recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**יריעה טורית** היא יריעה אלגברית נורמלית המכילה טורוס אלגברי בתור קבוצה פתוחה צפופה, כך שפעולת הטורוס על עצמו מתרחבת לפעולה אלגברית של חבורה על היריעה.

יריעה טורית של חרוט
-------------------

### חרוטים

יהי {\displaystyle N=\mathbb {Z} ^{n}\subset \mathbb {R} ^{n}} סריג. חרוט {\displaystyle \sigma \subset N} הוא תת-מונואיד רווי. זאת אומרת תת-קבוצה סגורה לחיבור המכילה את 0 ומקימת: 



∀
k
∈

Z

>
0

,
∀
x
∈
N
.
k
x
∈
σ
⇒
x
∈
σ

{\displaystyle \forall k\in \mathbb {Z} \_{>0},\forall x\in N.kx\in \sigma \Rightarrow x\in \sigma }

{\displaystyle \forall k\in \mathbb {Z} _{>0},\forall x\in N.kx\in \sigma \Rightarrow x\in \sigma }
החרוט הדואלי ל-\sigma  הוא החרוט{\displaystyle \sigma ^{\bot }} המורכב מכל האיברים שהזווית בינם לכל איבר של \sigma  אינה קהה.

### בניה של יריעה טורית לפי חרוט

נניח כי {\displaystyle \sigma \subset N} הוא חרוט קמור בחזקה (אינו מכיל שום עותק של {\displaystyle \mathbb {Z} }). היריעה הטורית {\displaystyle U\_{\sigma }} המגיעה מן החרוט היא הספקטרום של חוג המונואיד של החרוט הדואלי ל-\sigma .

**משפט:** כל יריעה טורית אפינית מתקבלת בצורה כזו.

יריעה טורית של מניפה
--------------------

מניפה היא אוסף חרוטים כך שהדופן של כל חרוט הוא חרוט באוסף והחיתוך של שני חרוטים הוא דופן של כל אחד מהם. 

כאשר חרוט {\displaystyle \tau } הוא דופן של חרוט \sigma , ניתן לזהות את היריעה {\displaystyle U\_{\tau }} כתת-קבוצה פתוחה של {\displaystyle U\_{\sigma }}.

היריעה הטורית המגיעה מהמניפה היא איחוד היריעות המגיעות מכל אחד מהחרוטים באוסף, כאשר כל שתי יריעות מודבקות לאורך הקבוצה הפתוחה שמגיעה מהדופן המשותף לשני החרוטים. 

**משפט:** בדרך זו ניתן לבנות את כל היריעות הטוריות. 

ניתן להסיק תכונות מסוימות של היריעה הטורית מתוך המבנה הקומבינטורי של המניפה. למשל:

* היריעה היא חלקה אם ורק אם כל אחד מן החרוטים במניפה נוצר על ידי ווקטורים שמהווים חלק מבסיס לסריג.
* היריעה היא שלמה אם ורק אם המניפה מכסה את כל הסריג.
* היריעה היא פרויקטיבית אם ורק אם קיים פאון קמור שמכיל את 0 כך שכל אחד מחרוטי המניפה נוצר (כמונואיד רווי) מאחת מהפאות של הפאון.

לקריאה נוספת
------------

* Fulton, William (1993), Introduction to toric varieties, Princeton University Press, מסת"ב 978-0-691-00049-7
* Cox, David A.; Little, John B.; Schenck, Hal, Toric varieties

קישורים חיצוניים
----------------

* יריעה טורית, באתר MathWorld (באנגלית)
**אנחנו הנחשול** (בגרמנית: **Wir sind die Welle**) היא סדרת טלוויזיה גרמנית מסוג דרמת התבגרות המבוססת באופן רופף על הרומן משנת 1981 "הגל" של מורטון רו. הסדרה עלתה לראשונה בנטפליקס ב-1 בנובמבר 2019.

תקציר עלילת הסדרה
-----------------

הסדרה מתרחשת בעיר הגרמנית הבדויה מפרספלד. זהו סיפורה של קבוצת בני נוער שמחליטים להילחם יחד נגד חוסר צדק ובעיות חברתיות.

לאה, תלמידה בתיכון ממשפחה עשירה, משועממת ומתוסכלת מחייה המיוחסים. היא מטילה ספק באורח חייהם של הוריה הרואים עצמם קוסמופוליטיים ומודעים לסביבה. לאה מרגישה שהיא רוצה לעשות יותר מהם כדי ליצור עולם טוב יותר. כשטריסטן, חבר כיתה חדש, מגיע למפרספלד ומתיידד במהרה עם זאזי, רחים והגן המנודים, מתעוררת התעניינותה של לאה בו.

טריסטן משתמש בנסיבותיהם האישיות של בני נוער שונים מאוד על מנת לעורר אותם למאבק משותף נגד טרוניות ועוולות. רחים ומשפחתו, למשל, מותקפים באופן קבוע בגזענות. בנוסף, משפחתו מאוימת על אובדן דירתם מכיוון שמשקיע רוצה לשפץ את הבניין ולהפוך לבית דירות יוקרה. הוריו של הגן, שהם חוואים אורגניים, איבדו את פרנסתם הכלכלית לאחר שפסולת מייצור נייר מקומי זיהם את שדותיהם. זאזי סופגת הצקות מחברי כיתתה ומרגישה מדוכאת בשל סטריאוטיפים מגדריים סקסיסטיים שאינם תואמים אותה. לאחר היסוס קצר, לאה מצטרפת גם לקבוצה, שנפגשת אחר הצהריים באתר מפעל נטוש כדי לתכנן יחד את הצעדים הבאים.

מונעים על ידי טריסטן, פעולות הקבוצה, שמכונה "הנחשול", הופכות להיות יותר ויותר קיצוניות ומסוכנות. מה שמתחיל כמרד אידיאליסטי ומשחק נגד הממסד, זוכה במהרה לתנופה מאיימת. מרכז הסכסוך בין לאה, המאמינה בצורות מחאה והתנגדות שלוות, לבין טריסטן, הרואה באופטימיות של לאה נאיביות ומתנגד בתוקף לפתיחת הקבוצה בפני חברים אחרים.

ככל שהסיפור מתקדם, מתברר שלטריסטן יש מניעים אישיים לקיצוניות שלו והוא מתכנן פעולת טרור נגד יצרן אקדחים מרכזי (אמו נהרגה במשימת סיוע באפריקה על ידי חיילים שהחזיקו בנשק גרמני באמצעות נשק בלתי חוקי). בשיא העימות, לאה יכולה למנוע את ההתקפה של טריסטן ברגע האחרון. בפעולה אפקטיבית בתקשורת, לאה מצליחה להסב נזק כלכלי גדול ליצרן הנשק, שהפר מספר דרישות חוקיות.

שחקנים ודמויות
--------------

### דמויות ראשיות

* לודוויג סימון בתפקיד טריסטן ברוך, הילד החדש בבית הספר עם עבר מטריד, מנהיג הנחשול ומושא אהבתה של לאה
* לואיס בפורט בתור לאה הרסט, ילדה עשירה ומפונקת שנמאסת מחייה, חברה בנחשול ומאוהבת בטריסטן
* מישל ברתל בתור זאזי אלסנר, הילדה הבודדה בבית הספר שסופגת הצקות כל הזמן, חברה ב"הנחשול".
* דניאל פרידל בתפקיד הגן למרט, ילד ללא חברים רבים.
* מוחמד עיסא כרחים חדד, ערבי שמציקים לו בגלל הגזע שלו.

### דמויות משניות

* מילנה טשארנטקה כסופי, חברתה הטובה של לאה
* ליאון זיידל כבריון.
* שרה מהיטה כפאולה, מושא אהבתו של ראחים
* ביאנקה היין כרייק הרסט, אמה של לאה
* כריסטיאן ארדמן בתפקיד אנדראס הרסט, אביה של לאה
* ניקול יוהנהאנוואר כאמו של הגן
* דניאל פאוסט כסוחר סמים

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אנחנו הנחשול
* 

* "אנחנו הנחשול", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "אנחנו הנחשול", באתר נטפליקס
* מידע על ההפקה

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  "Netflix engagiert "CdrB"-Darstellerin für "Welle"-Serie". *dwdl.de* (בגרמנית). 2019-10-01. נבדק ב-2019-10-01.
2. ↑  ""Wir sind die Welle": Starttermin für nächste deutsche Netflix-Serie". *wunschliste.de* (בגרמנית). 2019-10-01. נבדק ב-2019-10-01.
3. ↑  "Wir sind die Welle, Deutschland 2019, TV-Serie". *filmportal.de* (בגרמנית). נבדק ב-2019-10-28.
במדעי המחשב, **רשימת דילוגים (skip list)**, הוא מבנה נתונים הממיין רשימת איברים באמצעות שימוש במספר רשימות מקושרות. שיטה זו מאפשרת ביצוע חיפוש בצורה יעילה יחסית.

