recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**פיל קלסו** (אנגלית: **Phil Kelso**;‏ 1871, לארגס - פברואר 1935, לונדון) היה מאמן כדורגל סקוטי.

קלסו החל את דרכו כמאמן בהיברניאן, וב-1904 עבר לאמן את המועדון וולוויץ' ארסנל שהעפיל לליגה הראשונה. הוא אימן את ארסנל במשך ארבע שנים, שבמהלכן הוביל את המועדון פעמיים ברציפות לחצי גמר גביע ה-FA; התוצאה הטובה ביותר של ארסנל בליגה בתקופתו הייתה המקום השביעי בעונת 1906/1907.

המצב הכלכלי בארסנל החל להתדרדר, וכתוצאה מכך החליט קלסו ב-1908 להתפטר מתפקידו ולשוב לסקוטלנד על מנת לנהל בית מלון; למרות זאת הוא השתכנע ב-1909 לחזור לכדורגל, והחל לאמן את פולהאם. קלסו החליף בפולהאם את הארי ברדשו, אותו החליף גם בארסנל.

קלסו אימן את פולהאם כשהמועדון שיחק בליגה השנייה הישנה, ובכל אחת מהעונות המועדון הצליח לשמור על מקומו בליגה. למרות הקשיים הכספיים שפקדו את פולהאם בתקופת קלסו הוא הצליח להביא מספר שחקנים טובים לפני ואחרי המלחמה, שסייעו לו להשאיר את פולהאם בליגה. בזמן המלחמה הוא אף שיחק פעם אחת במדי פולהאם בגלל מחסור בשחקנים, למרות שמעולם היה כדורגלן מקצועי. קלסו היה מאמן שדגל במשמעת חזקה, והתנגד מאוד לעישון ולשתייה. הקפדתו על המשמעת גרמה לעזיבתם של מספר שחקנים לאורך השנים. קלסו עסק גם בניהול המועדון, והיה צריך להתמודד עם רצונו של הנרי נוריס, לשעבר יושב-ראש פולהאם שעבר לארסנל, למזג את שני המועדונים. הוא אימן את פולהאם עד סוף עונת 1923/1924 כאשר הוחלף על ידי אנדי דוקאט והוא המאמן שעבד בפולהאם במשך הזמן הארוך ביותר.

לאחר שפרש מפולהאם הוא ניהל שני פאבים בהאמרסמית' וכיהן בתפקיד היושב-ראש התאחדות המאמנים והמזכירים של הפוטבול ליג.

לקריאה נוספת
------------

* מרטין טיילר ופיל סואר, The Official Illustrated History of Arsenal (עמוד 31 - 32), המלין, 2005 (מסת"ב 0-600613-44-5)

קישורים חיצוניים
----------------

* מאמני ארסנל באתר הרשמי של המועדון
* מידע באתר הרשמי של פולהאם

| מאמני ארסנל |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| הוליס (1894 - 1897) • מיטשל (1897 - 1898) • אלקוט (1898 - 1899) • ברדשו (1899 - 1904) • קלסו (1904 - 1908) • מורל (1908 - 1915) • מק'יואן (1915 - 1919) • נייטון (1919 - 1925) • צ'פמן (1925 - 1934) • *שו* (1934) • אליסון (1934 - 1947) • ויטאקר (1947 - 1956) • קרייסטון (1956 - 1958) • סווינדין (1958 - 1962) • רייט (1962 - 1966) • מיי (1966 - 1976) • ניל (1976 - 1983) • האו (1983 - 1986) • *ברטנשו* (1986) • גרהאם (1986 - 1995) • *יוסטון* (1995) • ריוק (1995 - 1996) • *יוסטון* (1996) • רייס (1996) • ונגר (1996 - 2018) • אמרי (2018 - 2019) • *יונגברי* (2019) • ארטטה (2019-) |

 |
**הרפיות** (שם מדעי: Harpiinae) היא תת-משפחה של עופות דורסים המכונים עיטים טרופיים, אף על פי שהם אינם קרובים לעיטים האמיתיים ומצויים רק ביערות גשם טרופיים באמריקה הדרומית או בגינאה החדשה. יחד עם העיט הפיליפיני, עיט הכתר ועיט מצויץ (Harpyhaliaetus) הם מרכיבים את העיטים הטרופיים הגדולים ברחבי העולם. מקור שמם הוא בהרפיות מהמיתולוגיה היוונית.

אלו מהגדולים בעופות הדורסים בעולם, והם טורפי-על מבין המעופפים ביערות. ההרפיה חזקה דייה על-מנת להרוג קופים ועצלנים באמצעות טפריה העצומות. עם זאת היא יכולה להסתפק בטרף קטן יותר כמו זוחלים שונים, מכרסמים, עופות קטנים ובינוניים ודוחיים שונים. ההרפיה הניו גינאית והעיט הגואני המצויץ ניזונים באופן דומה אך טרפם קטן יותר.

