recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
פירוש נוסף ערך זה עוסק בפקודה במערכות הפעלה דמויות יוניקס לעיגון מערכות קבצים. אם התכוונתם לפעולת העיגון, ראו עיגון (מחשוב).
**mount** היא פקודה ביוניקס ובמערכות הפעלה דמויות יוניקס המשמשת לעיגון מערכות קבצים. על מנת לגשת לקובץ, מערכת הקבצים המכילה אותו חייבת להיות מעוגנת בעזרת הפקודה mount. הפקודה מנחה את מערכת ההפעלה לשימוש במערכת הקבצים החדשה, מעגנת אותה בנקודה מסוימת בהיררכיית מערכת הקבצים הגלובאלית (mount point), ומגדירה אפשרויות הנוגעות לגישה אליה.

באופן הפוך, הפקודה **umount** מנחה את מערכת ההפעלה לנתק את העיגון של מערכת הקבצים ולבטל את הגישה.

פקודות mount ו-umount דורשות הרשאות משתמש-על (root). לחלופין, ניתן להגדיר את נקודות העגינה בקובץ `/etc/fstab`.

שימוש
-----

הפקודה mount ללא ארגומנטים מדפיסה למסך את רשימת מערכות הקבצים המעוגנות במערכת:

```
$ mount
proc on /proc type proc (rw)
sysfs on /sys type sysfs (rw)
devpts on /dev/pts type devpts (rw,gid=5,mode=620)
/dev/sda1 on /boot type ext3 (rw)
/tmp on /var/tmp type none (rw,noexec,nosuid,bind)
10.4.0.4:/srv/export/setup_server on /nfs/setup_server type nfs (ro,addr=10.4.0.4)

```

הפקודה mount בתוספת הדגל `-a` תעגן את כל נקודות העגינה המוגדרות בקובץ `/etc/fstab`.

באופן כללי, תחביר הפקודה לעיגון מערכת קבצים חדשה:

```
mount [-fnrsvw] [-t vfstype] [-o options] device dir

```

הדוגמה הבאה מעגנת את המחיצה השנייה של הדיסק הקשיח:

```
$ mount /dev/sda2 /mnt/

```

קישורים חיצוניים
----------------

* mount(8) - דף העזרה של הפקודה mount במערכות לינוקס
* mount(8) - דף העזרה של הפקודה mount באתר FreeBSD

| פקודות בסביבת Unix ובמערכות הפעלה דמויות יוניקס |
| --- |
| מערכת קבצים | 
bzip • cat • cd • chmod • chown • chgrp • cksum • cmp • cp • dd • du • df • file • fsck • gzip • ln • ls • mkdir • mount • mv • pwd • rm • rmdir • tar • tee •  tree • touch • umask • zip
 |
| תהליכים | 
at • chroot • cron • htop • kill • killall • nice • pgrep • pkill • ps • pstree • time • top
 |
| סביבת משתמש | 
dig • env • exit • finger • passwd • su • sudo • uptime • talk • uname • w • wall • who • whoami
 |
| עיבוד טקסט | 
awk • basename • cut • diff • ed • ex • head • less • more • paste • sed • sort • strings • tail • tr • uniq • vi • vim • wc • xargs
 |
| מעטפת | 
alias • echo • expr • printf • sleep • test • wait
 |
| רשת | 
ifconfig • inetd • ip • netcat • netstat • nload • nmap • nslookup • ping • rlogin • route • ssh • traceroute
 |
| חיפוש | 
find • grep • locate
 |
| שונות | 
man • bc • cal • date • parted • seq
 |
**מפרץ אדי** או **מפרצון אדי** או **לשון הים אדי** (באנגלית: **Adie Inlet**) הוא מפרץ מכוסה קרח, לאורך החוף המזרחי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.

אורכו של המפרץ 40 קילומטרים.

המפרץ משתרע לכיוון צפון מערב – דרום מזרח, ממזרח לחצי האי צ'רצ'יל.

היסטוריה
--------

### גילוי המפרץ

המפרץ מופה לראשונה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד (Falkland Islands Dependencies Survey), וצולם מהאוויר על ידי משלחת רון לחקר אנטארקטיקה (Ronne Antarctic Research Expedition) בשנת 1947.

### מקור השם

שמו של המפרץ ניתן לו על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.

המפרץ נקרא על שם ר. ג'י. אדי (R.J. Adie), גאולוג דרום אפריקאי שעבד בסקר חסות איי פוקלנד בין השנים 1949–1947.

לקריאה נוספת
------------

• Tony Soper, **A guide to the wildlife**
• I. L. MILLAR, R. J. PANKHURST & C. M. FANNING, **Basement chronology of the Antarctic Peninsula: recurrent magmatism and anatexis in the Palaeozoic Gondwana Margin**, Journal of the Geological Society, London, Vol. 159, 2002, pp. 145–157
• Daniel McGrath, Konrad Steffen, Paul R. Holland, Ted Scambos, Harihar Rajaram, Waleed Abdalati, Eric Rignot, **The structure and effect of suture zones in the Larsen C Ice Shelf, Antarctica**, 12 February 2014, 
• R. L. Oliver, P. R. James, J. B. Jago, editors **Antarctic Earth Science**, P 370
• International Symposium on Antarctic Earth, **Geological Evolution of Antarctica**, P 372

קישורים חיצוניים
----------------

* מפרץ אדי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* מפרץ אדי באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה
* מפרץ אדי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
* תצלום לוויין של אזור מפרץ אדי
* מפת אזור מפרץ אדי

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
המבנה הכימי של ציטוזין
**ציטוזין** (*Cytosine*) הוא בסיס חנקני, נגזרת של פירימידין, המהווה מרכיב מרכזי בחומצות הגרעין. ציטוזין מסומן בגנטיקה באות **C**. הציטוזין התגלה בשנת 1894 ובודד מתימוס. המבנה המולקולרי שלו נקבע ב-1903 ובאותה שנה עלה בידי המדענים לבצע סינתזה של ציטוזין במעבדה.

כשציטוזין נקשר לפחמימה ריבוז בקשר גליקוזידי מתקבל הנוקלאוטיד **ציטידין** (Cytidine). כשציטידין נקשר לקבוצת זרחה מתקבל הנוקלאוטיד **ציטידין מונופוספט** (CMP), אשר משתתף באופן ישיר בבניין ה-RNA. הנוקלאוטיד המשתתף בבניין ה-DNA נבדל בכך שהפחמימה שבו, דאוקסיריבוז, חסרה אטום חמצן אחד. ציטוזין נקשר בזיווג בסיסים לגואנין באמצעות שלושה קשרי מימן. **שיעור ה-GC** (כלומר: אחוז בסיסי הגואנין והציטוזין בקטע מסוים של חומצת גרעין) משמש כמדד חשוב בגנומיקה ובגנטיקה. שלושת קשרי המימן שבזיווג GC מקנים יציבות רבה לחומצות גרעין דו-גדיליות, זאת בהשוואה לשני קשרי המימן שבזיווג אדנין-תימין. משיעור ה-GC ניתן להסיק את יציבות חומצת הגרעין; שיעור ה-GC משמש אף למיון טקסונומי של חיידקים.

כששלוש קבוצות זרחה קשורות לציטידין מתקבל הנוקלאוטיד **ציטידין טריפוספט** (CTP), תרכובת המשמשת כקופקטור הנחוץ לפעילותם של מספר אנזימים חשובים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ציטוזין** בוויקישיתוף
* ציטוזין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| חומצות גרעין |
| --- |
| אבני בניין | נוקלאוזיד • נוקלאוטיד • דהאוקסינוקלאוטיד | סליל DNA |
| פורין | אדנין (A) • גואנין (G) |
| פירימידינים | תימין (T) • ציטוזין (C) • אורציל (U) |
| RNA | **רנ"א מקודד**: mRNA • pre-mRNA
**רנ"א שאינו מקודד** **תרגום**: tRNA • rRNA • tmRNA
**בקרה**: miRNA • siRNA • piRNA • RNAi
**עריכת רנ"א**: snRNA • snoRNA |
| DNA | cDNA |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4358544-9

 |
**צייד בודד הוא הלב** (באנגלית: **The Heart Is a Lonely Hunter**) הוא רומן הביכורים של הסופרת האמריקאית קארסון מקאלרס, אשר יצא בשנת 1940. מקאלרס הייתה בת 23 בזמן פרסום הספר. הספר מתאר את קורותיו של אדם חירש-אילם בשם ג'ון סינגר, ועל האנשים שהוא פוגש בהם בשנות ה-1930, בעיירה קטנה בג'ורג'יה. הסיפור מתמקד בבדידותם ומאבקיהם של אנשים בשולי החברה, אלכוהוליסטים, שחורים הסובלים מגזענות, עניים, מתבגרים ועוד.

תקציר העלילה
------------

הספר מתחיל בהתמקדות בחברות שבין ג'ון סינגר וספירוס אנטונפולוס. שניהם מתוארים כחרשים-אילמים, אשר חיים יחדיו מזה מספר שנים. אנטונפולוס חווה התדרדרות במצבו הנפשי, ומתחיל להתנהג באופן הרסני ומופרע, למרות ניסיונות התערבות מצד סינגר, ובסופו של דבר, הוא מאושפז במוסד לחולי נפש מחוץ לעיר. סינגר, שנותר בדד, עובר לגור בחדר באכסניה.

