם הוריה במסגרת מבצע עזרא ונחמיה בשנת 1951. עם הגיעה לישראל התגוררה המשפחה באוהלים, ובהמשך עברה למעברת פחונים (מעברת יוחנן) הסמוכה ליבנה. כעבור מספר שנים עברה משפחתה למושב אלקוש בצפון ישראל, בשל ערכיו הציוניים של אביה. בן מנשה לא למדה עקב מצבה הכלכלי הקשה של המשפחה. בגיל שמונה עשרה נישאה וילדה ארבעה בנים. בהמשך אימצה את שיטת הלימוד של אביה הרב שלימד ב"חדר", והכינה נערים לבר מצווה בהתנדבות.

לאחר מותו של אביה החליטה בן מנשה להמשיך את דרכו[דרושה הבהרה]. בהמשך כתבה שני ספרים. הראשון, "דומיה וסער", עוסק במחתרת טרום העלייה לארץ ישראל, בעליית "עזרא ונחמיה" בשנים 1950–1951, ובקליטתם של העולים בישראל. הספר תורגם לאנגלית, כורדית וערבית.
ספרה השני, "צלו של נודד", מתאר את תלאותיהן של שלוש משפחות אשר איבדו את ילדיהן בעת גירוש ספרד.

בנוסף, תרגמה בן מנשה משלים וסיפורים בחרוזים שמוסר השכל בצידם, ששמעה בילדותה, וכן יותר מ-300 אמרות כנף ואמרות אשר יש בהם מוסר השכל.[דרוש מקור]

נפטרה במרץ 2018.

ספריה
-----

* דומיה וסער, הוצאת קיבוץ דליה, 2000 (קוטלג באוניברסיטת פרינסטון בשם "Dumiyah ṿa-saʾar")
* צלו של נודד, אופיר ביכורים, 2011

קישורים חיצוניים
----------------

* יפה בן מנשה, ברשת החברתית פייסבוק
* כתבה בתוכנית הבית היהודי על לימוד לקראת בר המצווה בערוץ הראשון

הערות שוליים
------------

1. 1 2  לא סיימה בית ספר - ומוציאה ספר שני, אדי גל, ידיעות הצפון, עמוד 38, 25 באפריל 2012
2. ↑  המורָה לבר מצווה – יפה בן מנשה, באתר (קולך)
3. ↑  "אני חיה על קו התפר", באתר TheMarkerCafe, מירב בורשטיין, 12 באוגוסט 2012
4. ↑  דומיה וסער באתר אוניברסיטת פרינסטון

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007462966705171
* ISNI: 0000 0004 0314 8940
* LCCN: no2002043723
* VIAF: 299483247
* WorldCat: lccn-no2002043723

 |
טבלת *קין-קון-קאן* לא פתורה
**קין-קוֹן-קאן** (ביפנית: **キンコンカン**) היא סוג של חידת היגיון שפורסמה על ידי ההוצאה לאור ניקולי.

חוקים
-----

טבלת *קין-קון-קאן* פתורה
המשחק מתבצע על גבי טבלה מרובעת של תאים המחולקת ל"חדרים" על ידי גבולות עבים. מסביב לטבלה, ליד חלק מהטורים או העמודות, ישנם זוגות של אות ולידה מספר. המטרה היא להציב אלכסונים ("מראות") בחלק מהתאים כך שזוגות האותיות והמספרים יתחברו (במילים אחרות, שיהיה אפשר לראות מכל זוג אות-ומספר את בן זוגה). הצבת המראות נעשית על פי הכללים הבאים:

* יש מראה אחת בלבד בכל חדר.
* כאשר מגיעים למראה יש לפנות בזווית של 90° עד למראה הבאה או לזוג האות-ומספר (הנורה בעצם "מקפיצה" את המגיע אלי ב-90°).
* יש להגיע מכל אות לאות הזהה לה; כלומר, מ-A יש להגיע ל-A ומ-B יש להגיע ל-B וכן הלאה.
* המספר שנמצא על יד כל אות מציין את מספר הפניות (במראות) הדרושות להגיע מכל זוג של אות-ומספר לבן זוגה.
* לא יכול להיות חדר בלי מראה.

שיטות פתרון
-----------

הדרך הטובה ביותר לפתרון החידה הוא להתחיל מהזוגות בעלי המספרים הקטנים ובהדרגה לעלות אל המספרים הגדולים יותר. לדוגמה אם ישנם במשחק זוגות של A3, B2, C4 ו-D1, הסדר בו יהיה הכי קל לפתור את החידה הוא להתחיל עם הזוג D1, להמשיך ב-B2, לאחריו A3, ולבסוף C4.

