recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**סוֹרְבִּים** (סורבית: Serbja) הם עם סלאבי המתגורר בגרמניה.

היסטוריה
--------

### מוצא והיסטוריה מוקדמת

הסורבים הם צאצאים של עמים סלאביים שהתגוררו באזורים שהם במזרח גרמניה דהיום. הם התיישבו לראשונה בלוסאטיה במאה החמישית, ובמשך רוב ההיסטוריה שלהם היו תחת שלטון גרמני, חוץ מתקופות של שליטה פולנית במאה ה-11 ושליטה בוהמית מאמצע המאה ה-14 עד שלום פראג בשנת 1635.

בסוף המאה ה-19 מנו הסורבים 150,000 איש, שרובם היו חד-לשוניים. אולם בעקבות תהליכי מודרניזציה ותיעוש הם עברו גרמניזציה, ובשנות ה-20 של המאה ה-20 רוב הסורבים היו כבר דו-לשוניים.

### בגרמניה הנאצית

הנאצים הכחישו את קיומם של הסורבים כמיעוט אתני נפרד ובחרו לסווג אותם כגרמנים. בהתאם לכך הם החלו בתהליך של "גרמניזציה" של האוכלוסייה הסורבית. הנאצים שינו שמות סורביים לשמות גרמניים ואסרו על שימוש בשפה הסורבית. סורבים שביקשו לשמור על ייחודם התרבותי סווגו כ"לאומנים" ונשלחו למחנות ריכוז.

### ברפובליקה הדמוקרטית הגרמנית

עם תבוסתה של גרמניה הנאצית הוסרו כל ההגבלות על הסורבים, ורדיפתם הופסקה. בתחילת שנות ה-50 הכינה ממשלת גרמניה המזרחית, בעידוד הסובייטים, תוכנית להקמת אוטונומיה סורבית, אולם הרעיון זכה לתמיכה מועטה מצד הגרמנים והסורבים.

המשטר המזרח-גרמני טיפח את המורשת הסורבית, הוקם משרד מיוחד שנועד להכיר את התרבות הסורבית לאוכלוסייה הגרמנית, הוקמו בתי ספר דו-לשוניים, והסורבים נהנו מאוטונומיה תרבותית.

דמוגרפיה
--------

מכיוון שמוצא אתני אינו מתועד על ידי הרשויות בגרמניה קשה לאמוד את מספרם של הסורבים. אולם על פי הערכות יש בין 10,000 ל-30,000 דוברי סורבית (שכמעט כולם דו-לשוניים), וכ-60,000 אנשים מחשיבים את עצמם כסורבים.

הסורבים מתגוררים במדינות הגרמניות ברנדנבורג וסקסוניה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סורבים** בוויקישיתוף
* סורבים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007558326305171
* GND: 4055619-0
* LCCN: sh85125298
* NKC: ph117730

 |
פול רובנס, סנט פיטר
**גילדת הרומאים** (Guild of Romanists או Confrérie van romanisten) הייתה אגודה שפעלה באנטוורפן מסוף המאה ה-16 ועד סוף המאה ה-18. היא הייתה מורכבת מאנשים מכובדים ואמנים של אנטוורפן. האמנים ביקרו או שהו ברומא, והאגודה הציעה להם גישה לרשתות האליטות העירוניות של אנטוורפן.

היסטוריה
--------

הגילדה הוקמה בשנת 1572 בקתדרלת "גבירתנו" באנטוורפן בחסותם של סנט פול וסנט פיטר. התנאי של להתקבל לחברות היה שהות של האמן ברומא. נראה כי התנאי הזה כדי ליהנות מחברות נאכף בקפדנות במשך מאתיים שנה, ולכן היסטוריונים לאמנות מקבלים את החברות בגילדה כעדות לביקורים ברומא שאינם מתועדים אחרת.

החברות בגילדה כללה דמויות מרכזיות מהעיר, סוחרים מצליחים, אנשי האצולה המקומית והאמנים המובילים. סך הכל היו 25 חברים, מה שהדגיש את אופייה הייחודי של החברה. מנהלי הגילדה מונו מדי שנה.

אחרי 1680 הגילדה הלכה ודעכה. ועברה בשנת 1681 מסיבות כספיות לכנסיית סנט ג'ורג' באנטוורפן ונשארה ללא פעילות במשך כמה עשורים. למרות זאת הצליחה להתחדש בשנת 1716 כאשר השרידים "האמיתיים" של פטרוס הקדוש הועברו לכנסיית סנט ג'ורג' על ידי קרדינל רומי. הגילדה בוטלה סופית בשנת 1785 תחת שלטונו של הקיסר יוזף השני מאוסטריה.

חשיבות
------

מגוון החברים בגילדה הציעה לאמנים הזדמנות טובה להיפגש עם לקוחות פוטנציאליים. תפקיד של גישור חברתי דומה מילאו גם חדרי הרטוריקה, ובמיוחד את הוויולירן, שהיה חדר הרטוריקה של גילדת האמנים סנט לוק של אנטוורפן. החברות סייעה לאמנים להמשיך ולהפיץ את יצירתם בחברה כולה כמו גם בקרב חבריהם האמנים שכן רק אמנים ידועים הוזמנו להצטרף לגילדה.

פול רובנס, סנט פול
החברים שלא היו אמנים, הסתמכו על חברות בגילדה כדי לבסס את מעמדם החברתי מכיוון שרבים מחבריהם האמנים נהנו ממוניטין בינלאומי.

תפקידה החברתי של הגילדה הסתייע באמצעות מפגש שנתי עם סעודת ערב, כולל יינות מעולים ומנות אוכל גדולות. הארוחה התקיימה במקומות שונים. הגילדה אפשרה להתעדכן בחדשות מרומא, בין אם מדובר בציירים חדשים או בציורים, או עתיקות שהתגלו באותה העת".

חברים מפורסמים בגילדה
---------------------

* מרטן דה פוס - מייסד
* יאן ברויגל האב ,1599
* ונססלאס קוברחר, 1605
* אוטו ואן פן 1606
* אברהם יאנסנס, 1610
* הנדריק ואן באלן 1613
* פיטר פול רובנס 1613-14
* פרנס סניירס 1629
* יאן פיט 1652
* אברהם חודיין 1723

הערות שוליים
------------

1. ↑  Rengenier C. Rittersma, Luxury in the Low Countries: Miscellaneous Reflections on Netherlandish Material Culture, 1500 to the Present, Asp / Vubpress / Upa, 2010, p. 111
2. 1 2 3 4  Bert Timmermans. Patronen van patronage in het zeventiende-eeuwse Antwerpen: een elite als actor binnen een kunstwereld, Amsterdam University Press, Antwerp, 2008, pp. 243-24
3. ↑  Antwerpen, Sint-Joriskerk – De broederschappen actief in de kerk Centrum - Mechels Plein, 2000 Antwerpen, at the site of topa.be (in Dutch)
4. ↑  David Jaffé (ed), *Rubens, A Master in the Making*, The National Gallery Company/Yale, p. 11 London 2005
5. 1 2 3  Gregory Martin, *The Flemish School, 1600-1900*, National Gallery Catalogues*, 1970, National Gallery, London*
6. ↑  Grove Art online, accessed May 12, 2007
7. ↑  Ingamells, John, *The Wallace Collection, Catalogue of Pictures, Vol IV, Dutch and Flemish*, Wallace Collection, 1992
8. ↑  Abraham Godijn at the Netherlands Institute for Art History (in Dutch)
**סימון אוקר** (בהולנדית: **Simon Okker**;‏ 1 ביוני 1881 – 6 במרץ 1944) היה סייף רומח אולימפי יהודי-הולנדי באולימפיאדת אתונה (1906) ואולימפיאדת לונדון (1908), שנספה באושוויץ.

ביוגרפיה
--------

אוקר נולד וגדל באמסטרדם, בנם של קלרה סכנקן והרטוג אוקר.

באולימפיאדת אתונה (1906) סיים אוקר במקום חמישי בטורניר רומח אישי.

באולימפיאדת לונדון (1908) בשלב הבתים המוקדמים הוא סיים במקום שני עם עוד שני מתחרים, מתוך 5 מתחרים, לאחר שניצח בשני קרבות, הפסיד באחד ויצא תיקו ברביעי. נערך בין השלושה play off שבו האו סיים שלישי והוא יצא מהטורניר. לא נערך טורניר רומח.

חיים אישיים
-----------

אוקר עבד בתעשיית היהלומים. בשנת 1909 הוא התחתן עם קיטייה קלוץ (נפטרה בשנת 1938). לזוג נולדו שני ילדים, בן ובת, סמואל הרטוג (1911–1984) וקלרה אנט. ב-11 ביוני 1943 הוא נכלא במחנה המעבר וסטרבורק. משם כתב כ-20 מכתבים למשפחתו ששרדו. בתחילת מרץ 1944 הועבר אוקר לאושוויץ, שם נרצח ב-6 במרץ. בתו קלרה אנט נרצחה בינואר אותה שנה יחד עם בעלה.

נכדו, טום אוקר טניסאי מצטיין מהטובים בעולם בזמנו (דורג במקום שלישי בעולם ביחידים ובמקום ראשון בעולם בזוגות), נולד שבועיים לפני שהוא שנרצח באושוויץ.

קישורים חיצוניים
----------------

* סימון אוקר, באתר olympedia.org
* סימון אוקר, באתר Olympisch (בהולנדית)
**הגילדהול של וינדזור** הוא מבנה הניצב בעיירה וינדזור שבבריטניה, בקרבת טירת וינדזור. הוא משמש כבית העירייה של העיירה.