המשך הספר מסופר ממספר נקודות מבט של אנשים אותם פוגש סינגר, ומספר על הניכור והאתגרים שבחייהם: מיק קלי, נערה "טומבוי" שאוהבת מוזיקה וחולמת לקנות פסנתר; ג'ייק בלאונט, אלכוהוליסט שפעיל בתנועת איגוד העובדים; ביף בראנון, בעליו של הדיינר המקומי; וד"ר בנדיקט מאדי קופלנד, רופא שחור אידיאליסט.

ביקורת וקבלה
------------

כאשר פורסם הרומן, הוא עורר סנסציה בעולם הספרות, ונסק לראש רשימת רבי המכר של 1940. הספר, הראשון של מקאלרס, היה גם הראשון בשורת ספרים פרי עטה שנתנו קול לאלה שבדרך כלל מחוקים ומושתקים - הדחויים, הנשכחים, הפגועים והמדוכאים בחברה.

 "Modern Library" דירג את "צייד בודד הוא הלב" כמספר 17 ברשימת "100 הרומנים הטובים ביותר בשפה האנגלית מהמאה ה-20". טיים מגזין כלל אותו ב"רשימת טיים של 100 הרומנים הטובים ביותר בשפה האנגלית מ-1923 עד 2005". בשנת 2004 הספר נבחר למועדון הקריאה של אופרה וינפרי.

עיבודים
-------

הספר עובד לסרט באותו השם בשנת 1968, בכיכובם של אלן ארקין, סנדרה לוק וסיסלי טייסון.

עיבוד לבמה הוצג לראשונה ב-30 במרץ 2005, בתיאטרון "Alliance" באטלנטה, ג'ורג'יה.

האמן הבריטי ג'ו סימפסון ביסס את עבודתו באותו השם על הספר, בשנת 2014, כחלק מסדרת עבודותיו שכותרתה "לונדון".

תרגום לעברית
------------

הספר תורגם לעברית פעמיים:

* **צייד בודד הוא הלב**, תרגמה יעל מדיני, עם עובד, 1961.
* **צייד בודד הוא הלב**, תרגם אברהם יבין, עם עובד, 2008.

קישורים חיצוניים
----------------

* צייד בודד הוא הלב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* רות נצר. **צייד בודד הוא הלב - חיפוש אחר זולתעצמי**. בתוך: נפש הספרות - מסות על ספרות ושירה במבט יונגיאני. כרמל. 2021

* The Carson McCullers project

הערות שוליים
------------

1. ↑  Lacayo, Richard (2005-10-16). "Best Books of ALL TIME | All-TIME 100 Novels". TIME.com.
2. ↑  Heart Tour Program: The Acting Company www.theactingcompany.org
3. ↑  *Variety*
4. ↑  Joe Simpson "Joe Simpson - The Heart Is A Lonely Hunter, Oil on Canvas" "2014"
**גליל בן שאנן** (נולד ב-27 ביוני 1982) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת השוער.

קריירה
------

בן שאנן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל תל אביב. בעונת 2002/2003 עלה לסגל הקבוצה הבוגרת ושימש כשוער שלישי. בעונת 2004/2005 הושאל למכבי רמת עמידר על מנת לצבור דקות משחק, ובעונה שלאחר מכן הושאל להפועל מרמורק. בעונת 2006/2007 חזר להפועל תל אביב כשוער שני, וב-17 בפברואר 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, במשחק נגד מ.ס. אשדוד. ב-31 באוקטובר 2007 ספג כרטיס אדום במהלך ההפסד 5-0 לבית"ר ירושלים במסגרת גביע הטוטו. בעונה זו שותף בן שאנן ב-9 משחקי ליגה ו-3 משחקי גביע הטוטו, ובאף אחד מהמשחקים הוא לא הצליח לשמור על שער נקי.

לקראת עונת 2008/2009 הושאל בן שאנן להפועל חיפה ששיחקה אז בליגה הלאומית, והיה שותף לחזרה של המועדון לליגת העל אחרי 4 שנות היעדרות. ב-23 ביוני 2009 סיכם לעונה נוספת בחיפה. ב-19 באוגוסט 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בתיקו 1-1 נגד מכבי אחי נצרת במסגרת שלב הבתים של גביע הטוטו מפנדל בדקה ה-22 של המשחק. בן שאנן התקשה לשחזר יכולתו הטובה בליגת העל ושמר על רשת נקייה רק ב-3 משחקי ליגה מתוך 17. במהלך ינואר 2010 חזר להפועל מרמורק.

לקראת עונת 2010/2011 חזר להפועל תל אביב כשוער שני, והיה שותף לעלייה ההיסטוריה של הפועל לשלב הבתים של ליגת האלופות ואף שיחק במשקים נגד ז'לייזניצ'אר סרייבו בהם לא ספג, ובמשחק הראשון אף עצר פנדל. לאחר הגעתו של איתמר ניצן במהלך העונה, הפך בן שאנן לשוער השלישי של המועדון. בינואר 2012 הושאל למכבי באר שבע. בקיץ 2012 חתם בהפועל באר שבע בה שימש כשוער שני, אך קיבל את אפודת השוער הראשון ברוב משחקי הקבוצה בגביע הטוטו והגיע עמה לגמר בו הפסידה להפועל חיפה. לאחר פציעתו של אוסטין אג'ידה השוער הראשון של המועדון, הפך בן שאנן לשוער הראשון של הקבוצה למשך חודש.

בקיץ 2013 חתם בן שאנן בהפועל רמת השרון, אך עבר להפועל אשקלון עוד לפני תחילת העונה. ב-15 בינואר 2015 הצטיין בן שאנן במהלך דו-קרב בעיטות הכרעה נגד בית"ר ירושלים במסגרת גביע המדינה כאשר הדף שני פנדלים וסייע לקבוצתו להעפיל לשלב הבא. בינואר 2016 שבר את הקרסול ובכך סיים את העונה.

ב-7 ביולי 2016 חתם בן שאנן במכבי יבנה מליגה א' ובמקביל המשיך בהפועל אשקלון כמאמן שוערים. בסיום עונת 2016/2017 פרש ממשחק פעיל.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
* גליל בן שאנן באתר ויקיפועל - האתר הרשמי של אוהדי הפועל תל אביב

הערות שוליים
------------

1. ↑  דורון בן דור, ‏גליל בן שאנן סיכם לעונה נוספת בהפועל חיפה, באתר ONE‏, 23 ביוני 2009
2. ↑  ליאור טימור, ‏מתחזקים: גליל בן שנן חתם בהפועל ברמת השרון, באתר ONE‏, 30 במאי 2013
3. ↑  זיו אברג'יל, ‏אזגי בונה קבוצה לעליה? גליל בן שנן הצטרף להפועל אשקלון, באתר ערוץ הספורט, ‏15 ביולי 2013
4. ↑  גייל מיכאלי, מכה קשה לאשקלון: השוער גליל בן שנן גמר את העונה, 19 ביוני 2016, באתר דאבל פס
5. ↑  מיכאל וייסרמן, גליל בן שאנן חתם במכבי יבנה, 7 ביולי 2016, באתר דאבל פס
**אברהם איכר** (15 באוקטובר 1899 – 16 בפברואר 1980) היה מפקד בכיר ב"הגנה".

תולדות חייו
-----------

### שנים ראשונות

נולד בשם **אברהם קויפמן** בי"א בחשון תר"ס לנחום קויפמן ולחובה בת אהרן קלצל בבראילוב, שבפלך פודוליה, אז חלק מן האימפריה הרוסית. בילדותו למד בחדר והיה פעיל ב"פרחי ציון", תנועת הנוער של "חובבי ציון". עלה לארץ ישראל ב-1914, כדי ללמוד בגימנסיה הרצליה, ובחר בשם המשפחה **איכר** כניגוד לשמו המקורי שמשמעותו "סוחר". הפסיק את לימודיו בגלל מלחמת העולם הראשונה, ועבד כפועל חקלאי וכשומר במושבות. לקראת סוף המלחמה נמנה עם מתנדבי היישוב לגדוד העברי הארץ ישראלי.

### ב"הגנה"

אברהם איכר השתחרר מן הגדודים העבריים ב-1920, הצטרף ונמנה עם מייסדי "ההגנה". ב-1923 צורף למנגנון הקבע של ההגנה. היה ממניחי היסוד למערכת ההדרכה ב"הגנה", בשנת 1924 שימש מדריך ראשי בתל אביב וב-1926 התמנה למפקד המחוז. בתפקיד זה שימש כארבע שנים. במהלך פרעות תרפ"ט (1929) מונה, בנוסף לכך, גם למפקד מחוז ירושלים, במקום אברהם תהומי. הוא נעצר על ידי הבריטים אחרי הצלחתו בהפעלת אנשי ההגנה לבלימת הפורעים הערבים בירושלים בפרעות, ונידון למאסר קצר ולתשלום קנס.
בשנים 1933-1931 פיקד על ההגנה בעמק בית שאן, עמק יזרעאל ועמק הירדן.

במאורעות תרצ"ו - תרצ"ט היה איכר קצין הקישור למשטרה הבריטית מטעם הסוכנות היהודית, לענייני הנוטרות. הוא הקים עם אורד וינגייט את היחידות המיוחדות ואת המשמרות הניידים, הכשיר נוטרים בקורסים משותפים עם הבריטים, ולקח חלק ביצור נשק במחתרת, הפצתו לסליקים ויבוא נשק מחוץ לארץ. איכר נמנה עם מקימי "משמר החופים" ופיקד עליו עד סוף מלחמת העולם השנייה, כאשר הועבר לידי הפלמ"ח.