ראו גם
------

* רשימת החידות של ניקולי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קין-קון-קאן** בוויקישיתוף
* הדף של ניקולי ביפנית על "קין-קון-קאן"
* אתר עם הסברים באנגלית על משחקים של ניקולי
* האתר של ניקולי באנגלית
לוגו הארגון על אחד ממטוסיהם
ליברייטור של חיל האוויר הקוממורטיבי בנחיתה
**חיל האוויר הקוממורטיבי** (באנגלית: **Commemorative Air Force**) הוא ארגון ללא מטרות רווח שמתפעל מטוסי קרב ישנים, וממוקם בארצות הברית. כיום חברים בארגון מעל ל-13,000 חברים, והוא מפעיל כ-170 מטוסים.

היסטוריה
--------

הארגון הוקם ב-1953 באלבמה, על ידי אוסקר הרפר מונטוגמרי, תחת השם "חיל האוויר של הקונפדרציה". בשנת 1957 נרכש המטוס בראשון של הארגון, P-51 מוסטנג, בעלות של 1,500 דולר. ב-1958 נקנה מטוס F8F ברקט. מייסדי הארגון נבהלו כשגילו שהרבה ממטוסי מלחמת העולם השנייה נמכרים לגריטה ולמחזור ללא התחשבות בשימור ההיסטוריה. החברים החלו לחפש במרץ מטוסים לקנייה מיידים פרטיות או צבאיות. בשנת 1961 הארגון עבר לטקסס ועד סוף השנה כבר היו ברשותו 9 מטוסים. עד סוף 1963 כבר החזיק הארגון את כל סוגי מטוסי ארצות הברית ממלחמת העולם השנייה, ובמרץ 1963 קיים את מופע התעופה הראשון שלו.

בשנת 1965 הושלמה בניית בניין המוזיאון הראשי בשדה רייבל שבטקסס. בשנת 1968 המוזיאון עבר להאנטיגון, שם תפס בניינים בשטח כולל של כ-2400 מטר רבוע. האוסף המשיך לגדול, ועד סוף העשור כלל גם מפציצים כמו ה-B-25 מיטשל, B-17 מבצר מעופף ו-B-24 ליברייטור.

בשנת 1976 קיים הארגון מופע, שבו שוחזרה ההפצצה על הירושימה. בעקבות כך דרשה ממשלת יפן התנצלות רשמית של ארצות הברית, ובקשתם נענתה על ידי שגרירות ארצות הברית ביפן.

ב-2015 רכש הארגון את מטוס ה-C-47 דקוטה המוביל של גל הראשון של הפלישה לנורמנדי.

חברות
-----

כיום הארגון כולל מעל ל-12,000 חברים. החברות פתוחה לכל מי שמעל גיל 18, וישנה גם חברות לצעירים מעל גיל 12. החברים מאורגנים ביחידות מקומיות ברחבי ארצות הברית, כאשר כל יחידה נקראת טייסת.

כמה מאות חברים משמשים כטייסים פעילים וכאנשי צוות קרקע.

מטוסי הארגון
------------

* P-39 אייר-קוברה
* שני מטוסי B-17
* בואינג B-29 סופרפורטרס
* שני מטוסי PBY-6 קטלינה
* שני מטוסי P-40 וורהוק
* ארבעה מטוסי C-47/DC-3 דקוטה
* SBD-5 דונטלס
* F6F הלקט
* F8F ברקט
* T-33 שוטינג סטר
* שני מטוסי MIG-15
* F-4 פנטום
* MIG-17 פרסקו
* MIG-21 פישבד
* שני מטוסי A6M זירו
* B5N נקג'ימה
* AT-6 טקסן
* שישה מטוסי B-25 מיטשל
* P-51 מוסטנג

ועוד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חיל האוויר הקוממורטיבי** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של חיל האוויר הקוממורטיבי

הערות שוליים
------------

1. ↑  Our History & Mission, Commemorative Air Force (באנגלית)
2. ↑  Commemorative Air Force, פייסבוק
3. ↑  Membership, Commemorative Air Force (באנגלית)
4. ↑  Collection / CAF Fleet, Commemorative Air Force
**יפאת**(ኢፋት) הייתה סולטנות במערבה של שאווה ומאוחר יותר מחוז אתיופי בתוך האימפריה האתיופית.