תיאור
-----

רשימת דילוגים בנויה משכבות. השכבה התחתונה ביותר היא רשימה מקושרת רגילה, בה מופיעים כל האיברים במבנה הנתונים הנתון. האיברים מסודרים מהחוליה הקטנה ביותר לחוליה הגדולה ביותר. כל שכבה מוכלת בשכבה מתחתיה. ההסתברות שחוליה x כלשהי, השייכת לרשימה בשכבה i, תימצא גם ברשימה בשכבה i+1 היא 0.5. ככלל, סיכויו של איבר כלשהו להימצא בשכבה i הוא {\frac {1}{2^{i}}}, כשהשכבה התחתונה ביותר (אשר מכילה את כל האיברים) מיוצגת על ידי i=0. כל איבר ברשימה מחזיק ארבעה מצביעים: לאיבר שאחריו ברשימה, לאיבר שלפניו, לאיבר הזהה ברשימה מתחתיו ולאיבר הזהה ברשימה מעליו (אם קיים).

חיפוש אחר איבר כלשהו מתחיל מהאיבר הראשון בשכבה העליונה ביותר, וממשיך לעבור על כל איברי שכבה זו, עד שנמצא איבר גדול או שווה לאיבר שאנו מחפשים. אם איבר זה שווה ערך לאיבר שאנו מחפשים- מצאנו את יעד החיפוש. אם הגענו לאיבר גדול מהאיבר שאנו מחפשים, נחזור לאיבר הקודם, ונבצע חיפוש זהה החל מאיבר זה ברמה אחת תחתונה יותר. תהליך החיפוש צורך זמן ריצה של {\mathcal {O}}(n) במקרה הגרוע ביותר, אך {\mathcal {O}}(\log n) בלבד במקרה הממוצע.

היסטוריה
--------

רשימת דילוגים הומצאה בשנת 1989 על ידי ויליאם פיו, פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת מרילנד. פיו סיפר כי ניסה למצוא תחליף ראוי לעצי חיפוש בינארים מאוזנים. רשימות דילוגים צורכות זמן ריצה אסימפטוטי זהה לעצים אלו, צורכות זיכרון מועט יותר, ולטענת פיו נוחות וקלות יותר לבנייה ושימוש.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רשימת דילוגים** בוויקישיתוף
* רשימות מקושרות- אלטרנטיבה לעצי חיפוש מאוזנים - המסמך המקורי מאת פרופסור ויליאם פיו.
* הדגמה מונפשת לפעולות רשימת דילוגים.

| מבני נתונים |
| --- |
| מבנים מופשטים | רשימה • מחסנית • קבוצה • רב קבוצה • תור • דו-תור • תור עדיפויות • מילון • מחרוזת • איחוד קבוצות זרות |
| מימושים ליניאריים | מערך • מערך משונן • טבלת גיבוב • רשימה מקושרת • רשימת דילוגים • חוצץ |
| גרפים ועצים | ערימה  (בינארית • בינומית • פיבונאצ'י) • עץ חיפוש  (עץ אדום שחור • עץ 2-3 • עץ 2-3-4) • עץ סיפות • עץ B • עץ +B • עץ AVL • עץ Splay • עץ BSP • עץ kd • עץ R‏ • Trie • טריי X מהיר • טריי y מהיר• עץ WAVL |
| הסתברותיים | מסנן בלום |
**האסם הכחול** (בגרמנית: **Blaue Scheune**) הוא אסם בכפר ויטה באי הגרמני הידנזה בים הבלטי. מבנה האסם מתוארך למאה ה-19 ובמקור שימש כאסם, מאפייה ואזור מחיה לטוחן והאופה שגרו במקום. האסם הכחול תוכנן במקור בסגנון של בית עשן (Rauchhaus), מבנה נטול ארובה, שהעשן שבתוכו מתפזר בעיקר דרך דלת הכניסה הרחבה, הגבלון (הנקודה בה הקיר נפגש עם הגג המשופע) ודרך סדקים וחורים זעירים בתקרה. המקום זכה לפרסום בזכות פעילותה של האמנית הגרמנית הני להמן שהפכה אותו למרכז אומנות ותערוכות בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, ומאז המקום מוכר כאכסניה לתצוגות אומנות, ספריה, סדנאות ומפגשי אומנות.

להמן קנתה את המבנה בסביבות 1920 וצבעה אותו בכחול, מה שנתן לו את שמו. האסם הכחול התחיל להיות מוכר בציבור הודות לתערוכות אומנות של "פדרציית האומניות של הידנזה" (Hiddenseer Künstlerinnenbundes). בקרב האומניות שפקדו את המקום היו קלרה ארנהיים שסייעה ללהמן להקים את המקום, קתה לוונטל, ליזבת אנדרה, קתרין במברג והאומנית הידועה ביותר שיצאה מהידנזה, אליזבת בוכסל. ב-1934 אליזבת ניימיר (Niemeier) גרושתו של האמן מקס ניקולס ניימיר, קנתה את הבית מידיה של להמן וחברת הנשים שלה, שנאסר עליהן לעבוד כאומניות וסופרות יהודיות. ניימיר המשיכה להפעיל את האסם כמקום המראה תצוגות אומנות עד לשנת עזיבתה את האי ב-1952.
ב-1955 האומן גונטר פינק (1913–2000) קנה את האסם הכחול, המיר אותו לבית מגורים וגלריה, והתגורר בו עד למותו.

הכניסה האחורית לאסם הכחול, 2006
החל ממאי 2000, האסם הפך לאתר אירועים, תצוגות וספריה, ובחמישי ביוני 2000, שונה רשמית שמו של הבית ל"ביתה של הני להמן" כדי להנציח את פועלה וחלקה בהקמתו.
המבנה הוא אטרקציה תיירותית לחובבי אומנות, ובזכות פרויקט מימון המון מוצלח שערכו ב-2019 קבוצת "המגדלור של הידנזה", הצליחו לשפצו ולהקים בו מוזיאון וסדנאות אומנים לציבור הרחב. הגלריה באסם פתוחה לציבור המבקרים בחודשי הקיץ פעמיים בשבוע.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **האסם הכחול** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  Blaue Scheune in Vitte auf Hiddensee מתוך אתר ostseemagazin.net (בגרמנית)
2. ↑  Günter Fink ביוגרפיה של האומן מתוך אתר artland.com
3. ↑  Blue barn מתוך אתר hiddensee.m-vp.de (בגרמנית)
4. ↑  The BLAUE HAUS on Hiddensee - a meeting place for artists (בגרמנית)
5. ↑  kuenstlerinsel-hiddensee (בגרמנית)
חרטום בולבוסי של אוניית מכולות
חרטום בולבוסי של האונייה "מרקו פולו"
**חרטום בולבוסי** הוא מאפיין מבני של גופי אוניות רבים. זוהי בליטה עגלגלה, דמוית בולבוס, בחרטום (קדמת האונייה) מתחת לקו המים. החרטום נראה לעין רק כאשר האונייה נמצאת במבדוק, או כאשר היא צפה ללא זבורית. החרטום הבולבוסי משנה את תבנית זרימת המים סביב גוף האונייה, מפחית את הגרר, מגביר את מהירות האונייה וטווח הנסיעה שלה, ומייעל את צריכת הדלק. באוניות שבהן חרטום בולבוסי צריכת הדלק יעילה ב-12 עד 15 אחוז מאוניות דומות ללא מאפיין מבני זה.

יעילותו של החרטום הבולבוסי היא מרבית מעל מהירות של 6 קשר. במהירויות נמוכות יותר חרטום כזה עשוי להגביר את הגרר. לחרטום בולבוסי השפעה רבה יותר על אוניות גדולות, כגון אוניות משא ונוסעים, הנוסעות למרחקים גדולים במהירות קבועה. מאפיין זה נדיר בין ספינות קטנות.

אופן פעולה
----------

כשאוניה נעה במים נוצרים גלי חרטום שמאטים את התקדמותה, וככל שהספינה גדולה יותר ונעה מהר יותר, כך הגלים גדולים וחזקים יותר. התוספת הבולבוסית בתחתית החרטום נועדה ליצור גלים בפאזה הפוכה לאלה שנוצרים מעל, והתוצאה היא התבטלות חלקית של הגלים בגלל התאבכות הורסת. 

השפעה משולבת של חרטום בולבוסי וחרטום מסורתי על היווצרות גלים, כך שהגל הנוצר על ידי החרטום הבולבוסי, מתחת לפני המים, מבטל את הגל שיוצר החרטום המסורתי  
1. חתך צד של חרטום בולבוסי  
2. חתך צד של חרטום מסורתי ללא בולבוס  
3. הגל הנוצר על ידי הבולבוס  
4. הגל הנוצר על ידי החרטום המסורתי  
5. קו המים באזור התאבכות הגלים
הפחתה זו של גלי החרטום והשיפוליים כבר בנקודת החרטום משנה את חלוקת לחץ המים לאורך הספינה ומפחיתה את התנגדות הגלים לתנועתה.

צורתו של הבולבוס מותאמת לצורת החרטום ושונה מספינה לספינה.

יש המציינים כי חרטום בולבוסי אף גורם להגבהת החרטום מעל קו המים. כיוון שחרטומים בולבוסיים רבים הם סימטריים ואף בנויים בזווית העולה כלפי מעלה, הדבר תורם להתרוממות החרטום מעל המים.

