recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**היינריך לפלר** (בגרמנית: **Heinrich Lefler**;‏ 7 בנובמבר 1863 – 14 במרץ 1919) היה צייר, גרפיקאי ומעצב במה אוסטרי. אביו היה הצייר פרנץ לפלר.

ביוגרפיה
--------

בין השנים 1880–1884 למד באקדמיה לאמנויות יפות וינה בהדרכת כריסטיאן גריפנקרל, ומ-1884 באקדמיה לאמנויות יפות במינכן בהדרכת ניקולאוס גיזיס ו-וילהלם פון דיז. ב-1891 הוא הפך לחבר באגודת האמנים האוסטריים ובשנת 1900 היה חבר מייסד של קבוצת האגנבונד. משנת 1900 עד 1903, הוא היה עוזרו של אנטון בריושי, המעצב הראשי באופרה הממלכתית של וינה, ולאחר מכן הפך לפרופסור באקדמיה עד 1910. בהיותו באופרה של וינה, עיצב תפאורה לאופרה המטרופוליטן ושלח את יצירותיו לניו יורק.

מלבד הזמן שבילה בעיסוקיו הרשמיים, הוא בילה זמן רב בווייסנבך אן דר טריסטינג עם אביו וגיסו, יוזף אורבן, עמית מעצב נוף, שם ציירו ציורי קיר בוילות ובתי מלון, ועיצבו כרטיסי הזמנה לפסטיבלי קיץ ועם המחזאי קמילו וולזל שהעלה הפקות תיאטרון לילדים.

הצוות של לפלר ואורבן יצר גם אירועים ציבוריים רבים, כולל מצעד פסטיבל שילר ב-1905 ותהלוכה לאורך הרינגשטראסה ב-1908, לרגל יובל ה-60 של הקיסר. לפלר עיצב גם שטרות כסף, וכרזות קידום מכירות עבור מספר חברות, ביניהן אורליכט וקרופ. רבים מהתלבושות ועיצובי הבמה של לפלר נשמרו באוסף מקס ריינהרדט בהרווארד.

ב-1903 התחתן עם זמרת האופרה מינה ויסמולר, אשר מהווה את הדיוקן המופיע בעיצובו לשטר 1000 קרונות.

בשנת 1932, רחוב בווינה, נקרא בשם "היינריך-לפלר-גאס" לכבודו.

גלריה
-----

* כרזה לגיוס מלחמת עולם הראשונהכרזה לגיוס מלחמת עולם הראשונה
* איור לאגדות אנדרסןאיור לאגדות אנדרסן
* כרזה לחגיגות יובלכרזה לחגיגות יובל

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **היינריך לפלר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Hans Ries (1985), "Lefler, Heinrich", Neue Deutsche Biographie (in German), vol. 14, Berlin: Duncker & Humblot, p. 56;
2. ↑  chöny: "Lefler Heinrich". In: Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950 (ÖBL). Vol. 5, Austrian Academy of Sciences, Vienna 1972, p. 90.
3. ↑  Peter Pauker: Heinrich Lefler, sein Werk und seine Zeit. Wien 1962 (Wien, Universität, phil. Dissertation, 15 July 1963).
4. ↑  We've moved, oasis.lib.harvard.edu

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007294891205171
* BIBSYS: 9055286
* BnF: cb143970285 (data)
* GND: 116856246
* ISNI: 0000 0001 1062 734X
* KulturNav: 0b19b60d-20eb-446f-9cdf-ea3595aab838
* LCCN: n97872982
* NKC: xx0080083
* NLP: A3118750X
* NTA: 071959343
* RKD: 49046
* SNAC: w6b88rcr
* ULAN: 500079232
* VIAF: 52452340
* WorldCat: lccn-nr97017516

 |
אימילקה
**אימילקה** הייתה אשתו של חניבעל ברקה.

ביוגרפיה
--------

מעט מאוד ידוע אודותיה. היסטוריונים עתיקים רבים כותבים שחניבעל נישא לנסיכה איברית, וחלקם אף מזכירים את שמה. אולם היחיד שמספק פרטים רבים יותר אודותיה הוא סיליוס איטליקוס, מחבר הפואמה "פוניקה", העוסקת בחייו של חניבעל. 

לאחר מלחמת שכירי החרב, מצאה עצמה קרתגו מרוששת והיה הכרח למצוא מקור עושר חדש, כתחליף לתבואה מסיציליה, ולנחושת מקורסיקה. מכרות הכסף בספרד (היספניה בפי הקרתגים) גירו את הקרתגים להרחיב את תחומי ההשפעה בספרד. חמלקרת ברקה נשלח בראש גיס לכבוש את ספרד מידי המקומיים, שהתחלקו לשלוש קבוצות עיקריות. איברים, קלטים, ובני תערובת שנקראו קלטיברים. חמלקרת מת בקרב מאוחר יותר, ואת מקומו תפס חתנו עזרובעל המפואר. הוא המשיך את משימתו של חמלקרת אם כי בדרכים פוליטיות.

עזרובעל עודד קצינים מצבאו להינשא לנשים מקומיות. וזאת כדי לחזק את מעמדו בספרד. כך שכנע בין היתר את גיסו חניבעל להינשא לאימילקה, שהייתה בתו של ראש שבט חזק מאזור קאסטולו. למרות שהיו אלו נישואים פוליטיים, לרוב נראה שהייתה בהם גם אהבה. על פי איטליקוס, חניבעל ראה את אימילקה לראשונה כאשר התפלל במקדשה של תנית, באזור חאאן של ימינו, והתאהב בה. על פי המסופר נראה שגם היא אוהבת אותו, היא מפצירה בו לא לצאת למסע אל איטליה. וכאשר הוא מסרב היא מבקשת ממנו לפחות לקחת אותה עמו. אולם הוא מותיר אותה בספרד, לשמור על בנם הקטן שנולד במהלך המצור על סגונטום.

אימילקה ובנה נהרגו ככל הנראה ממגפה במהלך המלחמה הפונית השנייה.

ראו גם
------

* חניבעל
* חמלקרת ברקה
* עזרובעל המפואר
* משפחת ברקה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אימילקה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  סיליוס איטליקוס, "פוניקה", ספר שלישי.
יון אינקולץ, הנשיא הראשון של מועצת הארץ
ביתו של יון אינקולץ בברנובה
קברו של יון אינקולץ בכנסייה של ברנובה
**יון קונסטנטין אינקולץ** (ברומנית: **Ion Constantin Inculeț** וברוסית:  **Ион (Иван) Константинович Инкулец**)‏ 5 באפריל 1884 - 18 בנובמבר 1940, היה פוליטיקאי רוסי-מולדובני-רומני, איש אמונו של אלכסנדר קרנסקי ושליחו לבסרביה, נשיא מועצת הארץ של בסרביה, שר לענייני בסרביה בממשלת רומניה, שר בריאות, שר פנים, שר תקשורת וסגן ראש ממשלה בממשלות רומניה בין שתי מלחמות העולם. אינקולץ נבחר להיות חבר האקדמיה הרומנית החל משנת 1918.

יום אינקולץ נולד בכפר רזן (Răzeni), היום ברפובליקה מולדובה ובאותו זמן באימפריה הרוסית. הוא למד בבית ספר יסודי בכפרו וב-1894 התקבל לבית הספר התאולוגי בקישינב. הוא בחר במסלול לימודים מדעי ונרשם לפקולטה לפיזיקה ומתמטיקה של אוניברסיטת דורפאט. כעבור שנת לימודים אחת עבר לאוניברסיטה האימפריאלית של סנקט פטרבורג, שם סיים לימודיו בהצלחה עם דיפלומה מדרגה ראשונה והמלצה להוראה. בתקופת לימודיו יזם את הקמת אגודת הסטודנטים מבסרביה. בסיום לימודיו שימש כמורה פרטי לפיזיקה, מתמטיקה ואסטרונומיה בבתי ספר פרטיים בסנקט פטרבורג.

ב-1917 נבחר להיות ציר בסובייט של סנקט פטרבורג מטעם המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית. קרנסקי קירב אותו אליו ושלח אותו לבסרביה בראש קבוצה של 40 סטודנטים ומורים, שמוצאם מבסרביה. הם נשלחו על מנת לחזק את אחיזת הממשלה של קרנסקי בחבל בסרביה ולגייס את האוכלוסייה למטרותיה. חלק מאנשי הקבוצה נבחרו להיות צירים במועצת הארץ וב-21 בנובמבר 1917 נבחר אינקולץ להיות נשיא מועצת הארץ של בסרביה.

אינקולץ הוביל תחילה לעצמאות מוגבלת של בסרביה במסגרת פדרציה רוסית, אך לאחר מהפכת אוקטובר שינה קו לכיוון הצטרפות לרומניה. לאחר איחוד בסרביה עם רומניה יון אינקולץ צורף לממשלת רומניה כשר לענייני בסרביה ובהמשך כיהן כשר הבריאות, שר הפנים, שר התקשורת וסגן ראש הממשלה בממשלתו של יון ג. דוקה.