### בשנות המדינה

בשנים 1950 עד 1960 היה אברהם איכר קצין הביטחון של הסוכנות היהודית. בין השאר, היה ממונה על הכשרת כיתות הכוננות ביישובים החדשים להגנה נגד מסתננים. היה חבר עם גולדה מאיר-יושבת ראש, דוד נמרי ויהודה ארזי, בוועד להקמת מוזיאון ההגנה בבית אליהו גולומב בשדרות רוטשילד בתל אביב.

איכר נמנה עם מייסדי מושב אביחיל, ליד נתניה. מיוזמי ומקימי מוזיאון בית הגדודים במושב. הוא התגורר במושב עד פטירתו בשנת 1980 ונטמן בבית העלמין בו.

משפחתו
------

אברהם איכר היה נשוי ארבע פעמים. מאשתו הראשונה צילה לבית שטיינגרט נולדה הבת קטינה. אשתו השנייה הייתה מרים (1909–1936), בתם של שמואל וסולטאנה טאג'יר, ממייסדי תל אביב. לשניים נולדה הבת מרים (מיקי). בנה הוא איש העסקים והפוליטיקאי אראל מרגלית.
מאשתו השלישית טובה לבית קוסובסקי נולדו בתו אבה ובנו ישראל (איזי). איכר אימץ את בנה של אשתו הרביעית אנה, רוני איכר, תא"ל במיל. ומנכ"ל חברת אחוזות החוף.

גלריה
-----

* קבר אברהם איכר באביחילקבר אברהם איכר באביחיל
* "פועל (דיוקן אברהם איכר)" (1934), ציור מאת ציונה תג'ר"פועל (דיוקן אברהם איכר)" (1934), ציור מאת ציונה תג'ר

לקריאה נוספת
------------

* דוד תגר, **איכר ולוחם**, הוצאת ליטרטורה ספרים אלקטרוניים, 2006

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אברהם איכר** בוויקישיתוף
* דוד תדהר (עורך), "אברהם אכר (קאופמן)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ט (1958), עמ' 3256
* אברהם איכר למנוחות, דבר, 18 בפברואר 1980
* לילך רוזנברג-פרידמן, "'תקדיש את חייך למעשה בעל ערך': דרכו של אברהם אִכָּר ב'הגנה'", בתוך: ניר מן (עורך), **עלי זית וחרב: 100 ל'הגנה'**, כרך כ', ירושלים: כרמל והמרכז לחקר כוח המגן מייסודו של ישראל גלילי, 2020, עמ' 225–262

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007308142705171
* ISNI: 0000 0000 6886 2388
* VIAF: 97374527
* WorldCat (עם VIAF): 97374527

 |
המחצבה העיקרית שבאי לם הולם אשר שימשה את שבויי המלחמה האיטלקיים בבניית מחסומי צ'רצ'יל.
**גלימס הולם** (באנגלית: **Glims Holm**) או **גלימפס הולם** (**Glimps Holm**) הוא אי באיי אורקני שבצפון סקוטלנד בממלכה המאוחדת.

האי ממוקם בסמוך למצר הים הולם (Holm Sound) - אחת מהכניסות המזרחיות לאגן סקפה פלו. האי ממוקם בין האי מיינלנד (הגדול באיי אורקני) לבין האי בוריי. 

שטחו של האי כ-1 קמ"ר ושיא גובהו 32 מטרים מעל פני הים.

היסטוריה
--------

בשל מיקומו של האי, הוא שימש במלחמת העולם השנייה כחלק מהתוכנית הבריטית להגנה מפני כניסת צוללות גרמניות לאגן סקפה פלו, ששימש מעגן אסטרטגי של הצי המלכותי. 

במסגרת המחסומים נבנתה סוללה המקשרת את האי דרום רונלדסיי לאי מיינלנד. הסוללה מקשרת את גלימס הולם לאי לם הולם הנמצא צפונית מזרחית לו באמצעות מחסום מספר 2, ואת גלימס הולם לאי בוריי באמצעות מחסום מספר שלוש.

שבויי מלחמה איטלקיים אשר נכלאו במחנות בלם הולם ובוריי הועסקו בין השנים 1941–1944 בחציבת חומרי הגלם במחצבה אשר מוקמה באי לם הולם ובבניית הסוללות המחברות כיום את גלימס הולם לאיים הסמוכים אליו.

כיום הסוללות משמשות ככביש גישה בין האיים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גלימס הולם** בוויקישיתוף
* נתוני האי גלימס הולם
**אברהם אזולאי** (**מנדלבוים**; כ"ו בסיוון תרמ"ו, יוני 1886 – ז' בתמוז תשי"ז, 6 ביולי 1957) היה עסקן ציבור בתל אביב, יושב ראש ועד שכונת נוה שלום, ממייסדי שכונת מאה שערים בתל אביב וחבר מועצת העיר בארבע המועצות הראשונות.

תולדותיו
--------

נולד בשכונת מאה שערים בירושלים, לרב יעקב מנדלבוים, ראש השוחטים בירושלים, ולפייגה, בת הרב בכור חיים יוסף דוד אזולאי בן רבי יהודה זרחיה אזולאי. יש שיחסוהו למשפחת החיד"א. נשא את שם משפחת אמו - אזולאי. למד בישיבת עץ חיים ובישיבת תורת חיים. לאחר נישואיו עבד כשוחט בכפר תבור וכמשגיח כשרות בראשון לציון ולאחר מכן ביפו.

במלחמת העולם הראשונה גורש למצרים. בתום המלחמה שב ליפו והחל בעסקנות ציבורית מקומית. היה יושב ראש ועד שכונת נוה שלום. ארגן את השכונות נווה שלום, נוה צדק, אהל משה ומחנה יוסף למועצה אחת ופעל לסיפוחן לתל אביב. בין השנים 1919–1935 היה חבר ועד קהילת יהודי יפו ותל אביב ושימש יושב-ראש של כמה מוועדותיו. במקביל שימש באותן שנים חבר מועצת עיריית תל אביב. היה ממייסדי שכונת מאה שערים בתל אביב, וכמו כן השתתף בייסוד השכונות נווה שאנן, נורדיה ומונטיפיורי. היה פעיל בארגון בעלי הבתים בתל אביב וחבר הנהלת בנק בעלי הבתים העירוני.

היה פעיל בהתארגנותו של הציבור החרדי בתל אביב, וכן היה פעיל בתחומי החינוך הדתי, השבת והכשרות בעיר. הקים בתי כנסת ומקווה בשכונת מאה שערים וייסד את "משמרת השבת" בתל אביב.

הצטרף לתנועה הרוויזיוניסטית, ופעל במסגרתה להקמת אגף חרדי בשם "אחדות ישראל". בשנת 1935 נבחר כציר לקונגרס היסוד של "ההסתדרות הציונית החדשה" שהתכנס בווינה. נבחר כחבר הנשיאות וכגזבר-כבוד.

רכש אדמות ליד ראשון לציון מערבי מקומי, והתכונן להקים עליהן יישוב יהודי בשם "תל אלימלך", לזכר האדמו"ר רבי אברהם אלימלך פרלוב מקרלין.

היה בעל אוסף של כתבי יד עתיקים, חלקם ירושה מזקנו החיד"א, ומסר אותם לבית הספרים הלאומי.

נפטר בשנת 1957, בן 71 במותו. נקבר בבית העלמין קריית שאול.

לקריאה נוספת
------------

* 'אזולאי, אברהם', בתוך: דוד קלעי, **ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי**, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 36.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "אברהם אזולאי (מנדלבוים)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 318
* א. אזולאי למנוחות, דבר, 8 ביולי 1957

מפרי עטו:

* במקום שבעל תשובה עומד. דואר היום, 30 באוקטובר 1932
* חזית הבשר: כי תאוה נפשך לאכול בשר, אך בשר כשר תאכל! (כרוז הארגון הלאומי), דואר היום, 22 בדצמבר 1932

הערות שוליים
------------

1. ↑  בן ברוך טרובר
**צְ'אַרְלְס אֵלִיּוֹט** (באנגלית: **Charles Elliot**;‏ 15 באוגוסט 1801 – 9 בספטמבר 1875) היה אדמירל בצי המלכותי הבריטי, אשר שירת כמנהל האדמיניסטרטיבי הראשון של מושבת הונג קונג הבריטית וכמושל מספר מושבות אי של האימפריה הבריטית. נודע במיוחד על פועלו בניסיון להביא להסדר במלחמת האופיום הראשונה.

ביוגרפיה
--------

בנם של יו ומרגרט אליוט, נולד בשנת 1801, בעיר דרזדן, נסיכות הבוחר מסקסוניה, האימפריה הרומית הקדושה, שם כיהן אביו כשגריר הבריטי. בשנת 1815 הוא נכנס לצי המלכותי לשירות באיים המלדיביים ובחופי מזרח אפריקה. הוא פרש מהצי בשנת 1828 כדי להיכנס לשירות הקולוניאלי.