קיומו של מבנה באתר הגילדהול מוזכר כבר במסמכים משנת 1369 ו-1439. מבנה באתר זה מופיע גם במפה משנת 1607 ובו עמודי תמך בדומה לאלו הקיימים במבנה הנוכחי.

הקמת המבנה הניצב כיום באתר החלה בשנת 1687 בתכנונו של סר תומאס פיץ (Thomas Fitz) והושלמה ב-1690. קימת טענה כי גם כריסטופר רן היה מעורב בתכנונו, אך ספק אם היא מבוססת דיה.

המבנה הוא תלת מפלסי לרבות מרתף וידוע באכסדרת העמודים התופסת חלק ממפלס הקרקע בו, אשר הוקמה על מנת לשמש מעת לעת כשטח לשווקים. ב-1708 הוצב פסל של אן, מלכת בריטניה בגומחה בקיר הצפוני של הבניין. בשנת 1713 הוצב פסל של בעלה הנסיך ג'ורג', דוכס קמברלנד בגומחה בקיר הדרומי של המבנה. ב-1829 הושלמה הקמתו של אגף נוסף למבנה מצד מזרח בתכנונו של ג'יימס בדבורו (James Bedborough).

בשנת 1851 שופץ המבנה והוא שופץ שנית בשנים 1950–‏1951 והוכר כבניין רשום מדרגה I. הוא נפתח מחדש במהלך פסטיבל בריטניה על ידי הנסיכה אליזבת (לימים המלכה אליזבת השנייה). דיונים של בית משפט מקומי נערכו בבניין עד לשנת 1971.

מאז הוקם ב-1974 הרובע המלכותי של וינדזור ומיידנהד (אנ') משתמשת מועצת הרובע במבנה לשם עריכת דיונים וטקסים. בשנת 2005 נערך במקום טקס הנישואין של הנסיך צ'ארלס וקמילה פארקר-בולס. בשלהי אותה שנה נערך בו אחד מטקסי הנישואים הראשונים שנערכו באנגליה של בני זוג מאותו המין - של הזמר אלטון ג'ון ובן זוגו דייוויד פרניש (אנ').

בעת חנוכת המבנה המחודש ב-1951 נפתח בו גם מוזיאון, העוסק בהיסטוריה של וינדזור ומיידנהד, וב-2011 חנכה המלכה אליזבת השנייה במקום את המוזיאון המחודש.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גילדהול** בוויקישיתוף
* הגילדהול, באתר Historic England
* ההיסטוריה של הגילדהול, באתר Windsor Museum

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007288056905171

 |
תמונה אווירית שצולמה ב-14 בנובמבר 2000 (לאחר כריתת 43 מתוך 100 העצים ולפני כריתת 25 עצים נוספים)
**יער צלב הקרס** הוא קבוצה של כמאה עצי ארזית שנשתלו ביער כדי ליצור צלב קרס ענק בתוכו. העצים כיסו כ-3.6 דונם, ביער אורנים ליד צרניקוב שבגרמניה. סיבת שתילתם של העצים אינה ברורה. קיימת השערה לפיה העצים נשתלו על ידי תושבי המקום בשנת 1937 כדי להראות את תמיכתם בשלטון הנאצי לאחר שאיש עסקים מקומי נלקח למחנה ריכוז אחרי שנתפס כשהוא מקשיב ל-BBC. תאוריה אחרת אומרת שהיערות נשתלו על ידי קבוצה של ילדי הנוער ההיטלראי כדי לחגוג את יום הולדתו של היטלר.

במשך מספר שבועות באביב, צבעם של עלי הארזית משתנה לצהוב, ועומד בניגוד לירוק של עצי האורן. היער נראה בבירור רק מהאוויר, והתופעה נמשכת רק זמן קצר. מסיבה זו, ועקב היעדר טיסות מטוסים באזור, התופעה לא הורגשה במהלך כל התקופה שבה נשלטה גרמניה המזרחית על ידי ברית המועצות.

היסטוריה
--------

ב-1992 הורתה ממשלת גרמניה המאוחדת על סריקה אווירית של כל המזרח, ומיד זוהה העיצוב.

ממשלת האזור, שחששה מתדמית האזור ומאנשים ימנים קיצוניים שעלולים לרצות לשמר אותו, ניסתה להרוס את העיצוב על ידי כריתת 43 מתוך 100 העצים ב-1995. הצורה נשארה מטושטשת עם 57 העצים שנותרו, אך מובחנת. בשנת 2000, לאחר שצהובונים גרמניים פרסמו תמונות אוויריות של היער, אף על פי שהבעלות על השטח כבר התחלקה לשניים, הסכימו כל המעורבים בדבר לכרות 25 עצים נוספים. ב-1 בדצמבר 2000 נכרתו העצים והצורה נהפכה לבלתי ניתנת לזיהוי.

קישורים חיצוניים
----------------

* יער גרמני מאבד צלב קרס, חדשות BBC,‏ 4 בדצמבר 2000
* הצלב ביער (בגרמנית)
**יַעֲרָה אִיטַלְקִית**  (שם מדעי: *Lonicera Etrusca*, באנגלית: Etruscan honeysuckle - "יונק דבש אטרוסקי", בערבית: "סולטאן אל-ג'בל" - "מלך ההרים") הוא צמח מטפס ממשפחת היערתיים, הפורח בחודשים אפריל - יוני. הצמח מפיץ ריח מתקתק, ומותאם להאבקה על ידי פרפראים ליליים. היערה האיטלקית גדלה בחבל הים-תיכוני של ישראל, והיא אחד המטפסים האופייניים לחורש הים-תיכוני. כל מיני היערה, בהם יערה איטלקית, הם צמחים מוגנים בישראל. קרובה של היערה האיטלקית היא היערה היפנית, הנפוצה כצמח נוי בגנים ובחצרות.

תיאור
-----

פרחי היערה ערוכים בזוגות - זה מקביל לזה לאורך הגבעול. בראש הגבעול הם מסודרים כאשכול ובו עד 15 פרחים. הפרחים הצעירים לבנים ובצורת משפך, ואבקניהם מציצים כלפי חוץ. המאביקים - פרפראי לילה שונים - נמשכים לפרחים הלבנים בעקבות ריחם וצבעם, ומוצצים את הצוף שבבסיס הפרחים בעזרת החדק הארוך שלהם. תוך כדי החדרת החדק מואבקים הפרחים. פרחים זקנים שהואבקו משנים את צבעם לצהוב - צבע הבולט פחות בלילה, ומאבדים את ריחם. הפירות הם עַנָבות, אשר צבען אדום ואחר כך נהפך לשחור. הן רעילות ואסורות למאכל.

ברפואה עממית
------------

על פי האמונה העממית, הצמח משמש כתרופה לדיזנטריה, אבנים בכליות, מחלות דרכי הנשימה, עצירות ומחלות כבד. לאמונה זו אין סימוכין מדעיים מוכחים.

גלריה
-----

* 
* 
* פרחיםפרחים
* 
* 
* פירות היערה האיטלקיתפירות היערה האיטלקית
* פירות היערה האיטלקיתפירות היערה האיטלקית

לקריאה נוספת
------------

* מיכאל זהרי, **נופי הצומח של הארץ**, הוצאת "עם עובד", תל אביב, 1980, עמוד 353.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יערה איטלקית** בוויקישיתוף..

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TPL
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* צמחיית ישראל ברשת
* צמח השדה
* Tropicos
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  בזכות הצוף הרב שנצבר בצינור כותרתו
2. ↑  אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח
3. ↑  יערה איטלקית באתר STARMED, אתר רופאים מומחים

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
שביל הליכה ביער
טיילת ארמון הנציב בפאתי היער
מבקרים בטיילת ארמון הנציב. ברקע: יער השלום.
מזרקה ביער השלום בירושלים
**יער השלום** הוא יער במרכז ירושלים, בין טיילת ארמון הנציב לאבו תור. היער נטוע ברובו עצי אורן, ברוש וארז ובשטחו עובר נחל אצל המתחבר לנחל קדרון. בעבר היער היה גדול הרבה יותר אך הוא הולך ונעלם בעקבות בנייה, הצתות ושפכי פסולת בניין.

היסטוריה
--------

היער ניטע על ידי קק"ל ב-1968 על שטח של כ-400 דונם באזור שהיה לפני מלחמת ששת הימים שטח ההפקר בין ירושלים הירדנית והישראלית, במלאת שנה לשחרור ירושלים ו-20 שנה למדינת ישראל. טקס ההכרזה על היער נערך ביום העצמאות, בנוכחת שר החוץ אבא אבן וראש העיר טדי קולק. היער נחנך ביולי 1968, לאחר שניטעו בו 35,000 עצים.

היער הוכשר לשמש כמרכז נופש ומרגוע ונבנו בו פינות ישיבה ומרכז נטיעות לתיירים. ביער הוקמה מצבה לזכר הספורטאים שנרצחו באולימפיאדת מינכן ב-1972, וכן  גלעד לזכר 76 חללי גדוד 68 של חטיבת ירושלים, שנפלו במעוזי קו בר-לב בתעלת סואץ, במלחמת יום כיפור.

לכבוד חגיגות שלושת אלפים שנה לירושלים, בתחום היער הוקם "גן ילדי ישראל", בו הוקמו תצפיות על אתרים המייצגים תקופות שונות בתולדות העיר. ראש ממשלת איטליה, סילביו ברלוסקוני, נשיא ברית המועצות לשעבר מיכאל גורבצ'וב, הזמר חוליו איגלסיאס ועוד אישים מפורסמים נטעו עצים ביער.