ב-23 באוגוסט 1918, יחד עם חברו, פנטלימון חאליפה, הקים את מפלגת האיכרים של בסרביה, מפלגה שדגלה במתן זכות בחירה אוניברסלית וחלוקת האחוזות הגדולות לאיכרים שאיבדו את אדמתן. משנת 1921 עמד בראש המפלגה, אך התקרב את המפלגה הלאומית ליברלית ולבסוף התאחד איתה ב-1923 וכיהן בכל הממשלות, שהונהגו על ידי המפלגה הזאת. הוא היה שר בריאות מ-6 ביוני 1927 ועד 3 בנובמבר 1928, שר פנים מ-14 בנובמבר 1933 עד 29 באוגוסט 1936, סגן ראש ממשלה מ-29 באוגוסט 1936 עד 14 בנובמבר 1937 ושר העבודות הציבוריות והתקשורת מ-17 בנובמבר 1937 ועד 28 בדצמבר באותה שנה. ב-28 ביוני 1940 מונה להיות שר בממשלת גאורגה טטרסקו והופקד על ביצוע פינוי בסרביה בעקבות האולטימטום, שהגישה ברית המועצות לרומניה.

ב-10 באוקטובר 1918 נבחר להיות חבר האקדמיה הרומנית לפי המלצה של פרופסור פטרו פוני.

יום אינקולץ נשא את הנסיכה רוקסנה קנטאקוזינו (Roxana Cantacuzino) ולשניים נולדו שני בנים, יון וג'אורג'ה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יון אינקולץ** בוויקישיתוף
* Preşedintele care a unit Basarabia cu România. Ion Inculeţ, un mare vizionar (ברומנית)
* Comandor (r) prof. univ. dr. Jipa ROTARU, Dr. Luiza LAZĂR ROTARU "‏SFATUL ŢĂRII – PRIMUL PARLAMENT AL BASARABIEI ŞI UNIREA CU ŢARA‏" (ברומנית)
* יון אינקולץ באנציקלופדיה של רומניה (ברומנית)
* יון אינקולץ, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb10274813g (data)
* GND: 11930208X
* ISNI: 0000 0000 3383 5128
* LCCN: n97118479
* VIAF: 54955003
* WorldCat: lccn-n97118479

 |
**יוהאן פונלנטן בנאווידס** (בספרדית: **Johan Vonlanthen Benavídez**; נולד ב-1 בפברואר 1986 בסנטה מרתה, קולומביה) הוא כדורגלן שווייצרי המשחק בעמדת הקיצוני הימני. פונלנטן שיחק בקבוצות מובילות מהולנד, אוסטריה ומשווייץ ובנבחרת שווייץ. סבו בעל אזרחות שווייצרית, מה שהקנה לו את הזכאות לייצג דווקא את שווייץ ברמה הבינלאומית במקום קולומביה, מולדתו.

קריירה
------

פונלנטן עלה ממחלקת הנוער של המועדון המקומי יאנג בויז ברן. בעונת 2001/2002, בהיותו רק בן 16, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במסגרת ליגת העל השווייצרית. בקיץ של 2003, הוא עבר למועדון הפאר ההולנדי פ.ס.וו. איינדהובן. תחילה שיחק באופן קבוע בהולנד, אך עד מהרה איבד את מקומו בהרכב והושאל למועדון האיטלקי ברשיה בשנת 2005. אחרי 9 משחקים בלבד באיטליה, הושאל שוב פונלנטן למועדון ההולנדי נאק ברדה עד סוף עונת 2005-2006. בקיץ 2006, אחרי שלוש שנים באיינדהובן, פונלנטן חתם במועדון האוסטרי רד בול זלצבורג, וב-13 ביולי 2009, הושאל למועדון השווייצרי פ.צ. ציריך לעונה אחת.
בקיץ 2011 עבר פונלנטן לאיטאחוי מהליגה הקולומביאנית השנייה.

ב-30 במאי 2012, לאחר עונה בקבוצה הקולומביאנית, כאשר במשך רוב העונה היה פצוע בברך, הודיע פונלנטן על פרישתו ממשחק הכדורגל, בגיל 26, מפני שהוא "לא יכול לעמוד בפני האפשרות לעבור ניתוח בברך".

ב-14 במאי 2013 הודיע על חזרה למשחק פעיל, ולאחר מכן חתם בגראסהופרס ציריך. בינואר 2014 הושאל עד תום העונה לשפהאוזן מליגת המשנה השווייצרית. לקראת עונת 2014/2015 חתם בקבוצת סרבט ז'נבה, גם היא מהליגה השנייה.

### נבחרת לאומית

פונלנטן ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת שווייץ ב-6 ביוני 2004 נגד ליכטנשטיין, לאחר שנכנס כמחליף בדקה ה-81 של המשחק במקומו של אלכסנדר פריי. בסיום המשחק שווייץ ניצחה 1-0. במהלך טורניר יורו 2004, פונלנטן היה לשחקן השני בצעירותו שמשחק בטורניר, אחרי שנכנס כמחליף במשחק נגד אנגליה. ב-21 ביוני 2004, פונלנטן שבר שיא והפך למבקיע הצעיר ביותר במסגרת היורו, אחרי שהשווה במשחק נגד צרפת, ושבר את השיא בן ארבעת הימים בלבד (שקבע וויין רוני במשחק בין אנגליה לשווייץ) בשלושה חודשים. פונלנטן נחשב מאז לשחקן סגל קבוע בנבחרת, וזומן לשחק במהלך מונדיאל 2006, אמנם לא לקח חלק בטורניר בשל פציעה. כמו כן, הוא נכלל בסגלה של שווייץ במהלך טורניר יורו 2008 ובמונדיאל 2010.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוהאן פונלנטן** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

| **נבחרת שווייץ – יורו 2004** |
| --- |
| 1 שטיל • 
2 האס • 
3 ברנר • 
4 הנשוז • 
5 מ.יאקין • 
6 פוגל • 
7 קבאנאס • 
8 ויקי • 
9 פריי • 
10 ה.יאקין • 
11 שפויזאט • 
12 צוברבולר •
13 צוויסיג • 
14 מאנין •
15 גיגקס •
16 סלסטיני •
17 שפיכר •
18 הוגל •
19 ברנטה •
20 מולר •
21 ראמה •
22 פונלנטן •
23 רוט •
מאמן: קון | שווייץשווייץ |

| **נבחרת שווייץ – יורו 2008** |
| --- |
| 1 בנאליו • 
2 דז'ורו • 
3 מאנין • 
4 סנדרוס • 
5 ליכטשטיינר • 
6 הוגל • 
7 קבאנאס • 
8 אינלר • 
9 פריי • 
10 ה.יאקין • 
11 שטרלר • 
12 דרדיוק •
13 גריכטינג • 
14 גיגקס •
15 פרננדס •
16 ברנטה •
17 שפיכר •
18 צוברבולר •
19 בהראמי •
20 מולר •
21 ג'קופוביץ' •
22 פונלנטן •
23 דגן •
מאמן: קון | שווייץשווייץ |
**דל פסקטורה** (באיטלקית: **Dal Pescatore** - "מהדייג" או "אצל הדייג") היא מסעדה בקנטו סול'אוליו (Canneto sull'Oglio), צפונית לפארמה באיטליה. השפים הם נאדיה סנטיני, ג'ובאני סנטיני וברונה סנטיני.

פעילות
------

דל פסקטורה נוסדה ב-1926 כשסבה של הבעלים הנוכחיים, נאדיה סנטיני, רכש בקתת דייג לגדות האגם ופתח בה אוסטריה (osteria - מסעדה איטלקית המשרתת קהל לקוחות קבוע) קטנה ביחד עם אשתו. בתחילה המסעדה הגישה מטבח מנטובני פשוט ומסורתי, אך כיום היא מגישה מטבח איטלקי חדש. מרתף היין שלה נחשב לאחד הטובים באיטליה.

נדיה סנטיני נולדה ב-19 ביולי 1954, למדה כימיה של מזונות ואחרי-כן למדה במכון למדעי המדינה במילאנו, שם פגשה את בעלה אנטוניו. הם יצאו למסע לימוד בטובות במסעדות צרפת, בתחילת דרכה בישלה מטבח לומבארדי קלאסי ואחר-כך מטבח חדשני יותר. 

דל פסקטורה נבחרה במקום ה-38 במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם שערך המגזין רסטורנט בשנת 2011,
נבחרה במקום ה-36 במשאל בשנת 2010,
ובמקומות ה-23 עד ה-48 בין השנים 2009-2002. 

היא גם מחזיקה בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום

וכלולה במדריך השולחנות הגדולים בעולם.

בין המנות הידועות שהיא מגישה ניתן למצוא את הטורטלי הממולא בדלעת, אמרטו, פרמזן ומוסטארדה (Mostarda - מעדן פרות ברוטב חרדל); פרוסת טרין עגבניות עטופה בפרוסות חצילים ומתובלת בפרחי בזיליקום ושמן זית; פילה סוס ברוטב עשיר, מיאליאנו (חזיר בר איטלקי) אפוי בשלמותו בתנור עם עשבי תיבול; בשר עגל בתנור שנצלה במשך שעות עם רוזמרין בר; מנות דגים ופירות ים, קינוחים שהם בדרך כלל על בסיס פירות ועוד.