### קריירה מוקדמת

בשנת 1830 מונה למגן עבדים בגיאנה, שם הפך למובטל. בשנת 1834 הוא הפך למזכיר נציבי הסחר בסין, דאז שושלת צ'ינג, ואחרי 1835 התמנה למפקח על הסחר וממלא מקום בגואנגג'ואו. לפיכך הוא היה אחראי על קשרי הסחר האנגלים בתקופה בה הרשויות הסיניות החלו במאמצים לעצור את תנועת האופיום הבלתי חוקית שניהלו סוחרים בריטים והיה אחראי במידה רבה לפרוץ מלחמת האופיום בשנת 1840.

לאחר שתקף מבצרים סיניים בנמל גואנגג'ואו, בינואר 1841 הוא ובעל הסמכות הסיני חתמו על הסכם, אמנת צ'ואנפי לפיו הסינים ישלמו 6 מיליון לירה שטרלינג על השמדת האופיום הבריטי ויפסיקו לכנות את הבריטים "ברברים" בעוד מצדם הבריטים ישלמו 6 מיליון שטרלינג למען האי המבודד של הונג קונג, סחר האופיום יופסק ושגרירים יוחלפו בין המדינות.

הסכם זה שהתגלה כבלתי מקובל על שתי הממשלות הביא לפיטורו הסופי של אליוט בהוראת השר לענייני חוץ הנרי טמפל, הוויקונט השלישי מפלמרסטון (לעתיד ראש ממשלת בריטניה).

### קריירה מאוחרת

אליוט הוקצה מחדש וב-6 באוגוסט 1842, הגיע למפרץ גלווסטון, טקסס, כשגריר הבריטי בתוך הרפובליקה של טקסס. בתפקיד זה אליוט דגל בביטול העבדות בטקסס, פעל למען הקמת סחר חופשי והדגיש את החשיבות של הבטחת שלום עם מקסיקו. הוא הפך לחבר אישי ואמין של הנשיאים סם יוסטון והנסון ג'ונס.

כביכול בהוראת יוסטון, הוא עבד עם השגריר הבריטי במקסיקו סיטי למען שביתת נשק בין טקסס למקסיקו בשנת 1843 והיה מרכיב בהבטחת שחרורם של כמה שבויים.

בגלל היתרון של התמיכה הבריטית לטקסס חופשית ועצמאית, אליוט פעל באופן אקטיבי נגד סיפוח טקסס לתוך ארצות הברית. בשנת 1845, באישור הנשיא ג'ונס, נסע למקסיקו כדי להשיג אמנה המבטיחה את הכרת הממשלה של אנטוניו לופס דה סנטה אנה בעצמאות טקסס בתנאי שטקסס לא תסופח. הוא החזיר את האמנה לטקסס, אך טקסנים הצביעו לסיפוח בהעדפה לעצמאות שהוכרה על ידי מקסיקו ומובטחת על ידי אנגליה.

### אישיות

אליוט, שכונה בעיתונות "האיש בכובע הלבן", היה נושא להערות רבות בעיתונים במהלך מחלוקת הסיפוח של טקסס. הוא קיבל הוראה לחזור לבריטניה לאחר סיום הסיפוח מבחינה רשמית. הוא שירת בתור מושל ברמודה בין השנים 1846 ל-1854, טרינידד בין השנים 1854 ל-1856, וסנט הלנה בין השנים 1863 ל-1869. ב-1856 הוא היה מועמד לתפקיד אזרחי, ועיטורי הכבוד שלו בצי הבריטי הביאו אותו לדרגת אדמירל בספטמבר 1865. אליוט היה נשוי ונולד לו לפחות ילד אחד. הוא נפטר בווייטקומב, דבון, אנגליה, האימפריה הבריטית ב-9 בספטמבר 1875.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צ'ארלס אליוט** בוויקישיתוף
* החברה ההיסטורית למדינה הטקסנית
* מלחמת האופיום הראשונה - פרק 3

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007444236105171
* GND: 122894928
* ISNI: 0000 0000 3139 4728
* LCCN: n88125236
* NTA: 197296238
* SNAC: w6dn5hm8
* VIAF: 50120716
* WorldCat: lccn-n88125236

 |
הילד מצייר חתולים על לוח byōbu במקדש הנטוש
**"הילד שצייר חתולים"** (ביפנית: **猫 を 描 い た 少年**) היא אגדה יפנית, שתורגמה לאנגלית על ידי לפקדיו הרן, ופורסמה בשנת 1898, כאחת מסדרת האגדות היפניות של המוציא לאור הסגאווה טקג'ירו. מאוחר יותר הוא נכלל גם בספר האגדות היפניות של הרן.

הכותרת המקורית בכתב היד של הרן הייתה "אמן החתולים". הדפסתו על נייר רגיל כמו בשאר הסדרות לא נעשתה באישורו של הרן, וספר זה הפך לראשון מתוך חמשת כרכים שקבע הרן שהודפס על נייר קרפ.

תקציר
-----

בכפר קטן גרו חקלאי ואשתו, שתוארו כזוג הגון. היו להם ילדים רבים וכולם היו מוצלחים בחקלאות, למעט הבן הצעיר שהוא היה אמנם אינטליגנט אך קטן ושברירי, ולא מתאים לעבודה קשה. ההורים החליטו שלילד יהיה טוב יותר שהוא יהפוך לכומר, ושלחו אותו להכשרה תחת הכומר הזקן של מקדש הכפר. אף שהילד הצטיין כתלמיד, היה לו הרגל שהוא לא היה יכול לעמוד בפניו, ציור חתולים בכל מקום, כולל בשולי הספרים הקדושים, עמודי המקדש וקירותיו. בעקבות הרגלו המגונה הילד גורש. ובעת שגירשו אמר לו הכומר: "הימנע מלישון במקומות גדולים בלילה."

העכברוש הענק שהובס על ידי החתולים המצוירים
הילד לא רצה לחזור לחווה של אביו מחשש לעונש, ובמקום זאת הוא נסע למקדש בכפר הסמוך בתקווה להתקבל שם כנזיר. הילד לא ידע שכל הנזירים שחיו שם גורשו על ידי חולדה מפלצתית וענקית, ומספר לוחמים נעלמו לאחר שניסו להרוג אותה בלילה.

הילד נכנס למקדש הנטוש והמאובק, מצא מכחול וקצת דיו, וכהרגלו החל לצייר חתולים בכל מקום.

כשהיה עייף, נזכר הילד בדברי הכומר הזקן שלא לישון במקומות גדולים, והוא טיפס לתוך ארון קטן כדי ללכת לישון. במהלך הלילה הוא שמע קולות איומים של צרחות ולחימה. כשהבוקר הגיע והוא סוף סוף יצא החוצה, הוא מגלה את גופת חולדת המפלצת. כשהוא תוהה מה יכול היה להרוג אותה, הוא שם לב שלכל החתולים שלו יש עכשיו דם על הפה. כל אנשי הכפר החלו לכבד אותו על היותו גיבור שהביס את המפלצת, והוא גדל להיות אמן מפורסם.

מקור
----

סיפור זה היה ידוע מאזורי טוהוקו ועד צ'וגוקו ושיקוקו תחת הכותרת Eneko to Nezumi. פרשנים מסוימים אומרים שמקורו של הסיפור הוא מאגדות עם מהמאה ה-15.

הוצע כי גרסתו של לפקדיו הרן היא סיפור חדש, ואין לה סיפור יפני מקורי. כך נטען: "במהדורה האנגלית שלו, לפקדיו הרן סיפר סיפור חדש על מגע עם יצורים מרגשים. בסיפור המקורי, הילד הופך לאב המנזר של המקדש לאחר התקרית, אך בגרסת הרן הוא ממשיך להיות אמן בעל שם."

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הילד שצייר חתולים** בוויקישיתוף
* הקלטת שמע של "הילד שצייר חתולים", פורמטי שמע להורדה וסטרימינג
* לפקדיו הרן, ‏הילד שצייר חתולים, באתר "אלכסון", 1 באוקטובר 2017
* הצגת הילדים "הילד שצייר חתולים", בקבוצת תיאטרון אורורה
* קטע קול הילד שצייר חתולים, בפודקאסט "התשובה" עם דורון פישלר

הערות שוליים
------------

1. ↑  Kang, Jihyun (康 志賢) (2006). 浮世絵に見る『東海道中膝栗毛』滑稽の旅 (特集 旅). *Nihon Ukiyoe Kyōkai. Ukiyo-e Art: A Journal of the Japan Ukiyo-e Society* (ביפנית). 151–152: 23.
2. ↑  "The Boy Who Drew Cats". *Kyoto University of Foreign Studies Rare Books Exhibition*. 2007. נבדק ב-13 ביולי 2019. `{{cite web}}`:  (עזרה)

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"הילד שצייר חתולים"**.
פסל מעיסת נייר, מעשה ידי שושנה קרטמן
**עיסת נייר** (בצרפתית: Papier mâché – נייר לעוס) היא חומר רך וגמיש, הנוצר מערבוב דבק עם פיסות נייר או קרטון. מהעיסה מעצבים בדרך כלל פסלים או מוצרים. לאחר שהעיסה מתייבשת, מתקבל חומר קשיח מאוד, שלא ניתן לעיבוד צורני נוסף, אלא באמצעות חיתוך. 

השימוש בעיסת נייר ידוע זה מאות שנים בסין. בשנת 1702 רשם הנרי קליי (Henry Clay) פטנט ליצירת עיסת נייר באנגליה. במאה ה-19 שימשה עיסת הנייר לייצור ראשי בובות, לפני ייצור הפלסטיק.