פיתוח
-----

החרטום הבולבוסי הראשון הותקן באוניית המערכה האמריקאית USS Delaware אשר הוכנסה לשירות בשנת מבצעי בשנת 1910 ואשר תוכננה על ידי המהנדס הימי דייוויד וו. טיילור. בשנות ה-20 ניסו אף אומות אחרות לבנות אוניות עם חרטומים בולבוסיים, ביניהן שתי אוניות הנוסעים הגרמניות "ברמן" (נכנסה לשירות בשנת 1929) ו"אירופה" (1930). שתי האוניות אף החזיקו בשיא המהירות לחציית האוקיינוס האטלנטי בין השנים 1929–1933. בשנת 1935 שברה את שיא המהירות בחציית האטלנטי האונייה הצרפתית "נורמנדי" אשר אף היא הייתה בעל חרטום בולבוסי. אף שאוניית הנוסעים הבריטית Queen Mary, אשר חרטומה לא היה בולבוסי, השיגה מהירות דומה, נורמנדי עשתה זאת עם מנוע שהספקו היה פחות בשליש מזה של האוניה הבריטית ובצריכת דלק קטנה יותר.

מחקרים מדעיים ראשונים באשר לתכונות החרטום הבולבוסי פורסמו בשנות ה-50. מחקרים אלה נמשכים עד היום ובזכותם שוכללה צורתו של החרטום הבולבוסי כדי להפחית את כוח הגרר על הספינה.

כיפת סונאר
----------

בחלק אוניות המערכה, המצוידות בנשק ללוחמה בצוללות, בנוי חרטום הדומה לחרטום בולבוסי ובו מכשיר סונאר, אולם תפקידה ההידרודינמי של בליטה זו הוא משני בלבד לפעולת הסונאר. בליטה זו מלאה במים ודרכה משגר המכשיר את גלי הקול לאיתור צוללות.

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **חרטום בולבוסי** |
**רשימת המבורכים** (בגרמנית: **Gottbegnadeten-Liste**) הייתה רשימה שהופצה בשנת 1944 על ידי משרד התעמולה הנאצי ואשר כללה את שמותיהם של 1,041 אמנים מתחומי האמנות השונים אשר סגנון עבודתם תאם את השקפתו של המשטר בנושא זה.

היסטוריה
--------

כבר מימיו הראשונים של השלטון הנאצי נקבעה רשימת אמנים אשר סגנון עבודתם תאם את השקפתו של המשטר באשר לטיבה ואופיה של האמנות הרצויה מבחינתו. עם תחילתה של מלחמת העולם השנייה, הוכנה רשימה של אמנים מתחומים שונים כגון ציירים, פסלים, מוזיקאים, סופרים, ואדריכלים אשר שוחררו מחובת השירות הצבאי אך התגייסו למערך התעמולה הממשלתי ליצירת אומנות מגויסת לטובת המשטר ולהאדרת שם הנאציונל-סוציאליזם.

החל משנת 1943, עם התקדמות המלחמה, ותבוסותיה של גרמניה בחזיתות השונות, הוחל במדינה מצב של "מלחמה כוללת", כלומר גיוס מוחלט של כל המשאבים לטובת המשך ההישרדות של המשטר. תיאטראות נסגרו, ואמנים רבים גויסו לשירות צבאי או ממשלתי אחר. באותה העת היו רשומים ב"לשכת הרייך לתרבות" שמותיהם של כ-140,000 אמנים אך רק 1041 מתוכם הוכרו כ"מבורכים" והורשו להמשיך בעבודתם האמנותית ובתנאי שתכוון כולה לטובת המשימה של חיזוק רוחם של החיילים, הציבור והמשטר. בקרב הרשימה היה רוב מוחלט לשחקני קולנוע ומקצועות נלווים לתעשייה זו, כגון תסריטאים ובמאים, במטרה לאפשר יצור מוגבר של סרטי תעמולה עבור המשטר.

האמנים אשר זכו להכלל ברשימת המבורכים קיבלו לידיהם כתב מינוי אשר משחרר אותם משירות צבאי אך מחייב אותם לשרת את המדינה באמצעות כישרונם האומנותי כמיטב יכולתם על פי דרישות משרד התעמולה.

לקראת סוף שנת 1944 כאשר קיצו של המשטר הנאצי נראה קרוב מתמיד, התחזק הצורך בגיוס של משאבים זמינים נוספים וגם כמה מן המוזכרים ברשימת המבורכים קיבלו צווי גיוס לשירות.

מבין רשימת המבורכים ניתן למנות את האמנים הבאים:

* פסלים: ארנו ברקר, פריץ קלימש, יוזף תוראק.
* ציירים: ארתור קאמפף, וילי קריגל, קלאוס ברגן
* אדריכלים: הרמן גיסלר, וילהלם קרייס.
* מוזיקאים: ריכרד שטראוס, וילהלם פורטוונגלר, הרברט פון קאראיין.
* סופרים: גרהרט האופטמן, ארווין גווידו קולבנהייר, הנס קרוסה, הנס יוסט, אגנס מיגל.

ראו גם
------

* אמנות מנוונת

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רשימת המבורכים** בוויקישיתוף
* "Die "Gottbegnadeten-Liste באתר המוזיאון הגרמני להיסטוריה.
הרב **יוסף באך** (בהונגרית: **Bach József**; אובודה, 1784 – פשט, 3 בפברואר 1866) היה רב ואיש מדעי הרוח.

ביוגרפיה
--------

יוסף באך השלים את לימודיו הגבוהים בפראג, שם למד 12 שנים בהנחיית רבנים וחוקרים יהודים. לאחר שסיים את לימודיו הפילוסופיים וקיבל סמיכה לרבנות, הלך לפוליטכניקום והפך בעל תואר במתמטיקה גבוהה. כשחזר למולדתו לממלכת הונגריה, הוא היה מורה לגרמנית ולעברית ולאקסגזיס מקראי (אקסגזיס הוא הסבר או פרשנות ביקורתית של טקסט. באופן מסורתי, המונח שימש בעיקר לעבודה עם טקסטים דתיים, במיוחד התנ"ך) בבית הספר היהודי-גרמני שנוסד בעיר הולדתו אובודה (כיום חלק מבודפשט) בשנת 1817. לאחר שאיבד את כל רכושו והונו הפך לראש החינוך בקהילת אובודה ובדרך כלל עסק רבות בחינוך ציבורי. בשנת 1827 הוזמן על ידי הקהילה היהודית של פשט שקמה זה עתה, להיות רב הקהילה. באך כיהן בתפקיד זה עד סוף שנות ה-50 של המאה ה-19, אז פרש לגמלאות וזכה מהקיסר בעיטור צלב הזהב על הצטיינות. רבות מדרשותיו הופיעו גם בדפוס.

הוא היה מאמין גדול בקידמה, גם בדת והיה הראשון שהפסיק את הדרשות ביידיש שהייתה נהוגה עד אז ונשא את דרשותיו בגרמנית בבית הכנסת. הוא היה מלומד נלהב שעסק כל חייו בתלמוד עוד מאז ילדותו ולמד גם כמה שפות אירופיות. הביוגרפיה שלו פורסמה על ידי בנו והוצגה על ידי קייזרלינג, אך היא הופיעה גם ב "בית אל" של רייך. כרך של הרצאותיו ודרשותיו פורסם בפשט בשנת 1827 בשם «Homtletische Erstlinge».

עבודותיו
--------

* Freudengefühle beim Ehe-Jubiläum des Moses Ráth und der Rebecca Ráth. מישקולץ, 1817.
* Homoletische Erstlinge. פשט, 1827.

לקריאה נוספת
------------

* Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái I. (Aachs–Bzenszki). Budapest: Hornyánszky. 1891.
* לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. ערך פטר אויווארי. יוסף באך

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 1059152744562427850003
* WorldCat (עם VIAF): 1059152744562427850003

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**יוסף באביטש** (נהגה: בַּבִּיץ'; ה'תרמ"ה, 1885 – ה'תש"ב, 1942) היה מחנך, סופר וביוגרף יהודי פולני. שנספה בשואה.

ביוגרפיה
--------

נולד בפרוז'ני ובה פעל רוב חייו. התחנך בחינוך מסורתי, ב'חדר' ובישיבות. בבגרותו השתלם בקורסים הפדגוגיים בגרודנו ומאז עסק בהוראה.

באביטש כתב ביידיש ובעברית, מלבד ספריו (שנכתבו כולם ביידיש) כתב באביטש מאמרי ביקורת, מסות וסיפורים בעיתוני היידיש הבאים: אונזער לעבען, היינט, ליטערארישע בלעטער, מאמענט ומארגען זשורנאל. וכן בעיתונים העבריים: הזמן, המליץ, הצפירה ואחרים.

בעיתון 'בדרך' פרסם בקביעות ביוגרפיות של סופרי עברית.

לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה נכלא בגטו פרוז'ני שבו מצא את מותו במהלך החורף של שנת ה'תש"ב (1942–1943).

לקריאה נוספת
------------

* **יוסף באביטש**, בתוך: ידיעות גנזים, 81 (ניסן תשל"ג), שנה 10 כרך ה: סופרים עברים שנספו בשואה, עמ' 327–328

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על יוסף בביץ' בקטלוג "מרחב" של הספרייה הלאומית
* יוסף באביטש, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 5278 7192
* LCCN: nr2003002924
* VIAF: 27005276
* WorldCat (עם VIAF): 27005276

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"יוסף באביטש"**.
חריסטוס קלפקיס (ביוונית: **Χρήστος Κελπέκης**; נולד ב-22 באוגוסט 1973 בסלוניקי שביוון) הוא כדורגלן עבר יווני ששיחק בעמדת השוער, וכיום משמש כמאמן השוערים של מכבי תל אביב.

קריירה כשחקן
------------

חריסטוס קלפקיס התחיל את הקריירה שלו בקבוצת קמפניאקוס היוונית מהעיר סלוניקי. ב-1 ביולי 1992 חתם בקבוצת וריה, אך מיעט לשחק במדי הקבוצה.