לקריאה נוספת
------------

* שגיא כהן, **מדריך מפה למסעדות הטובות בעולם**, הוצאת מפה, תשס"ג 2003, עמ' 32.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דל פסקטורה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של דל פסקטורה
* אוליבר ת'רינג, ביקורת: דל פסקטורה, לומברדיה, איטליה, oliverthring.com‏, 13 באוקטובר 2008
* אביטל ענבר, פרויקט נשים / איטליה - שפיות עם כוכבי מישלן, "מסע אחר" 180

הערות שוליים
------------

1. ↑  יואט לינג פאנג, דל פסקטורה (איטלקית) - סקירה - קנטו סול'אוליו, מנטובה, איטליה (10/10)‏, worldfoodieguide.wordpress.com‏, 26 ביוני 2008
2. ↑  אביטל ענבר, כוכבות במטבח, "nrg מעריב", 24 בפברואר 2002
3. ↑  מסעדת דל פסקטורה במקום ה-38 בטיבה בעולם לפי משאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2011
4. ↑  סקירה, דל פסקטורה (איטלקית) - מנטובה, איטליה (10/10), 26 ביוני 2008.
5. ↑  מסעדת דל פסקטורה במדריך השולחנות הגדולים בעולם
**דל-זיפיות** (שם מדעי: Oligochaeta) היא תת-מחלקה של מחלקת התולעים הטבעתיות. תת-מחלקה זו מונה כ-3,500 מינים מתוך כ-15,000 מינים של תולעים טבעתיות. 
אזורי המחיה בהם חיות הדל-זיפיות הם אזורים רווים מים מתוקים ויבשה. המוכר ביותר בתת-מחלקה זו הוא השלשול (*Lumbricus*).
תולעים דל-זיפיות נבדלות מתולעים רב-זיפיות בכך שאין להן כנפות-רגל, בכך שפרק הראש חסר עיניים, משושות ושיניים, ובכך שיש להן זיפים מועטים בלבד על פני הגוף.
ישנה סברה הרווחת כיום כי התולעים הדל-זיפיות התפתחו מתוך התולעים הרב-זיפיות ומהוות למעשה קבוצה מתוכן.

מבנה גוף
--------

הגוף מצופה קוטיקולה דקה המופרשת על ידי האפידרמיס, מתחת לאפידרמיס מצויים שרירי הגוף המאורגנים בשתי שכבות: היקפית ואורכית. אפידרמיס וקוטיקולה מהווים יחדיו את דופן הגוף, המאורגן בסגמנטים. על כל סגמנט יש זיפים הניתנים לזיקוף או להצמדה לגוף, תחת בקרה שרירית. פנימית לשכבות השרירים מחולק הצלום לסדרת מדורים על ידי מחיצות רוחב המסוגלות להתקער ולהתיישר ולהשפיע על לחץ הנוזל בכל מדור. התנועה היא על ידי כיווץ והרפיה של סגמנטים שלמים באופן עוקב, ולא כיווץ של צד אחד בכל פעם כמו אצל התולעים הרב-זיפיות.

תוך סדרה רציפה של כיווצים והרפיות של שרירים היקפיים ואורכיים, כאשר נוזל הצלום משמש כשלד הידרוסטטי המתופעל על ידי מחיצות הרוחב, מתקדמת התולעת הדל-זיפית במחילה תת-קרקעית, כיווצים עוקבים אלו של הגוף נקראים גלים פריסטלטיים (Peristaltic waves).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דל-זיפיות** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* דל-זיפיות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 2 - חסרי חוליות יבשתיים", הוצאת משרד הביטחון. עמ' 159.

*Lumbricus terrestris*

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007546027505171
* BNE: XX533330
* BnF: cb11938304m (data)
* LCCN: sh85094601
* NKC: ph123090

 |
ברווז גומי מונח על גבי מחשב נייד אל מול פניו של המתכנת לצורך הסברת השגיאות
**ניפוי שגיאות באמצעות ברווז גומי**, **בִּרְווּז** או **מבחן ברווז הגומי** (באנגלית: **Rubber duck debugging** או בקצרה **Rubber ducking**) הוא מונח הומוריסטי ולא-רשמי בהנדסת תוכנה המתאר שיטת ניפוי שגיאות בתוכנה.

על פי שיטה זו, מתכנת מסביר בקפידה את פעילות הקוד שכתב לחפץ דומם, כגון ברווז גומי, ובכך עובר חוויית "אהא!" ומבין לפתע כיצד לפתור את הבעיות שהתגלו בקוד.

רקע
---

על פי שיטה זו, מתכנת הנתקל בשגיאה בקוד, יסביר בקפידה את פעילות הקוד שכתב לחפץ דומם, כגון ברווז גומי. הנחת היסוד של התהליך היא, שכאשר יגיע המתכנת לחלק שגוי של הקוד, הוא ישים לב לשגיאה בזכות המאמץ שהשקיע בהסברת הקוד לחפץ הדומם. השיטה מבוססת על כך שהניסיון להסביר יוצר דיסוננס קוגניטיבי; המתכנת מתעמת עם העובדה כי הקוד (בין אם הוא נכתב על ידו, ובין אם לאו) אינו מבצע את שתוכנן לבצע.

מקורה של שיטה זו בסיפור אודות מתכנת מומחה אשר היה שומר ברווז גומי בסמוך לשולחנו בכל עת. המתכנת היה מנפה שגיאות קוד בכך שהכריח את עצמו להסביר את הקוד, שורה-אחר-שורה, לברווז. יש הסבורים כי מדובר בדניס ריצ'י או בבריאן קרניגן[דרוש מקור]. למעשה קרניגן מציג שיטה זו בספרו "The Practice of Programming" שבה ממלא דוב צעצוע את תפקידו של ברווז הגומי.

שיטה הומוריסטית זו דומה בעיקרה לשיטות אחרות, פורמליות יותר של הנדסת תוכנה, ובכללן:

* Code review - כלומר סקירה ביקורתית של הקוד על ידי עמיתים, לעיתים כשלב מקדים ומחייב טרם הפעלת השינויים אותם מציע המתכנת לבסיס הקוד המשותף.
* Pair programming - שיטה על פיה התכנות נעשה בזוגות.
* Software walkthrough - שיטה על פיה מתכנת אחד מבאר לחברו את הקוד שכתב באמצעות מעבר עליו.

יתרה מכך, ההסבר לברווז גומי דומה ואף יכול לסייע לכתיבת תיעוד לתוכנה.

מונחים דומים
------------

* מתכנת קרטון או גולם תכנות
* גביע של תשובות
* לחשוב בקול רם

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניפוי שגיאות באמצעות ברווז גומי** בוויקישיתוף
* תיאור השיטה (באנגלית)
* אתר הומוריסטי המוקדש לשיטה זו (באנגלית)
* מה זה ברווזון גומי, מתוך הקומיקס "למה את חייבת להרוס"

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Rubber Ducking - The Pragmatic Programmer
2. ↑  The Rubber Duckie Test - Technically Speaking
3. 1 2  The Contribution of the Cardboard Cutout Dog to Software Reliability and Maintainability.
4. ↑  The Practice of Programming
5. ↑  Cardboard Programer - The Pragmatic Programmer
6. ↑  Cone of Answers- The Pragmatic Programmer
7. ↑  Thinking out Loud - The Pragmatic Programmer
**חוליו ריקרדו קרוס** (בספרדית: **Julio Ricardo Cruz**; נולד ב-10 באוקטובר 1974 בסנטיאגו דל אסטרו, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי. קרוס שיחק כחלוץ וכונה **אל חַרדינרו** (El Jardinero) - "הגנן".

קריירה
------

קרוס התחיל את הקריירה בקבוצת באנפילד ב-1993. לאחר שנה בלבד בקבוצה הבוגרת, ניסה קרוס את מזלו באברטון האנגלית ללא הצלחה ושב לבאנפילד. הוא שיחק שנתיים נוספות בטרם עבר לריבר פלייט. קרוס שיחק בסך הכול 29 משחקים במדי ריבר בהם כבש 17 שערים ועבר לשחק בפיינורד ההולנדית ב-1997. הוא זכה עם הקבוצה באליפות הולנד ובסופר קאפ ההולנדי בשנת 1999. בשלוש השנים בהולנד כבש קרוס 44 שערים ב-86 משחקים.

בשנת 2000 עבר קרוס לבולוניה האיטלקית, בשורותיה שיחק במשך שלוש שנים וכבש 27 שערים ב-88 משחקים. בשנת 2003 עבר לאינטר מילאנו והצטרף לחבריו הארגנטינאיים הרבים בקבוצה. למרות מעמדו בקבוצה כמחליף, הפך קרוס לאחד החלוצים הבולטים של הקבוצה כשכבש 44 שערים ב-101 משחקים. עונת השיא שלו הייתה ב-2005/2006, בה כבש 15 שערים.

במדי אינטר זכה קרוס בארבע אליפויות רצופות מ-2006 ועד 2009, בשני גביעים ובשני סופר קאפ בשנים 2005 ו-2006. בקיץ 2009 חתם בלאציו.

עם תום עונת 2009/2010 סיים קרוס את דרכו בלאציו בשל פציעה, והודיע על פרישה מכדורגל ב-7 בספטמבר 2010, לאחר שדחה הצעות מנאפולי ומגרוסטו.