כיום, העבודה בעיסת נייר נהוגה בקרב אמנים ויוצרים וכן בעבודה עם ילדים בגני ילדים ובחוגים. העיסה היא אחד מחומרי הגלם ליצירת פינייטה.

יצירה בעיסת נייר
----------------

פיסול בעיסת נייר סביב בלון המשמש כתבנית
### הכנת הדבק

תכונות הדבק בו משתמשים להכנת עיסת הנייר משפיעות על תכונות העיסה באופן ניכר. ניתן ליצור עיסת נייר באמצעות דבקים שונים כגון דבק טפטים, דבק פלסטי לבן המהול במים או דבק קמח מבושל. דבק קמח נוצר מבישול קמח במים. יש לערבב כוס קמח עם כוס מים קרים עד שאין גושים, להוסיף כוס עד כוס וחצי של מים רותחים, לערבב ולהביא לרתיחה. נוצרת בלילה שצבעה שקוף (קמח לבן) או חום (קמח מלא). יש המסננים את הדבק או טוחנים אותו.

### שיטות לעיבוד הנייר

* חיתוך לפיסות נייר קטנות וערבובן בדבק.
* השריית פיסות קרטון (של תבניות ביצים לדוגמה) במים.
* סוחטים את העיסה, מוסיפים דבק, מערבבים ולשים עד שנוצר חומר דמוי בצק.
* טבילת פיסות נייר קטנות בדבק. בשיטה זו מדביקים את פיסות הנייר זו על זו על גבי שלד או תבליט בשכבות אחדות.

את עיסת הנייר מכיירים לפסל, לתבליט או לחפץ אחר. אחרי עיבוד לצורה הרצויה מייבשים את העיסה מספר ימים.

### עיבוד נוסף

* צביעה בצבע פלסטי.
* צביעה בצבע מעורב בדבק פלסטי.
* צביעה בצבע ואחר כך בשכבה דקה של דבק פלסטי מדולל במקצת.
* הדבקת בד במקום צביעה.
* תוספת של אביזרים ופריטים מחומרים שונים בהדבקה (שיער, עיניים וכדומה).
* ציור, איור או כתיבה על היצירה.

קקטוסים מעיסת נייר של האמנית ליאת בנימיני-אריאל (צילום: Mikimedia).

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **עסת ניר** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **עיסת נייר** |

* קישורים ותמונות פורום אומנות שימושית תפוז.
* הנחיות למתחילים להכנת עיסת נייר (באנגלית)
* הוראות להכנת עיסת נייר (בעברית)
* עיסת נייר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* עיסת נייר, דף שער בספרייה הלאומית
* בתיה עוזיאל מדגימה איך להכין פירות וירקות מעיסת נייר, סרטון בערוץ "כאן ארכיון", באתר יוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007563274905171
* GND: 4173210-8
* LCCN: sh85097672
* LNB: 000258378
* NKC: ph206866

 |
הילדה החולה, 1885-6  
שמן על בד  
120 x‏ 118.5 ס"מ  
הגלריה הלאומית, אוסלו
"**הילדה החולה**" (בנורווגית: **Det Syke Barn**) היא סדרה בת שישה ציורים וכמה הדפסים מאת הצייר הנורווגי אדוורד מונק, שנוצרו בין השנים 1885–1926. עבודות אלו מתארות ילדה חולה היושבת במיטתה.

היסטוריה
--------

במרכז סדרת הציורים "הילדה החולה" מופיע ייצוג של יוהנה סופי, אחותו של הצייר, שנפטרה ממחלת השחפת בשנת 1877, בהיותה בת 15. יוהנה מתוארת כשהיא יושבת במיטתה, נשענת על כר גדול ולצדה אשה בעלת שער כהה המרכינה את ראשה. ייתכן כי אשה זו היא קארן ביולסטאד (Karen Bjolstad), דודתה של יוהנה, שטיפלה בה לאחר מות האם.

למרות אופיו האוטוביוגרפי של הציור, הרי תיאורים של ילדים חולי שחפת היוו נושא מקובל באמנות האירופית באותה עת. במכתב משנת 1930 למנהל הגלריה הלאומית באוסלו כתב מונק כי "בהקשר ל'הילדה החולה', אני סבור שהיה זה 'עידן הכריות'. ציירים רבים יצרו ציורים של ילדים חולים שעונים על כריות."

מונק יצר שש גרסאות שמן לציור זה, כשהראשונה הושלמה בין השנים 1885–1886 ונחשבה כציור הכנה (Study). שלושה מציורים אלו נמצאים כיום באוסלו (1885-6; 1925; 1927), אחד בעיר גוטנברג שבשוודיה (1896), אחד בסטוקהולם (1907) ואחד בלונדון (1907). בנוסף, יצר מספר גרסאות בליתוגרפיה, תצריב ובמחט יבשה (drypoints). הראשונה מביניהן נוצרה בשנת 1892.

תיאור
-----

הציור "הילדה החולה" מציג את הילדה שעונה על כר גדול, פניה בפרופיל והיא פונה אל עבר אשה המרכינה ראשה. סדרת הציורים מתאפיינת בגוונים ירקרקים של בגדי הדמויות ושל השמיכה שעל המיטה, המעניקים את הגוון השולט לציורים. ראשה של הילדה מודגש על ידי הכר הלבן, המבודד את ראשה משאר הפורמט.

על אף בשולי הפורמט מופיעים חלקים של רהיטים, כגון פינת שולחן ועליה כוס, הרי מונק יצר קומפוזיציה המדגישה את הסטטיות של הדמויות.

סגנון הציור הוא אקספרסיבי בבחירת הגוונים, המעניקים לציור גוון דרמטי, ובמשיכות המכחול ההולכות והופכות חופשיות יותר במהלך השנים.

* גרסת 1885–1886 גרסת 1885–1886
* גרסת 1894 גרסת 1894
* גרסת 1896גרסת 1896
* גרסת 1896 גרסת 1896
* גרסת 1907גרסת 1907
* גרסת 1925 גרסת 1925

קישורים חיצוניים
----------------

* הילדה החולה, 1885-6, באתר הגלריה הלאומית, אוסלו (באנגלית)
* הילדה החולה, 1907, באתר גלריית טייט (באנגלית)
* הילדה החולה, ליתוגרפיה, 1896, באתר המוזיאון לאמנות מודרנית (באנגלית)
* הילדה החולה, מחט יבשה, 1894, באתר המוזיאון הבריטי (באנגלית)

הערות שוליים
------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הילדה החולה** בוויקישיתוף

1. ↑  ראו: The Sick Child 1907, באתר גלריה טייט (באנגלית)
2. ↑  Bischoff Ulrich. Edvard Munch: 1863–1944. Berlin: Taschen, 2000
פירוש נוסף ערך זה עוסק במותג של חברת קוקה-קולה. אם התכוונתם למשקה מוגז בטעם תפוזים ששווק בעבר בישראל בשם זה, ראו פאנטה.
לוגו "קינלי"
**קינלי** הוא מותג מים מבוקבקים ומי סודה השייך לחברת קוקה-קולה ומשווק במגוון ארצות באירופה ובאסיה ובכללן ישראל.
תחת המותג משווקים גם משקאות מוגזים כמו ג'ינג'ר אייל, ביטר למון וכן טעמי פירות שונים.

המותג משווק באוסטריה, איטליה, אל סלוודור, בלגיה, בולגריה, גרמניה, דנמרק, הודו, הונגריה, המלדיבים, הרשות הפלסטינית, זמביה, ליטא, לוקסמבורג, צ'כיה, שוודיה ושווייץ.

בישראל
------

בישראל משנת 1976 ועד סוף שנות ה-90 היו ה"**קינלי**" משקאות מוגזים בטעם תפוז ולימון. למעשה השם פאנטה זהו שמו המקורי מאז ומתמיד של המשקה המוגז בטעם תפוז של חברת קוקה-קולה שקיים בכל העולם. רק שבישראל הקדים את חברת "קוקה-קולה" יצרן משקאות מטבריה וכבר נתן את השם "**פנטה**" למשקה שהוא יצר שנים קודם לכן. כך שחברת "קוקה-קולה" העדיפה לבחור בשם אחר במקום לשלם סכומים גבוהים מדי שדרש היצרן הטברייני על השם. כאמור בסוף שנות התשעים השם פאנטה נכנס לארץ והודפס על קו הייצור המקורי של משקאות התפוז והמיצים המוגזים של חברת "קוקה-קולה". בשנים הבאות המותג "**קינלי**" היה מי סודה של החברה.

בשנת 2008 החליטה החברה המרכזית לייצור משקאות קלים לחזור לשווק את המותג והחלה לייצר סדרת משקאות מוגזים בטעמי פירות בשם "מוגז עדין". כדי לבצע זאת בהצלחה החברה הפעילה קמפיין מכירות שבו השקיעה 10 מיליון שקלים. על פי אתר גלובס, הסיבה להשקתו מחדש של המותג היה רצונה של חברת קוקה-קולה להתמודד עם טרנד הבריאות שפשט באמצעות שיווק משקאות שנחשבים לבריאים יותר ובמיוחד מול חברת יפאורה-תבורי שבאותה תקופה החלה לייצר ולשווק משקאות דומים תחת המותג הבינלאומי שוופס.