ב-1 ביולי 1995 חתם במועדון הכדורגל היווני קלמטה מליגת העל היוונית. הופעתו הראשונה הייתה במחזור הראשון מול OFI כרתים. הוא הופיע 7 פעמים במדי הקבוצה במשחקי הליגה של שנת 1995/96. בעונת 1997/98 הוא קיבל את אפודת השוער הראשון של המועדון, בעונה בה סיימה הקבוצה במקום ה-17 וירדה לליגה השנייה. בעונת 1998/99 הוא עלה עם הקבוצה חזרה לליגה הבכירה.

ב-1 ביולי 2001 עבר לשחק בקבוצת אירקליס סלוניקי כשוער משנה, אחרי שסירב להמשיך להאריך את חוזהו בקלמטה. הקבוצה סיימה במקום ה-6 בטבלת הליגה ועלתה לגביע אופ"א.

בינואר 2008 עבר קלפקיס לאפולון קלמריאס, ובסוף העונה ירד עם הקבוצה לליגה השנייה.

ב-1 ביולי 2008 חזר לשחק בווריה בליגה השנייה, ובסוף העונה ירד עם הקבוצה לליגה השלישית.

בהמשך שיחק במספר קבוצות למשך תקופה קצרה, ובניהן במקדוניקוס, אנאגניסי גיאנטסה, פונטיון קתריני ואירקליס סלוניקי.

ב-2012 חזר לקמפניאקוס בה שיחק בנוער, וב-1 ביולי 2013 הכריז על פרישה בגיל 39.

קריירת אימון
------------

ב-9 במרץ 2016 הצטרף לצוות האימון של ולדימיר איביץ' בפאוק סלוניקי כמאמן השוערים של הקבוצה, ועזב ב-30 ביוני 2017 יחד עם פיטורו של איביץ'.

ב-1 ביוני 2018, אחרי החתמתו של איביץ' במכבי תל אביב, הוכרז שקלפקיס יצטרף לצוות האימון של הקבוצה כמאמן השוערים, עד יולי 2020.

ביוני 2022 חזר קלפקיס למכבי תל אביב כמאמן השוערים.

תארים
-----

מכבי תל אביב
* אליפות המדינה: 2018/2019, 2019/2020
* גביע הטוטו: 2018/2019
* אלוף האלופים: 2019/2020

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"חריסטוס קלפקיס"**.
**ג'ון ניגל** (באנגלית: **John Neagle**‏; 4 בנובמבר 1796 – 17 בספטמבר 1865) היה צייר אמריקאי, בעיקר של דיוקנאות, במחצית הראשונה של המאה ה-19 בפילדלפיה.

ביוגרפיה
--------

ניגל נולד בבוסטון, מסצ'וסטס. הכשרתו לאמנות החלה בהדרכת האמן פייטרו אנקורה וחניכות עשה אצל תומאס וילסון, צייר שלטים מחובר היטב לאמני פילדלפיה. וילסון הציג אותו בפני הציירים באס אוטיס ותומאס סולי, וניגל הפך בן חסותו של האחרון. ב־1818 החליט ניגל להתרכז אך ורק בפורטרטים, והקים עסק כמאסטר עצמאי.

מלבד שהות קצרה בלקסינגטון, קנטקי ובניו אורלינס, לואיזיאנה, הוא בילה את הקריירה שלו בפילדלפיה, פנסילבניה, שם נפטר.

במאי 1826 הוא התחתן עם מרי, בתו החורגת של סולי, ולמשך זמן מה המשפחה שלהם שלטה בתחום ציור הדיוקנאות בעיר. ניגל שימש כמנהל האקדמיה לאמנויות יפות של פנסילבניה (PAFA), והיה גם מייסד ונשיא (1835–1843) של אגודת קרן האמנים של פילדלפיה.

יצירתו
------

מצויריו של ניגל כללו אנשי חברה, פוליטיקאים, אנשי מקצוע וסוחרים, שלכולם התייחס בתשומת לב רבה, כולל לצד הפסיכולוגי שלהם. עבודות המכחול שלו הושפעו (דרך סולי וסר תומאס לורנס) בסופו של דבר מואן דייק. יצירתו המרשימה ביותר, ככל הנראה היא דיוקן אלגורי באורך מלא של הנרי קליי.

מצוירים אחרים של ניגל כללו את סגן הנשיא ריצ'רד מנטור ג'ונסון, המושל ג'ון ג'ורדן קריטנדן מקנטקי, חבר הקונגרס ג'יימס הארפר ורעייתו שרלוט, המרקיז דה לה פאייט, הבישוף ויליאם מיד, ד"ר ויליאם פוטס דייוויס, הסופר ג'יימס פנימור קופר, הצייר העמית גילברט סטיוארט, השחקן אדווין פורסט, האדריכלים ויליאם סטריקלנד, ג'ון האוילנד, תומאס אוסטיק וולטר ועוד רבים אחרים.

עבודותיו שוכנות באגודה ההיסטורית של פנסילבניה, שאירחה תערוכה שלו עבודה בשנת 1989 (עם קטלוג מדעי מאת רוברט טורכיה).

גלריה
-----

* גילברט סטיוארטגילברט סטיוארט
* מתיו קרימתיו קרי
* ג'ון קאןג'ון קאן
* ג'ון אבילנד ג'ון אבילנד
* תומאס בירץ'תומאס בירץ'
* הנרי קלייהנרי קליי
* ג'ורג' דוֹדג'ורג' דוֹד
* ג'וליה דוֹדג'וליה דוֹד

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ון ניגל** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007436695605171
* BnF: cb14956487r (data)
* GND: 131754408
* ISNI: 0000 0000 6662 7034
* LCCN: nr91004354
* RKD: 58984
* SNAC: w69c7h42
* ULAN: 500005325
* VIAF: 51959480
* WorldCat: lccn-nr91004354

 |
יפןיפן
זהו שם יפני; שם המשפחה הוא סאיטו. 
**סאיטו מקוטו** (ביפנית: 斎藤 実;‏ 27 באוקטובר 1858 - 26 בפברואר 1936) היה אדמירל בצי הקיסרי היפני, פעמיים מושלה הכללי של קוריאה וראש ממשלת יפן ה-30.

ראשית חייו
----------

סאיטו נולד בנחלת מוצו (כיום מחוז איווטה) למשפחת סמוראים משבט מיזוסאווה. הוא סיים את לימודיו במחזור השישי של האקדמיה הימית הקיסרית ב-1879, וסיים במקום השלישי בכיתתו, מתוך שבע עשר צוערים.

קריירה צבאית
------------

סאיטו נסע לארצות הברית ב-1884, ושימש שם נספח צבאי. כששב ליפן לאחר ארבע שנים, שירת במטה הכללי של הצי היפני. לאחר קידומו לדרגת לוטננט-קומנדר ב-1893, התמנה סאיטו לסגן מפקד הסיירת "איזומי," ולאחר מכן לסגן מפקד אוניית המערכה "פוג'י."

במהלך מלחמת סין–יפן הראשונה פיקד סאיטו על הסיירות "אקיצושימה" ו"איצוקושימה." הוא התמנה לסגן שר הימייה ב-10 בנובמבר 1898, וקודם לדרגת אדמירל משנה ב-1900.

קריירה פוליטית
--------------

סאיטו כיהן בתפקיד סגן שר הימייה פעם נוספת במהלך מלחמת רוסיה–יפן. בתחילת המלחמה הוא קודם לדרגת תת-אדמירל, וב-1906 קיבל את עיטור מסדר השמש העולה. לאחר המלחמה כיהן סאיטו בתפקיד שר הימייה במשך שמונה שנים, מ-1906 עד 1914, במהלכן סייע בהרחבת הצי.

סאיטו קיבל את תואר הקזוקו "דאנשאקו" (ברון) ב-21 בספטמבר 1907, וקודם לדרגת אדמירל ב-16 באוקטובר 1912. הוא נאלץ להתפטר מתפקידו כשר הימייה ב-16 באפריל 1914, לאחר שהתברר שהיה מעורב בפרשיית שחיתות, בה היה מעורבים הצי היפני וחברת סימנס, ונכנס לשירות מילואים.

ב-1919 התמנה סאיטו למושל הכללי של קוריאה. מינויו אירע זמן קצר לאחר דיכוי תנועת ה-1 במרץ, תנועה לעצמאות קוריאה, ובעקבות זאת מיתן סאיטו את המדיניות היפנית במדינה, ואיפשר לתושביה חופש רב יותר. סאיטו כיהן פעמיים כמושל קוריאה, מ-1919 עד 1927, ופעם נוספת מ-1929 עד 1931. הוא קיבל את עיטור מסדר פרחי הפאולוניה ב-1924, ותואר הקזוקו שלו הפך ל"שישאקו" (ויקונט) שנה לאחר מכן.

ראש הממשלה
----------

בעקבות ההתנקשות בראש הממשלה אינוקאי צויושי ב-15 במאי 1932 על ידי פעיל אולטרה-לאומני, התמנה סאיטו לראשות הממשלה. סדאו אראקי נותר שר המלחמה, ומיד פנה בדרישות אל הממשלה החדשה. במהלך כהונתו של סאיטו, הכירה יפן בעצמאותה של מנצ'וקוו, ופרשה מחבר הלאומים.