נחל אצל
-------

 ערך מורחב – **נחל אצל**  

בתחום היער עובר נחל אצל (ואדי יאצול) שהוא אחד מיובליו העיליים של נחל קדרון בדרום מזרח ירושלים, בין הר אצל (רכס ארמון הנציב) לשכונת אבו תור.

### אמת מים

בערוץ נחל אצל במעלה הנחל התגלו שרידים של אמת המים התחתונה מימי בית שני, שהובילה מים ממעיינות גוש עציון לירושלים. האמה מגיעה מבית לחם, חוצה במנהרה את רכס ארמון הנציב - הר אצל, ויוצאת למעלה נחל אצל. משם האמה עוברת בגבעת חנניה ונכנסת לעיר העתיקה דרך הר ציון. באזור נחל אצל נשתמרה האמה היטב וניתן לראות את מהלכה המקורי ואת צינור החרס שהותקן בתקופה העות'מאנית.

### מערות קברים

על דופן מצוק הנחל נחצבו מערות קבורה רבות המתוארכות לתקופה ההרודיאנית. המערות בנויות כאשכולות של חדרים החצובים בסלע. בדפנות החדרים חצובים כוכים ששימשו להצבת גלוסקמאות.

ריכוז המערות יוצר מתחם קבורה מוגדר והן מהוות מדגם מייצג של תרבות וטכנולוגית קבורה מתקופת הורדוס.
בחפירות שנערכו באתר על ידי רשות העתיקות, נתגלו גלוסקמאות מעוטרות ועליהן כתובות בעברית.

מרכז המבקרים
------------

עמותת אלע"ד מפעילה מרכז מבקרים במתחם קק"ל ביער. במתחם נמצאים משרדי מכון מגלי"ם, משרדים של אלע"ד, נקודת מפגש היציאה לסיורי סגווי בטיילת ארמון הנציב ואזור קמפינג עירוני בתפעולה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יער השלום** בוויקישיתוף
* יער השלום באתר רשות העתיקות

הערות שוליים
------------

1. ↑  "יער השלום" ינטע על שיפולי גבעת ארמון הנציב, למרחב, 15 במאי 1968
2. ↑  נחנר יער השלום בירושלים, דבר, 22 ביולי 1968
3. ↑  הקדשת אתר ההנצחה, דבר, 27 באוקטובר 1976
4. ↑  אתר למנויים בלבד ניר חסון, בסיוע המדינה, עמותת אלע"ד משתלטת על יער השלום, באתר הארץ, 30 במרץ 2019

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987010266369405171

 |
גיטרה ולאוטה
**כלי הפריטה** הם כלי נגינה המשתייכים למשפחת כלי המיתר.

את הצליל של כלי הפריטה מפיקים בעזרת פריטה על מיתר, בעזרת האצבעות, או בעזרת המפרט. הפריטה על המיתר, גורמת למיתר לרטוט. רטט זה מועבר לרוב לתיבת תהודה ודרכה לאוויר שסביבה, דבר המפיק צליל.

כלי הפריטה העיקריים במוזיקה המערבית: גיטרה, מנדולינה, נבל.

כלי הפריטה העיקריים במוזיקה ההודית: סיטאר, סרוד.

מיתרי כלי הפריטה
----------------

מספר המיתרים, אורכם וקוטרם משתנה מכלי לכלי. שינוי גובה הצליל בכלי הפריטה מתבצע על ידי קיצור אורך המיתר בדרכים שונות: הנחת אצבע (גיטרה) או חפץ אחר (גליל זכוכית או מתכת בגיטרת סלייד), דוושות (נבל) או מנופים (קאנון).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כלי פריטה** בוויקישיתוף

| הסקציות בתזמורת |
| --- |
| סקציות ראשיות | כלי מיתר • כלי נשיפה • כלי הקשה |
| תת-סקציות | כלי קשת  • כלי פריטה • כלי נשיפה מעץ • כלי נשיפה ממתכת |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007554117005171
* BNE: XX549967
* BnF: cb14628431g (data)
* GND: 4129682-5
* LCCN: sh98007684
* LNB: 000131327
* MusicBrainz: b879ca9a-bf4b-41f8-b1a3-aa109f2e3bea
* NKC: ph426678

 |
**יער עזרא** הוא יער נטוע בסמוך לקיבוץ שעלבים בעמק איילון. שטח היער הוא כמה אלפי דונם.
היער נחנך בחודש אב תשס"ח אוגוסט 2008, על ידי קק"ל ו-400 חניכי תנועת "עזרא העולמי" ממדינות גרמניה, רוסיה, אנגליה וארצות הברית, ושטח היער הוקדש לפעילות תנועת הנוער עזרא.

חלקת היער שהוקדשה על ידי קק"ל לתנועת עזרא ניתנה למטרת פעילות ערכית - חווייתית - חינוכית שתהיה במקום, היער מיועד להיות לחניכי התנועה מכל העולם מעין מסלול "מאומץ", חניכי התנועה יפעלו לטיפוח היער במספר תחומים: פריצת מסלולים ושבילים להליכה, ביצוע עבודות גיזום וניכוש, נטיעת עצים ופיתוח היער, סימון ושילוט האתרים הארכאולוגיים במקום, ניקוי היער ושמירה על המתקנים. המטרה היא שהיער יחבר את בני הנוער לפעילות לפי ערכי קק"ל, לאקולוגיה, לשמירה על הסביבה, לאהבת הארץ והאדמה, מורשת ישראל ועיצוב נופה של הארץ. 

בשל הקרבה שלו ליישובי עמק איילון, כביש 1 ויישובי חבל מודיעין והסביבה, ובשל אתרי הטבע ומסלולי הטיול הרבים שמסביביו, יער עזרא הוא יעד טיולים פופולרי לתושבי האזור. ביער כמות גדולה מאוד של דרכי עפר מסומנות לג'יפים, ומסלולי טיול ברגל.

קישורים חיצוניים
----------------

* יער עזרא - אתר קק"ל.
**משה ממרוד** (נולד ב-7 בספטמבר 1952) הוא איש עסקים ישראלי המחזיק בשליטה בחברה הציבורית תדיראן גרופ אשר עוסקת בייבוא, ייצור ושיווק מערכות מיזוג אוויר.

ביוגרפיה
--------

ממרוד נולד בבאר שבע כבן בכור לשמחה שעלתה מעיראק ולסמי שעלה מסוריה.
אימו, עסקה לפרנסתה בתפירה, ולאביו הייתה חנות בגדים. השניים הכירו לראשונה במהלך פגישה בחנות.

באוקטובר 1973 רגע לפני שחרורו מהצבא, השתתף במלחמת יום הכיפורים. באפריל 1989 הקים עם שותפים נוספים את חברת "טופ-ליין, החברה הישראלית ליבוא ולשיווק מוצרי חשמל בע"מ". במאי 1991 מניות החברה הונפקו בבורסה לניירות ערך בתל אביב והיא הפכה לחברה ציבורית.
במאי 1992 החל ממרוד לכהן כמנכ"ל בחברת טופליין, תפקיד שבו הוא מחזיק גם כיום.
בשנת 1997 החברה התמזגה עם חברת קריסטל, וקיבלה את שמה החדש "קריסטל מוצרי צריכה"
בשנת 2010 החברה שינתה את שמה ל"תדיראן הולדינגס בע"מ", ובאותה השנה היא הפסיקה את פעילות הייצוא לחו"ל.

בשנת 2005, רכש ממרוד את אחזקות אלקו ב"קריסטל מוצרי צריכה" תמורת כ-7.3 מיליון יורו. בעקבות העסקה החזיק ממרוד בכ-74.2% מהון מניות החברה.
בשנת 2017 הוא מכר כ-4% ממניות החברה תמורת 33 מיליון ש"ח.
נכון לנובמבר 2022 הוא מחזיק בכ-64.41% ממניות החברה, יתרת המניות מוחזקות על ידי הציבור (30.24%), המוסדיים (5.27%) ובעלי עניין נוספים (פחות מ-0.1%).

במאי 2021 שינתה "תדיראן הולדינגס" את שמה ל"תדיראן גרופ". 

ממרוד נשוי לדליה, ולהם בן אחד וארבע בנות. שתיים מבנותיהם, מורן ונופר מכהנות בתפקידים בכירים בקבוצת תדיראן.

קישורים חיצוניים
----------------

* קובץ צליל ערן גפן, ‏מהחנות הקטנה בבאר שבע ועד לשליטה בתדיראן: הדרך למעלה של משה ממרוד, באתר גלובס, 12 במאי 2023

הערות שוליים
------------

1. ↑  משה ממרוד ירכוש החזקות אלקו ברנדט בקריסטל צריכה תמורת כ-7.3 מיליון יורו, באתר TheMarker‏, 25 במאי 2005
2. ↑  גביזון, יורם (2017-06-12). "ממרוד מנצל את הגאות: מכר 4% ממניות תדיראן ב-33 מיליון שקל". *TheMarker*.
אנדרטת הבנדיירס, סאו פאולו, ברזיל
אנדרטת הבנדיירס, סאו פאולו, ברזיל
ה**בנדייראנטס** (בפורטוגזית: **Bandeirantes**‏; bandeira – "דגל", bandeirantes – "נושאי הדגל") הוא שמם של חברי משלחות (**בנדיירס**) שחקרו את מרחבי ברזיל במאה השבע עשרה בחפשם עבדים, זהב, ויהלומים. הם התקדמו לאורך הנהרות עד לריו דה לה פלטה ונהר האמאזונס. במסגרת פעילותם הקימו כמה מושבות הקיימות עד ימינו.