טעמי הסדרה הם תפוח, פירות יער-רימונים, לימונענע ואפרסק.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של קינלי

הערות שוליים
------------

1. 1 2  אילנית חיות, ‏המותג קינלי חוזר למדפים בצורת משקה מוגז עדין בטעמים, באתר גלובס, 27 באפריל 2008
**עיסה אפורה** (מאנגלית **Grey Goo**) הוא תרחיש היפותטי בעל תוצאות הרסניות, שבו העולם (או במקרים קיצוניים, אף היקום כולו) נחרב, כאשר הוא משמש כחומר-בניין לתהליך השכפול העצמי של ננו-רובוטים שיצאו מכלל שליטה. 

את המונח אפשר למצוא בעיקר בהקשר של מדע בדיוני, אם כי הסוגיה בהחלט עולה בפורומים יותר "מדעיים", בהתייחסות לסכנות הטמונות בננוטכנולוגיה. המושג נזכר לראשונה בספרו משנת 1985, "Engines Of Creation", של חוקר הננוטכנולוגיה אריק דרקסלר. אף על פי שמה, "עיסה האפורה" אינה צריכה להיות דווקא בעלת מרקם עיסתי או להיות בצבע האפור, אלא עליה להיות צביר גדול של ננו-מכונות בעלות פונקציה של שכפול עצמי, אשר כורות את חומרי הבניין לתהליך מן הסביבה הקרובה להן.

נסיבות היווצרות העיסה האפורה יכולות להיות מוטציה או תקלה בננו-רובוטים, שנועדו לפרק כמות מסוימת של חומר (אשפה או פסולת רדיואקטיבית). תסריט נוסף שעולה על הדעת, הוא גרימת תרחיש זה בצורה מכוונת מראש ככלי נשק או כפעולת טרור, או אף כנשק יום הדין בידי קיצונים.

בהנחה שהטכנולוגיה תאפשר יצירה של ננו-רובוטים המסוגלים להוביל לתרחיש של "עיסה אפורה", ניתן לשער שיינקטו מספר צעדים למניעת התרחיש, ביניהם תכנות הרובוטים כך שלאחר מספר מסוים של "דורות" משוכפלים יפסק השכפול העצמי, יצירתם כך שלצורך השכפול הם יזדקקו לחומר נדיר שיפוזר אך ורק באזור שבו ירצו להפעילם, או שליטה ישירה בתהליך השכפול בעזרת מחשב חיצוני כדי להביא לביטול יכולתם העצמית לשכפול ללא אשרור חיצוני.

התרחיש שהציע דרקסלר נשלל על ידי ספקנים, בהיעדר מנגנון שיסביר מדוע מכונות מלאכותיות יצליחו לגבור על יצורים חיים, שהתפתחו במהלך כ-3.5 מיליארד השנים האחרונות.

ראו גם
------

* סטארגייט

הערות שוליים
------------

1. ↑  מוטי בן-ארי, **Whose final hour? The problem of naive egocentric catastrophism in doomsayers and catastrophists**, הספקן, 22.9.2005
**הילדה, נסיכת נסאו** (בגרמנית: **Hilda von Nassau**‏, 5 בנובמבר 1864 - 8 בפברואר 1952), הייתה בתו של אדולף, הדוכס הגדול של לוקסמבורג, ואשתו של פרידריך השני, הדוכס הגדול של באדן.

ביוגרפיה
--------

הילדה נולדה בויסבאדן ב-5 בנובמבר 1864, לאדולף, דוכס נסאו ואדלהייד-מריה, נסיכת אנהלט-דסאו, בתם של פרידריך אוגוסט, נסיך אנהלט-דסאו ומריה לואיזה שרלוטה, נסיכת הסן-קאסל.

בשנת 1866 הצטרף אביה אדולף, דוכס נסאו לאימפריה האוסטרית במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ובשל כך בסוף המלחמה סופחה דוכסות נסאו לפרוסיה, ואביה הודח משלטונו.

ב-20 בספטמבר 1885 התחתנה הילדה עם פרידריך, נסיך הכתר של באדן, אולם לא נולדו להם ילדים. בשנת 1907 מת חמיה פרידריך הראשון, הדוכס הגדול של באדן, ובעלה עלה לשלטון במקומו כפרידריך השני, הדוכס הגדול של באדן. בעקבות תבוסת האימפריה הגרמנית פרצה בגרמניה מהפכה, ובעקבות כך ב-11 בנובמבר 1918 נאלץ בעלה להתפטר מתפקידו, ובני המשפחה ברחו אל מחוץ לעיר קרלסרוהה. לאחר מכן נתנה הממשלה החדשה הוראה, ולפיה בני המשפחה יחד עם ויקטוריה, מלכת שוודיה שהייתה בביקור אצלם, לא ייפגעו ויישארו מוגנים. בשנת 1919 קיבלו בני המשפחה היתר להתגורר במאינאו, ונאמר להם שהם יכולים לעשות ככל העולה על רוחם, כמו שאר האזרחים.

בשנת 1928 מת בעלה פרידריך השני, הדוכס הגדול של באדן, וב-8 בפברואר 1952 מתה הילדה. מכיוון שלא היו להם ילדים, ירש את נכסיהם הרוזן לנארט ברנדוט, שהיה נכד אחותו של בעלה.

אילן יוחסין
-----------


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרידריך וילהלם, נסיך נסאו-ויילבורג |   | לואיזה איזבלה, רוזנת העיר קירכברג |   | פרידריך, דוכס סקסוניה-אלטנבורג |   | שרלוטה גאורגינה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ |   | פרידריך, נסיך הכתר של אנהלט-דסאו |   | אמליה, רוזנת הסן-הומבורג |   | וילהלם, נסיך הסן-קאסל |   | לואיזה שרלוטה, נסיכת דנמרק |
|   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   | וילהלם, דוכס נסאו |   |   |   |   |   | לואיזה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן |   |   |   |   |   | פרידריך אוגוסט, נסיך אנהלט-דסאו |   |   |   |   |   | מריה לואיזה שרלוטה, נסיכת הסן-קאסל |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   |   |   | אדולף, הדוכס הגדול של לוקסמבורג |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | אדלהייד-מריה, נסיכת אנהלט-דסאו |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | **הילדה, נסיכת נסאו** |
|

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הילדה, נסיכת נסאו** בוויקישיתוף
* הילדה, נסיכת נסאו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb149771538 (data)
* GND: 116823984
* ISNI: 0000 0000 1384 5679
* VIAF: 37677268
* WorldCat: viaf-37677268

 |
**עינת פרנבך בן אהרון** (13 בפברואר 1975 – 23 בנובמבר 2019) הייתה במאית, תסריטאית ומלהקת ישראלית.

ביוגרפיה
--------

נולדה בחיפה ליעקב ואירית פרנבך. אמה הייתה מורה ואחר-כך עסקה בנדל"ן. אביה מהנדס תעשייה וניהול בוגר הטכניון, שעבד בעשרים השנים האחרונות לחייו בתעשייה האווירית. עינת גדלה במקומות רבים, בעקבות מעברי דירות של הוריה, אבל בעיקר בחיפה ומגיל אחת עשרה ועד לצבא התגוררה ביבנה. היא הבכורה במשפחה, לה אחות מעצבת במקצועה ואח צעיר ממנה ב-12 שנה, מוזיקאי שחי בטורונטו. בצבא שירתה כמפעילת מחשב. בתום שירותה הצבאי עשתה תואר ראשון של אוניברסיטת בר-אילן במדעי המחשב, אותו סיימה בהצטיינות (1999).

עם תום לימודיה למדה תסריטאות ואחר-כך תחקירנות בבית הספר "חשיפה" של האוניברסיטה הפתוחה. למדה במשך שנתיים וחצי במסלול הישיר לדוקטורט במדעי המוח באוניברסיטת בר-אילן. במהלך השנים עבדה בהבטחת איכות בחברות הייטק. היא שימשה ככתבת קולנוע בפורטל "Seret" וכמנהלת פורום קולנוע של ynet‏ (2006-2005). הייתה חברת הנהלת איגוד התסריטאים (2008-2006).

בשנת 2008 ייסדה את פורום יוצרים צעירים, קבוצת תמיכה לתסריטאים ולבמאים בתחילת דרכם, בין השאר הייתה שותפה להקמת המסלול העצמאי בקרן הקולנוע הישראלי, לתמיכה בסרטים עצמאיים.
החל משנת 2010 היא עוסקת בליהוק. הייתה מלהקת של "טליה. דייט. קום",
דוקודרמה של הבמאית טליה פינקל, ערוץ 8, ליהקה את "שרקייה", סרט קולנוע בבימויו של עמי ליבנה וכן את סרטה "הצגה יומית".

בשנים 2007–2011 עבדה פרנבך בן אהרון על סרט הקולנוע "הצגה יומית" (76 דקות) אותו כתבה, הפיקה וביימה. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה 2011, הפרימיירה של הסרט הייתה ב-13 בפברואר 2013. הוא מוקרן בחודשים פברואר-מרץ 2013 בסינמטק תל אביב.

משנת 2012 למדה לתואר שני בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.

היא עסקה ברפואה משלימה: פרחי באך, הילינג, דמיון מודרך וריפוי בשחזור גלגולים.

חיים אישיים
-----------

נישאה בספטמבר 2011 לערן בן אהרון, מלחין ומוזיקאי לסרטים ולהצגות. לזוג נולדה בת.