על פי ההיסטוריון צ'יהאב אל אמארי, ממלכת יפאט שכנה לחוף ים סוף. אורכה היה כ-20 ימי הליכה ורוחבה כ-15. מספר חייליה עמד על כ-15,000 פרשים ו-20,000 חיילים רגליים. צ'יהאב אל אמארי גם מזכיר את שבע הערים הגדולות שלה שהוא קרא להם בשם "ערי אם": באלקלזאר, קאלג'ארה, שימי, שאווה, אדאל, ג'אם ולאבו. היסטוריונים מודרניים מקבלים את הערכותיו של אל אמארי וכוללים בשטח יפאט גם את פאטאגאר, דאווארו ובלה. שטחים אלו נתנו ליפאט שליטה על דרכי המיסחר מפנים הארץ ועד לעיר הנמל זילע.

היסטוריה
--------

|  |
| --- |
| **שליטי יפאט** |
| **שושלת וולאשמה** |
| עלי אבן וואלי אסמה |
| חאק א-דין הראשון |
| סאבר א-דין הראשון |
| ג'מאל א-דין הראשון |
| עלי אבן סאבר א-דין |
| אחמד אבן עלי |
| חאק א-דין השני |
| סעאד א-דין השני |

יפאט מוזכרת לראשונה במאה ה-13. בשנת 1285 יפאט, בהנהגת הסולטאן עומר וולאשמה (או בנו עלי, לפי מקור אחר), כבשה את סולטנות שאווה. נטען שהסולטאן עומר כבש את השטחים המוסלמים בדרום אתיופיה כתגובה לכיבוש הצפון הנוצרי על ידי הקיסר האתיופי יקונו אמלאק. שתי המדינות נלחמו באופן קבוע על השליטה באזור שאווה ודרומה יותר. המלחמות בין שתי הממלכות נמשכו עד שיפאט הובסה על ידי אתיופיה בתקופת שלטונו של עמדה ציון הראשון בשנת 1332. הקיסר האתיופי מינה את ג'מאל א-דין הראשון, ומאוחר יותר גם את אחיו נאסר א-דין למלכי יפאט.

תושביה המוסלמים של יפאט התמרדו בתחילת המאה ה-15, והקיסר האתיופי כינה אותם "אויבים של אלוהים" ופלש שוב ליפאט. צבא יפאט הובס שוב, ומלך יפאט סעאד א-דין השני נמלט לעיר הנמל זילע. הקיסר האתיופי רדף אחריו עם צבאו ובסופו של דבר הרג אותו. יפאט סופחה סופית לאתיופיה ללא האוטונומיה שנהנתה ממנה בעבר, והפסיקה למעשה להתקיים כישות עצמאית. המקורות ההיסטוריים סותרים זה את זה בשאלה איזה קיסר ניהל את המערכה הזו: על פי ההיסטוריון מימי הביניים אל-מאקריזי, בשנת 1403 הקיסר לבנה דנגל רדף אחרי הסולטאן של אדאל, סעאד א-דין השני לזילע שם הרג אותו ותקף את העיר זילע אך מקור אחר מציין שהסולטאן סאד א-דין השני מת ב-1415, תאריך זה תואם את שלטונו של הקיסר יסחק הראשון. 

המושג יפאט נעלם לבסוף תחת פלישתו של האימאם אחמד גראן והגירת האורומו הגדולה שבאה לאחר מכן לאזור זה. נכון לשנת 2007, יפאט הוא שמו של פלך במחוז אורומיה המודרני.

קישורים חיצוניים
----------------

* יפאט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  G.W.B. Huntingford, The Glorious Victories of Ameda Seyon, King of Ethiopia (Oxford: University Press, 1965), p. 20.
2. ↑  Taddesse Tamrat, Church and State in Ethiopia (1270-1527) (Oxford: Clarendon Press, 1972), p. 84. מסת"ב 0198216718;
3. ↑  Taddesse Tamrat, p. 125
4. ↑  G.W.B. Huntingford, The Glorious Victories, p. 107.
5. ↑  J. Spencer Trimingham, Islam in Ethiopia (Oxford: Geoffrey Cumberlege for the University Press, 1952), p. 74. מסת"ב 0714617318