מינים אלו בסכנה או עלולים להיות, עקב הפגיעה ביערות הגשם ברחבי העולם.

מיון
----

* תת-משפחה **הרפיות** (Harpiinae)
	+ סוג ומין יחיד הרפיה דרום אמריקנית (*Harpia harpyja*)
	+ סוג ומין יחיד הרפיה ניו גינאית (*Harpyopsis novaeguinea*)
	+ סוג ומין יחיד עיט גואני מצויץ (*Morphnus guianensis*)

גלריה
-----

* הרפיה דרום אמריקאיתהרפיה דרום אמריקאית
* הרפיה ניו גינאיתהרפיה ניו גינאית
* עיט גואני מצויץ אוכל נחשעיט גואני מצויץ אוכל נחש

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |
**Enterprise Performance Management** או בראשי תיבות EPM הוא תחום בבינה עסקית בו נמדדים ומנוהלים ביצועי הארגון לפי מדדי מפתח לביצועים או באנגלית KPI. מונחים חליפיים ל-EPM הם: Corporate Performance Management או בראשי תיבות CPM ו-Business Performance Management (לא כדאי להשתמש בראשי התיבות BPM משום שמקובל יותר להשתמש בהם בהקשר של Business Process Management). 

תחום ה-EPM מורכב מאוסף של תהליכי ניהול וניתוח מבוססי טכנולוגיה המאפשרים לארגון להגדיר מטרות אסטרטגיות ואחרי כן למדוד ולנהל את הביצועים מול המטרות האסטרטגיות הנ"ל. תהליכי הליבה של EPM כוללים תכנון פיננסי ותכנון ניהולי, קונסולידציה ודווח, מידול עסקי, ניתוח ומעקב אחרי KPI.. מטרת המדידה היא שיפור ביצועי הארגון.

הגדרה וטווח
-----------

EPM הוא תחום בינה עסקית המשווה בין המטרות והיעדים העסקיים שנקבעו, לבין הביצוע בפועל כפי שהוא נמדד. מטרתו לגלות פערים בין הביצוע בפועל לבין הביצועים הנגזרים מהאסטרטגיה והיעדים.
ביצועו דומה לביצוע בינה עסקית תפעולית. שני תחומים אלה של בינה עסקית עוסקים בעיקר במידע תפעולי בזמן אמת ופחות במידע היסטורי שהועבר לבסיס נתונים ייעודי לצורך ניתוח ודיווח. השוני נובע מכך ש EPM מתמקד באסטרטגיה וביעדים, בעוד בינה עסקית תפעולית, עוסקת גם בנושאים שאינם כאלה. הבדל משמעותי יותר הוא שבינה עסקית בכלל ובדומה לכך בינה עסקית תפעולית מתמקדת בנתונים (Data), בעוד EPM מתמקד בתהליכים.

בגלל המספר הקטן של מדדים או KPIs המוצגים בדווחי EPM, התצוגה היא באמצעות Dashboard או Score Card. תוכנו של Dashboard או Score Card זה עשוי למעשה להיות זהה או דומה למקבילו במערכות Business Activity Monitoring, המציגות את סטטוס ביצוע התהליכים הכלל ארגוניים במערכת BPM.

מגבלות
------

במצב הנוכחי השיטה הנפוצה למדידה היא Balanced Score Card ומקור המידע העיקרי לצורך מדידות הוא מחסן הנתונים. במידע הנמצא בו מודגשים המדדים הקשורים בהיבטי לקוח כגון: שביעות רצון לקוחות ושימור לקוחת ובהיבטים פיננסיים כמו: ROI ועלויות. אין במחסן הנתונים מדדים המתייחסים לתהליכים וללמידה וגידול. הגישה של Balanced Score Card פחות מתאימה לטיפול במדדי תהליכים..

ראו גם
------

* בינה עסקית
* KPI
* BPM
* מערכת תומכת החלטה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Enterprise Performance Management** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  What is BPM?
2. ↑  The Next Generation of Business Intelligence: Operational BI
3. ↑  List B. & Machaczek K. "Towards a Corporate Performance Measurement System",wit.tuwien.ac
**מואה נאלו** (שם מדעי: Thambetochenini) הוא שבט נכחד של ברווזיים אשר חיו באיי הוואי (למעט האי הוואי) שבאוקיינוס השקט. בשבט נכללו 3 סוגים של ברווזי ענק שלא יכלו לעוף. הם נכחדו בידי ראשוני המתיישבים בהוואי. משמעות השם "מואה-נאלו" הוא: "עופות אבודים" בהוואית ובניגוד לנשמע איננו קשור לעופות המואה הענקיים (אם כי בשניהם משתמשים בשם הפולינזי: "Moa" שפירושו: ""עוף"). מקור שמם בכך שלא התגלו מאז הגעת קפטן ג'יימס קוק לאיים ב-1778 ונמצאו רק ב-1980 כתת-מאובנים. המאובנים שלהם התגלו באיים מולוקאי, קאואיי ועצמות נוספות התגלו בשטחים שונים באיים מאווי, אואהו ולאנאי.