המשלחות נקראו "בנדיירס" או "אנטרדאס" (entradas). אלו האחרונים היו משלחות ממלכתיות ורשמיות, בעוד שהבנדיירס מומנו בידי גורמים עסקיים באופן פרטי.

משלחות הבנדיירס העיקריות יצאו מסאו פאולו ובזכותן סופחו לברזיל שטחים גדולים של פנים היבשת, וגבולה של ברזיל הורחב הרבה מעבר לקו הגבול שנקבע בחוזה טורדסיאס שהסדיר את התביעות הטריטוריאליות הספרדיות והפורטוגליות. בין השטחים שצורפו לברזיל בזכות הבנדיראס נמנות מדינות המחוז גויאס, מאטו גרוסו, חלק גדול ממינאס ז'ראיס, ריו גראנדה דו סול, פרנה וסנטה קטרינה. בזכות הישגים אלה זוכים הבנדיירס עד היום לכבוד והערכה בברזיל. האנדרטה המרשימה ביותר לפועלם היא ה"מונומנטו אאוס בנדיראנטס" של הפסל הצרפתי ויקטור ברשרה הניצב בפארק איבירפוארה בסאו פאולו ומציג את ההרכב המגוון של משלוח הבנדיראס מאירופאים, ילידים ושחורים.

בשל כוונתם לשעבד את ילידי היבשת לעבדות, היו הבנדייראנטס במאבק מתמיד עם הישועים, אשר ארגנו את הילידים בקומונות, העניקו להם השכלה אירופית ופרשו עליהם את חסותם.

השתתפות במשלחות הבנדייראנטס הייתה מסוכנת מאוד, רבים מחבריהן לא שבו מן המשימה, חלקם נפלו קורבן לילידים, את האחרים הכריעו מחלות והכשות נחש. הם נהגו להצטייד במאניוק, תירס, שעועית, ובשר מיובש. המשלחות נתמכו בידי עבדים, ונמשכו תקופות זמן ממושכות.

הבנדיירס חדרו למעמקי הג'ונגלים, על פי רוב בכך שהתקדמו לאורך נחלים ונהרות או שעקבו אחר שבילי הילידים. כך למשל שימש אותם הריו טיאטה כדי להגיע אל פנים היבשת ואל סאו פאולו. המשלחות חצו את כל רחבי ברזיל: הבנדייראנטה אנטוניו רפוסו טווארס הגיע מסאו פאולו לאמאזונס, פרנאו דיאס פאיס וחתנו בורבה גאטו הגיעו למינאס ז'ראיס של היום והקימו שם מושבות רבות, ברטולומאו בואנו דה סילבה ("אניאנגוארה") גילה זהב בגויאס של היום.

ראו גם
------

* אנדרטת הבנדיירס

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בנדייראנטס** בוויקישיתוף
**מהפכת כוח העם**, הידועה גם בתור **מהפכת EDSA** או **מהפכת פברואר**, הייתה סדרה של הפגנות המוניות בפיליפינים, בעיקר במנילה, מה-22 בפברואר עד 25, 1986. היה זה המשך להתנגדות אזרחית נגד אלימות המשטר והונאת בחירות. המהפכה הלא אלימה הובילה לעזיבתו של פרדיננד מרקוס, לסיומה של דיקטטורה בת 20 שנים שהנהיג ולהשבת הדמוקרטיה בפיליפינים.

הפגנה בפברואר 1986, ימים לאחר ההתנקשות ב-Evelio Javier, דבר שגרם להצתת את תחילת המחאה המושל Evelio Javier נרצח בההתנקשנות פוליטית ב-11 בפברואר 1986, ימים אחדים לאחר מכן החלו הפנגות במחאה על הרצח. מחאות אלו סייעו ליצירת הניצוץ שהצית את מהפכת "כוח לעם"
המהפכה מכונה גם "המהפכה הצהובה" בשל נוכחותם של סרטים צהובים במהלך הפגנות (בהתייחסות לשיר של טוני אורלנדו) כסמל למחאה בעקבות התנקשות בסנאטור הפיליפיני בניגנו אקינו הבן באוגוסט 1983 עם שובו לפיליפינים מהגלות.

רוב ההפגנות התקיימו בקטע ארוך של שדרת Epifanio de los Santos, הידועה יותר בראשי התיבות שלה EDSA, במנילה בין ה-22 ל-25 בפברואר 1986. בהפגנות השתתפו מעל שני מיליון אזרחים פיליפינים, כמו גם קבוצות פוליטיות, צבאיות, וקבוצות דתיות בראשות הקרדינל חיימה סין, הארכיבישוף של מנילה, יחד עם ועידת הבישופים הקתולים של נשיא הפיליפינים הקרדינל ריקרדו וידאל, הארכיבישוף של סבו.

ההפגנות, שתודלקו על ידי ההתנגדות והאופוזיציה לאחר שנים של ממשל של הנשיא מרקוס ומקורביו, הסתיימו בכך שהשליט, משפחתו וחלק מתומכיהם ברחו לגלות בהוואי; ואלמנתו של נינוי אקינו, קורסון אקינו התמנתה כנשיאה האחד-עשר של הפיליפינים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מהפכת כוח העם** בוויקישיתוף
**חדקן קצר אף** (שם מדעי: ***Acipenser brevirostrum***) הוא מין של דג ממשפחת החדקניים, החי במימי נהרות, שפכי נהרות וחופי האוקיינוס האטלנטי של מזרח אמריקה הצפונית שבין ניו ברנזוויק לפלורידה. במראהו הוא מזכיר את המין חדקן אטלנטי אך קטן ממנו בהרבה. למעשה זהו אחד הדגים הקטנים בסוג חדקן.

חדקן זה מגיע לאורך 1.43 מטר ומשקל ממוצע של 25 ק"ג. הוא בעל גוף חום כהה עם בטן בהירה וכשמו הוא בעל ראש וחוטם קצרים יחסית. עצמותיו בנויות מסחוס ולאורך הגוף רצועת לוחיות סחוסיות אפורות. בנוסף הוא בעל מספר צלחות לאורך הוושט, העוזרות לו לעכל מזון, מאחר שהוא חסר שיניים. הצעירים בעלי מראה מוארך יותר ועם חוטם וראש דקים וארוכים יותר.

החדקן ניזון לאורך הקרקעית מחלזונות, צדפות ותולעים רב-זיפיות ומגוון גם בדגים. החדקן הוא דג המותאם הן למים מתוקים והן למים מלוחים אך הנקבות נודדות לנהרות ואגמים כדי להשריץ. גם לאחר מכן הם מבלים במים רדודים ולא מגיעים לאוקיינוס העמוק. ההתבגרות המינית של החדקן תלויה באקלים בו הוא חי - פרטים החיים במים חמימים יכולים להתרבות כבר בגיל 3–4 שנים אך פרטים צפוניים החיים במים קרים יותר יתרבו לרוב מגיל 10–14 שנים.

חדקן זה מצוי בסכנה עקב סכרים לאורך הנהרות בהם הוא חי ועקב זיהום מים מתועש. הוא נפגע גם מסירות, דיג מסחרי ודיג ספורט והיתפסות כשלל לוואי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חדקן קצר אף** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* FB
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  חדקן קצר אף באתר הרשימה האדומה של IUCN

| חדקנאים |
| --- |
| חדקניים | 

|  |  |
| --- | --- |
| חדקן | חדקן סיבירי • חדקן קצר אף • חדקן יאנגצה • חדקן האגם • חדקן רוסי • חדקן ירוק • חדקן סחלין • חדקן אדריאטי • חדקן נודיבנטריס • חדקן אטלנטי • חדקן פרסי • שטירל • חדקן יפני • חדקן סיני • חדקן זוהר • חדקן אירופי • חדקן לבן |
| הוסו | בלוגה • קלוגה |
| סקפירינכוס | סקפירינכוס אלבוס • סקפירינכוס פלטורינכוס • סקפירינכוס סוטקוסי |
| פסודוסקפירינכוס | חדקן סיר דריה • חדקן גמדי • חדקן אמו דריה |

 |  |
| חדקני שיניים | 

|  |  |
| --- | --- |
| חדקן שיניים אמריקאי (סוג ומין יחיד) | חדקן שיניים אמריקאי |
| חדקן שיניים סיני (סוג ומין יחיד) | חדקן שיניים סיני |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007541352805171

 |
בצקת ריאות
**בצקת ריאות** היא הצטברות נוזלים בחלל הריאה, העשויה להוביל להפרעה בחילוף הגזים בריאה ועד לכשל נשימתי.

פתופיזיולוגיה
-------------

חלל הריאה בנוי ממיליוני נאדיות, העטופות בנימים קטנים ודרכן מתבצע חילוף הגזים אל תוך הגוף ומחוצה לו. הנאדיות מלאות אוויר כל הזמן, כאשר אחוזי הגזים בהן משתנים בהתאם לשלב בנשימה (שאיפה או נשיפה). הצטברות נוזלים בחלל הריאה יוצרת מחסום בפני מעבר הגזים, וגורמת לכך שלא מגיע די חמצן למערכת הדם, וכן פחמן דו-חמצני אינו יכול להשתחרר אל מחוץ לגוף.