| שושלת וולאשמה |
| --- |
| סולטנות יפאט • סולטנות אדאל |
| סולטאנים | עלי אבן וולי אסמה • עומר אבן דונאיה • חאק א-דין הראשון • סאבר א-דין הראשון • ג'מאל א-דין הראשון • עלי אבן סאבר א-דין • אחמד אבן עלי • חאק א-דין השני • סעאד א-דין השני • סאבר א-דין השני • מנסור א-דין • ג'מאל א-דין השני • בדלאי אבן סעאד א-דין • מוחמד אבן בדלאי • שמס א-דין אבן מוחמד • אבו בכר אבן מוחמד |  |
| ראו גם | הסכסוך האתיופי-סומלי • אחמד אבן איברהים אל-גאזי • מלחמת אתיופיה-אדאל |
| ממלכות האימפריה האתיופית • היסטוריה של סומליה |
**שושנאים** (שם מדעי: Liliales) הם סדרה של צמחים חד־פסיגיים, השייכת למערכת בעלי הפרחים.

מאפיינים
--------

הסדרה מכילה לרוב צמחים עשבוניים או מטפסים, ולעיתים בני שיח. רובם רב־שנתיים ובעלי איבר אגירה תת-קרקעי. הסדרה מוכרת בעיקר בזכות השושן בעל פרחים גדולים ויפים. ייחודם מתבטא בנוכחות תדירה של נקודות שחורות על־גבי עלי העטיף. עם זאת, במבט על כלל הסדרה, גודל הפרחים משתנה בין קטן וגדול, והם לעיתים בודדים, ולעיתים סדורים בתפרחות.

תפוצה
-----

לפי הגישה המודרנית, השושנאים מונים 10 משפחות, ובהן משפחה אחת של ספרופיטים (Corsiaceae). תפוצת הסדרה בכללותה היא עולמית. המשפחות הגדולות יחסית (המונות מעל מאה מינים) שייכות לחצי הכדור הצפוני, או שתפוצתן עולמית עם מרכז הכובד בחצי הכדור הצפוני. לעומתן המשפחות הקטנות (עד עשרה מינים) מוגבלות באופן מפתיע לאזורים בחצי הכדור הדרומי, או לעיתים רק אוסטרליה או אמריקה הדרומית.

מספר המינים בסדרה קטן למדי והוא רק כ־1,300. הסדרה מיוצגת בארץ על ידי 7 סוגים בשלוש משפחות.

מקורות הסדרה
------------

מספר מאובנים מקרב השושנאים הוא קטן יחסית. ישנם פריטים אחדים השייכים לאאוקן (כמו Petermanniopsis anglesaensis או Smilax), אך זיהוים אינו וודאי. כמו כן, ידוע על Ripogonum scandens מתקופת המיוקן. לפיכך, לא ניתן להעריך במדויק את הגיל והתפוצה ההתחלתית של סדרת השושנאים. מעריכים כי הסדרה נוצרה בקרטיקון התחתון, לפני למעלה מ־100 מיליון שנה, ואילו הפיצול הראשוני למשפחות אירע בתקופה שבין 82 ל־48 מיליון שנה לפני זמננו.

מיון
----

סוגים רבים של צמחים שהיו משויכים בעבר לשושנאים, הופרדו מתוך הסדרה, וקובצו למשפחות בשתי סדרות חדשות (טמוסאים ואספרגאים). כך למשל, הסוג שום אינו שייך עוד למשפחת השושניים, אלא למשפחה אספרגיים שבסדרה אספרגאים.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **שושנאים** |
| ויקימינים טקסונומיה בוויקימינים: **Liliales** |

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* Tropicos
 |

* שושנאים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

* Lilium martagonLilium martagon
* שושן צחורשושן צחור
* צבעוני השרוןצבעוני השרון

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007529223705171
* BnF: cb12255347h (data)
* LCCN: sh85076963
* NKC: ph191028

 |
**מייקל ג'וניור אומוה** (באנגלית: **Michael Junior Omoh**; נולד ב-29 באוגוסט 1991) הוא כדורגלן ניגרי, המשחק בעמדת הקשר בכזמה.

קריירה
------

אומוה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל של דלכורד. בעונת 2015, הצטרף לאסטרסונד מליגת המשנה השוודית, והיה שותף לעלייה של הקבוצה לליגת העל השוודית בסיום העונה, לראשונה בתולדותיה. במהלך עונת 2016, חתם בארברו.

בקיץ 2019, חתם בפוליטכניקה יאשי מליגת העל הרומנית.