עופות אלה היו גדולים מאוד והגיעו למשקל 4-7.5 ק"ג, גדולים מכל אווז חי. הם היו אוכלי צמחים בעלי מקור כבד קצוות משוננים ששימשו לקציצת עלים. עופות אלה הושמדו בידי הפולינזים לפני 1,600 שנה בערך.

מיני הקבוצה
-----------

מינים אלה כללו ארבעה מינים בשלושה סוגים שונים:

* סוג ומין יחיד צ'ליצ'לינצ'ן (*Chelychelynechen quassus*)
* סוג ומין יחיד פטיוצ'ן (*Ptaiochen pau*)
* סוג טמבטוצ'ן (*Thambetochen*)
	+ מין טמבטוצ'ן קסניון (*Thambetochen xanion*)
	+ מין טמבטוצ'ן צ'אוליודוס (*Thambetochen chauliodous*)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מואה נאלו** בוויקישיתוף
דבורת דבש אירופאית עם סל אבקה מלא.
**סל האבקה**, **טנא** או **הקורביקולה** הוא חלק מהשוק ברגליים האחוריות של מינים מסוימים של דבורים. הדבורים משתמשות בסל לאיסוף אבקה ונשיאתה לקן או לכוורת.

מבנה ותפקוד
-----------

לדבורים בארבעה סוגים בתת-המשפחה Apinae ממשפחת הדבוריים, יש סלי אבקה: דבורי הדבש, דבורי הבומבוס, דבורים חסרי עוקץ ודבורי סחלב. סל האבקה הוא חלל בשולי שערות הרגליים האחוריות, שאליו אוספת הדבורה את האבקה. דבורת דבש מלחלחת את הרגליים הקדמיות בלשונה ואוספת את האבקה שנאספה על גופה, רגליה הקדמיות וראשה, אל הרגליים האחוריות. האבקה מועברת למסרק האבקה על הרגליים האחוריות ולאחר מכן מועברת לסל האבקה על פני השטח החיצוני של השוקה ברגליים האחוריות.

דבורת הדבש, משתמשת בצוף כדי להרטיב את האבקה היבשה, ליצירת אבקת דבורים או לחם דבורים. ערבוב האבקה עם צוף מייצב את האבקה ומאפשר להדביקה לסל האבקה, בנוסף הוא גורם לשינוי צבע האבקה. צבע האבקה יכול לעזור לזהות את מקור האבקה.

אטימולוגיה
----------

סל אבקה על השוק של הרגל האחורית של דבורה.
קארולוס ליניאוס הסביר את התפקוד הביולוגי של סל האבקה באמצע המאה ה-18. באנגלית המהדורה הראשונה של אנציקלופדיה בריטניקה תיארה את המבנה ב-1771 מבלי לתת לו שם מיוחד. המהדורה השנייה, 1777, מתייחסת לסל האבקה בפשטות כ"סל". עד 1802 הציג ויליאם קירבי את המונח הלטיני החדש corbicula לתוך אנגלית. הוא שאל אותו, בהכרה, מראומור. כמו מונחים אנטומיים לטיניים אחרים, היו לזה היתרונות של ספציפיות, קבילות בינלאומית ונייטרליות תרבותית. עד 1820 נראה שהמונח "סל אבקה" זכה להכרה בגידול דבורים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סל אבקה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  George Gordh, Gordon Gordh, David Headrick, A Dictionary of Entomology, Science, 2003; 1040 pages; p.713
2. ↑  Bees (Hymenoptera: Apoidea: Apiformes) Encyclopedia of Entomology 2008. Vol. 2, pp. 419–434
3. ↑  Cedric Gillott, Entomology, Springer, 1995; 798 pages; p. 79
4. ↑  Dorothy Hodges, *The Pollen Loads of the Honeybee*, published by Bee Research Association, 1952
5. ↑  Society of Gentlemen in Scotland (1771). *Encyclopædia Britannica: Or, A Dictionary of Arts and Sciences, Compiled Upon a New Plan in which the Different Sciences and Arts are Digested Into Distinct Treatises Or Systems; and the Various Technical Terms, Etc. are Explained as They Occur in the Order of the Alphabet*. Encyclopædia Britannica. p. 89.
6. ↑  *Bees*. J. Balfour and Company W. Gordon. 1778. p. 440.
7. ↑  William Kirby (1802). *Monographia Apum Angliae; Or, An Attempt to Divide Into Their Natural Genera and Families, Such Species of the Linnean Genus Apis as Have Been Discovered in England: with Descriptions and Observations. To which are Prefixed Some Introductory Remarks Upon the Class Hymenoptera, and a Synoptical Table of the Nomenclature of the External Parts of These Insects. With Plates. Vol. 1. [-2.]. By William Kirby .* p. 200.
8. ↑  "The Honeybee". *Murray's Magazine*. **II**: 258. 1887. extracted in *Bees: Extracts II*.
סל תרבות שטראוססל תרבות שטראוס
**סל תרבות שטראוס** הוא מיזם ותוכנית חינוך לאמנות ותרבות לילדים, נוער ולקהל הבוגר, שהחלה כיוזמה של אבנר שטראוס, מוזיקאי, משורר ויזם תרבות. התוכנית מתמקדת בתחומי אמנות ותרבות: תיאטרון, מחול, מוזיקה, אמנות פלסטית, קולנוע וספרות.