גורמים
------

לבצקת ריאות מספר גורמים, הנובעים מנזק ישיר לריאות או מליקוי בפעילות הלב או כלי הדם:

* מחלת לב - הגורם העיקרי, ובעיקר אי ספיקת לב שמאלית. התכווצות לקויה של החדר השמאלי גורמת להצטברות נוזל הדם בכלי הדם הנכנסים אל הלב מכיוון הריאות, וכתוצאה יוצרת עומס נוזלים על כלי הדם הריאתיים. המים שבנוזל הדם עוברים באוסמוזה אל הנאדיות, ויוצרים בצקת ריאות.
* אוטם חמור בשריר הלב
* צבירת נוזלים כתוצאה מכשל כלייתי
* טביעה במים מלוחים - אחוז המלח במים המלוחים גבוה יחסית לאחוז המלח בדם. לפיכך במצב בו נמצאים בריאות מים מלוחים עוברים מים ממחזור הדם באוסמוזה אל הריאות.
* שאיפת גזים רעילים
* זיהום חמור
* הסתגלות לקויה לגבהים
* בצקת ריאות תלוית גובה - עלולה להופיע בגובה מעל ל-2500 מ'.
* לחץ דם גבוה ממאיר (מלחץ של 220/120)

סימנים
------

סימני בצקת ריאות כוללים קוצר נשימה, קרפיטציות (חרחורים), ושיעול. ייתכן קצף מהפה, חיוורון לחץ דם גבוה דופק מהיר והזעה. בנוסף קיימת חרדה אצל החולה.

סכנות
-----

בהיעדר טיפול בצקת הריאות מחמירה וגורמת למוות, בעיקר כתוצאה מתסמונת הכשל הנשימתי החריף, שהוא הסיבוך הנפוץ ביותר שלה.

אבחנה
-----

האבחנה נעשית בדרך כלל על סמך ממצאי הבדיקה הגופנית וההיסטוריה הרפואית של החולה: בבדיקה הגופנית - חרחורים בסוף הנשיפה בהאזנה בעזרת מסכת, זאת בנוסף לסימנים שצוינו. צילום רנטגן של הריאות, המראה עלייה במילוי כלי הדם הריאתיים ונוזלים בריאה, עשוי לאשר את האבחנה. בנוסף תיתכן רמת חמצן נמוכה בדם בבדיקת ריווי החמצן, וכן בבדיקת גזים בדם עורקי.

טיפול
-----

הטיפול המיידי, מתן חמצן במסיכה 90%. בנוסף ישקול הצוות הרפואי על הנשמה בלחץ חיובי, בין אם לא פולשנית, כדוגמת CPAP, או הרדמת החולה וצנרור קנה. במצבים בהם הגורם הוא לבבי, כלומר, אי ספיקה שמאלית, הטיפול התרופתי, לרוב יכלול, מרחיבי כלי דם, מתוך מטרה להוריד את הPRE-LOAD. תרופות הבחירה יהיו ניטרוגליצרין, בצורות מתן שונות ומינונים משתנים, ומשתני לולאה כדוגמת פוסיד, אשר מרחיבים את ורידי הריאות. בנוסף, נהוג לתת מורפין, עקב תכונותיו המרגיעות, אמנם מחקרים הראו כי הוא מעלה את שיעור ההנשמה הפולשנית בחולים הקשים. כאשר מדובר בגורם זיהומי, יילקחו תרביות דם למעבדה, ויינתנו תכשירים אנטיביוטיים רחבי-טווח, תוך כדי פיקוח על נתיב האוויר, מצב הנשימה, והערכה המודינאמית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בצקת ריאות** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007548546905171
* BnF: cb123418216 (data)
* GND: 4134256-2
* LCCN: sh85109001
* NDL: 00575969
* NKC: ph1142709

 |

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
**העבד המורד** (באיטלקית: **Schiavo ribelle**) הוא פסל שיש לא גמור של הפסל מיכלאנג'לו, שנוצר בשנת 1513. הוא נחצב בגודל טבעי (גובה 215 ס"מ) ומוצג במוזיאון הלובר בפריז.

היסטוריה
--------

העבד הגוסס
תקריב
שני פסלי העבדים, העבד המורד והעבד הגוסס, הוזמנו על ידי יורשי האפיפיור יוליוס השני בחודש מאי 1513 עבור מצבה מפוארת, שאמורה הייתה להיות מוקמת עבורו בבזיליקת פטרוס הקדוש. המצבה לא הוקמה מעולם ובמקומה הוקמה מצבה צנועה יותר (סן פייטרו אין וינקולי), ששני הפסלים לא נכללו בה. מיכלאנג'לו מסר אותם בשנת 1546 לרוברטו סטרוצי כהוקרה על שאירח אותו בנדיבות בביתו ברומא, בעת מחלתו בין השנים 1544–1546.

סטרוצי עקר לליון שבצרפת בשנת 1550 ולקח איתו את הפסלים. בשנת 1578 הם הוצגו במונמורנסי ליד פריז. בשנת 1632 נמכרו לקרדינל רישלייה שהציב אותם באחוזתו. יורשיו העבירו אותם לפריז בשנת 1749. בשנת 1793, בעקבות המהפכה הצרפתית, הפסלים הוחרמו על ידי ממשלת צרפת והועברו למוזיאון הלובר.

תיאור היצירה
------------

מבחינה סגנונית הפסלים נשענים על פסלים יוונים עתיקים, כמו פסל לאוקואון שהתגלה בשנת 1506 ליד רומא ואשר זוהה על ידי מיכלאנג'לו.

המשמעות האיקונוגרפית של שתי הדמויות היא תעלומה. יש מעט רמזים מלבד דמות מחוספסת של קוף ליד העבד הגוסס. ג'ורג'ו וזארי בספרו חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר זיהה אותם כמייצגים מחוזות משועבדים שהיו בשליטת יוליוס השני. משמעויות נוספות שהוצעו: יצרים משועבדים, האמנות אשר שונמכה לעבדות עקב מות האפיפיור (יוליוס השני היה פטרונם וידידם האישי של אמנים רבים, כולל מיכלאנג'לו), האמנות שמנסה להשתחרר מכבליה או הנפש האנושית שמנסה להשתחרר ממגבלות הגוף.

שני העבדים, הכלואים בשלשלאות, מבטאים רגשות שונים לחלוטין. העבד הגוסס הוא צעיר ונאה להפליא, וככל הנראה בשינה עמוקה. לעומתו, העבד המורד הוא דמות גסה יותר שכל גופה נראה מעורב במאבק אלים. העבד המורד מוצג כאשר הוא מעוות את פלג גופו העליון ואת ראשו, בניסיון להשתחרר מן האזיקים שכובלים את ידיו מאחורי גבו. הכתף והברך המורמות יוצרות את הרושם שהפסל מתקדם לעבר הצופה, מה שמגביר את הנוכחות המרחבית שלו.

העבד המורד מביט מעלה, כאילו מנסה להשתחרר מהמגבלות הארצית ולהתאחד עם האל. גופו מתפתל בתנוחת נחש המבדילה אותו מן העבד הגוסס. הראש נע בכאב מעלה ואחורה בכיוון ההפוך לתנועת הכתפיים. והכתפיים נעות בכיוון ההפוך לתנועת המותניים. פסל זה מדגים בצורה הטובה ביותר עד כמה הגוף יכול להפוך להבעה אצל מיכלאנג'לו.

שני הפסלים לא גמורים. עם זאת, "נון-פיניטו" היה תמה חוזרת אצל מיכלאנג'לו. במסעו אחר אמת מוחלטת באמנות, הוא נטש יצירה כאשר חש כי אינו יכול להשיג את האידיאל שלו, לפיכך הוא השאיר את סימני הכלים שלו (פטיש, אזמל, פצירה) גלויים לעין. עדות חיה למאבקו הבלתי פוסק עם גוש השיש, כדי לשחרר את הדמות הכלואה בתוכו.

ראו גם
------

* העבד הגוסס (מיכלאנג'לו)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **העבד המורד** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  
"Captive". מוזיאון הלובר.
(באנגלית)
2. ↑  
Panofsky, Erwin (1937). "The First Two Projects of Michelangelo's Tomb of Julius II". JSTOR. (באנגלית)
3. ↑  
 Michelangelo, The Slaves, סרטון בערוץ "Smarthistory", באתר יוטיוב (אורך: 3:16) (באנגלית)
**בנדיקוט ניו-גינאי** או **בנדיקוט ניו-גינאי גדול** (שם מדעי: ***Peroryctes***), הוא סוג של כיסאי בינוני-גדול במשפחת הבנדיקוטיים שכולל 2 מינים החיים בגינאה החדשה. הסוג הוקם בשנת 1906 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס, והמינים שבו הם בין הגדולים במשפחה. סוג זה הוא אחד מתוך שלושה סוגי בנדיקוטים המצויים בגינאה (האחרים הם: בנדיקוט ניו-גינאי קוצני ובנדיקוט ניו-גינאי ננסי). משמעות השם המדעי של הסוג היא "חופר-כיס".

מידע כללי
---------

הבנדיקוט הניו-גינאי הוא בין הגדולים במשפחתו. המינים בסוג מתאפיינים במבנה גוף חסון וגוצי, ראש מחודד ומוארך, זנב עבה ואוזניים עגולות. הפרווה שלהם צפופה וארוכה למדי עם ניחוח דמוי צ'דר, וצבעה חדגוני בצד העליון (חום-אפרורי או חום קפה) וחיוור בצד התחתון. הרגליים האחוריות גדולות ומסיביות, ומצביעות על יכולות קפיצה וריצה משופרות. לבנדיקוטים הללו טפרים ארוכים וגדולים שמשמשים לחפירה.

המינים בסוג אנדמיים לגינאה החדשה וחיים ביערות גשם טרופי. מין אחד חי בשפלה והמין השני בהרים. הבנדיקוטים הם פעילי לילה ואוכלי-כל; תזונתם מורכבת בעיקר מזרעים, עשבים, חסרי חוליות וחרקים. הם בונים לעצמם על אדמת היער קן מזרדים ועלים שמשמש להם למקלט בשעות היום.