נבחרת ארגנטינה
--------------

קרוס היה בסגל נבחרת ארגנטינה למונדיאל 2006 שנערך בגרמניה. הוא נכנס כמחליף במשחק רבע הגמר מול גרמניה וכבש את השער הראשון בשלב בעיטות ההכרעה, בסיומן הודחה ארגנטינה. למרות הצלחותיו במדי אינטר, קרוס לא זכה לקרדיט רב ממאמני הנבחרת.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------



| **נבחרת ארגנטינה – קופה אמריקה 1997** |
| --- |
| 1 באסדס • 
2 בריסו • 
3 ברטי • 
4 קלדרון • 
5 רודולפו קרדוסו • 
6 ראול קרדוסו • 
7 קרוס • 
8 דלגאדו • 
9 גז'ארדו • 
10 גונסאלס • 
11 אוסאין • 
12 לופס •
13 מרטינס • 
14 מונסראט •
15 אוחדה •
16 פלגרינו •
17 פינדה •
18 פוסה •
19 רואה •
20 רוצ'ן •
21 ויוואס •
22 ספאטה •
מאמן: פסארלה | ארגנטינהארגנטינה |

| **נבחרת ארגנטינה – מונדיאל 2006** |
| --- |
| 1 אבונדנסיירי • 
2 אז'אלה • 
3 סורין • 
4 קולוצ'יני • 
5 קמביאסו • 
6 היינצה • 
7 סביולה • 
8 מסצ'ראנו • 
9 קרספו • 
10 ריקלמה • 
11 טבס • 
12 פרנקו •
13 סקאלוני • 
14 פלאסיו •
15 מיליטו •
16 איימר •
17 קופרה •
18 רודריגס •
19 מסי •
20 קרוס •
21 בורדיסו •
22 לוצ'ו גונזאלס •
23 אוסטארי •
מאמן: פקרמן | ארגנטינהארגנטינה |
**יוהאן פוסט** (בגרמנית: **Johann Fust**; ‏1400 C. - ‏30 באוקטובר 1466) היה מדפיס גרמני.

חייו
----

פוסט התפרסם כמי שמימן את ניסיונותיו של יוהאן גוטנברג להמצאת הדפוס המודרני, וזכה ברווחיו של גוטנברג מהמצאתו לאחר משפט שנערך ביניהם ובסיכומו עוקל בית הדפוס של גוטנברג לטובת פוסט. עובדה זו הקימה לו מבקרים שראו בו איש הון שניצל את מצוקתו הכלכלית של גוטנברג. אחרים ראו בו משקיע ראוי, שהיה הפטרון היחיד שהמשיך להאמין בגוטנברג ולהעניק לו חסות גם לאחר כישלונות ראשוניים של המצאתו.

פוסט השיא את בתו היחידה כריסטינה לעוזרו לשעבר של גוטנברג, פטר שפר, שהעיד לטובתו של פוסט נגד מעבידו. ויחד עם חתנו הקימו בית דפוס משלהם: "שפר&פוסט".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוהאן פוסט** בוויקישיתוף
* יוהאן פוסט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007261418605171
* BNE: XX4714594
* GND: 118838881
* ISNI: 0000 0000 7818 7742
* LCCN: n88297844
* NKC: ola2008452355
* NLG: 206133
* NLP: A19892718
* NTA: 074458159
* SUDOC: 163695318
* ULAN: 500332664
* VcBA: 495/86007
* VIAF: 88647567
* WorldCat: lccn-n88297844

 |
**מזרקת נפטון** (בפולנית: **Fontanna Neptuna**) היא מזרקה היסטורית בגדנסק, יצירת מופת בסגנון מנייריזם-רוקוקו, ואחד מהאתרים הנודעים של העיר. המזרקה ממוקמת בשוק Długi Targ מול הכניסה לחצר ארטוס. היא הוקמה בתחילת המאה ה-17. הקשובים (אנ') מכנים את הפסל "Krësztof".

היסטוריה
--------

ב-1549 אותרה באר לא מוכרת ליד הכניסה לחצר ארטוס, שאולי היו בה חלקי מתכת דקורטיביים. הבאר הייתה ממוקמת מעט קרוב יותר לנהר מוטוואבה.

הרשויות המקומיות של גדנסק, יחד עם ראש העיר ברתולומאוס שכמן, רצו להקים אנדרטה בולטת יותר. המזרקה החדשה הייתה אמורה להיבנות במרכז חזית חצר ארטוס, מהשער הירוק תיראה המזרקה עם בית העירייה הראשי ברקע, עם הפנייה ל-Long Lane. נפטון – אל הים – היה אמור להיות ממוקם מול בתי מגוריהם של מלכי פולין,[דרוש מקור] בזמן שהותם בדנציג. האל המיתולוגי היה אמור להרכין את ראשו אליהם. למזרקה היו אמורות להיות משאבות תת-קרקעיות לחבר את המזרקה לפוטוק סידלצקי ליד שוק Sienny, אך הלחץ היה נמוך מדי.

 מזרקת נפטון וסביבתה בשנת 1838.
בין 1606 ל-1615 היו תוכננו הפיסול והיציקה. את האנדרטה הקים הפסל אברהם ואן דן בלוק (1572–1628), עם הפסל של פיטר הוזן הפלמי. הפסל נוצק מברונזה בשנת 1615 בגילדת היציקה של העיר על ידי גרדט בנינג. משקל דמות נפטון הוא 650 קילוגרם. הכן שעליו נמצא נפטון עשוי טוף שחור. המזרקה היא בסגנון המנייריזם הפלמי. מתקני המים נוצרו על ידי אוטומאר פון ווטנר, ומערכות המים תוכננו על ידי אדם ווייב. מיכלי המים היו ממוקמים על הגג של בית העירייה הראשי וחצר ארטוס. עד המחצית השנייה של המאה התשע-עשרה, לפני שמערכת המים התת-קרקעית עברה מודרניזציה, המזרקה פעלה רק כמה ימים בשנה. בעבר המזרקה הייתה צבועה.

המזרקה החלה לפעול ב-9 באוקטובר 1633, העיכוב נגרם עקב שיבושים רבים: שיפוץ חצר ארטוס, בעיות בחוזק מערכת המים, מלחמת פולין-שוודיה ומותו של אברהם ואן דן בלוק. בשנת 1634 הוקפה המזרקה בגדר מעוטרת בעיטים פולניים מוזהבים. חנוכת המזרקה התקיימה ב-23 במרץ 1634. בין השנים 1757 ו-1761, יוהאן קרל סטנדר יצר למזרקה ולבסיסה חלקים חדשים, והנפח הראשי יעקב בארן שיחזר והחליף את הסורג השבור. כך קיבלה המזרקה את מאפייני סגנון הרוקוקו.

בשנת 1927 שופצה המזרקה. בשנות ה-30 הוציאו הנאצים את העיטים הפולנים ההיסטוריים מגדר המזרקה כחלק מהסרת ההיסטוריה והמורשת הפולנית של העיר. המזרקה נפגעה במהלך מלחמת העולם השנייה ועברה לפרצ'ואו שנכבשה על ידי הגרמנים. לאחר מלחמת העולם השנייה המזרקה שופצה בין 1950 ל-1954 והוחזרה לפעולה ב-22 ביולי 1957. קישוטי העיטים הפולנים ההיסטוריים שעל הגדר שוחזרו. בשנת 1988 במסגרת עבודות שיפוץ, כוסו איברי המין של דמות המזרקה בעלה תאנה. המזרקה עברה שיפוץ מלא בין ספטמבר 2011 לאפריל 2012.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* האנדרטה כשהעיט הפולני לפניה ובניין העירייה ברקעהאנדרטה כשהעיט הפולני לפניה ובניין העירייה ברקע
* בסיס האנדרטהבסיס האנדרטה
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מזרקת נפטון** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 3399147967355084200004
* WorldCat (עם VIAF): 3399147967355084200004

 |
כיפת אולם הקבורה במאוזוליאום
**המאוזוליאום של קוז'ה אחמט יסאווי** (בקזחית: **Қожа Ахмет Яссауи сағанасы**) הוא מאוזוליאום לא גמור בעיר טורקיסטן בדרום קזחסטן, המשמש כקברו של המיסטיקן הסופי בן המאה ה-12 קוז'ה אחמט יסאווי. המאוזוליאום נחשב לאחד המבנים הגדולים והשמורים ביותר מתקופת האימפריה הטימורית.

היסטוריה
--------

המאוזוליאום הניצב על שטח של כ-5 וחצי דונמים בצפון-מזרחו של הרובע העתיק של טורקיסטן, החליף מבנה קודם וקטן יותר. המבנה הנוכחי נבנה בתקופתו של טימור לנג בין השנים 1389 ו-1405, במטרה לזכות באהדת הסופיסטים, והוא לקח חלק פעיל בתכנונו. טימור לנג העסיק אנשי מקצוע פרסיים משיראז ומאספהאן, והמאוזוליאום אף השפיע מאוחר יותר על אדריכלות העיר סמרקנד. המבנה נותר בלתי גמור עם מותו של טימור לנג ב-1405, ועל כן הוא חסר את שני הצריחים שתוכננו לו והכניסה הראשית נותרה בלתי גמורה. 

במאה ה-16 נערכו מספר עבודות שיפוץ במבנה, ובמאה ה-19 הוא הפך למצודה מוקפת חומת אבן ובוץ. ב-1872 החליטו הרוסים שהשתלטו קודם לכן על העיר לשמר את המבנה, והוא שופץ מדי פעם, ובתקופה הסובייטית שימש כמוזיאון. מאז עצמאות קזחסטן ב-1991 נודעת משמעות רוחנית למאוזוליאום והוא נחשב לסמל לאומי.

המבנה
-----

למאוזוליאום צורת מלבן שאורכו 62.7 מטר ורוחבו 45.8 מטר. גובהו 38.7 מטר והוא עשוי אבנים שרופות, מלט וחרס. הכניסה לאתר מכיוון דרום-מזרח מובילה לאולם המרכזי (ג'מייטהאנה) הרבוע שכל אחת מצלעותיו באורך של 18.2 מטר, ומעליו קבועה הכיפה הגדולה שקוטרה 18 מטר. במרכזו של חדר זה כד גדול השוקל שתי טונות והנחשב סמל לקבלת אורחים ולאחדות (טורקית Kazan, ומכאן שם נוסף לחדר Kaznnlık). 