ב-17 באוגוסט 2020, אומוה חתם בהפועל כפר סבא מליגת העל. ב-25 בינואר 2021, חתם במכבי אחי נצרת

ב-19 ביולי 2021, אומוה חזר לרומניה וחתם באקדמיקה קליניקן.

ב-10 בינואר 2022 חתם אומוה בפארול קונסטנצה.

בקיץ 2022 הצטרף לכזמה מליגת העל הכוויתית.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway

הערות שוליים
------------

1. ↑  מייקל אומוה חתם במכבי אחי נצרת, באתר בלינקר, ‏2021-01-25

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"מייקל אומוה"**.
**סנז'נקה** (בולגרית: Снежанка; "שלגיה") היא מערה בהרי רודופי, 5 ק"מ מהעיר פשטרה, בדרום בולגריה.

מבנה המערה
----------

אורכה של המערה 145 מטרים והטמפרטורה בה היא 9 מעלות צלזיוס באופן קבוע.

המערה מורכבת מאוסף של נטיפים, זקיפים, וילונות ואגמי גיר. המערה מורכבת ממספר היכלים, לדוגמה: ההיכל הגדול, היכלי העטינים והיכל המוזיקה. ההיכל מכיל בתוכו זקיף הדומה לצורת ילדה ובצבע לבן ומכאן השם שלגייה. ההיכלים שבמערה נחשבים מהיפים בבולגריה, כמו גם המערה בכללותה.

היסטוריה
--------

המערה נוצרה על ידי נהר נובומאלנסקה לפני 3.5 מיליון שנים באותו התהליך של כל מערת נטיפים.

במרכז המערה ישנן אבנים מעוגלות עליהן חממו ובישלו. לידן נמצאו שרידי עצמות אנושיות ובעלי חיים המתוארכים לתקופת האבן.

התראקים השתמשו במערה כמחסה בעת מלחמה.

המערה נתגלתה מחדש בשנת 1961.

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

תיירות
------

סנז'קה היא אחת ממאה אתרי התיירות הלאומיים של בולגריה. דרך ההגעה הלא ממונעת היא טיפוס של כחצי שעה על ההר הסמוך.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סנז'נקה** בוויקישיתוף
**מייקל ג'ורג' הנרי בארקר** (באנגלית: **Michael George Henry Barker**‏; 15 באוקטובר 1884 – 21 במאי 1960) היה קצין של הצבא הבריטי שלחם בשתי מלחמות העולם, בעיקר כמפקד הקורפוס ה-1 במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה במאי 1940.

ביוגרפיה
--------

### ראשית חייו

מייקל בארקר נולד ב-15 באוקטובר 1884 בוולס שבסומרסט. הוא התגייס לצבא הבריטי כסגן משנה בגדוד ה-4 (מיליציה), רגימנט מזרח סארי ב-28 בפברואר 1902, ושירת עם גדוד זה בדרום אפריקה במלחמת הבורים השנייה, וחזר לביתו באוקטובר 1902. לאחר שובו, הוא נהיה קצין קבע ברגימנט לינקולנשייר בשנת 1903. הוא שירת לאורך כל מלחמת העולם הראשונה עם רגימנט לינקולנשייר וזכה באות השירות המצוין (DSO) בשנת 1917, וסיים את המלחמה בשנה שלאחר מכן כלוטננט קולונל.

### בין המלחמות

זמן קצר לאחר תום המלחמה הוא למד במכללה לפיקוד ומטה, קיימברלי, ומאוחר יותר פיקד על גדוד 2, רגימנט יורק ולנקסטר מ-1927 עד 1931, בטרם הועלה לדרגת בריגדיר כקצין מטה של הפיקוד המזרחי. הוא הפך למנהל הגיוס והארגון במשרד המלחמה בשנת 1936 ולמפקד הכוחות הבריטים בפלסטינה ובעבר הירדן בשנת 1939, במהלך השלבים האחרונים של המרד הערבי בארץ ישראל.

### מלחמת העולם השנייה ואחריתו

במהלך מלחמת העולם השנייה הוא כיהן כמפקד הקורפוס ה-1 מאפריל 1940, לפני שהוחלף בשלבים האחרונים של קרב דנקירק על ידי גנרל הרולד אלכסנדר, שהיה מפקד הדיוויזיה ה-1. על פי אלן ברוק מפקד הקורפוס ה-2 הוא סבל מהתמוטטות עצבים, ולא תפקד במהלך הקרבות.