רקע
---

בהיותו תלמיד בבית ספר נחשף אבנר שטראוס לכנר דוד חן מתזמורת רשות השידור שהופיע בבית ספרו ומאז הקנה לו אהבה לבאך. בעת שבגר והפך בעצמו למוזיקאי, לשטראוס היה חזון להביא לתלמידים אהבה לאמנות ותרבות, וכלים אמנותיים תרבותיים, כפי שדוד חן הביא לו כתלמיד.

התוכנית פועלת מאז שנת 1986, תחילה בירושלים ולאחר מכן בתל אביב ובכל הארץ. היא סיפקה העשרה תרבותית לילדים, תחילה בתחום מוזיקה בתוכנית "מוזיקה אמריקאית במאה העשרים" שהגיע למרבית התיכונים וחטיבות הביניים בארץ בשנות התשעים, ולאחר מכן הורחב לתחומים נוספים. התוכנית הפיקה באופן עצמאי הצגות והופעות לכל התחומים והגילאים.

רבות מהפעולות התרבותיות והאמנותיות של "סל תרבות שטראוס" לאורך השנים היו מומלצות על ידי משרד החינוך וסל תרבות ארצי והיוו חלק מההיצע המאושר והרשמי שלו. התוכנית קיימה מפגשים, מופעים, קונצרטים והצגות רבות בתחומים השונים שהגיעו עד היום לכ-3 מיליון תלמידים[דרוש מקור].

התוכנית משתפת פעולה עם גופים שונים, כשהבולט בהם הוא עמותת אב"י – אמנויות במה ישראלית כמו כן עם מאות אמנים, ועם תוכנית סל תרבות ארצי ו משרד החינוך.

מטרות ופעילות
-------------

מטרת התוכנית היא הצגת ערכים תרבותיים-אמנותיים לילדים ונוער בסגנונות שונים ומגוונים, פלורליזם אמנותי ותרבותי היכול לשמש ככלי לקירוב לבבות מתרבויות שונות ולהכרה בתרבויות אחרות. התוכנית עושה שימוש באמנות לגירוי מחשבה בנושאים חברתיים, עולם ירוק ואיכות הסביבה, אלימות, שורשים, מחויבות אישית, היגיינה ועוד.

"סל תרבות שטראוס" משתף פעולה עם משרד החינוך כשהדגש הוא על האיכות האמנותית. בין הפעילויות בתוכנית הצגות תיאטרון ומחול, קונצרטים, מפגשים מונחים, סרטים דוקומנטריים, מפגשי סופרים ומשוררים, סדנאות מקצועיות, ימי אמנויות, הרצאות, מפגשי אמן, מופעים, שעת סיפור, מפגשים רב-תחומיים (אמנים מתחומים שונים) והופעות. הסל פועל מדן ועד אילת, גם במקומות אליהם תוכנית "סל תרבות ארצי" אינה מגיעה. 

במשך השנים התרחבה הפעילות של "סל תרבות שטראוס" לקהלים שונים ולכל הגילאים.