ממשלתו של סאיטו הייתה הממשלה היציבה ביותר בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, והיא החזיקה מעמד עד ה-8 ביולי 1934, אז נאלצה הממשלה להתפטר בעקבות פרשיית שחיתות. אוקדה קייסוקה החליף את סאיטו בראשות הממשלה.

לאחר פרישתו המשיך סאיטו למלא תפקיד חשוב בפוליטיקה היפנית, והתמנה לשומר חותם הקיסר ב-26 בדצמבר 1935. עם זאת, סאיטו איבד את חייו בהתנקשות במהלך מרד הנפל של 26 בפברואר 1936 בביתו שבטוקיו.

לאחר מותו הוענק לסאיטו עיטור מסדר החרצית.

לקריאה נוספת
------------

* Bix, Herbert P. **Hirohito and the Making of Modern Japan**, Harper Collins, 2000. מסת"ב 9780060193140.
* Jansen, Marius B. **The Making of Modern Japan**. Harvard University Press, 2000. מסת"ב 9780674003347.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סאיטו מקוטו** בוויקישיתוף
* סאיטו מקוטו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* סאיטו מקוטו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb17070013x (data)
* ISNI: 0000 0000 2419 2642
* LCCN: n85253822
* NDL: 00403434
* VIAF: 11294668
* WorldCat: lccn-n85253822

 |
קברו של הרב יוסף בן ג'ויה בהר הזיתים
רבי **יוסף בן ג'וייא** (או: אבן ג'וייא; נפטר ג' באב תקכ"ח, 17 ביולי 1768) היה רב ארץ ישראלי, מחכמי צפת וירושלים, שד"ר כוללות צפת, ומחבר ספר ההלכה "טל אורות" על ל"ט אבות מלאכה.

ביוגרפיה
--------

נולד בצפת, אביו נפטר בצעירותו והוא מכונה "בן ג'וייא" על שם אמו. הוא התפרסם כאחד מחשובי רבני צפת בדורו. ב-1742 יצא לאירופה כשד"ר עם הרב יום טוב סבן, בראשית חורף תק"ג (1742) שהו בערי טורקיה, ובתק"ד (1744) עברו בערי איטליה והשתהו באנקונה. באנקונה התיידד עם הרב משה חיים מורפורגו, בנו של הרב שמשון מורפורגו מחבר "שמש צדקה". קשריו עם רב זה נמשכו גם לאחר שובו לצפת בחודש אייר תק"ו, 1746.

כנראה לאחר רעידת האדמה שפקדה את הגליל ב-1759, עזב את צפת ועקר לירושלים; הוא נמנה בין רבני העיר במסמכים שונים.

חידושיו מוזכרים בספרי בני דורו וגם בכתבי חכמי הדור שאחריו, כמו בכתבי החיד"א שמצטט דברים שמסר לו אביו בשם הרב אבן ג'וייא.

הוא נפטר בירושלים בג' באב תקכ"ח, 17 ביולי 1768, ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים.

ספרו
----

ספרו הנודע הוא "טל אורות" העוסק בהלכות ל"ט אבות המלאכה האסורות בשבת, מלבד נושאים אלו מכיל הספר הערות ודיונים בדברי רבי מרדכי בן הלל "המרדכי" על הלכות ברכות, שבת ועירובין. שו"ת בהלכה, וחידושים על המקרא. הספר נדפס לאחר פטירתו, בשאלוניקי, בידי הרב חיים שלום מרגונאטו, מחבר "דרכי שלום", בשנת תקנ"ה (1795).

קישורים חיצוניים
----------------

* אריה ליב פרומקין ואליעזר ריבלין, יוסף ן' ג'ויה **תולדות חכמי ירושלים** ח"ג, ירושלים, ה'תר"ץ, עמ' 92-93
* ****טל אורות** - א**, ירושלים, מהדורה חדשה, תשמ"ז, באתר היברובוקס
* ****טל אורות** - ב**, ירושלים, מהדורה חדשה, תשמ"ח, באתר היברובוקס
* כרטיס הקבר של יוסף בן ג'וייא, באתר הר הזיתים
* יוסף בן ג'וייא, באתר "החכם היומי"
**גוסטב פליקס פלאטו** (גרמנית: **Gustav Felix Flatow**;‏ 7 בינואר 1875 – 29 בינואר 1945), מתעמל יהודי-גרמני. אלוף אולימפי בשתי מדליות זהב. נספה בשואה.

ביוגרפיה
--------

גוסטב פלאטו נולד בעיר **ברנט** הסמוכה לעיר החופשית דנציג, במזרח פרוסיה. ב-1892 עברה משפחתו להתגורר בברלין. הוא התמחה בתחום התעמלות המכשירים, בעיקר בתרגילי קורה, מקבילים וסוס סמוכות.

גוסטב פלאטו, ובן דודו אלפרד פלאטו, היו שניהם מתעמלים ידועים בגרמניה והתחרו מטעם גרמניה בתחרויות בינלאומיות. הם השתתפו מטעמה באולימפיאדת אתונה (1896), שהייתה האולימפיאדה הראשונה בעידן המודרני. פלאטו זכה בשתי מדליות זהב בתחרויות הקבוצתיות, במקבילים ובמתח, אולם לא זכה במדליות בתחרויות האישיות (בניגוד לבן דודו). בשנת 1899 הודיע על פרישתו מתחום ההתעמלות ופתח עסק בתחום הטקסטיל. הוא ניאות והשתתף גם באולימפיאדת פריז (1900), אך לא זכה במדליות נוספות. כספורטאי שהביא לגרמניה שתי מדליות זהב זכה לכבוד ולהערכה, שהסתיימו באחת, עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון.

בשנת 1933, בהיותו בן 58, נמלט גוסטב פלאטו להולנד, עקב יהדותו. בהמשך, עם פלישת גרמניה להולנד נאלץ להסתתר, וחי במחבוא. בערב ראש השנה האזרחי של שנת 1943 נתפס, הוחזק חודשיים במעצר, ובפברואר 1943 נשלח למחנה טרזיינשטט, בו נרצח כבר בשנת 1942 בן דודו אלפרד פלאטו. לפי התיאורים שהה במחנה טרזיינשטט בתנאי חולי ורעב קיצוניים, והגיע עד למשקל הקיצוני של כ-20 ק"ג. הוא נפטר, כפי הנראה בסבל, מעט לפני הגיעו לגיל 70.

כיום, באיחור ניכר, מכבדת גרמניה את זכרם של גוסטב ואלפרד פלאטו. בשנת 1996, עם ציון 100 שנים למשחקים האולימפיים, הוציא הדואר הגרמני בול לזכרם. בשנת 1997 כיבדה עיריית ברלין את זכרם בקריאת אגף באצטדיון האולימפי של ברלין על שמם, וכן בבניית היכל ספורט הנושא את שמם.

גוסטב פלאטו ובן דודו אלפרד פלאטו הונצחו בהיכל התהילה של הספורט היהודי שהוקם בישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גוסטב פלאטו** בוויקישיתוף

* גוסטב פלאטו, באתר olympedia.org
* גוסטב פלאטו באתר יד ושם
* הדף של גוסטב פלאטו באתר היכל התהילה של הספורט היהודי

האתלטים גוסטב ואלפרד פלאטו, על בול לרגל 100 שנה למשחקים האולימפיים. גרמניה, 1996

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 123580218
* ISNI: 0000 0000 2250 506X
* VIAF: 18134964
* WorldCat (עם VIAF): 18134964

 |
**ג'ורג' ונקובר** (באנגלית: **George Vancouver**; ‏1757–1798) היה ימאי אנגלי ומגלה ארצות שחקר את צפון-מערב האוקיינוס השקט ליד חופי אמריקה הצפונית. נודע בשל חקר האזור בו תוקם על שמו העיר ונקובר, אותו חקר באחד ממסעותיו. בנוסף קרואים על שמו האי ונקובר והר ונקובר.

קורות חיים
----------

ונקובר נולד ב-22 ביוני 1757 בנמל בנורפוק, אנגליה. בהגיעו לגיל 13 הצטרף לצי המלכותי הבריטי במהלך שרותו בצי הוענקה לו דרגת לוטננט, וזאת לאחר ששרת תחת פיקודו של ג'יימס קוק במסעותיו השני והשלישי לחיפוש היבשת הדמיונית טרה אוסטרליס. ונקובר נשאר בצי עד 1789 והשתתף במבצעים צבאיים באיי הודו המערבית.