נפטרה ב-23 בנובמבר 2019.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עינת פרנבך בן אהרון** בוויקישיתוף

* עינת פרנבך בן אהרון, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* עינת פרנבך בן אהרון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* עינת פרנבך בן אהרון, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* עינת פרנבך בן אהרון, באתר ספר הקולנוע הישראלי
* עינת פרנבך, לצלם את נעמה כפול 3, באתר קולנוען, 3 בפברואר 2013
* גיא ארליך, "הצגה יומית": נשים על סף התמוטטות עצבים, באתר עכבר העיר, 10 בפברואר 2013
* ענת ויינמן, עצמאי בשטח(הקישור אינו פעיל), באתר ZOTY‏, 6 בנובמבר 2011

### מבחר כתבות של עינת פרנבך בן אהרון מאתר "סרט"

* עינת פרנבך בן אהרון, ‏כולם היו ילדיי – ריאיון עם האחים דארדן - חלק ראשון, באתר "סרט", 2 בנובמבר 2005
* עינת פרנבך בן אהרון, ‏פנים. חדרו של ז'אן-מארק - יום - ראיון בלעדי, באתר "סרט", 26 באפריל 2006
* עינת פרנבך בן אהרון, ‏גאון ושמו גידיגיאן - ראיון בלעדי - חלק 1, באתר "סרט", 25 באוקטובר 2005
קינזין הקשור לסיב מיקרוטובול
**קִינֵזִינים** הם משפחה של חלבונים מוטוריים בתאים אאוקריוטיים, הנעים לאורך סיבי מיקרוטובולים ותנועתם דורשת אנרגיה המתקבלת באמצעות הידרוליזה של מולקולת ATP. תנועה זו היא מרכיב במספר תהליכים תאיים, לרבות רבייה תאית ושינוע מטען בתא.

מתחם מניע של קינזין
הקינזינים שונים בצורתם, אך חלבון קינזין טיפוסי הוא דימר חלבוני המורכב משתי שרשראות כבדות ושתי שרשראות קלות. לכל שרשרת כבדה ראש גלובולרי (המתחם המניע) המחובר דרך צוואר קצר וגמיש לגבעול ארוך וסלילי המסתיים בזנב העשוי שרשרת קלה. הגבעולים מסתלסלים אחד סביב השני ליצירת הדימר. אל הזנב מחובר המטען, שאותו משנע הקינזין.

לכל ראש יש שני אתרי קישור: האחד למיקרוטובול והשני ל-ATP. קשירה של ATP, הידרוליזה שלו ושחרור ADP משנים את המבנה המרחבי של אתר הקישור, ועקב כך את הצוואר שלו הוא מחובר, דבר היוצר את התנועה של הקינזין על גבי המיקרוטובול.

בניגוד למולקולות קטנות כמו גזים וגלוקוז, הנעים בתא בפעפוע, מולקולות גדולות, בועיות, ואברונים אינם יכולים לנוע בפעפוע. לצורך כך, הם נקשרים לזנב החלבונים המוטוריים, במקרה זה קינזין, אשר נע על גבי המיקרוטובולים. בכל צעד של הקינזין על המיקרוטובול נצרכת האנרגיה המתקבלת מהידרוליזה של מולקולת ATP אחת. הקינזינים נעים רק בכיוון אחד, רובם מקצה המינוס לקצה הפלוס, כלומר מאזור הגרעין לכיוון קרום התא, וזאת בשל הקוטביות של מולקולת המיקרוטובול.

ראו גם
------

* דינאין

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קינזין** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph121585

 |
חזית בית השוק
**קינסייל** (באנגלית: **Kinsale**, באירית: **Cionn tSáile**) היא עיירה במחוז קורק שבאירלנד. העיירה שוכנת במרחק 25 קילומטרים דרומית לעיר קורק וליד נהר בנדון, בקרבת לשון היבשה "אולד הד אוף קינסייל". אוכלוסיית העיירה מונה 2,257 תושבים, ובעונת התיירות היא מגיעה לשיאה בגלל הגעת תיירים למטרות שיט. במפקד אוכלוסין שנערך באפריל 2006 נמצא כי הבריטים מהווים 9% בלבד מאוכלוסיית העיירה.

היסטוריה
--------

ב-1601 הייתה העיירה מוקד של קרב בו הביסו כוחות אנגליים כוח ספרדי-אירי משולב, שהונהג על ידי הנסיכים יו רו או'דונל ויו או'ניל. לאחר הקרב התרחשה בריחת הרוזנים, במסגרתה נמלטו מספר אריסטוקרטים אירים לאירופה, תוך כדי נטישת אדמותיהם.

ליד העיירה שוכן מבנה בשם מבצר צ'ארלס, המתוארך לשנת 1677 ומגן על הכניסה לנמל העיירה מפני פלישה צרפתית או ספרדית לאירלנד. מבצר ג'יימס הסמוך שוכן על חצי האי קאסלפארק. שרשרת תת-ימית חיברה בעבר בין שני המבצרים לאורך פתח הנמל, ובזמן מלחמה שימשה לפגיעה בתחתית כלי השיט של האויב. ב-7 במאי 1915 הטביעה צוללת גרמנית את אוניית הנוסעים "לוסיטניה" במרחק 14 מייל ימי מאירלנד, וחלק מההרוגים והניצולים הובאו לעיירה, וחלק מהבדיקות של גופות ההרוגים בוצעו בחצר בית המשפט של העיירה. לזכר האירוע ומאמצי ההצלה הוקמה אנדרטה.

קינסייל היא אתר תיירות פופולרי עבור אירים ותיירי חוץ, וידועה במסעדות הרבות ובפעילויות הפנאי המתנהלות בשטחה, כולל שיט יאכטות, דיג ימי וגולף, ואחת לשנה עורכת העיירה "פסטיבל גורמה". בעיירה יש גם מספר גלריות לאמנות ובית ספר ללימוד אנגלית. הבניינים הבולטים בעיירה הם כנסיית סנט מאלטוס (הכנסייה האירית), כנסיית יוחנן המטביל (הכנסייה הקתולית), בית השוק ובית הכלא הצרפתי המכונה גם טירת דזמונד.

חברת האוטובוסים Bus Éireann מספקת את רוב אמצעי התחבורה הציבורית לקינסייל. מספר קווי אוטובוס פועלים באופן סדיר בין קינסייל לקורק, ורובם עוברים דרך נמל התעופה קורק. קינסייל והעיירה בנדון מקושרות באמצעות קווי אוטובוס של חברת West Cork Rural Transport.

ב-8 באוקטובר 2005 הפכה קינסייל לעיירת הסחר ההוגן השנייה של אירלנד, וקדמה לה קלונקילטי.

לקינסייל יש ברית ערים תאומות עם ניופורט שברוד איילנד ומאמבלס שבוויילס.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **קינסייל** |

* אתר האינטרנט הרשמי של קינסייל
* אגודת ההיסטוריה של קינסייל
* אתר החדשות המקומי
* קינסייל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007562074805171
* BnF: cb14504112t (data)
* GND: 4110269-1
* LCCN: n80139190
* MusicBrainz: 3ef44b80-d125-4db2-bb14-bde0471ce8e3
* NKC: ge1185708
* VIAF: 134869665
* WorldCat: lccn-n80139190

 |
**נינה גבריליוק** (ברוסית: **Нина Гаврылюк**; ‏נולדה ב-13 באפריל 1965) היא ספורטאית סובייטית ורוסיה, בענף סקי למרחקים (קרוס קאנטרי). היא אלופה אולימפית ואלופת העולם. גבריליוק בעלת 4 מדליות אולימפיות, מהן 3 זהב וזכתה במספר מדליות באליפויות העולם. היא השתתפה ב-4 אולימפיאדות.

נינה גבריליוק נולדה בלנינגרד והחלה להתאמן בגיל צעיר. בשנת 1984 היא נכללה בנבחרת ברית המועצות החזקה והייתה נכללת בנבחרת רוסיה עד לשנת 2003. בתחרויות בינלאומיות היא השתתפה לצד ליובור יגורובה, ילנה ויאלבה ולריסה לזוטינה והחזקות וכתוצאה מכך כול מדליות זהב שלה הם בתחרויות שליחות. בנוסף למדליות רבות בתחרויות בינלאומיות גבריליוק הייתה גם אלופת ברית המועצות במקצועות סקי שונות.

היא השתתפה ב-4 אולימפיאדות, בשנת 1994 לצד בעלה שגם היה ספורטאי מצטיין בתחום סקי למרחקים.

לאחר שסיימה את ההשתתפות בתחרויות, הזוג עבר לארצות הברית. הם מתגוררים ליד בוסטן ומנהלים בית הספר לסקי.

השתתפות באולימפיאדות
--------------------

נינה גבריליוק הגיע לאולימפיאדה הראשונה שלה בקלגרי 1988 בגיל 22. כבר בהופעתה הראשונה במרוץ שליחות היא זכתה במדליית זהב ביחד עם קבוצתה. בריצה ל-20 ק"מ גבריליוק נפסלה.

באולימפיאדת לילהאמר 1994 גבריליוק זכתה במדליית זהב השנייה, גם במסגרת ריצת שליחות. בריצה ל-15 ק"מ היא זכתה במדליית ארד. היא השתתפה בעוד 2 מקצועות של ריצת סקי אך לא זכתה במדליה נוספת.