שרידיו של יסאווי מונחים מתחת למצבה באולם הסמוך ומעליו כיפה פנימית בגובה של 17 מטר שמעליה כיפה חיצונית שגובהה 28 מטר (הכיפה הקטנה בצילום המבנה). כיפה זו מצופה באריחים מזוגגים בצורת משושה בצבעי ירוק וזהב. 

במאוזוליאום חללים המיועדים לשמש בין היתר כחדרי מפגש, כספרייה (כיתבהאנה) וכמסגד, ועל כן קיימת מחלוקת באשר לייעודו העיקרי והכינוי המתאים לו. לאחרונה מעדיפים חוקרים את הכינוי "חנאקה" המדגיש את שימושו החברתי לקבלות פנים. החדרים השונים ערוכים סביב חצר מרכזית בגודל של 60 מטר על 50 מטר. קירותיו החיצוניים של המבנה מכוסים באריחים מזוגגים שעליהם צורות גאומטריות ועיטורים אפיגרפיים האופייניים לתקופה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המאוזוליאום של קוז'ה אחמט יסאווי** בוויקישיתוף
* אתר מקיף מלווה בתמונות אודות המאוזוליאום

הערות שוליים
------------

1. ↑  Architectural complex of Khodja Akhmed Yasawi

| דגלדגל סמל אונסק"וסמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בקזחסטן |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| כתובות הסלע בטמגאלי • המאוזוליאום של קוז'ה אחמט יסאווי • סריארקה - הערבות והאגמים של צפון קזחסטן • דרך המשי (עם קירגיזסטן וסין) • מערב טיין שאן (בשיתוף עם אוזבקיסטן וקירגיזסטן) |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007539692105171
* LCCN: sh2004000637
* TDVİA: ahmed-yesevi-kulliyesi

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בהר באנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו הר פריור.

**הר פריור** (באנגלית: **Mount Prior**) הוא הר באזור חוף בורכגרווינק, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.

גובהו של ההר 1,220 מטרים מעל פני הים.

ההר ממוקם 18 קילומטרים ממערב להר ברוסטר; מעל מוצאו של קרחון וייטהול במערב חצי האי דניאל.

היסטוריה
--------

### מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד, אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1957–1958.

ההר נקרא על שמו של ג'ורג' ט. פריור (George T. Prior) ממחלקת המינרלים של המוזיאון הבריטי, שחקר וניתח את הסלעים שנאספו באזור זה על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית הבריטית (משלחת דיסקברי) אשר חקרה את האזור בין השנים 1901–1904.

לקריאה נוספת
------------

• The National Science Foundation (US), **The Hallett Volcanic Province, Antarctica**, P 52

קישורים חיצוניים
----------------

* הר פריור באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* הר פריור באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
* הר פריור באתר peakery (מרחקים לאתרים סמוכים)

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 305657441
* WorldCat: viaf-305657441

 |
**אלונה סרוסי ריגר** (נולדה ב-25 בפברואר 1971) היא במאית טלוויזיה וסרטים דוקומנטריים ותסריטאית ישראלית.

אודות
-----

גדלה בתל אביב לאב מהנדס ולאם עפרה בן צבי סרוסי, רקדנית ומורה לבלט. שירתה בצבא כחוקרת מצ"ח. בוגרת תואר ראשון בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב (1997) ותואר שני מעשי (MFA) בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב (2005).

בשנת 1992 פרסמה שירים בעיתון "דבר". בשנת 1993, הייתה מועמדת בתחרות פרסי אופיר על כתיבת שיר נושא לסרט "שלג באוגוסט" של חגי לוי. המוזיקה לסרט נכתבה על ידי פרנק חיים אילפמן.

בשנת 1996 כתבה וביימה סרט קיץ עלילתי בשם "בוקר טוב מאיה". הסרט זכה בקרן הסרט הקצר של משרד המסחר והתעשייה לשנת 1996.

בשנים 1999–2008 ביימה קליפים וסרטונים לטלוויזיה ולאינטרנט, בהם וידאו-קליפ ללהקת כנסיית השכל לשיר "לא מרגיש כלום" (מועמד לווידאו-קליפ השנה 2001 פרסי תמוז), יחד עם יעל לייבוביץ, שאף ערכה. וּוידאו קליפ לשיר "תתחיל מאפס" (מועמד לווידאו-קליפ השנה 2003) של ירמי קפלן יחד עם יובל כהן, שאף ערך. וידאו-קליפ זה הופק על ידי ערוץ המוזיקה ושודר בימיו הראשונים של הערוץ.

בשנת 2005, הייתה יוצרת ובמאית ראשית בסדרה התיעודית "הנבחרת" בהנחיית עינת פישביין, על נשים ודרכן להצלחה. סדרה זו הופקה ושודרה בערוץ YES דוקו ב-YES. הסדרה הייתה מועמדת בשנת 2005 בתחרות אופיר בקטגוריה הסדרה הדוקומנטרית.

בשנת 2006 ביימה את הסרט התיעודי "מחיר הגוף", יחד עם קרן יחזקאלי-גולדשטיין, על נפגעות טרור שמשתתפות בסדנת "גאגא" של הרקדן והכוריאוגרף אוהד נהרין. הסרט הוקרן בפסטיבל דוקאביב והשתתף בפסטיבלי קולנוע בינלאומיים. הסרט שודר בכ-20 תחנות טלוויזיה ברחבי העולם וזכה בפרס "הבמאיות המבטיחות" בהפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות. בארץ הסרט הוקרן בערוץ 10 ב-2008–2009 .

מאז ואילך עובדת כבמאית פרילאנס ובייעוץ תוכן, בשנים האחרונות מתמקדת בכתיבה ובימים אלו מסיימת את כתיבת ספרה הראשון.

בשנת 2009 הופיע סיפור קצר שכתבה בספר "מאה אימהות" בעריכת ענת הררי, הוצאת בבל.

ב-2015–2016 כתבה מחזה בשם "ג'ז" שאורכו הוא כ-50 דקות.

חיה בתל אביב, נשואה לשאול ריגר ואם לשלושה ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלונה סרוסי** בוויקישיתוף

* אלונה סרוסי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* אלונה סרוסי, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* "מחיר הגוף" "ABOUT THE BODY" סרטה של אלונה סרוסי, באתר פסטיבל המפטונ'ס ארצות הברית
* הסרט "מחיר הגוף" בפסטיבל לקולנוע דוקומנטרי באמסטרדם IDFA(הקישור אינו פעיל)
* רועי הולר, עינת פישביין תנחה ב-yes, באתר ynet, 1 במרץ 2005
**אלוף** (באנגלית: **Champion**) הוא סרט דרמה אמריקאי מסוגת סרט אפל משנת 1949 עם קירק דאגלס וארתור קנדי בתפקידים הראשיים. זה אחד מסרטיו הראשונים של דאגלס. התסריט מבוסס על סיפור של רינג לרדנר על מתאגרף שעושה דרכו לפסגת האליפות עד סופו המר.

תקציר העלילה
------------

מייקל "מידג'" קלי (קירק דאגלס) נוסע עם אחיו קוני (ארתור קנדי) משיקגו ללוס אנג'לס. בדרך עצר להם טרמפ המתאגרף ג'וני דאן (ג'ון דיי) וחברתו גרייס דיאמונד (מרילין מקסוול) הנוסעים לתחרות איגרוף בקנזס סיטי. מידג' מנסה את כוחו בתחרות איגרוף בעד 35 דולר אך מובס. אחד המאמנים, טומי הלי (פול סטיוארס) אומר למידג' שיש לו פוטנציאל לאיגרוף. שני האחים ממשיכים ללוס אנג'לס שם הם מועסקים במסעדת דרכים בה רכשו חלק ממנה בשטיפת כלים והגשה לסועדים. בין מידג' ובת של הבוס, אמה, (רות רומן), מתפתח רומן. אביה של רות תופס אותם בעת התגפפות וכופה עליהם להתחתן.

מידג' רוצה להרוויח כסף כדי לעזור לאמו בשיקגו ומחליט לעזוב את אמה, לנסוע ללוס אנג'לס ולהתייצב לפני הלי בבקשה שיהיה המאמן והאמרגן שלו. הלי מסכים לאחר התלבטות ומתחיל לאמן את מידג'. מידג' מתחיל להתאמן ולהשתתף בתחרויות בהם הוא מנצח. הוא מתפרסם ונבחר להיות האתלט של השנה.

לבסוף עליו להתחרות עם האלוף ג'וני דאן. הלי מודיע לו כי ארגון הפשע המנהל את התחרויות השקיע כסף רב בהימור עם דאן כמנצח וכי עליו להפסיד בתחרות מולו. מידג' מסרב ומביס את דאן. הוא ספג מכות נמרצות משליחי המאפיה.

גרייס משכנעת את מידג' לעזוב את הלי שגילה וטיפח אותו ולחתום חוזה עם ג'רום האריס (לואיס ון רוטן), אדם עשיר שקשור לעולם הפשע. מידג' זורק את גרייס ומתאהב באשתו הפסלת, פאלמר האריס (לולה אלברייט), שרוצה להתגרש מהאריס ולהתחתן אתו. האריס נותן לו צ'ק שמן תמורת זה שיפסיק את יחסיו עם אשתו ויסתלק ומידג' מסכים.

קוני לא יכול לקבל את בגידתו של מידג' בהלי, האיש שגילה אותו. הוא חוזר למסעדה ומתפתח רומן בינו לבין אמה. שניהם עוברים לעזור לאמו החולה בשיקגו.