הנקבה ממליטה גור אחד עד שישה לאחר תקופת היריון קצרה של 15 ימים והם מבלים בכיס כחודש וחצי ומתלווים לאימם לתקופה קצרה בטרם ייצאו לעצמאות. תוחלת החיים הממוצעת 3.5-2.5 שנים. שני המינים סובלים מציד ובירוא יערות.

מינים
-----

בסוג זה 2 מינים:

* בנדיקוט ענק (*Peroryctes broadbenti*) - המין הגדול והנדיר בסוג. מוגבל לאזורי השפלה ומדרונות הרריים בינוניים במזרח גינאה החדשה.
* בנדיקוט ראפראי (*Peroryctes raffrayana*) - המין הנפוץ בסוג. חי באזורים הרריים גבוהים ברחבי גינאה החדשה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בנדיקוט ניו-גינאי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

| בנדיקוטאים |
| --- |
| בילביים |
| בילבי | בילבי ענק |  |
| בנדיקוטיים |
| בנדיקוט קצר-חוטם | בנדיקוט זהוב • בנדיקוט חום צפוני • בנדיקוט חום דרומי |
| בנדיקוט | בנדיקוט סרוג מערבי • בנדיקוט סרוג מזרחי • בנדיקוט חוטמני |
| בנדיקוט ניו-גינאי | בנדיקוט ענק • בנדיקוט ראפראי |
| בנדיקוט קוצני | בנדיקוט קוצני מצוי • בנדיקוט קוצני אדמוני • בנדיקוט קוצני קלרה • בנדיקוט קוצני מנזיס • בנדיקוט קוצני דוד |
| בנדיקוט ננסי | בנדיקוט ננסי מפוספס • בנדיקוט ננסי ארפקי • בנדיקוט ננסי פפואני • בנדיקוט עכברי |
| בנדיקוט סראם (סוג ומין יחיד) | בנדיקוט סראם |
**גרותורקס** (שם מדעי: *Gerrothorax*; מילולית: "חזה זר") הוא סוג נכחד של דו-חיים יבשתי מסדרת הטמנוספונדילים אשר התקיים במשך תחילת הטריאס שלפני 230 עד 200 מיליון שנה מזמננו. המאובנים שלו התגלו באזורים רבים, אשר נכלל יחד ביבשת הקדומה פנגיאה ביניהם בגרינלנד, גרמניה, פולין, שוודיה ובתאילנד.

כיום ידוע בסוג זה רק המין *G. pulcherrimus*, לאחר שמין נוסף *G. pustuloglomeratus* ועוד מינים בוטלו מספק. הוא תואר למדע בידי החוקר טאגה נלסון ב-1934.

סוג זה היה בעל מבנה גוף שטוח באורך של מטר אחד ודמה במראהו לדיפלוקאולוס ובדומה למספר סלמנדרות חיות כמו הפרוטיאוסיים הוא היה בעל זימים חיצוניים גם בבגרות וכן היה בעל זנב ארוך וכלוב צלעות בולט. מעריכים שבניגוד לדו-חיים המודרניים הוא יכל לשרוד גם במים מליחים ואף במי ים ובהם התמקם על הקרקעית, שם ארב לטרף. ליצור זה היה מנגנון לסתות חזק שיכל לעוט קדימה על טרפו בדומה לאכילה של עקרבנונאים או דגים נוספים שיכולים לשאוב במהירות את טרפם. הראש היה מכוסה בלוחיות שכנראה יועדו להגנה, אף שלא הגבילו את מהירות בעליהם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גרותורקס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בחדר המתואר בספר 1984 כחדר עינויים. אם התכוונתם לתוכנית טלוויזיה סאטירית, ראו חדר 101 (תוכנית טלוויזיה).
"**חדר 101**" (באנגלית: **Room 101**) מופיע בספרו של ג'ורג' אורוול, "1984", כחדר עינויים שבו חושפים את האסיר לסיוט הגרוע ביותר שלו. בעקבות זאת, מספר חדר זה מופיע בהקשרים תרבותיים נוספים כבעל משמעות מפחידה.

חדר 101 בספר "1984"
-------------------

> 
> אין צורך לקחת אותי אל המקום ההוא! האם לא סיפרתי לכם הכל? מה עוד אתם רוצים לדעת? אין דבר שאיני מוכן להודות בו. רק כתבו ואני אחתום - על כל דבר! אל תקחו אותי לחדר 101!
> 
> 
> 
> — הגרסה העברית של עם עובד בתרגום ג. אריוך, עמ' 190
> 

"חדר 101" הוא חדר עינויים במיניסטריון האהבה, שבו חושפים את האסיר לסיוט האיום ביותר שלו. הדבר אפשרי משום שבעולם הטוטליטרי של הספר "1984", השלטון יודע הכול על כל חבר מפלגה. פחדו הגדול של וינסטון סמית' (גיבור הספר), עכברושים, מביא לכך שהוא יעונה בחדר זה בעזרת עכברושים. מכניסים אותו לחדר 101, ומציגים בפניו כלוב מוארך בעל ידית, המחולק לשני מדורים שבהם משתוללים המוני עכברושים. אל חזית הכלוב מחוברת מסכה שצידה הקעור מופנה כלפי חוץ, אליה מקרבים את פניו של סמית'. כדי להתחמק, מתחנן סמית' שיענישו בעונש זה את אהובתו, ג'וליה, במקומו. העינויים ומה שווינסטון עשה כדי לחמוק מהם מרסקים את רגשותיו לג'וליה, את האידאולוגיה בה דבקו ואת חלומותיהם לעתיד. לשלטון לא הייתה כוונה לענות את סמית' לשם עינוי גרידא, אלא לגרום לו לבגוד באדם היחיד אותו אהב, וכך לשבור את רוחו.

השם "חדר 101" נובע כנראה ממספרו של חדר הישיבות של ה-BBC שבו ישב אורוול בפגישות משעממות ומעיקות.

חדר 101 בתרבות
--------------

* "חדר 101", כמו "קומה 13", משמש בתרבות הפופולרית כדי לתת משמעות מפחידה למשהו שאחרת יכול היה להיות דבר רגיל לגמרי. כך, לדוגמה, בסרט "מטריקס" משנת 1999 גר ניאו, גיבור הסרט, בחדר 101.

* בסדרת הטלוויזיה "חדר 101" משליך המרואיין האורח לחדר 101 את הדברים שהוא מאס בהם ורוצה שיעלמו מהעולם.

ראו גם
------

* האח הגדול
* 1984 (ספר, מונחים)

הערות שוליים
------------

1. ↑  BBC - BBC Four Documentaries - Room 101, ‏2007-01-05
**דני טרץ'** (נולד ב-15 במרץ 1943) הוא מוציא לאור. בעבר היה איש ניהול והפקה בתחום התיאטרון.

ביוגרפיה
--------

נולד בברית המועצות, גדל בפולין ועלה לישראל ב-1961. משנת 1967 ועד 1984 עבד במספר תיאטראות בארץ בתפקידי ניהול, שיווק והפקה. בין היתר שימש כסמנכ"ל בתיאטרון העירוני חיפה, וכמנהל השיווק של פסטיבל ישראל. והתמחה בשיווק מנויים לתיאטרון רפרטוארי.

הפיק את שני הקברטים הסאטיריים של חנוך לוין ("את ואני והמלחמה הבאה" ו-"קטשופ"). וכן שימש שנים רבות כמנהל אישי של לוין. ב-1977 הפיק את סרט הקולנוע פנטסיה על נושא רומנטי שביים אחיו ויטק. בתחילת שנות ה-80 הקים יחד עם עודד קוטלר ונולה צ'לטון את "קבוצת התיאטרון נווה צדק".

ב-1984 פרש מעבודתו בתיאטרון והקים יחד עם מולי מלצר הוצאה לאור חדשה, 'ספרי תל אביב', ששינתה את שמה ב-1994 ל"מפה", בה שימש כמנכ"ל עד 2007. בת זוגו היא הסופרת יעל נאמן. בנו הוא איש חיי הלילה ירון טראקס.

קישורים חיצוניים
----------------

* דני טרץ', במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007311454505171
* BnF: cb16631559x (data)
* ISNI: 0000 0003 6008 7913
* LCCN: no2011187564
* VIAF: 220506684
* WorldCat: lccn-no2011187564

 |
**בֶּרֶק לַייכֶר** (בפולנית: **Berek Lajcher**; ‏24 באוקטובר 1893 – 2 באוגוסט 1943) היה רופא יהודי-פולני, ממנהיגי המרד בטרבלינקה.

ביוגרפיה
--------

### לפני השואה ומלחמת העולם השנייה

לייכר נולד בעיר צ'נסטוחובה שבפולין, למשפחה של יהודים פולנים מתבוללים. הוריו היו שמואל וחיה לייכר, והוא היה הרביעי מבין ששת ילדיהם. שנה לאחר סיום לימודיו בבית הספר התיכון, בשנת 1915, נפטר אביו. ברק השתחרר בדרגת סרן מהצבא הפולני, עבר לבירת פולין, ורשה, ונרשם לאוניברסיטת ורשה ללימודי רפואה. הוא התפרנס כמורה במשרה חלקית. ב-1927, לאחר שנתיים של התמחות בוורשה, עבר לייכר עם משפחתו לעיר וישקוב. משפחת לייכר נותרה שם עד לפלישה הנאצית לפולין.