אמנים בולטים
------------

בין הבולטים בתוכניות השונות ב"סל תרבות שטראוס": אורי פינק, מאירה ברנע-גולדברג, דנה אלעזר-הלוי, דוד דביר, מרב סודאי, שלמה בר והברירה הטבעית, נקמת הטרקטור, אבי בללי, ירונה כספי, חנה ליבנה, ציפי שחרור, איטו אבירם, מאיה בז'רנו, שלי אלקיים, נורית צרפתי, מירי לשם-פלאי, תמיר גרינברג, אמיר אור, ריקה ברקוביץ, גיורא פישר, יצחק נוי, שחר מרקוס, שי יחזקאלי, רותי הלביץ כהן, אניסה אשקר, אייל שכטר ואבנר שטראוס.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של סל תרבות שטראוס
**סל המיחזור** (ידוע גם כ**אשפה** בלינוקס, ובשמות נוספים במערכות מסוימות) הוא מקום אחסון זמני, לקבצים שנמחקו במנהל הקבצים על ידי המשתמש, אך עדיין לא הוסרו סופית ממערכת הקבצים. באופן מצוי סל מיחזור מופיע למשתמש כתיקיית קבצים מיוחדת המאפשרת למשתמש לצפות בקבצים שנמחקו, לבטל את מחיקת הקבצים שנעשתה בטעות, או למחוק אותם סופית.

בסל המיחזור נשמר המיקום המקורי של כל קובץ שנמחק. במערכות מסוימות הקבצים שבסל המיחזור חייבים להיות מוצאים ממנו כדי לאפשר שימוש חוזר בהם.

תוכנות, עשויות להעביר לסל המיחזור בעת מחיקת קובץ, ועשויות שלא להעביר. הדבר תלוי ברמת השילוב של התוכנה בסביבת שולחן העבודה והאפשרויות שלה. תוכניות רמה-נמוכה, על פי רוב עוקפות את פונקציית סל המיחזור ומוחקות את הקבצים מיד. תוכנה הכוללת שימוש במנהל קבצים, עשויה כן לשלוח ושלא לשלוח, קבצים אל סל המיחזור, או לתת למשתמש את האפשרות לבחור בין השניים.

קישורים חיצוניים
----------------

* שחזור קבצים מסל המיחזור
* הצגה או הסתרה של סל המיחזור
* Microsoft Knowledge Base article "How the Recycle Bin Stores Files"

הערות שוליים
------------

1. ↑  הסל יכול אכן להיות תיקייה אחת ויכול להיות בעל מבנה אחר, תלוי במערכת
2. ↑  או על ידי מחיקה פרטנית של הקבצים הרצויים או על ידי פונקציית "ריקון סל המיחזור" המוחקת את כל התוכן הקיים בסל.
**הרפורמה הכלכלית בברית המועצות** (ברוסית: **Экономи́ческая рефо́рма 1965 года**) הייתה רפורמה נרחבת בניהול המשק שבוצעה בשנים 1965–1970. היא ידועה גם כ**רפורמת קוסיגין** (שהיה ראש הממשלה באותן שנים) ובמערב כ**רפורמת ליברמן** (שפרסם לראשונה את העקרונות).

רקע
---

לקראת מחצית שנות ה-60 כלכלת ברית המועצות כללה כ-300 ענפי תעשייה, 47 אלף מפעלים וארגונים כלכליים וכ-12,800 חברות בנייה. ראשי המשק ניסו למצוא דרך לניצול מלא של יתרונות הכלכלה הריכוזית. לצורך כך הם חיפשו דרכים לשיפור אפקטיביות של שעות העבודה וניצול מרבי של המשאבים. היה ברור שהשיטה הקיימת אינה גורמת למנהלי המפעלים לעלות את התפוקה ולהכניס לשימוש שיטות ייצור מתקדמות. כמו כן הדעה הרווחת הייתה ששינוי שבוצע על ידי ניקיטה חרושצ'וב בסוף שנות ה-50 כאשר הוא ביטל משרדי תעשייה ענפיים כלל-ארציים ובמקומם הקים מועצות אזוריות לניהול המשק נכשל.

עקרונות הרפורמה פורסמו לראשונה על ידי פרופסור לכלכלה של אוניברסיטת חרקוב יבסיי ליברמן במאמרו בעיתון פראבדה. מספר כלכלנים סובייטים בולטים תמכו בעקרונות שפרסם ליברמן. לצורך בדיקה יישומית של העקרונות, הם הופעלו במספר מפעלים כניסיון ניהולי והצלחות היו מהירות. כחלופה אחרת הוצאו רעיונות של כלכלן ויקטור גלושקוב שהציע להכניס את כול הנתונים למערכת מיחשוב מתקדמת. לאור העלויות הגבוהות של יישום רעיונותיו הם לא התקבלו.

עקרונות הרפורמה
---------------

הרפורמה התבססה על 5 עקרונות:

* ביטול מועצות אזוריות לניהול המשק שהוקמו בשנת 1957.
* הקטנה של מדדים תכנוניים של המפעל מ-30 ל-9.
* הרחבת חופש כלכלי של ארגונים כלכליים. כול מפעל היה יכול להחליט בעצמו על איזה פריטים הוא מתרכז בקו הייצור ולחתום על חוזים דו-צדדיים עם מפעלים אחרים. הפרת חוזה מסוג זה הייתה מלווה בקנס כבד.
* בראש הערכת פעילות הארגון הועמדו רווח וכלכליות. על חשבון הרווחים מפעל היה יכול להפנות כספים לרווחת העובדים.
* מערכת המחירים הייתה צריכה לאפשר יעילות כלכלית של הארגון.