מידג' חוזר להלי ומשכנע אותו לקבל אותו שוב. הלי מסכים ומכין את מידג' לקרב סופי על תואר האלוף נגד ג'ון דאן. לקרב מגיעים גם קוני ואמה ומידג' כופה את עצמו על אמה. בתחרות חובט דאן במידג' ופוצע אותו קשות. הלי מבקש ממידג' להפסיק את הקרב אבל מידג' מתבונן בקהל ורואה את מבטה הלעגני של גרייס ומחליט להמשיך. בסיבוב ה-11 הוא חובט בכל הכוח שנשאר לו בדאן, מפיל אותו ומוכרז כמנצח "אלוף".

מידג' האלוף הפצוע מובל לחדרו ומת משטף דם במוח. קוני יוצא לעיתונאים ומכריז כי אחיו היה אלוף.

פרסים
-----

הסרט זכה בפרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר ובפרס גלובוס הזהב על הצילום.

קירק דאגלס היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.

ארתור קנדי היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.

כן היה הסרט מועמד לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר, לפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר ולפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר.

קישורים חיצוניים
----------------

* "אלוף", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "אלוף", באתר נטפליקס
* "אלוף", באתר AllMovie (באנגלית)
* "אלוף", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "אלוף", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* אלוף, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* קדימון לאלוף 1949, באתר יוטיוב
* אלוף 1949, באתר TCM

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2019098581
* WorldCat (עם LCCN): no2019-098581

 |
**פרנסואה גאסטון דה לוי** (בצרפתית: **François Gaston de Lévis**;‏ 20 באוגוסט 1719 - 20 בנובמבר 1787), איש צבא צרפתי. נודע באמרותיו השנונות שאותן כתב מתוך ניסיונו האישי כמפקד צבא וכאיש אצולה.

פרנסואה גאסטון דה לוי
דה לוי נולד ליד העיר לימו בחבל לנגדוק-רוסיון שבדרום צרפת, למשפחת אצולה עתיקה. כבר בהיותו בן 14 שנה התגייס לצבא הצרפתי. השתתף בקרבות מלחמת הירושה האוסטרית (1740–1748) שבהם לחמה צרפת לצד פרוסיה נגד אוסטריה. ב-1741 שירת בחיל המשלוח הצרפתי שפלש לבוהמיה, וב-1742 השתתף בהגנה על פראג. בין השנים 1743–1745 לחם באלזס העליונה באזור הנהר ריין. הוא הצטיין בגבורתו בכל הקרבות בהם לקח חלק.

דה לוי לחם במלחמת שבע השנים (1756–1763) נגד הבריטים בקנדה. הוא הגיע לשם כסגנו של המרקיז דה מונקאלם שנתמנה על ידי המלך לואי החמישה עשר למפקד מבצר טיקונדרוגה שעל אגם שמפלן (כיום בצפון מדינת ניו יורק בארצות הברית). ב-1758 השתתף בקרב טיקונדרוגה וב-1759, אחרי שהמרקיז דה מונקאלם נהרג בקרב על קוויבק, נתמנה דה לוי למפקד הכוחות הצרפתים בצפון אמריקה. ב-28 באפריל 1760 נחל ניצחון על הבריטים בקרב סנט פואה, אך לא הצליח לכבוש מידיהם את קוויבק סיטי. הוא נסוג למונטריאול, אך בספטמבר של אותה שנה, משלא הגיעה עזרה נאלץ להיכנע.

ב-1761 דה לוי שב לצרפת. ב-1766 נתמנה למושל הפרובינציה ארטואה שבצפון צרפת. הוא קיבל מידי המלך לואי החמישה עשר את התואר דוכס דה לוי, וזכה בקצבה שנתית גדולה. ב-1780 נתמנה למושל העיר אראס שהייתה בירת הפרובינציה ארטואה. 

פרנסואה גאסטון דה לוי נפטר באראס ב-1787. ב-1794, אלמנתו ושלוש בנותיו הוצאו להורג באמצעות גיליוטינה במהפכה הצרפתית. ב-1816 בנו, פייר מארק גאסטון דה לוי, נבחר לחבר האקדמיה הצרפתית.

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **פרנסואה גאסטון דה לוי** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **פרנסואה גאסטון דה לוי** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb14959957x (data)
* GND: 138399182
* ISNI: 0000 0001 1774 2017
* LCCN: nb2014018652
* SUDOC: 148958478
* VcBA: 495/303853
* VIAF: 89945699
* WorldCat: lccn-nb2014018652

 |
**פרנסואה דה מאלרב** (בצרפתית: **François de Malherbe**‏; 1555 – 16 באוקטובר 1628) היה משורר ומבקר ספרותי צרפתי.

קורות חייו
----------

דה מאלרב נולד בעיר קן שבנורמנדיה לאב שהיה שופט מחוזי. הוא למד בקן, בפריז, בהיידלברג ובבזל. בשנת 1576, עם סיום למודיו, נסע לפריז ונכנס לשירותו של אנרי השני דוכס אנגולם שהיה מושל פרובנס. הוא שימש כמזכירו בעיר אקס אן פרובנס ונישא שם ב-1581. ב-1586 פטרונו נפטר ודה מאלרב איבד את משרתו, אך חרז חרוזים שעבורם קיבל מענק כספי ניכר מאנרי השלישי מלך צרפת. הוא התגורר לחליפין בפרובנס ובנורמנדיה במשך כעשרים שנה.

דה מאלרב המשיך לכתוב שירים ובשנת 1596 פרסם "שיר למלך אנרי הגדול" (אנרי הרביעי מלך צרפת). ב-1600 מארי דה מדיצ'י עברה באקס אן פרובנס בדרכה לנישואיה עם המלך אנרי הרביעי בפריז. דה מאלרב כתב לכבודה "שיר קבלת פנים למלכה מארי דה מדיצ'י", שהיה שירו החשוב הראשון. ב-1605 נסע לפריז והתקבל על ידי אנרי הרביעי שהזמין אצלו שיר על מנת לחגוג את המערכה הצבאית שלו בחבל לימוזן. דה מאלרב כתב את השיר "תפילה עבור המלך אנרי הגדול בצאתו ללימוזן". שיר זה זיכה אותו בתואר משורר החצר של המלך. ב-1610, אחרי שאנרי הרביעי נרצח בפריז, הפך דה מאלרב לבן חסותה של מארי דה מדיצ'י ולמשורר החצר של בנה, לואי השלושה עשר מלך צרפת. בשנת 1624, כאשר הקרדינל רישלייה נתמנה לשר הראשי של המלך לואי השלושה עשר, הפך דה מאלרב לבן חסותו של רישלייה שמינה אותו לגזבר אוצר המדינה. ב-1627, בנו של דה מאלרב, מארק אנטואן נהרג בדו-קרב. הוא עשה ככל שביכולתו להביא לדין את האשמים (החל משנת 1626 הפך הדו-קרב לבלתי חוקי בצרפת), אך נפטר ב-1628 בפריז.

לשירתו של דה מאלרב נודעה השפעה רבה על הספרות הצרפתית. בהשפעתו התפתחו בהדרגה כללי השירה הקלאסית ששלטו בכיפה עד הופעתה של השירה הרומנטית. כמבקר ספרותי דה מאלרב דרש יתר שלמות ופשטות באוצר המילים ובחריזה. האקדמיה הצרפתית שנוסדה שבע שנים אחרי מותו הורכבה בחלקה מתלמידיו שאימצו את תפיסתו. המשורר והמבקר הספרותי ניקולה בואלו הרעיף עליו שבחים וכתב בספרו "אמנות הפיוט": "לבסוף הגיע דה מאלרב". לא זו בלבד שדה מאלרב היה אדון השירה, אלא גם אדון הלשון הצרפתית. מספרים כי לפני מותו נזף באחות רחמנייה מפני שאינה מדברת צרפתית כראוי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנסואה דה מאלרב** בוויקישיתוף
* פרנסואה דה מאלרב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007275318205171
* BIBSYS: 90596337
* BNE: XX1214642
* BnF: cb12327103c (data)
* CANTIC: a10767587
* CiNii: DA02912668
* GND: 11873038X
* ICCU: MILV105023
* ISNI: 0000 0001 1060 6733
* LCCN: n50044323
* MusicBrainz: b28e8319-216b-4d33-87a3-0321bdaef776
* NKC: jn19990005339
* NLA: 35720178
* NLG: 116865
* NSK: 000273915
* NTA: 068383398
* RERO: 02-A003554055
* SELIBR: 262140
* SNAC: w6tx3q29
* SUDOC: 032192878
* Trove: 1057254
* VcBA: 495/143152
* VIAF: 46831035
* WorldCat: lccn-n50044323

 |
**פקודת החברות** הייתה פקודה אשר נחקקה בשנת 1929 על ידי השלטון המנדטורי בארץ ישראל.

הפקודה שיקפה את דיני החברות המקובלים באנגליה באותה תקופה. בשנת 1946 הגישה באנגליה ועדה ציבורית, בראשותו של השופט העליון ליונל כהן (אנ'), דין וחשבון (אנ'), שעיקרו המלצה על שינויים מקיפים בדיני החברות. בעקבות הקמת מדינת ישראל לא הוכנסו בפקודת החברות, שנותרה בתוקף גם לאחר קום המדינה, השינויים שעברו בחוק האנגלי ב-1948 כתוצאה מהמלצות ועדת כהן, והפקודה נותרה לא מעודכנת. הפקודה תוקנה מספר רב של פעמים במשך השנים, והכנסת חוקקה מספר חוקים, שהשלימו את המקומות בהם החסירה הפקודה, כחוק החברות הממשלתיות, התשל"ה-1975, או חוק ניירות ערך, התשכ"ח-1968.