קצין שהיה כפוף לו, מונטגומרי, העיר כי "רק משוגע ייתן קורפוס לבארקר." שירותו הצבאי הפעיל הסתיים, והוא שירת כשנה כראש פיקוד אלדרשוט לפני שפרש מהצבא בהמשך אותה שנה.

בארקר נפטר בשנת 1960, בן 75 בקולצ'סטר, אסקס.

חיים אישיים
-----------

בארקר התחתן עם ברברה מוד בנטל באסקס באוקטובר 1914. הוא היה אביו של מייקל ג'ון יוסטס בארקר (1915–1995), שהפך בין היתר לסוחר מלח, והיה, לכאורה, אהובו של סטיבן ספנדר, ובהמשך, ויסטן יו אודן במשך תקופה במלחמת העולם השנייה. "ג'ק", כידוע, כתב אוטוביוגרפיה, "לא נאנק שם!", שפורסם בשנת 1962.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מייקל בארקר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  "Unit Histories, British Army officers". נבדק ב-2 בנובמבר 2009. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. 1 2  Smart, p. 21
3. ↑  "Army Commands" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-5 ביולי 2015. נבדק ב-23 באוגוסט 2014. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  Alanbrooke 2001, pp. 64,65.
5. ↑
6. ↑
שלום קאטו-קמברזי
**שלום קָאטוֹ-קמְבְּרֵזִי** (**Cateau-Cambrésis**) נחתם בין אנרי השני, מלך צרפת לבין אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה (2 באפריל 1559) ובין אנרי השני לבין פליפה השני, מלך ספרד (3 באפריל 1559) בקאטו-קמברזי שבצפון צרפת, כעשרים קילומטר דרומית מזרחית לעיר קמברה, וסיים את המלחמה האנגלו-צרפתית (1557–1559).

בהתאם לתנאי שלום זה, צרפת השיבה את פיימונטה ואת סבויה לאמנואלה פיליברטו, דוכס סבויה, ואת האי קורסיקה אל הרפובליקה של ג'נובה, אך המשיכה להחזיק בסולוצו, בקאלה, בבישופות מץ, בבישופות טול ובבישופות ורדן.

ספרד קיבלה את פראנש-קונטה, אך חשוב יותר, היא קיבלה שליטה כמעט בלעדית במילאנו, בנאפולי, בסיציליה ובסרדיניה. כמו כן זכתה בהשפעה רבה על שליטי הרפובליקה של ג'נובה, על שליטי טוסקנה ועל אלה של מדינות קטנות יותר בצפון איטליה. רק סאבויה והרפובליקה של ונציה שמרו על עצמאותן באיטליה. השלטון הספרדי באיטליה נמשך עד תחילת המאה השמונה עשרה.

אמנואלה פיליברטו, דוכס סבויה, נשא לאישה את מרגריט מצרפת, דוכסית ברי, שהייתה אחותו של אנרי השני, ופליפה השני, מלך ספרד נשא לאישה את אליזבת דה ולואה, נסיכת צרפת, בתו של אנרי השני.

אנרי השני, מלך צרפת מת ב-10 ביולי 1559, לאחר שנפצע באופן אנוש בתחרות אבירים שנערכה בפריז לרגל שלום קאטו-קמברזי, שבמרוצתה חדרה לעינו של המלך חרבו של גבריאל מונטגומרי, מפקד חיל המשמר הסקוטי של אנרי השני, ופגעה במוחו.

קישורים חיצוניים
----------------

* שלום קאטו-קמברזי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007287358705171
* GND: 1256968773
* HDS: 026462
* LCCN: sh85020972
* VIAF: 224744147
* WorldCat (עם VIAF): 224744147

 |
**מדרש שם** הוא הסבר למקורו או למשמעותו של שם פרטי של אדם או של מקום.