בתחום החקלאות, מחירים שבהם הממשל קנה תוצרת חקלאית הוגדלו פי 2, היה ניתן לשלם בנפרד לסחורה שסופקה מעבר לתוכנית והוקטנו באופן ניכר עלויות חלקי חילוף למכונות חקלאיות.

תיאור השיטה החדשה נכלל בחוקה חדשה שאושרה בשנת 1977.

יישום הרפורמה
-------------

יישום הרפורמה בוצע במהלך חומש עד לשנת 1970. באפריל 1969 בשיטה חדשה פעלו 32 אלף מפעלים שיצרו כ-77% מכלל תוצרת של המדינה. בחומש זה גידול התוצרת התעשייתית הגיע לכ-6.1% בשנה וזו הייתה רמה גבוהה מאוד שלא הושגה באף חומש אחר במהלך תקופת שלטונו של ליאוניד ברז'נייב.

אומנם לאחר שנת 1970 קידום הרפורמה נעצר. לכך היו מספר סיבות: ניקולאי פודגורני התנגד לתחילת הרפורמה, ניקולאי טיחונוב שהייתה לו השפעה גדולה על הכלכלה היה יריב של קוסיגין, דמיטרי אוסטינוב דרש הגדלה של משאבים שמופנים לפיתוח תעשייה ביטחונית. הגדלת רווחים ממכירת נפט השפיעה גם על התמריצים לשיפור יעילות המשק. בשנת 1971 אלכסיי קוסיגין ציין בשיחה עם ראש ממשלת צ'כוסלובקיה שקידום הרפורמה הופסק ובניהול המשק נמצאים אנשים שלא מעוניינים לקדם אותה.
**צ'קררה** (Chacarera) היא סגנון מוזיקלי וריקוד אופייני לצפון מערב ארגנטינה ולדרום בוליביה והיא מזוהה בעיקר עם הפרובינציה של סנטיאגו דל אסטרו, יש לה קצב מהיר ומקצב של 3/4 או 6/8, והיא נרקדת בזוגות.

מקורה של הצ'קררה
----------------

רוב המידע על היווצרותה של הצ'קררה מגיע מכתביו של אנדרס צ'סרטה (Andrés Chazarreta 1876-1960) יליד סנטיאגו דל אסטרו שהיה ראשון חוקרי הפולקלור והראשון לאזכר את הצ'קררה כסגנון מוזיקלי בתחילת המאה ה-20.

יש קווי דמיון בין הריקודים של הצ'קררה, הסמבה הארגנטינאית, הקואקה ועוד; וייתכן שיש להן מקור משותף בריקודים ספרדיים מתקופת הבארוק.
למשל- ניתן להבחין בקווי דמיון מסוימים בין הצ'קררה לסביליאנה (Sevillana) הספרדית.

מקור שמה הוא במילה chacarero שמציינת עובד בשדות התירס בדיאלקט הקצ'ואה של סנטיאגו דל אסטרו.

הצ'קררה התפתחה והפכה למוכרת בכל רחבי ארגנטינה בתור הזהב של הפולקלור באמצע המאה ה-20, מיטב להקות הפולקלור ביצעו אז צ'קררות, ובעיקר בני משפחת קראבחל (Carabajal) - משפחה של מוזיקאים מסנטיאגו דל אסטרו שבני דור ההמשך שלהם עדיין מופיעים.

המבנה של הצ'קררה
----------------

לצ'קררה יש שני חלקים, כאשר בכל חלק יש שני בתים בודדים ובית כפול שחלקו השני המשמש כפזמון חוזר; ולפני כל חלק ובין הבתים מנוגן קטע המעבר. 

כלומר, מבנה כל חלק מתוך השניים הוא **A B A B A B B** (משמאל לימין) כאשר A הוא ההקדמה או קטע הביניים, ו-B הוא הבית.

בכל אחד מהבתים - ארבע שורות.

### הגאטו (Gato) והאסקונדידו (Escondido)

במקביל לצ'קררה התפתחו סגנונות נוספים כמו הגאטו (Gato) והאסקונדידו (Escondido) שהמקצב שלהם זהה לזה של הצ'קררה, אך המבנה שונה.

הריקוד
------

הצ'קררה נרקדת בזוגות מבלי שהרקדנים נוגעים זה בזה, הם נעים בתנועות מעגליות תוך החלפת מקומות, פורשים את זרועותיהם, והגבר רוקע ברגליו.