גם באולימפיאדת נאגנו 1998 זכתה במדליית זהב קבוצתית, אך ב-2 ריצות אישיות בהם השתתפה היא זכתה רק במקום ה-4 וה-7.

באולימפיאדת סולט לייק סיטי 2002 השתתפה כאשר היא כבר בת 36. היא השתתפה בריצות אישיות אך לא הצליחה לעלות מעל המקום החמישי.

קישורים חיצוניים
----------------

* נינה גבריליוק, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* נינה גבריליוק, באתר olympedia.org
* סיכום הופעות באתר איגוד הסקי
פירוש נוסף ערך זה עוסק ברומן מאת הסופר הצרפתי פייר שודרלו דה לאקלו. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו יחסים מסוכנים (פירושונים).

איור לספר משנת 1796
**יחסים מסוכנים** (בצרפתית: **Les Liaisons dangereuses**) הוא שמו של רומן מכתבים נודע מאת הסופר הצרפתי פייר שודרלו דה לאקלו. הרומן יצא לאור בשנת 1782 וזכה לעיבודים רבים, לבמה, לאופרה, לקולנוע ולטלוויזיה. ההבטחה שסימן רומן זה לא התממשה בשני הרומנים האחרים של דה לאקלו, וזה שב והצטרף לצבא אחרי המהפכה הצרפתית וטיפס לדרגת גנרל תחת פיקודו של נפוליאון.

"יחסים מסוכנים" פורסם לראשונה במהדורה בת ארבעה כרכים, ב-23 במרץ 1782, על ידי הוצאת Durand Neveu, והפך מיד להצלחה גדולה. הוא נמכר ב-1,000 עותקים בחודש הראשון להפצתו, הצלחה מסחרית גדולה במונחי אותם הימים. לאקלו, שהיה איש צבא, צווה מיד לשוב למבצר בו הוצב בבריטני.

במוקד הרומן, שעורר שערורייה רבתי עם צאתו, ניצבת דמותם של המפתה ואלמון ושל ידידתו ויריבתו מאדאם דה מרטיי, המתענגים בלא ייסורי מצפון על סבלם של קרבנות הפיתוי. דה לאקלו מתאר את נפשם של דמויותיו באופן ריאליסטי ובעין חדה, ומציב את דמויותיו בניגוד חריף לזו של ורתר בייסורי ורתר הצעיר של גתה (1774). בעוד גתה, ברומן המכתבים הקצר שלו, שעורר אף הוא שערורייה, מתווה את דמות האוהב הנמק בייסורי אהבתו הנכזבת, מתאר דה לאקלו את האופן בו משחיתים הציניות, הנצלנות וחוסר המעש את נשמתם של גיבוריו. דה לאקלו גרס כי ספרו הוא סטירה מוסרית, אך ניכרת בו גם התענגות על האופן המתוחכם בו רשעים מתוחכמים וחדי־לשון עושים שימוש ביכולתם האינטלקטואלית כדי להשיג את מטרותיהם.

"יחסים מסוכנים" היה הרומן הבולט ביותר בעשור שהוביל אל המהפכה הצרפתית, בביקורתו החריפה על "המשטר הישן" (Ancien Régime) ועוד יותר מזה בתולדות הרומן. דה לאקלו צעד קדימה מהמורשת הפיקרסקית, כפי שהיא מיוצגת ברומנים כמו "תום ג'ונס" של הנרי פילדינג, וצעד חשוב לקראת התפתחות הרומן המודרני והפסיכולוגי, שמצא את ביטויו המלא רק במאה התשע עשרה.

הספר תורגם לעברית בידי יונת סנד, ויצא לאור בשנת 1975 בהוצאת הקיבוץ המאוחד, בתמיכת המפעל לתרגום ספרות מופת.

עיבודים
-------

ספרו של דה לאקלו זכה לעיבודים רבים. הבולטים שבהם:

* יחסים מסוכנים - מחזה מאת כריסטופר המפטון
* יחסים מסוכנים - אופרה מאת קונרד סוסה (מוזיקה) ופיליפ ליטל (ליברית)
* יחסים מסוכנים - סרט צרפתי משנת 1959 בבימויו של רוז'ה ואדים
* יחסים מסוכנים - סרט אמריקאי משנת 1988 בבימויו של סטיבן פרירס, על פי מחזהו של המפטון
* יחסים מסוכנים - מיני סדרה צרפתית משנת 2003, בבימויו של ג'וזה דיין
* הפיתויים האסורים של ולמונט - סרט בבימויו של מילוש פורמן
* משחקי פיתוי - סרט אמריקאי משנת 1999 בבימויו של רוג'ר קאמבל, הממקם את העלילה בניו יורק של ימינו.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **יחסים מסוכנים** |

* צבי ינאי, ‏כובשי הלבבות, **מחשבות** 44, אוגוסט 1976, עמ' 18–23
* יחסים מסוכנים, באתר OCLC (באנגלית)
* יחסים מסוכנים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb11936111v (data)

 |
**קאימק** (וכן: קז'מאק, קז'מארק, קאילגמאק, גיימאק, גיימאר, גאימר, קמר) הוא מוצר חלב שמנתי ממטבחי מרכז אסיה, חבל הבלקן, העמים הטורקיים והמטבח הטורקי, העשוי מחלב בקר או תאו מים ודומה לשמנת עשירה.

בשיטת ההכנה המסורתית מרתיחים חלב באיטיות ולאחר מכן מבשלים אותו כשעתיים בחום נמוך. לאחר כיבוי האש, מקפים את הקרום, ומניחים לו להצטנן ולתסוס מעט, במשך מספר שעות או אף ימים.

בקאימק כ-60% שומן. מרקמו סמיך ושמנתי, אם כי לא לגמרי מוצק עקב נוכחות סיבי חלבון חלב, וטעמו עשיר.

המונח קאימק וגרסאותיו בשפות בהן הוא קיים (ביניהן: מונגולית, טורקית, אזרית, קירגיזית, אוזבקית, טורקמנית) ובשפות עמים שירשו את המונח (למשל כאלו שהיו תחת שלטון או השפעת האימפריה העות'מאנית), אינו מציין רק את המוצר המוגמר, אלא גם כל קרום הנוצר על פני החלב לאחר רתיחה וכן קצף הנוצר על קפה טורקי ברתיחתו.

קאימק בטורקיה
-------------

בטורקיה התקיימו חנויות למכירת קאימק מאות שנים. כיום קאימק נאכל לרוב כחלק מארוחת הבוקר הטורקית הטיפוסית. לרוב הוא נאכל יחד עם מאפים, שימורים או דבש, או כמלית לחביתיות.

קאימק מאזור אפיונקרהיסאר מופק מחלב תאואי-מים, הניזונים מהשאריות שנותרות לאחר כבישת זרעי פרג לצורך הפקת שמן.

קאימק בבלקן
-----------

בבלקנים המאכל מיוצר לרוב בייצור ביתי, אם כי גם הייצור המסחרי צובר פופולריות. המוצר טעים במיוחד כשהוא טרי, יום-יומיים לאחר הייצור. ניתן לשמרו שבועות בקירור אך אז הוא מתקשה ומאבד מטעמו. גרסה בה הקאימק מבשיל בשקי עור נקראת "סקורופ".

בבוסניה והרצגובינה, מונטנגרו, סרביה ומקדוניה הוא נחשב כמאכל לאומי.

המאכל נצרך כמתאבן וגם כמטבל. בסרביה הוא משמש כמלית ללחמנייה, מאכל זה נקרא lepinja sa kajmakom ומשמש כארוחת בוקר או כמזון מהיר. מאכל בלקני אחר הוא pljeskavica sa kajmakom, סוג של המבורגר שמעליו קאימק מותך. קאימק משמש גם ב-ribić u kajmaku - שוק בקר מבושל עם קאימק.

קאימק במזרח התיכון
------------------

באיראן סוג שמנת זה מכונה גם קאימק וגם סרשיר. בעיראק הוא מכונה גאימר או קאימר ומוגש לעיתים לארוחת בוקר עם לחם, דבש או ריבה ותה חם. בעיראק נמכר בגרסה תעשייתית וכן כמוצר-חווה. הגרסה הנמכרת על ידי חוואים מכונה "גאימר ערב" או "גאימר מעדן". יהודי עיראק אכלו קאימק על מצע של מאפה קאהי (מאפה מתוק) בחג השבועות.

* דלעת מסוכרת עם קאימק ואגוזים, בחג המולד בטורקיהדלעת מסוכרת עם קאימק ואגוזים, בחג המולד בטורקיה
* בקלוואה טורקית עם קאימק ופיסטוק חלביבקלוואה טורקית עם קאימק ופיסטוק חלבי
* קבב בוסני עם קאימקקבב בוסני עם קאימק
* קטאיף ממולא קיאמק, מלבנוןקטאיף ממולא קיאמק, מלבנון
* קאימר עיראקי מחלב תאו מיםקאימר עיראקי מחלב תאו מים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קאימק** בוויקישיתוף
* המזלג המעופף באיסטנבול, באתר "בייגלה"
* אתר למנויים בלבד רונית ורד, השמנת של השמנת: המעדן הנדיר שחזר לישראל, באתר הארץ, 17 בפברואר 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  קיפוי: הסרת הקצף העולה על פני תבשיל
2. ↑  קאימק, באתר "מרתף הגבינות של רן בוק"
3. ↑  קאימק, בבלוג "חומוס להמונים"