מדרשי שם בתנ"ך
--------------

בתורה ניתנו מדרשי שם רבים, כהסבר לשמותיהם של גיבורי התורה.
חוה - "כי היא הייתה אם כל חי"
קין - "קניתי איש את ה'"
שת - "כי שת לי אלהים זרע אחר תחת הבל, כי הרגו קין"
פלג - "כי בימיו נפלגה הארץ"
נח - "ויקרא שמו נח לאמר: זה ינחמו ממעשינו ומעצבון ידינו"
אברהם - "וְלֹא יִקָּרֵא עוֹד אֶת שִׁמְךָ אַבְרָם וְהָיָה שִׁמְךָ אַבְרָהָם כִּי אַב הֲמוֹן גּוֹיִם נְתַתִּיךָ"
יצחק, ראו בהמשך.
יעקב - "וְאַחֲרֵי כֵן יָצָא אָחִיו וְיָדוֹ אֹחֶזֶת בַּעֲקֵב עֵשָׂו - וַיִּקְרָא שְׁמוֹ יַעֲקֹב"
"וַיְהִי לִתְקֻפוֹת הַיָּמִים וַתַּהַר חַנָּה וַתֵּלֶד בֵּן וַתִּקְרָא אֶת שְׁמוֹ שְׁמוּאֵל - כִּי מֵיְהוָה שְׁאִלְתִּיו".
לשמו של כל אחד מבני יעקב ניתן הסבר על ידי אמו. כך, למשל, מוסבר שמו של לוי: "עַתָּה הַפַּעַם יִלָּוֶה אִישִׁי אֵלַי כִּי יָלַדְתִּי לוֹ שְׁלֹשָׁה בָנִים עַל כֵּן קָרָא שְׁמוֹ לֵוִי"

לעיתים משקף מדרש השם אירוע שקרה טרם הולדתו או בראשית ימיו של בעל שם זה:

* שמו של משה מוסבר: "וַתִּקְרָא שְׁמוֹ מֹשֶׁה וַתֹּאמֶר כִּי מִן הַמַּיִם מְשִׁיתִהוּ"
* בהוראת האל לאברהם "אֲבָל שָׂרָה אִשְׁתְּךָ יֹלֶדֶת לְךָ בֵּן וְקָרָאתָ אֶת שְׁמוֹ יִצְחָק" ברור שהשם יצחק נובע מהתיאור שני פסוקים קודם לכן: "וַיִּפֹּל אַבְרָהָם עַל פָּנָיו וַיִּצְחָק". מדרש בראשית רבה מציע הסבר אחר: "יצא חוק לעולם"

לעיתים תולה מדרש השם את אופיו של האדם בשמו:

* בפיה של אביגיל, אשתו של נבל הכרמלי, ישנו מדרש שם לבעלה: "כִּי כִשְׁמוֹ כֶּן הוּא - נָבָל שְׁמוֹ, וּנְבָלָה עִמּוֹ".
* על דלילה נאמר במסכת סוטה: "תניא, רבי אומר: אילמלא נקרא שמה דלילה ראויה הייתה שתקרא דלילה - דילדלה את כחו, דילדלה את לבו, דילדלה את מעשיו"

לעיתים ניתנים לגיבורי הסיפור שמות המלמדים על אחריתם (ולכן כנראה אינם השמות שניתנו להם בעת היוולדם). בניהם של אלימלך ונעמי קרויים "מַחְלוֹן וְכִלְיוֹן" - שמות המלמדים על אחריתם. אף שמו של "הבל" מרמז על אחריתו המוקדמת.

פרשני המקרא משתמשים לעיתים במדרש שם למטרות פרשניות. כך, למשל, הפירוש לפיו המיילדות שפרה ופועה הן יוכבד ומרים, מסביר: "שפרה - זו יוכבד, ולמה נקרא שמה שפרה? שמשפרת את הולד. דבר אחר: שפרה - שפרו ורבו ישראל בימיה. פועה - זו מרים, ולמה נקרא שמה פועה? שהייתה פועה (ומוציאה את הולד). דבר אחר: פועה - שהייתה פועה ברוח הקודש, ואומרת: עתידה אמי שתלד בן שמושיע את ישראל".

ראו גם
------

* שם המעיד על בעליו
* אטימולוגיה

לקריאה נוספת
------------

* משה גרסיאל, **מדרשי שמות במקרא**, רמת גן, רביבים, תשמ"ח.
* יצחק היינמן, **דרכי האגדה**, הוצאת מאגנס, תשי"ד, עמ' 110–112.