בשנת 1983 התקבל נוסח חדש לפקודה, שכונה פקודת החֲבָרות [נוסח חדש], התשמ"ג-1983. אך התחושה בקרב אנשי המשפט הייתה, כי הוא אינו מצליח לתפקד כהסדר מקיף לדיני החברות בישראל. ביזמת הפרופסור אוריאל פרוקצ'יה מהאוניברסיטה העברית הוקמה ועדה ציבורית בראשות השופט אהרן ברק. זו הביאה ליצירת הצעת חוק החברות, התשנ"ו - 1995. לאחר ארבע שנים של דיונים מקיפים בכנסת התקבל חוק החברות. בעיקרו ביטל החוק את מרבית הוראות פקודת החברות שקדמה לו, וקבע הסדר חדש, שנכנס ברובו לתוקף ב-1 בפברואר 2000. ב-12 בדצמבר 2012 נכנס לתוקפו תיקון 20 לחוק, שמטרתו הגברת הפיקוח על שכר הבכירים בחברות. למעשה, פקודת החברות בוטלה ברובה, אך לא במלואה, ונותרו בתוקף הפרקים העוסקים באג"ח ושעבודים וכן הפרק העוסק בפירוק חברות.

קישורים חיצוניים
----------------

* פקודת החברות, התשמ״ג–1983, בספר החוקים הפתוח
* היסטוריית החקיקה של פקודת החברות [נוסח חדש], התשמ"ג-1983, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת
* היסטוריית החקיקה של פקודת החברות (המקורית), במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת

הערות שוליים
------------

1. ↑  ה"ח, התשנ"ו, 2432 עמ' 2
2. ↑  חוק החברות (תיקון מס' 20), התשע"ג-2012, ס"ח 2385 מיום 12 בנובמבר 2012
**אסתר אבוטבול** (1936 – 26 במרץ 2022) הייתה סופרת ועיתונאית ישראלית.

ביוגרפיה
--------

נולדה בשנת 1936 בעיר אוג'דה שבמרוקו. בשנת 1948 עלתה עם משפחתה לישראל. במשך 27 שנים ניהלה מוסדות לילדים חסרי בית מטעם עיריית ירושלים ומשרד הסעד. החל משנת 1981 הייתה פעילה במאבק נגד פינוי חצי האי סיני. משנת 1983 הובילה את סניף ירושלים של המחנה הלאומי ותנועת התחיה. אבוטבול פעלה שנים רבות בנושא הר הבית ונמנתה עם מייסדי תנועת נאמני הר הבית. כמו כן, הייתה ממייסדי הפדרציה העולמית של יהדות מרוקו ושימשה כחברת הנהלה.

כתיבתה
------

אסתר אבוטבול מעניקה את הספר "הר הבית זועק לשמים" לנשיא המדינה, שמעון פרס, באזכרה לספינת אגוז (בתקופה בה כיהן כשר)
רבים מספריה של אבוטבול הם בנושאי ארץ ישראל והר הבית. כמו כן, פרסמה כתבות וטורים בעיתונים שונים בנושא ארץ ישראל ובנושאים חברתיים.

רשימת ספרים
-----------

* **מלחמת הקיום של עמנו** (הספר בקטלוג ULI)
* **צירי לידה, מדינה מתגבשת וציונות מתחדשת** - תקציר הציונות והקמת המדינה
* **תרזה - ילדה מסכנה - רגליה היחפות על רצפת הבטון** (הספר בקטלוג ULI)
* **צריך שני צדדים לשלום: הרצוי והמצוי**
* **זרע הפורענות**
* **הר הבית זועק לשמים**
* **קריית מלך רב**

לקריאה נוספת
------------

* יואל לרנר, **אסתר** - קורות חייה, דעותיה ופועלה למען ארץ ישראל ועם ישראל, תשנ"ט

קישורים חיצוניים
----------------

* הספרים של אסתר אבוטבול, באתר "סימניה"
* רשימת הפרסומים של אסתר אבוטבול, בקטלוג הספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  הר המריבה, נדב שרגאי עמ' 186
2. ↑  הר המריבה, נדב שרגאי עמ' 186-188

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007297411905171
* ISNI: 0000 0000 8458 2175
* LCCN: n2010042662
* VIAF: 298326159
* WorldCat: lccn-n2010042662

 |
**מועצת האופנה הבריטית** (באנגלית: British Fashion Council) הוא ארגון ללא מטרת רווח השם לו למטרה לקדם את תעשיית האופנה הבריטית, וכן לשתף ולהרחיב את עסקי עיצוב האופנה במדינה.

הארגון הוקם ב-1983, לפני הקמתו היו מספר ארגונים בבריטניה שעסקו בתחום האופנה, הוא מארגן מדי שנה את אירועים כגון שבוע האופנה של לונדון, המציג את האופנה הבריטית לקהל הבינלאומי וטקס פרסי האופנה הבריטי.

הארגון מקיים קשרים עם מוסדות לעיצוב אופנה ולימוד אופנה בהשכלה הגבוהה של המדינה.

ב-2007 קבע הארגון שכל דוגמנית שעולה על מסלול שבוע האופנה של לונדון תחויב בהצגת אישור רפואי המעיד על בריאות תקינה, זאת עקב תופעת הפרעות האכילה שהתגלו אצל דוגמניות בתחום.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של מועצת האופנה הבריטית
* מועצת האופנה הבריטית, ברשת החברתית טוויטר

* מועצת האופנה הבריטית, ברשת החברתית אינסטגרם

* מועצת האופנה הבריטית, ברשת החברתית LinkedIn

* מועצת האופנה הבריטית, סרטונים בערוץ היוטיוב

* מועצת האופנה הבריטית, באתר פינטרסט

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: nb2010028045
* VIAF: 132794500
* WorldCat: lccn-nb2010028045

 |
**עומס מפולג** (הנקרא גם **כוח מפורס**) הוא כוח הפועל על גבי שטחה או על גבי אורכה של קורה במקום בנקודה, כל עומס מפולג ניתן להציג ככוח שקול הפועל בנקודת מסוימת על הקורה.

גודלו של הכוח השקול שווה לשטח שמתחת לעקומה המתארת את העומס המפולג בדיאגרמת הגוף החופשי, ונקודת הפעולה של הכוח השקול נמצאת במרכז השטח שמתחת לעקומה המתארת את העומס המפולג בדיאגרמת הגוף החופשי.

סוגי עומסים מפולגים
-------------------

זהו עומס מפולג אחיד, ניתן לראות שהעקום המתאר את העומס הוא קבוע ולכן, בכל נקודה פועל אותו גודל של כוח.
ישנם סוגים שונים של עומסים מפולגים הנבדלים ביניהם על ידי העקום שמתאר את העומס, את הסוגים השונים ניתן לחלק לשתי קבוצות:

* עומס מפולג אחיד - בו גודל הכוח שפועל בכל נקודה אחיד.
* עומס מפולג לא אחיד - בו גודל הכוח שפועל בכל נקודה משתנה, גודל הכוח בכל נקודה ניתן לתיאור בעזרת פונקציה.

שימושים
-------

לכוח מפולג שימוש רב בהנדסה מכנית ובפרט בסטטיקה של גופים קשיחים ובמכניקת המוצקים, שכן בפועל, ברב המקרים על קורות פועלים עומסים מפולגים ולא כוחות בנקודה.
בנוסף, ניתן לראות ביטוי לעומס מפולג בחישובי לחץ שמים מפעילים על מבנים, המים מפעילים כוח על כל שטח המגע עם המבנה וזהו למעשה עומס מפולג.
הרב **חיים אפרים באלאיטי** (או **באליטי**; ה'תרכ"ג, 1863–כ"ד בסיוון ה'תש"ד, 15 ביוני 1944) היה אב בית דין, מורה צדק, רב קהילת יהודי טורנאליה בסלובקיה ומחבר הספרים אשל חיים וחמודי אפרים.

תולדות חייו
-----------

נולד בשם אפרים בעיר מאד שבהונגריה לאביו אברהם באלאיטי ולאמו מאטל, אביו נפטר כשהיה ילד ואמו גידלה אותו לבדה.
למד בנערותו אצל הרבנים: הרב נפתלי שוורץ אב בית דין מאד, הרב שמחה בונם סופר רב העיר פרשבורג.

כאשר היה בגיל 17 חלה והוסיפו לו את השם חיים, גם בהמשך חייו סבל ממחלות ואושפז מספר פעמים בבית חולים.

התחתן עם גיטל למשפחת האלדשטיין ונולדו להם שתי בנות חיה שרה שנשאה לרב ישראל ולץ אב בית דין בבודפשט, ומרים שנשאה לרב שלמה ברוך עלנער.

בשנת ה'תרנ"א (1891) מונה לדיין ומורה צדק בעיר טורנאליה שהייתה משויכת לאזור הרבנות של פוטנוק, הוא פתח שם תלמוד תורה ושימש בתפקיד ממלא מקום הרב.

בתום מלחמת העולם הראשונה נותק הקשר בין היהודים בטורנלה שסופחה לצ'כסלובקיה לרבנות בפוטנוק שנותרה בשטח הונגריה, ובשנת ה'תרפ"א (1920) אחרי שרבנות העיר נותקה מרבנות פוטנוק הוא נבחר לתפקיד רב העיר.