### במהלך מלחמת העולם השנייה

ב-4 בספטמבר 1939, ארבעה ימים לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין, גורשו היהודים, כולל משפחת לייכר, על ידי הנאצים לגטו ונגרוב במזרח פולין. כמה חודשים לאחר מכן, פנו הגרמנים ללייכר וביקשו ממנו לסייע בהקמת בית חולים. בפברואר 1941 נאסרה היציאה מהגטו, ויהודי הגטו התמודדו עם רעב כבד ומחלות. לייכר עשה כל שביכולתו כדי להקל על סבלם של יהודי הגטו. ב-26**–**27 באפריל 1943 חוסל הגטו. אשתו של ברק ובנם בן ה-13 נרצחו בשלב זה. תושבי הגטו ששרדו נשלחו לטרבלינקה, והגיעו למחנה ההשמדה ב-1 במאי 1943.

לייכר היה בין המעטים מתושבי ונגרוב ששרדו את ההשמדה. הנאצים הותירו להם לחיות במטרה לשמר את התשתיות במחנה. בזמן שהותו של לייכר בטרבלינקה קמה תנועת מחתרת בראשותו של ד"ר יוליאן חורונז'יצקי (Julian Chorążycki). חורונז'יצקי היה רופא שהתאבד בטרבלינקה באמצעות בליעת רעל ב-19 באפריל 1943. הנהגת המחתרת פנתה לברק, כדי שיתפוס את מקומו של ד"ר יוליאן חורונז'יצקי. במקביל מונה לייכר לאחראי מרפאה קטנה של חיילי האס.אס. אחרי תקופה של הכנות, הקבוצה גנבה מספר כלי נשק מהציוד שהיה במחנה והחלה במרד ב-2 באוגוסט 1943. חלק גדול מאסירי המחנה הצטרפו למרד. מבנים הובערו והאסירים שאחזו בנשק רצו אל עבר השער הראשי. כמה שומרים אוקראינים נהרגו, רוב האסירים המורדים נהרגו מאש מכונות הירייה. מתוך כ-200 יהודים שהצליחו לברוח, ידוע רק על 40 ששרדו את המלחמה. ברק, שהוביל את המרד נהרג במרד ב-2 באוגוסט 1943, בהיותו כבן 49.

קישורים חיצוניים
----------------

* "Midrasz, 173 / 3, Maj - Czerwiec 2013, pp. 36 - 43 ,Roman Weinfeld, "Jedno tylko życie – Berek Lajcher (אנ') (בפולנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  יש מקומות שבהם שמו מופיע כ-ד"ר לייכארט. בהערת שוליים בערך על טרבלינקה בוויקיפדיה האנגלית (אנ') נאמר, כי לפי זכרונם של חלק מהניצולים שמו היה Dr Leichert.
2. ↑  יצחק ארד, **טרבלינקה - אָבדן ומרד**, תל אביב: עם עובד ספרית עדות, 1983, עמ' 197. שמו מופיע במקור זה כד"ר לייכארט.
3. ↑  Lajcher Berek, Wirtualny Sztetl (בפולנית)
**הסתדרות פועלי השומרון** הייתה אחת משלוש הסתדרויות הפועלים שהרכיבו את ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל.

הסתדרות פועלי השומרון נוסדה בשנת 1916 על ידי קבוצת פועלים מאנשי העלייה השנייה וקבוצת מבני הגדעונים, אנשי העלייה הראשונה. ועידת היסוד התקיימה בשוני, ליד זכרון יעקב, בהנהגת דוד רמז. אל ההסתדרות הצטרפו פועלים מכרכור, גן שמואל והסביבה. 

בשנת 1916, הסתדרות פועלי השומרון ייסדו את קופת חולים של פועלי השומרון על ידי : שמואל יבנאלי, דוד רמז, ונחום סנה.. 

ההתארגנות סייעה לפועלים לקבל עבודה עבור הממשל הטורקי במלחמת העולם הראשונה בכריתת יערות השומרון, כדי להסיק בעצים את קטרי הרכבות. בסכום אותו קיבלו הקימו מחסן מזון שרכש מזון בסיסי במחירים סיטונאיים ומכר אותו לפועלים במחירי עלות. כך יכלו להתמודד עם המחסור הקשה ששרר בשנים אלה בארץ ישראל.

מחסן זה, יחד עם המחסנים המקבילים של הסתדרות הפועלים החקלאיים בגליל והסתדרות פועלי יהודה, היווה את התשתית להקמת המשביר המרכזי המאוחד, המפעל הראשון של הסתדרות העובדים הכללית.

בשנת 1919 הצטרפו הפועלים המאוגדים בהסתדרות פועלי השומרון להסתדרות החקלאית של אחדות העבודה, פרט לאנשי מפלגת הפועל הצעיר. בדצמבר 1920 הוקמה ההסתדרות הכללית של העובדים העבריים בארץ ישראל כהתאגדות כל מסגרות הפועלים הקיימות.

קישורים חיצוניים
----------------

* הסתדרות פועלי השומרון, באתר תנועת העבודה הישראלית

הערות שוליים
------------

1. ↑  שפרה שוורץ, **קופת-חולים הכללית** - עיצובה והתפתחותה כגורם המרכזי בשירותי הבריאות בארץ-ישראל, המרכז למורשת בן-גוריון, קריית שדה בוקר, הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון, בנגב, 1997, עמוד 45
**מחבר RF**‏ (RF - באנגלית: radio frequency, תדר רדיו) הוא מחבר חשמלי המשמש להעברת אותות חשמליים, לרוב בתדר רדיו.

השימוש במחברי RF הוא לרוב יחד עם כבלים קואקסיאליים, והמחבר מאפשר לשמור על הרציפות בסיכוך בין שני חלקי החיבור. דגמים שונים של מחברי RF מאפשרים לשמור גם על עכבה חשמלית קבועה ומניעת הפסדי מעבר בחיבור. מהבחינה המכנית, מחברי RF מספקים אמצעי חיבור או נעילה, המאפשרים לשמור על החיבור במקומו. מחקרים בני זמננו מתמקדים בפיתוח מחברי RF שיאפשרו תקשורת ברוחב פס הולך וגדל.

סוגי מחברים
-----------

### BNC

מחבר BNC
מחברי **BNC** משמשים להעברת RF, אותות חשמליים אנלוגיים, אותות וידאו דיגיטליים-טוריים, חיבורי אנטנה לחובבי רדיו, אוויוניקה, וכמעט בכל מכשיר מדידה אלקטרוני מזה 35 שנה.
כמו כן, מחבר ה-BNC מהווה חלופה למחבר הקומפוננט להעברת וידאו בפורמט composite.  

בעבר מחברי BNC שימשו כמחבר לכרטיסי הרשת ברשתות Ethernet שפעלו תקן 10BASE-2 (שקדם לתקן המקובל כיום, 10BASE-T שמשתמש במחבר RJ-45).
מחבר ה-BNC קיים בתצורת 50Ω ו- 75Ω. מחבר ה-BNC המקורי היה בתצורת 50Ω, ושימש גם לכבלים בעלי עכבה חשמלית אחרת (בגלל האיבודים הזניחים בתדרים נמוכים). גרסת 75Ω של מחבר ה-BNC פותח בשלב מאוחר יותר, והוא מאופיין בהיעדר חומר מבודד בקצוות. ניתן לחבר בין BNC של 75Ω ל-BNC של 50Ω, אך אי ההתאמה בעכבות תגרום לאיבודים והחזרת גלים.
מחבר ה-BNC נקרא ע"ש מנגנון **B**ayonet (נעילה) וע"ש שני ממציאיו Paul **N**eill ו- Carl **C**oncelman.

### F connector

מחבר F הוא סוג של מחבר RF קואקסיאלי המשמש בעיקר לשידורי טלוויזיה (באוויר, בכבלים, ובלוויין) וגם עבור מודמים לאינטרנט בכבלים, בדרך כלל בשילוב עם כבל מסוג RG-6/U ובעבר עם כבל RG-59/U. המחבר הומצא בתחילת שנות ה-50 על ידי אריק וינסטון.
מחבר F הוא זול יחסית, והוא מספק עכבה של 75Ω עד לתדר של 1GHz. אחת הסיבות למחירו הנמוך הוא השימוש בגיד המרכזי של הכבל שמחובר אליו בתור הפין במחבר הזכר. מצד שני, דבר זה גורם להפחתה משמעותית בעמידותו של המחבר.

### מחבר טלוויזיה (IEC 169-2)

מחברי טלוויזיה
מחבר IEC-169-2 נמצא בשימוש באירופה כמחבר האנטנה במקלטי טלוויזיה ולפיכך קיבל גם את הכינוי "מחבר טלוויזיה". שימוש נפוץ נוסף הוא חיבור האנטנה במקלטי רדיו FM. מחבר זה הוא המחבר הקואקסיאלי הוותיק ביותר שעדיין נמצא בשימוש נפוץ ברחבי העולם. חיסרון עיקרי של מחבר זה הוא חוסר התיאום לעכבה של 75Ω, הגורמת להפסדים באות החשמלי העובר דרך המחבר - עובדה הגורמת להפרעות וניחות בקליטת שידורים אנלוגיים בעיקר בתחומי התדרים של ה-UHF והתחום הגבוה ב-VHF ביתר התדרים הניחות היא זניחה.