קישורים חיצוניים
----------------

* נחמן לוין, ‏על מדרשי שמות תלמודיים: עיצוב ספרותי ומשמעותו, **JSIJ**‏ 11, 2012

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספר בראשית, פרק כ"ט, פסוק ל"ד
2. ↑  ספר שמות, פרק ב', פסוק י'
3. ↑  ספר בראשית, פרק י"ז, פסוק י"ט
4. ↑  ספר בראשית, פרק י"ז, פסוק י"ז
5. ↑  בראשית רבה נג ז
6. ↑  ספר שמואל א', פרק כ"ה, פסוק כ"ה
7. ↑  תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף ט', עמוד ב'
8. ↑  מגילת רות, פרק א', פסוק ב'
9. ↑  ספר בראשית, פרק ד', פסוק ב'
10. ↑  תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף י"א, עמוד ב'
**מייקל היידן ארמקוסט** (באנגלית: **Michael Hayden Armacost**; נולד ב-15 באפריל 1937) הוא דיפלומט אמריקאי, עמית במכון פרימן ספוגלי של אוניברסיטת סטנפורד, ונשיא מכון ברוקינגס בשנים 1995–2002. בעבר כיהן כשגריר ארצות הברית במנילה ובטוקיו, ובממשלי הנשיאים רונלד רייגן וג'ורג' הרברט ווקר בוש מילא שורה של תפקידי מפתח דיפלומטיים בהם תת-מזכיר המדינה לעניינים מדיניים ומזכיר המדינה של ארצות הברית בפועל למשך ימים אחדים.

ביוגרפיה
--------

ארמקוסט נולד ב-1937. כבר בשנות ה-60 של המאה ה-20 לימד יחסים בין-לאומיים ומדיניות חוץ במכללת פמונה (אנ'). ארמקוסט החל את דרכו בעולם האקדמיה, כפרופסור לממשל במכללה בה לימד. בשנת 1969 זכה למלגה מטעם הבית הלבן, ובילה במחיצתם של עוזר מזכיר המדינה ושל מזכיר המדינה עצמו. לאחר תקופה מסוימת בצוות תכנון המדיניות והתיאום של מחלקת המדינה של ארצות הברית, מונה ארמקוסט לעוזר מיוחד עבור שגריר ארצות הברית ביפן בין השנים 1972–1974, מה שהיה תפקידו הדיפלומטי הראשון. לאחר מכן מילא תפקידים בכירים באגפי אסיה וביטחון לאומי במחלקת המדינה, במחקלת ההגנה ובמועצה לביטחון לאומי.

בינואר 1977 נבחר ארמקוסט לחבר במועצה לביטחון לאומי, שם טיפל בענייני מזרח אסיה והרפובליקה העממית של סין בממשל ג'ימי קרטר, עד 1978, עת הוחלף בניקולס פלאט (אנ'). ב-1982 מונה לשגריר ארצות הברית במנילה, שם ייצג את ארצות הברית במהלך הטלטלות הפוליטיות שפקדו את הפיליפינים במסגרת נשיאותו של פרדיננד מרקוס. שנים לאחר מכן, בממשל הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש, מונה לשגריר ארצות הברית ביפן מ-1989 עד 1993. קודם לכן, בשנים 1984–1989 היה תת-מזכיר המדינה לעניינים מדיניים.

הוא כיהן כמזכיר המדינה של ארצות הברית בפועל במשך כשישה ימים מהשבעתו של בוש האב לנשיאות ועד לאישור מינויו של ג'יימס בייקר כמזכיר המדינה הקבוע. בפרק הזמן שבין 1995 ל-2002 כיהן ארמקוסט כנשיא מכון ברוקינגס בוושינגטון הבירה, צקבוצת החשיבה הוותיקה ביותר בארצות הבריתהמתמקדת במחקר של פוליטיקה, ממשל, יחסים בין-לאומיים, כלכלה ומדיניות ציבורית. על שירותו הדיפלומטי עוטר בפרס השירות הנכבד מטעם נשיא ארצות הברית, בפרס השירות האזרחי הנכבד מטעם מחלקת ההגנה ובפרס השירותים המצטיינים של מחלקת המדינה.

ארמקוסט הוא מחברם של שלושה ספרים, שהאחרון שבהם, "חברים או יריבים?", יצא לאור בשנת 1996 ומגולל את קורותיו בשירות החוץ של ארצות הברית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מייקל ארמקוסט** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Michael H. Armacost, PhD, באתר מכון פרימן ספוגלי של אוניברסיטת סטנפורד (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007299126605171
* GND: 171953568
* ISNI: 0000 0000 6700 5528
* LCCN: n84046615
* NARA: 10569336
* NDL: 00511761
* NTA: 073000981
* SUDOC: 11290162X
* VIAF: 23536187
* WorldCat: lccn-n84046615

 |