בשנת ה'תרפ"ה (1925) הוציא לאור את שני חלקי ספרו "חמודי אפרים" ובשנת ה'תרצ"ה (1935) הוציא לאור את שני חלקי ספרו "אשל חיים".

פרסם מאמרים רבים בכתבי עת תורניים ובהם, תל תלפיות, וילקט יוסף, בית ועד לחכמים, ילקוט המליצות, הנשר ונטעי בחורים.

בי"ח בסיון ה'תש"ד (9 ביוני 1944) הוא נשלח עם יהודי העיר לאושוויץ ונרצח שם בכ"ד בסיוון ה'תש"ד (15 ביוני 1944).

ספריו
-----

* **חמודי אפרים** - על אגדות התלמוד ודרשות
* **אשל חיים** - דברי אגדה, דרשות ושו"ת

קישורים חיצוניים
----------------

* דפי עד על מותו בשואה, באתר יד ושם
* אשל חיים חלק א' באתר HebrewBooks
* אשל חיים חלק ב' באתר HebrewBooks
* חמודי אפרים חלק א' באתר HebrewBooks
* חמודי אפרים חלק ב' באתר HebrewBooks

הערות שוליים
------------

1. 1 2  הרב חיים אפרים באלאיטי, **הקדמה - חמודי אפרים**, תרפ"ה (1925)
2. ↑  שמואל נח גוטליב, **אהלי שם**, תרע"ב (1912)
3. ↑  הרב חיים אפרים באלאיטי, **הקדמה - אשל חיים**, תרצ"ה (1935)
4. 1 2  שלמה שפיצר, **קהילות הונגריה**, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007304305405171
* VIAF: 97186741
* WorldCat (עם VIAF): 97186741

 |
כרזת פרסום לסרט מתוך עיתון מעריב, 1959
**פקודה להרוג** (באנגלית: **Orders to Kill**) הוא סרט מלחמה בריטי משנת 1958, שמתרחש בפריז במהלך מלחמת העולם השנייה. בסרט מככבים פול מסי, אדי אלברט וליליאן גיש, והוא בוים בידי אנתוני אסקווית' (Anthony Asquith), על בסיס סיפור מאת דונלד סי דאונס (Donald C. Downes). דאונס, שהיה סוכן ביון אמריקאי במלחמת העולם השנייה והפך סופר לאחר המלחמה, כתב ספר באותו שם לאחר צאת הסרט לאקרנים.

הסרט זכה בשלושה פרסי באפט"א ואף הוצג בפסטיבל הקולנוע בקאן לשנת 1958.

בארץ הוצג הסרט בקולנוע "ארמון דוד" בתל אביב בהצגת בכורה ארצית, והכניסה אליו הותרה לבני גיל 16 ומעלה.

עלילה
-----

טייס קרב אמריקאי בשם ג'ין סאמרס (פול מסי) נשלח לפריז, הכבושה בידי הנאצים, כדי להרוג פעיל בתנועת ההתנגדות הצרפתית שנחשב סוכן כפול. הוא מגיע לצרפת, שם עוזרת לו ליאוני, תופרת הפועלת בתנועת ההתנגדות (איירין וורת'), לאתר את מרסל לאפיט, האדם אותו נשלח להרוג (לסלי פרנץ'). סאמרס אינו בטוח כי יש מן האמת בזיהויו של לאפיט כסוכן כפול, ומתחבט האם אכן להורגו. בסופו של דבר מחליט סאמרס לבצע את משימתו ולהרוג את לאפיט. לאחר ביצוע ההרג, נתקף סאמרס בבהלה וגונב כסף משולחן שבזירת הרצח, כדי שייראה העניין כשוד. סאמרס בורח מהמקום ומחביא את הכסף בבית קברות.

חודשים לאחר הרצח מפקדיו מסיירים בפריז, החופשית כעת, ונתקלים בסאמרס בבית חולים צבאי. הם מגלים כי סאמרס הפך לאלכוהוליסט והוא משתמש בכסף שגנב כדי לממן את התמכרותו לטיפה המרה. סאמרס מגלה כי ליאוני נרצחה בידי הנאצים, ומפקדיו מנסים לשכנעו תחילה כי אכן הייתה אשמה. עם זאת, הוא מגלה לאחר מכן שהיא נהרגה על לא עוול בכפה.

בסצנת הסיום משתחרר סאמרס מבית החולים ומבקר לראשונה את אשתו ובתו של לאפיט, האיש שהרג, שנמצאות כעת במצב כלכלי גרוע. סאמרס, שאינו יכול לגלות להן את האמת, מספר כי לאפיט היה אחד מאנשיהם הטובים ביותר בתנועת ההתנגדות, ומחליט להעניק להן את הכסף שגנב מלאפיט בשעת הרצח.

ליליאן גיש מופיעה בסרט בתור אמו של ג'ין סאמרס, ואדי אלברט מופיע בתור קצין המעביר לסאמרס אימונים לקראת משימתו בצרפת.

קישורים חיצוניים
----------------

* "פקודה להרוג", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "פקודה להרוג", באתר נטפליקס
* "פקודה להרוג", באתר AllMovie (באנגלית)
* "פקודה להרוג", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "פקודה להרוג", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* פקודה להרוג, באתר britmovie

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרסי באפט"א 1958, באתר באפט"א
2. ↑  פקודה להרוג, באתר פסטיבל קאן
**לונגרן** (בגרמנית: **Lungern**) הוא כפר בקנטון אובוולדן שבשווייץ. בתחומי הכפר נמצא אגם לונגרן, ובנוסף לכפר עצמו נכללים בשטח השיפוט שלו היישובים בירגלן, קייזרשטול ואובזי.

גאוגרפיה
--------

הכפר לונגרן שוכן בגובה של 750 מטרים מעל פני הים בחלק הגבוה של קנטון אובוולדן, על חופו המזרחי של אגם לונגרן ולרגלי מעבר ההרים ברינינג. זהו הכפר הגבוה ביותר בעמק סרנרה והוא שוכן על אגן שפתוח רק כלפי צפון ומוקף משאר עבריו ברכסי סלעים ויערות תלולים.

מדרום-מערב לכפר משתרע מעבר ההרים ברינינג. בצדו הצפון-מערבי נקבע גבולו על ידי ההרים וילרהורן וגומה העליון ואגם לונגרן נמצא במלואו בשטחו של הכפר. ממזרח מגיע גבולו של הכפר להרים הוכשטולן וצ'ינגשטול ובתחומו כלול הר גריפפי וחלק מעמק מלכטל הקטן.

בנוסף לכפר לונגרן עצמו, נכללים בשטח השיפוט שלו גם היישובים קייזרשטול ובירגלן השוכנים על הקצה הצפוני של האגם והיישוב אובזי השוכן על קצהו הצפון-מערבי של האגם. אובזי הוא החלק המוחזק בצורה הטובה ביותר בכפר ובו ניתן לראות בתים ישנים במבנה ובסגנון המקורי שלהם.

שטח הכפר הוא 46.51 קמ"ר, שמתוכם 6.48 קמ"ר הם שטחי ביצות ואחו, 19.2 קמ"ר הם שטחי מרעה, 15.97 קמ"ר הם שטחי יערות ו-2.91 קמ"ר הם שטחי בור.

היסטוריה
--------

המסמך המשפטי הראשון המהווה הוכחה לקיומו של לונגרן הוא רישום מס של הדיוקסיה של הבישוף של קונסטנץ שבגרמניה משנת 1275. היישוב מוזכר בשם Lutigern וגם de Lungern.

ב-1861, עם השלמת סלילתו של הכביש העובר במעבר ההרים ברינינג, נעשתה הגישה לכפר קלה יותר. ב-1886 עברה כרכרת הדואר הראשונה במעבר ההרים. וב-1888 הושלמה סלילתה של מסילת הרכבת מבריינץ לאלפנשטד (כיום חלק מאלפנך). ב-1887 גרמה הצפה של הנהר אייבך לנזק בכנסייה הישנה של הכפר. ב-1893 נבנתה כנסייה חדשה בסגנון נאו גותי.

בסוף המאה ה-18 הונמך מפלס האגם לאחר מאמצים ארוכי שנים כדי לשפר את תנאי המחיה בכפר. העבודות יצרו שטח אדמה חדש לצורכי חקלאות, בינוי ומנסרה. תוך 80 שנה אבד שטח זה לטובתו של סכר חדש. ב-1922 בנתה חברת CKW תחנת כוח הידרואלקטרית ליד האגם. ב-1942 חושמלה מסילת הרכבת העוברת במעבר ההרים ברינינג.

דמוגרפיה
--------

כיום מונה אוכלוסיית הכפר כ-2,000 תושבים. נתון זה הוא די יציב, לכן קיימת עלייה בשיעור האוכלוסייה הבוגרת מתוך כלל האוכלוסייה. למעשה 17.5% מתושבי לונגרן הם בגיל הפנסיה, בהשוואה ל-12% בכלל הקנטון. במידה שהזדמנויות התעסוקה תשארנה מוגבלות, שיעור שזה צפוי לעלות אף יותר בעתיד.

גלריה
-----

*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לונגרן** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של לונגרן

הערות שוליים
------------

1. ↑  משרד הסטטיסטיקה הפדרלי של שווייץ
2. ↑  הערך לונגרן במילון ההיסטוריה של שווייץ (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4406244-8
* HDS: 000744
* MusicBrainz: 6dcdedb6-2f90-4e67-8bea-0fe514f87c60
* VIAF: 247366279
* WorldCat: viaf-247366279

 |