### N-type

מחברי N-type עם עכבה של 75Ω (למעלה) ו-50Ω (למטה)
מחבר ה-N-type הוא מראשוני המחברים לחיבור כבלים קואקסיאליים שהיה מסוגל להעביר אותות בתדרי המיקרוגל. המחבר הומצא בשנות הארבעים על ידי פול ניל (Paul Niell) ממעבדות בל, ועל שמו נקרא המחבר.
במקור, המחבר תוכנן בהתאם לתקן MIL-C-39012 לשימושים צבאיים עד 1GHz. עם זאת, מחברי N-type הנפוצים יכולים לשמש להעברת אותות עד 11GHz בצורה טובה, ובאמצעות שיפורים נוספים ניתן להגיע גם ל-18GHz.
למחבר יש גרסת 50Ω ו- 75Ω. מחבר ה-75Ω משמש בעיקר במערכות טלוויזיה בכבלים. כמו כן, המחבר נפוץ מאוד כמחבר האנטנה של נקודות גישה ברשתות Wireless LAN הפועלות בתדרים 2.4GHz או 5GHz.

### SMA

מחבר SMA
מחבר SMA (קיצור של SubMiniature version A) הוא מחבר RF קואקסיאלי שפותח בשנות השישים. למחבר יש עכבה של 50Ω והוא מפגין ביצועים טובים עד 18GHz.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מחבר RF** בוויקישיתוף
* מחברי RF
* חיבורים קואקסיאליים נפוצים
**אולבסק** (באוקראינית: **Олевськ**) היא עיר במחוז ז'יטומיר באוקראינה ובה כ-10,226 תושבים (2021).

תולדות האזור
------------

קיימות עדויות לקיומו של ישוב אנושי באזור בתקופת האבן החדשה, בהן תלי קבר וכלי צור. ישנן עדויות היסטוריות להתיישבות באזור בתקופת רוס של קייב.

תולדות העיר
-----------

גרסאות קדומות יותר של שם העיר מוזכרות בתיעוד מהמאה העשירית. העיר נחרבה בשנת 1240, בפלישות הטטרים מהערבה האירואסייתית. סביבותיה של העיר הפכו למקום מקלט לפליטים מאזור הדנייפר.

השם אולבסק מוזכר לראשונה בתיעוד משנת 1488.

לאחר איחוד לובלין בשנת 1569 השתייכה אולבסק לממלכת פולין. רוב אוכלוסיית העיר הייתה יוונית-אורתודוקסית ובסוף המאה ה-16 נבנה בעיר מנזר יווני-אורתודוקסי. 

במאה ה-17 השתתפו תושבי העיר בהתקוממות האוקראינית. בסוף המאה ה-17 סופחה אולבסק לרוסיה והפכה לעיר מרכזית במחוז ווהלין.

בסוף המאה ה-18 היו בעיר כ-470 תושבים, רובם חקלאים. במאה ה-19 קמו בה מספר מזקקות ומנזר כרמליטי.

לאחר ביטול הצמיתות, בצו משנת 1863, הואצה התפתחותה הכלכלית של העיר. בסוף המאה ה-19 היו בעיר כ-2,000 תושבים. ב-1903 הונחה בעיר מסילת ברזל שקישרה בין קייב לקובל ובעיר הוקמו מפעלי תעשייה שונים וכמאה עסקי מסחר.

יהודי אולבסק
------------

בין מלחמות העולם חיו באולבסק כ-3,000 יהודים מתוך כ-7,500 תושבים. 

הגרמנים כבשו את אולבסק באוגוסט 1941. רוב יהודי העיר ברחו מזרחה לפני הגעת הגרמנים, ובעיר נותרו כ-500 יהודים.

באוקטובר 1941, על-פי הוראות הגרמנים, ריכזו האוקראינים את היהודים בגטו. 

בנובמבר נורו אלה מתושבי הגטו שלא יכלו ללכת. היתר הובלו לכפר סמוך על גדת נהר, ונרצחו כולם על ידי גרמנים ואנשי המיליציה האוקראינית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אולבסק** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אולבסק
* אולבסק (Olevsk), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"
* ג'ארד מקברייד ואלכסנדר קרוגלוב (רו'), אולבסק, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק B, עמ' 1553–1555), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
תרשים מערכת הרבייה הזכרית| תרשים מערכת הרבייה של הגברתרשים מערכת הרבייה של הגבר

1. שלפוחית השתן
2. עצם החיק
3. פין
4. רקמה זקיפה
5. עטרה
6. עורלה
7. פתח השופכה
8. המעי הגס
9. חלחולת
10. שלפוחית הזרע
11. צינור הזרע
12. בלוטת הערמונית
13. בלוטות קאופר
14. פי הטבעת
15. צינור הזרע
16. יותרת האשך
17. אשך
18. כיס האשכים

 |

ה**עטרה** היא רקמה כיפתית רגישה-למגע הנמצאת בקצה הדיסטלי (המרוחק מהגוף) של איבר המין הגברי. במרכזה של העטרה נמצא פתח השופכה. העטרה הומולוגית מבחינה אנטומית לקצה הדגדגן הנשי.

כאשר פין שאינו נימול נמצא במצב רפוי, העטרה מכוסה במלואה או באופן חלקי על ידי העורלה, אשר מגנה על הקרום הרירי העדין ממנו עשויה העטרה. במצב של זקפה, העורלה מופשלת והעטרה נחשפת והופכת לרגישה עוד יותר.

היבטים רפואיים
--------------

כיוון שפתח השופכה נמצא בקצה העטרה, כאשר תינוק נימול מולבש בחיתול ישנה סכנה שהוא יסבול מהצרה של פתח השופכה או שיפתח בו כיב.

רקמת האפיתל של העטרה היא רקמה רירית. על פי אחד המחקרים, רחצה מוגזמת של העטרה בסבון עלולה לייבש את הרקמה הרירית ולגרום לדלקת עור אטופית.

דלקת בעטרה נקראת בלניטיס (Balanitis). דלקת זו נפוצה בקרב 11-3% מהגברים, ושכיחותה עולה ל-35% בקרב גברים חולי סוכרת. הגורמים לדלקת בעטרה הם בדרך כלל זיהומיים, והטיפול הניתן עבורה נקבע רק לאחר בדיקה מקיפה ואבחון הגורם הספציפי שהביא להתפתחותה.

  


|  |
| --- |
| 
 **תמונת עטרה של פין נימול**
 עטרה של פין נימולהגדלהclass=notpageimage|הצגה

 **תמונת עטרה של פין מכוסה בעורלה**
 עטרה של פין שאינו נימול, מכוסה בעורלההגדלהclass=notpageimage|הצגה

 **תמונת דלקת בעטרת הפין (Balanitis)** 
 דלקת בעטרת הפין (Balanitis)הגדלהclass=notpageimage|הצגה

 |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עטרה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  The ulcerated urethral meatus in mail children, The Journal of Pediatrics, 7.7.2006
2. ↑  Clinical features and management of recurrent balanitis; association with atopy and genital washing, Genitourinary Medicine
3. ↑  Balanitis and balanoposthitis: a review ,Genitourinary Medicine

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4335464-6
* TA98: A09.4.01.007

 |
**עיבוד מידע חברתי** מתייחס לתהליך התפיסה הסובייקטיבי של האדם את עולמו החברתי. 

רוב המחקר על תהליכי עיבוד מידע חברתי נעשה על ילדים בגיל בית הספר.

מודלים תאורטיים
---------------

המודל התאורטי המקובל ביותר בתחום הוא זה של קנת' דודג' (Kenneth Dodge) (אנ') ועמיתיו
 המתארים תהליך מעגלי המתרחש מרגע קבלת קלט חברתי ועד יצירת התגובה לקלט זה. מודל עיבוד המידע כולל בתוכו שישה שלבים. חמשת השלבים הראשונים הם מנטליים:

1. קידוד רמזים חברתיים ופנימיים
2. פירוש וייצוג מנטלי לרמזים אלו
3. הבהרה או בחירה של מטרות
4. הבניית תגובה
5. הערכת תגובה

השלב השישי מהווה את גילום הפעולה. במהלך שני השלבים הראשונים ילדים מקודדים באופן סלקטיבי רמזים חיצוניים ופנימיים ומפרשים אותם בהתאם לייצוגים מנטליים של הרמזים המצביים המאוחסנים בזיכרון לטווח ארוך במבנים מנטליים כגון: סכמות ותסריטים, המכוננים את הידע החברתי. תהליכים מנטליים אלו יכולים לכלול ייחוס סיבתיות, ייחוס כוונה, הערכות של מטרות, של ביצועים, של יעילות עצמית והערכות של האחרים, על סמך חוויות קודמות. בשלב השלישי ילדים בוחרים מטרה המכוונת לתוצאה רצויה (תוך-אישית/בין-אישית/אינסטרומנטלית), ובשלב הרביעי ילדים מעלים מהזיכרון תגובות נגישות אפשריות או מבנים תגובה התנהגותית חדשה בהתאם למטרה ולרמזים החברתיים. בשלב החמישי ילדים בוחרים מתוך מגוון התגובות הנגישות או מובנו להם את זו המוערכת כטובה ביותר. ממדי ההערכה כוללים קודים חברתיים (מוסריות, התנהגות מקובלת), ציפיות מתוצאת התגובה, והערכת יעילות עצמית של ביצוע התגובה. בשלב השישי התגובה הנבחרת מגולמת באמצעות התנהגות. כל אחד מהשלבים יכול להוות מקור להבדלים בין-אישיים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עיבוד מידע חברתי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Crick, N. R. & Dodge, K. A. (1994). A review and reformulation of social information-processing mechanisms in children's social adjustment.*Psychological Bulletin, 115* (1), 74-101
2. 1 2  Dodge, K. A. (1986). A social information processing model of social competence in children. In M. Perlmutter (Ed.), *The Minnesota symposium on child psychology* (vol. 18, pp. 77-125). Hillsdale, NJ: Erlbaum