במהלך ההקדמה אין רוקדים.

מקובל להכריז על תחילתו של כל חלק, סיום ההקדמה, והסיום (תחילת הבית האחרון בבית הכפול); והכרזות אלו הן לא פעם חלק מההקלטה גם אם היא נועדה להאזנה בלבד.

כלים מוזיקליים
--------------

בנוסף לגיטרות ולתוף הבומבו לגוארו (bombo legüero) האופייניים לכל סגנונות המוזיקה הצפון מערבית, נעשה שימוש גם בכינור.

בצד זה - יש צ'קררות המבוצעות א-קפלה, בליווי תוף בלבד (Casas más casas menos, Chakay manta; שניהם של לוס צ'לצ'לרוס).

תוכן
----

כמקובל במוזיקה הפולקלורית - השירים עוסקים בנופים, במנהגים, במקומות; בעיקר בהתייחס לסנטיאגו דל אסטרו, גם כשהמבצעים הם בני פרובינציה אחרת.

ניתן לפגוש לא פעם במונחים ובשימוש בסלנג מקומי, שוב - בעיקר זה של סנטיאגו דל אסטרו.

כדאי לציין שיש מספר צ'קררות הומוריסטיות (Casas más casa menos, El casamiento, La gorda), דבר שפחות מוכר בסגנונות אחרים של הפולקלור.

צ'קררות קלאסיות
---------------

* Añoranzas (Julio Argentino Gerez)
* La Telecita
* Chacarera de las Piedras (Yupanqui)
* La Olvidada (Yupanqui)
* La Vieja (Hermanos Abalos)
* Chacarera del rancho (Hermanos Abalos)
* ה-Credo מתוך המיסה קריאוז'ה (אינה שומרת על המבנה של הצ'קררה אלא רק על המקצב)

צ'קררה אחת תורגמה לעברית בידי אהוד מנור ובביצוע שלמה יידוב - החתונה (El Casamiento). יידוב גם הלחין נעימה אינסטרומנטלית מקורית בשם "צ'קררה תל אביבית".

ראו גם
------

* מוזיקה ארגנטינאית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007284791405171
* LCCN: sh85022238

 |
**צ'ר ואנג** (בפין-יין: **Wáng Xuěhóng**‏; נולדה ב-15 בספטמבר 1958) היא יזמת ופילנתרופית טאיוואנית. היא המייסדת והיו"ר של חברת HTC, ושל חברת VIA Technologies, ונחשבת לאחת מהנשים המצליחות ביותר בעולם הטכנולוגיה.

ביוגרפיה
--------

ואנג נולדה בטאיפיי, טאיוואן. אביה היה מייסד של חברת הפלסטיק Formosa Plastics Group, ואחד מהאנשים העשירים ביותר בטאיוואן.

היא למדה במכינת המכללות באוקלנד, קליפורניה בשנת 1974. בשנת 1981 סיימה תואר שני בכלכלה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בשנת 1982 הצטרפה לחברת ייצור המחשבים FIC. הייתה חלק ממייסדי חברת VIA Technologies בשנת 1987, ובשנת 1997 ייסדה את חברת HTC. החל משנת 2007 היא מכהנת כיו"ר החברה.

במאי 2011 דורגה על ידי מגזין פורבס כאדם העשיר ביותר בטאיוואן, עם רווח נקי של 8.8 מיליארד דולר. באוגוסט 2012 ואנג דורגה כמספר 56 ברשימת מאה הנשים החזקות ביותר בעולם של פורבס. נכון לשנת 2014, היא מדורגת ברשימה במספר 54.

ואנג פעילה בקהילה העסקית הבינלאומית, ומשתתפת בפורום הכלכלי העולמי. בשנת 2010 ייסדה פורום בינלאומי לשיפור ההזדמנויות של נשים בעסקים.

חיים אישיים
-----------

ואנג נשואה למנכ"ל VIA Technologies, ולשניים שני ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צ'ר ואנג** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה של צ'ר ואנג (אורכב 13.06.2017 בארכיון Wayback Machine) (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Rachel White, Biography of Cher Wang, blogs.oregonstate.edu

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2014073854
* VIAF: 308768167
* WorldCat: lccn-no2014073854

 |
**אלכסיי מרקוב** (ברוסית: **Алексей Марков**;‏ 24 במרץ 1802 – 12 במרץ 1878) היה צייר היסטוריה רוסי, אקדמאי ופרופסור באקדמיה האימפריאלית לאמנויות.