ב-1791 יצאה משלחת שעליה פיקד ונקובר לחופי צפון אמריקה על הספינה אה"מ דיסקברי (על שם ספינה זו נקרא "אי התגליות" שליד האי ונקובר). בניגוד למסעות רבים של מגלי עולם שונים, למסעו של ונקובר הייתה מטרה מדעית בחלקה, וכללה את מיפוי האזור הנחקר. במסעו שט מאזור העיר פסמו ביץ' בקליפורניה ועד לאיי המלכה שרלוט שליד קולומביה הבריטית. גילה את מפרץ ג'ורג'יה וחקר את האזור בו תוקם העיר ונקובר, ואף הגיע להוואי ולבסוף שב לאנגליה דרך כף הורן ב-1795. ג'ורג' ונקובר נפטר בלונדון בשנת 1798.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ורג' ונקובר** בוויקישיתוף
* ג'ורג' ונקובר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* ג'ורג' ונקובר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

* ג'ורג' ונקובר, במילון הביוגרפיה הקנדי (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007275314005171
* ADB: vancouver-george-2755
* BNE: XX1473161
* BnF: cb12687910m (data)
* GND: 119121581
* ISNI: 0000 0000 8394 1930
* LCCN: n50045029
* NLA: 35577298
* NLG: 223285
* NLP: A33512309
* NTA: 070809275
* SELIBR: 347702
* SNAC: w6s75q1d
* SUDOC: 028542096
* Trove: 1001742
* VIAF: 73975823
* WorldCat: lccn-n50045029

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:מקורות   
פרמטרי חובה [ נושא ] חסרים 

**משאבת סילוק שפכים** או **משאבה ניקוזית** (מופיעה בשמות מסחריים שונים: **סילוקית**, **ניקוזית** ועוד) היא כלי ממשפחת המשאבות הסניטריות, המותאמות לסילוק ניקוז שפכים ביתיים מבתי שימוש, מקלחות וכיורים, ומשמש פתרון למרתפים הנמצאים מתחת מפלס מערכת הביוב העירונית, וכן במקומות בהם לא נעשתה תשתית התחברות למערכת הביוב.

תיאור
-----

משאבת סילוק השפכים עשויה מיכל פלסטי קומפקטי המותקן מאחורי אסלה, לצד האסלה או מתחת לכיור. המיכל אטום לנזילות וריחות, ובתוכו מורכבת משאבה טבולה, בעלת סכיני ריסוק טוחנים. למכשיר שלשה פתחי כניסה, האחד בעל קוטר רחב לחיבור האסלה על ידי שרוול, ושתיים בעלי קוטר קטן יותר משני צידי המיכל לחיבור כיור, מקלחת או אמבט. פתח סניקה עילי משמש לסילוק המים והשפכים המרוסקים למערכת הביוב הראשית.

המכשיר מופעל אוטומטית כאשר הוא מתמלא מים על ידי מצוף פנימי, ופעולתה נפסקת בסיום פעולת הדחיסה במשאבה. בצנרת המכשיר מותקן שסתום אל-חוזר למניעת הצפות ומים חוזרים בזמן פירוקו. בסילוקית של יצרן אחר, מסלק השפכים מופעל על ידי חיישן גובה פנאומטי המפעיל את המשאבה רק כאשר מפלס המים עולה לגובה המכוון מראש וזאת לאחר פתיחת ברז, שימוש במקלחת או הדחת מיכל ההדחה. משאבות סילוקית מסוג מסוים יכולות לדחוף ולעלות את השפכים לגובה של 11 מטר ולמרחק אופקי של עד 100 מטר ללא שיפוע.

השימוש במכשיר בשבת
------------------

בשימוש במכשיר כל שימוש במים בשירותים עלולה להפעיל משאבה חשמלית, על כן השימוש בה אסור על פי ההלכה בשבת. פתרון לכך מציע מכון צומת, בהתקנת מנגנון המשלב 'המשכת מצב', אשר בשבת (בלבד) מפעיל את המשאבה מדי 7 דקות (ניתן לשנות את מרווחי ההשעיה) למשך זמן קצרצר, ללא תלות במנגנון ההפעלה (פרסוסטט). אם אין צורך בפעולת המשאבה, היא תפסיק את פעולתה מיד. אם המיכל מלא ויש צורך בשאיבה - הפעולה תימשך עד שכל המים יעלו לצנרת הביוב ואז תיפסק מאליה. כך, שהאדם המשתמש בשירותים או בכיור אינו מפעיל את המשאבה, ואף לא גורם להפעלתה אלא תורם להמשיך את פעולתה המתרחשת ממילא בכל מחזור. לדברי אנשי המכון, פתרון זה כשר למהדרין, וללא צורך להיסתמך על היתר הגרמא אשר נועד רק למצבים המוגדרים בהלכה 'שעת הדחק'.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Aaron Stickley, How Sewage Ejector Pumps Work. *The Spruce.com*. July 10, 2019
2. ↑  משאבת סילוק שפכים באתר מכון צומת

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"משאבת סילוק שפכים"**.
**גוסטב פון ורסט** (בגרמנית: **Gustav von Vaerst**;‏ 19 באפריל 1894 – 10 באוקטובר 1975) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה והיה מפקד ארמיית הפאנצר החמישית.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

פון ורסט נולד ב-19 באפריל 1894 במיינינגן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית, למשפחת אצולה ותיקה מוסטפאליה. אביו גוסטב פון ורסט, היה וטרינר מומחה, ולאחר מכן היה פרופסור באוניברסיטת מינכן. בשנת 1912 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט ההוסרים ה-14 (נסיכות הבוחר מהסן ה-2). במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם פון ורסט עם חטיבת הפרשים ה-22, שהייתה חלק מדיוויזיית הפרשים ה-3, וב-18 באפריל 1917 הועלה לדרגת אובר-לויטננט. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה נשאר פון ורסט ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1924 הועלה לדרגת ריטמייסטר, וב-1 בפברואר 1934 הועלה לדרגת מיור. באוגוסט 1935 הועלה פון ורסט לדרגת אוברסט לויטננט, ובאוקטובר אותה שנה מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרובאים ה-2. בינואר 1938 מונה למפקד רגימנט הרובאים ה-2, ובאוגוסט 1938 הועלה לדרגת אוברסט. באוגוסט 1939 מונה פון ורסט למפקד חטיבת הרובאים ה-2, שהייתה חלק מדיוויזיית הפאנצר ה-2.

### מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה פון ורסט מפקד חטיבת הרובאים ה-2, שהייתה חלק מדיוויזיית הפאנצר ה-2, ופיקד עליה במהלך הפלישה לפולין. במהלך המערכה על צרפת לחם פון ורסט עם החטיבה שבפיקודו כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-2 במסגרת הקורפוס ה-19, ועל פעולותיו בקרבות קיבל ב-30 ביוני 1940 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך הקרב על יוון לחם פון ורסט עם החטיבה כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-2 במסגרת הקורפוס ה-18, ואף השתתף בכיבוש סלוניקי. במאי 1941 מונה פון ורסט למפקד בית הספר לרכיבה בקרמפניץ, וב-1 בספטמבר 1941 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-9 בדצמבר 1941 מונה פון ורסט למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-15, וב-28 במאי 1942 נפצע במהלך הקרבות. ב-25 באוגוסט 1942 חזר פון פרסט לפקד על דיוויזיית הפאנצר ה-15, וב-25 באוגוסט מונה בנוסף למפקד קורפוס אפריקה עד ה-17 בספטמבר. ב-11 בנובמבר 1942 חזר פון ורסט לגרמניה, והועלה לדרגת גנרל לויטננט. ב-28 בפברואר 1943 מונה למפקד ארמיית הפאנצר החמישית, וב-1 במרץ הועלה לדרגת גנרל חיל השריון. פון ורסט פיקד על הארמייה עד לכניעת כוחות הציר בצפון אפריקה, ב-13 במאי 1943.

### לאחר המלחמה

פון ורסט שוחרר מהשבי בשנת 1947. לאחר שחרורו התגורר פון ורסט בשטוקהיים עד למותו ב-10 באוקטובר 1975.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גוסטב פון ורסט** בוויקישיתוף
* גוסטב פון ורסט באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 117325023
* ISNI: 0000 0000 3175 8616
* LCCN: n94013297
* VIAF: 62323242
* WorldCat: lccn-n94013297

 |
"רוחצים" - מציוריו של ראסל
**ג'ורג' ויליאם ראסל** (באנגלית: **George William Russell**‏; 10 באפריל 1867- 17 ביולי 1935) שנודע בשם העט AE או Æ, היה כותב, עורך, משורר, צייר ופעיל לאומי אירי.

חייו
----

ראסל נולד בעיירה לורגאן במחוז ארמה שבצפון אירלנד. בהיותו בן אחת עשרה עברה משפחתו לדבלין. הוא למד בבית הספר המטרופוליטני לאמנות, שם התוודע לוויליאם בטלר ייטס. בשנות השלושים לחייו היה פעיל באגודה חקלאית קואופרטיבית ואף מונה לדוברה.

בין השנים 1905 ו-1923 היה ראסל עורכו של "The Irish Homestead", ביטאון העמותה. לאחר מכן שימש כעורכו של "The Irish Statesman" עד 1930. ספר שיריו הראשון, Homeward: Songs by the Way, שיצא לאור ב-1894, העמיד אותו כאחד היוצרים המזוהים עם זרם תחיית הספרות האירית.

ראסל היה בין התורמים הקבועים ל-*Bean na hÉireann*, כתב העת של ארגון הנשים הלאומני איניניה נה הרין. הוא כתב את המחזה *Dierdre* שהופק על ידי הארגון, בכיכובה של מייסדת הארגון מוד גון. ההפקה נערכה כחלק מפעילויות תקומת התרבות האירית, בשיתוף פעולה בה נטל גם ייטס חלק, אשר הוביל להקמת התיאטרון האירי הלאומי, שהיה לימים לתיאטרון אבי. המחזה מוכר כיריית הפתיחה בתנועת התיאטרון האירית.

פגישתו עם ג'יימס ג'ויס ב-1902, בה התרשם מאוד מהיוצר הצעיר, השפיעה על דרכו של ג'ויס בעתיד: ראסל ערך לג'ויס הכרות עם ייטס, שפתחה דלתות בפני ג'ויס שנים מאוחר יותר. תרומתו העיקרית ליצירתו של ג'ויס הייתה בפרסום יצירותיו הראשונות. ראסל ביקש מג'ויס לכתוב סיפור קצר, "פשוט, כפרי ובעל חיוניות ופאתוס". בתמורה הוא קיבל את "אחיות", שפורסם ב-1904 ב-"The Irish Homestead", ולאחריו עוד שני סיפורים: אוולין ולאחר המירוץ. לאחר שלושה סיפורים אלה חדל ראסל מפרסום יצירותיו של ג'ויס מאחר שלא קלעו לטעם קוראי העיתון, אך שלושת הסיפורים הפכו, יחד עם סיפורים אחרים, לקובץ דבלינאים, שיצא לאור ב-1914.

ג'ויס גמל לראסל בכך שהוא מופיע כדמות ביצירתו יוליסס בפרק סקילה וכריבדיס, בו ראסל משמש כבר פלוגתא לסטיבן בוויכוח על שייקספיר.
לאחר פטירת אשתו, בשנת 1932, עבר ראסל לאנגליה, הוא נפטר בבורנמות' ב-1935 ונקבר בדבלין.

שם העט שלו, AE, או בצורת הכתיבה Æ, הוא קיצור של המילה הלטינית Aeon, שפירושה "נצח".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ורג' ויליאם ראסל** בוויקישיתוף
* יצירותיו בפרויקט גוטנברג
* כתבי ג'ורג' ויליאם ראסל בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
* ג'ורג' ויליאם ראסל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007276060305171
* BNE: XX5231298
* BnF: cb11923143j (data)
* GND: 118642073
* ISNI: 0000 0001 2149 5821
* LCCN: n79124616
* MusicBrainz: d479a02e-1dd2-4547-8860-9ba04c6c1629
* NDL: 00744403
* NKC: ola2002142133
* NLA: 36041053
* NTA: 071078150
* RKD: 68956
* SELIBR: 307279
* SNAC: w6hx1bxd
* SUDOC: 027115666
* Trove: 835695
* ULAN: 500020793
* VIAF: 121823798
* WorldCat: lccn-n79124616

 |
**ג'ורג' ויליאם פאלמר** (באנגלית: **George William Palmer**; ‏ 23 במאי 1851 – 8 באוקטובר 1913) חבר לשעבר בפרלמנט הבריטי.

חייו הפרטיים
------------

ג'ורג' ויליאם פאלמר נולד בעיר רדינג, אביו היה ג'ורג' פאלמר ראש העיר רדינג, ואמו אליזבת שרה אשר הייתה בתו של רוברט מטייראד. כמו כן היה ג'ורג' חבר במשפחת פאלמר, אשר הייתה הבעלים של "הנטלי ופאלמר" (Huntley & Palmers), חברה ליצור ביסקוויטים בעיר רדינג אשר באנגליה.

חייו הפוליטיים
--------------

כמו אביו, פנה ג'ורג לחיים הפוליטיים והיה לראש העיר רדינג, ולנציג העיר בפרלמנט הבריטי.

ג'ורג ויליאם פאלמר שירת כחבר המפלגה הליברלית בפרלמנט הבריטי מטעם מחוז רדינג משנת 1892 ועד להפסדו בבחירות של שנת 1895.

בשנת 1898 קיבל ג'ורג חזרה את מקומו בפרלמנט הבריטי בבחירות הביניים בעקבות מותו של חבר פרלמנט מכהן, והחזיק בתפקיד עד להתפטרותו בשנת 1904 מסיבות בריאות.

ג'ורג' ויליאם פאלמר החזיק בבעלותו את האחוזה "בית מרלסטון" בכפר באקלברי אשר במערב מחוז ברקשייר באנגליה.

קישורים חיצוניים
----------------

* תרומות של ג'ורג' ויליאם פאלמר לדיונים בפרלמנט הבריטי, באתר Hansard (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  T. A. B. Corley, *Palmer, George William*, in **Oxford Dictionary of National Biography** online, 23 September 2004
**ג'ורג' ויליאם ג'וי** (באנגלית: **George William Joy**‏; 7 ביולי 1844 – 28 באוקטובר 1925) היה צייר אירי בלונדון.

ביוגרפיה וקריירה
----------------

ג'וי היה בנו של ויליאם ברוס ג'וי, רופא ואחיו של הפסל אלברט ברוס-ג'וי, צאצאי משפחת הוגנוטים ותיקה שהתיישבה באנטרים בשנת 1612.

בתחילה הוא נועד לשרת בצבא והיה גם נגן כינור מוכשר. לאחר פציעה בכף הרגל בגיל צעיר, אביו אמר שהוא אינו כשיר לשירות צבאי. ג'וי הלך להתחנך בבית הספר הארו ובסופו של דבר המשיך בקריירה כאמן. הוא למד בבית הספר לאמנות בדרום קנזינגטון בלונדון ואחר כך באקדמיה המלכותית בהנהלת ג'ון אוורט מיילי, פרדריק לייטון וג'ורג 'פרדריק ווטס. בין חבריו לתלמידים היה הוברט פון הרקומר.

בשנת 1868 ג'וי נסע לפריז, שם היה במשך שנתיים תלמידם של צ'ארלס-פרנסואה ג'ילברט ולאון בונה. שם פגש ציירים כמו ז'ול ברטן, ז'ול לפבר ופיליפ רוסו.

כשחזר ללונדון, ג'וי ביסס את עצמו כצייר היסטוריה וז'אנר, והפך למציג קבוע באקדמיה המלכותית, בסלון לציור בצרפת, ובאקדמיה המלכותית של היברניאן באירלנד. הוא הפך לחבר במכון המלכותי לציירי שמן בשנת 1895.

הוא בילה חורפים רבים ב Swanage משנת 1896 ולבסוף פרש לפרוברוק. שני בניו נהרגו בשנת 1915 במהלך מלחמת העולם הראשונה.

יצירה
-----

רדיפתו אחר הצורה הנשית המושלמת בציורי עירום כמו לאודמיה (1878; מוזיאון העיר פורטסמות'), הדנאידים (1887) והאמת (1892-93) נועזים בצורה יוצאת דופן עבור אנגליה ומתייחסים למסורת הקלאסית הצרפתית.

בהתנגדותו לשלטון עצמאי באירלנד, הוא דגל באחדות האיים הבריטים, ג'וי צייר כמה תמונות פטריוטיות עם אלגוריות כמו - "היוניון-ג'ק הראשון" 1892 וכן דוגמאות היסטוריות למרידות כמו "הפרידה של פלורה מקדונלד מהנסיך צ'ארלי" ו"תופי המלך לעולם לא יריעו למורדים", 1798 (1891; בורנמות', גלריית האמנות ומוזיאון ראסל-קוטס).

הוא היה ידוע בעיקר בזכות תיאור הגבורה שלו בציור שכותרתו "מותו של הגנרל גורדון, בחרטום", 26 בינואר 1885 (1893; מוזיאון העיר לידס). בציור של רגע אחרון בהיסטוריה הבריטית המאוחרת במצור על חרטום. גורדון מתואר כניצב באומץ מול גורלו, עומד מול חסידי צבא המהדי הפולש רגע לפני שהוכה על ידי חנית.

יצירה ידועה נוספת, אך שונה בתכלית של ג'וי, היא הסצנה "אומניבוס בייסווטר" (1895; מוזיאון לונדון).

אחד מציוריו המעוררים ביותר הוא "ז'אן דארק, הנשמרת בשנתה על ידי מלאך" (1895; רואן, מוזיאון הבוז לאמנויות).

גלריה
-----

* פלורה נפרדת מהנסיך צ'ארליפלורה נפרדת מהנסיך צ'ארלי
* גנרל גורדון בחרטוםגנרל גורדון בחרטום
* אומניבוס בביסווטראומניבוס בביסווטר
* ז'אן דארק ישנהז'אן דארק ישנה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ורג' ויליאם ג'וי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  **Who's Who in the World, 1912**, International Who's Who Publishing Company, 1911. (באנגלית)
2. ↑  Snoddy, Theo. Dictionary of Irish Artists: 20th Century, 2nd Edition. Merlin Publishing, Dublin, Ireland, 2002, pages 290–292.
3. ↑  George William Joy, **The work of George W. Joy : with an autobiographical sketch, thirty Rembrandt photogravures, sixteen reproductions in colours, and other illus**, London : Cassell, 1904

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* FNZA: 8018
* ISNI: 0000 0000 6711 3633
* NLA: 36550674
* RKD: 43002
* SNAC: w6tq79wj
* Trove: 1287260
* ULAN: 500024513
* VIAF: 94851190
* WorldCat: viaf-94851190

 |
**ג'ורג' ויליאם ולה** (במלטית: **George William Vella**; נולד ב-24 באפריל 1942) הוא נשיא מלטה העשירי, המכהן בתפקיד מאז 4 באפריל 2019. ולה שימש השר לענייני חוץ בממשלתו של אלפרד סנט משנת 1996 ועד 1998 ובממשלתו של ג'וזף מוסקט משנת 2013 עד 2017.

ראשית חייו ומשפחתו
------------------

ולה נולד באיז-זיתון (אנ') בשנת 1942. הוא נשוי למרים (לבית גרימה). לולה שתי בנות ובן, ושבעה נכדים.
ולה קיבל תואר דוקטור לרפואה בשנת 1964, הוא מומחה לרפואת משפחה ויש לו רישיון לרפואת תעופה.

קריירה
------

### במפלגת העבודה

ולה הצטרף למפלגת העבודה והתחיל את הקריירה הפרלמנטרית שלו בשנת 1976. הוא נבחר לפרלמנט בינואר 1978, ובבחירות הכלליות בשנים 1981, 1992, 1996, 1998, 2003 ו-2008.
כחבר הפרלמנט הוא ייצג את המחוז השלישי והחמישי.

### שירות חוץ

בשנת 1978 שימש ולה חבר מחליף באספה הפרלמנטרית של מועצת אירופה (אנ'), ודַווח (rapporteur) לזיהום ימי ולמשאבי ים בוועדה לרשויות מקומיות ואזוריות של אירופה (CLRAE).
מינואר עד מאי 1987 שירת כנציג הקבוע של מלטה במועצת אירופה.

### סגן ראש מפלגת העבודה

ב-1992 נבחר ולה כסגן ראש מפלגת העבודה לעניינים פרלמנטריים וכדובר לענייני חוץ.
בין 1995 ל-1996 שימש כחבר ועדת בית הנבחרים לעסקים והוועדה הפרלמנטרית לענייני חוץ.

### סגן ראש הממשלה ושר החוץ

ולה מונה לסגן ראש ממשלת מלטה ולשר לענייני חוץ וסביבה באוקטובר 1996, ושוב במרץ 2013 עד יוני 2017.
ולה הביע את תמיכתו בקמפיין להקמת המועצה הפרלמנטרית של האומות המאוחדות (אנ'), ארגון החותר לרפורמות דמוקרטיות באו"ם.

### נשיא מלטה

ולה התמנה לנשיא מלטה מטעם מפלגת העבודה. המינוי זכה לתמיכת הממשלה והמפלגה הלאומית שבאופוזיציה. המפלגה הדמוקרטית הכריזה על תמיכתה במינוי ולה, אך החרימה את ההצבעה כמחאה למען תיקון החוקה שייחייב תמיכה ברוב מיוחס של שני שלישים למינוי נשיא.
המינוי נכנס לתוקף לאחר השבעת הנשיא ב-4 באפריל 2019.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ורג' ולה** בוויקישיתוף
* ג'ורג' ולה, ברשת החברתית טוויטר

הערות שוליים
------------

1. ↑  Scicluna, Luke (2 באפריל 2019). "George Vella approved as Malta's next President". *Times of Malta*. נבדק ב-2 באפריל 2019. `{{cite news}}`:  (עזרה)
2. 1 2 3 4 5  "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-2015-02-06. נבדק ב-2015-03-02. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. 1 2 3  "Minister of Foreign Affairs - Maltese Consulate". אורכב מ-המקור ב-2019-04-19. נבדק ב-2020-03-06.
4. ↑  "George Vella Biography". *www.gov.mt*.
5. ↑  "Supporters". *Campaign for a UN Parliamentary Assembly* (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-09-21.
6. ↑  Amaira, Ruth (7 במרץ 2019). "PN Parliamentary Group to vote in favor of nomination of George Vella for President". *TVM News*. נבדק ב-28 במרץ 2019. `{{cite news}}`:  (עזרה)
7. ↑  "PD to boycott parliamentary debate on presidential nomination". *Times of Malta*. 2 באפריל 2019. נבדק ב-2 באפריל 2019. `{{cite news}}`:  (עזרה)
8. ↑  Scicluna, Christopher (4 באפריל 2019). "President Vella delivers unifying address after swearing-in". *Times of Malta*. נבדק ב-5 באפריל 2019. `{{cite news}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1125339268
* SUDOC: 170135772
* VIAF: 304648703
* WorldCat: viaf-304648703

 |
**תחנת הרכבת חריש** צפויה לשרת את תושבי העיר חריש והאזור, והיא מתוכננת לקום באזור מחלף משמר הגבול. התחנה תמוקם על מסילת מנשה העתידית שתקשר את המסילה המזרחית אל מסילת העמק, בתחילה תהיה תחנה זו קצה של שלוחה שתתפצל מהמסילה המזרחית באזור עמק חפר. התחנה צפויה לקום כחלק מתוכנית הפיתוח של רכבת ישראל.

בצמוד לתחנה מתכונן מסוף תחבורה ציבורית ופארק התעשייה עירון.

נכון לתחילת שנת 2022 התחנה נמצאת בשלבי תכנון, ומקודמת על ידי חברת נתיבי ישראל. קיימת מחלוקת על מיקומה זאת בשל דרישת עיריית חריש להקים את התחנה בתוך העיר.

שירות רכבות בתחנה (בעתיד)
-------------------------

בעתיד צפויים לעבור דרך התחנה מספר קווי נוסעים כחלק מהתוכנית האסטרטגית של רכבת ישראל לשנת 2040, במסגרתה צפויים לעבור קווים ממרכז הארץ אל צפון הארץ, כאשר צפונית לתחנה הקווים ימשיכו לתחנת הרכבת בית שאן או לכיוון חיפה וצפונה ומדרום לתחנה הקווים ימשיכו לכיוון לוד דרך המסילה המזרחית החדשה וייתכן שגם לכיוון תל אביב דרך מסילת הירקון או דרך מסילת השרון.

הערות שוליים
------------

1. ↑  רינה פטילון, נתיבי ישראל: "תוך שמונה-תשע שנים ניתן לחנוך את תחנת רכבת חריש", באתר חריש סיטי, ‏6 בפברואר 2019
2. ↑  ערן אורון, אושרה להפקדה תכנית להקמת פארק תעשיה סמוך לחריש, באתר חריש סיטי, ‏22 בספטמבר 2016
3. ↑  יובל שדה, הלחצים הועילו: תיבחן הקמת תחנת רכבת בחריש, באתר כלכליסט, 25 בדצמבר 2021
4. ↑  על הפרק: תחנת רכבת בכניסה לחריש, באתר עיריית חריש, ‏12 באפריל 2021
**כריסטופר ויליאם תומסון** (**Christopher William Tomson**; נולד ב-6 במרץ 1984) הוא המתופף של להקת האינדי ומפייר ויקנד.

ביוגרפיה
--------

כריס גדל בחווה בניו ג'רזי. אביו הוא מהנדס בעל שורשים מאוקראינה ומאירלנד (הוא למד בקולג׳ אירי) ואמו היא מנהלת, ששורשי משפחתה מבריטניה וגרמניה. כריס בוגר "בית ספר פדי" וסיים כתלמיד בעל הציון השני הטוב ביותר[דרוש מקור]. למד באוניברסיטת קולומביה, מוזיקה וכלכלה.
תומסון חובב כדורגל וצילום. קבוצת הכדורגל המועדפת עליו היא טוטנהאם הוטספר. הלהקות האהובות עליו הם: פיש, הבנד וגרייטפול דד. ב-2008 היה מעורב בתאונת "פגע וברח", הוא נלקח לבית החולים, אבל לא נפצע באופן רציני. תומפסון מתגורר כיום בברוקלין.

### הקריירה המוזיקלית

חוץ מלהקת האינדי ומפייר ויקנד, כריס ניגן יחד עם עזרא קניג בקבוצת ראפ בשם "L'HOMME RUN".

כריס הכיר את חברי ומפייר ויקנד כאשר למד באוניברסיטת קולומביה. הוא למד מוזיקה ביחד עם רוסטאם באטמנגליג' והקים את ומפייר ויקנד בשנתו האחרונה באוניברסיטה. שם הלהקה מבוסס על שמו של סרט שעזרא קניג הפיק עם חבריו באותו קיץ. הם הוציאו לאור את האלבום הראשון שלהם אחרי שסיימו ללמוד, בעודם עובדים במשרה מלאה. האלבום נקרא "Vampire Weekend", על שמה של הלהקה. האלבום השני, "Contra", יצא לאור בינואר 2010, והגיע לראש המצעדים בארצות הברית, אנגליה, אוסטרליה וקנדה. 
האלבום השלישי והמצליח ביותר שלהם, יצא ב-2013 תחת השם "Modern Vampires of the City".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כריס תומסון** בוויקישיתוף
* כריס תומסון, ברשת החברתית טוויטר
* כריס תומסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* כריס תומסון, באתר AllMusic (באנגלית)
* כריס תומסון, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* כריס תומסון, באתר Discogs (באנגלית)
* כריס תומסון, באתר Songkick (באנגלית)

| ומפייר ויקנד |
| --- |
| עזרא קניג • רוסטאם באטמנגליג' • כריס באיו • כריס תומסון |
| אלבומי אולפן | *Vampire Weekend* ‏• *Contra* ‏• *Modern Vampires of the City* ‏• *Father of the Bride* |
| סינגלים | "Mansard Roof" ‏• "A-Punk" ‏• "Oxford Comma" ‏• "Cape Cod Kwassa Kwassa" ‏• "Horchata" ‏• "Cousins" ‏• "Giving Up the Gun" ‏• "Holiday" ‏• "White Sky" ‏• "Run" ‏• "Diane Young" ‏• "Ya Hey" ‏• "Step" ‏• "Unbelievers" ‏• "Harmony Hall" / "2021" ‏• "Sunflower" / "Big Blue" ‏• "This Life" / "Unbearably White" |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n2019001590
* MusicBrainz: 9c6c8d78-737a-4586-8324-9be75d6b2c47
* VIAF: 1094154741630953110003
* WorldCat: lccn-n2019001590

 |