ביוגרפיה
--------

אביו היה שען. הוא למד באקדמיה הקיסרית לאמנויות אצל אנדריי איוואנוב, אלכסיי יגורוב ו-ואסילי שבייב; סיים את לימודיו ב-1824, לאחר שקיבל מספר מדליות. הוא קיבל מדליית זהב ומענק עבור נסיעה לימודית מחוץ לרוסיה בשנת 1830, כהוקרה על ציורו "סוקרטס, לפני מותו, מדבר עם תלמידים על נצחיות הנפש".

הוא ביקר בדרזדן וברומא, העתיק ציורי קיר וציורים, בעיקר אלה של רפאל, וכן הפיק ציורים משלו. בשנת 1836, יצירתו "המזל והקבצן" הביאה לו את התואר אקדמאי. בשנת 1842, על ציורו של אנוסים נוצרים בקולוסיאום, הוא מונה לפרופסור חבר. עשר שנים מאוחר יותר, הוא קודם לפרופסור מלא וקיבל את התואר פרופסור מכובד ב-1865. פלטון טיורין היה בין תלמידיו.

למרות שהיה בעל מלאכה מצוין, תרומתו העיקרית לאמנות הרוסית הייתה הוראתו החרוצה. הוא חיפש אמנים צעירים, שבתורם העדיפו את השיעורים שלו כשביקשו חניכות.

בנוסף לציוריו, יצר ציורי קיר ועבודות דקורטיביות. אחד הבולטים שלו הוא "יוסף פוגש את אחיו במצרים", בעליית הגג של קתדרלת יצחק הקדוש. הוא גם ביצע את הרישומים והקומפוזיציה לתיאור האל על תקרת קתדרלת ישו המושיע, אם כי את העבודה בפועל ביצעו איוואן מקרוב, איוואן קראמסקוי, ניקולאי קושלב ובוגדאן וניג.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלכסיי מרקוב** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  С. Н. Кондаков (1915). Юбилейный справочник Императорской Академии художеств. 1764-1914 (in Russian). Vol. 2. pp. 123–124.
2. ↑  Русская живопись: Biography and works of Markov

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1226050174
* ULAN: 500157207
* VIAF: 96662207
* WorldCat (עם VIAF): 96662207

 |
סר **תומאס וייאט הצעיר** (באנגלית: **Thomas Wyatt the younger**;‏ 1521 - 11 באפריל 1554), היה בנו של המשורר תומאס וייאט, עמד בראש מרד כנגד מרי הראשונה, מלכת אנגליה, שנקרא על שמו **מרד וייאט**.

תולדות חייו
-----------

וייאט הצעיר נולד בטירת אלינגטון במחוז קנט, בנם היחיד של סר תומאס וייאט וליידי אליזבת ברוק.

בין השנים 1543 ל-1550 שהה בצרפת ופלנדריה כמפקד בצבאו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, עמו הייתה לאנגליה ברית באותה עת. ב-1547 זכה לתואר אבירות כהוקרה על שירותו.

לאחר שחרורו מהצבא חזר לטירת אלינגטון ובין היתר כיהן כשריף של קנט (High Sheriff of Kent). ביולי 1553, עם מותו של אדוארד השישי, מלך אנגליה, הצטרף וייאט לג'ון דאדלי, הרוזן מווריק (שהיה לאחר מכן דוכס נורת'מברלנד) בניסיון להמלכת ג'יין גריי כמלכה. לאחר כישלון הניסיון הצליח להימלט ללא עונש.

המרד
----

ב-16 בנובמבר 1553, כאשר נודע על הכוונה להשיא את מרי לפליפה השני, מלך ספרד, ארגן וייאט מרד במלכות על מנת שלא תמסר לידי זרים. למרד התלווה גם צד דתי כמרד פרוטסטנטי כנגד מרי הקתולית. סביב וייאט התאספו מספר אצילים בעיקר בקנט, הרדפורדשייר, דבון ולסטרשייר. למרד היה שותף גם שגריר צרפת שהבטיח סיוע של ספינות מלחמה צרפתיות בחסימת דרכו של מלך ספרד אל חופי אנגליה.

ב-25 בינואר יצאו המורדים מטירת אלינגטון ולמחרת נכנסו לרוצ'סטר שבקנט, בזכות חוסר הפופולריות של חוזה הנישואין זכו המורדים בתמיכת הציבור וגייסו 3,000 איש אליהם הצטרף גם כוח שנשלח להדפם בראשות דוכס נורפוק, דבר שהגדיל את גודל הכוח המורד ל-4,000 איש. במקביל הושמה אליזבת הראשונה, הטוענת לכתר, במאסר במצודת לונדון על ידי המלכה מרי.

ב-1 בפברואר הצליחה מרי לגייס את אהדת תושבי לונדון לצידה בנאום שנשאה באולם גילדהול. לקראת הגעת כוחות המורדים לעיר ב-3 בפברואר הגן צבאה של מרי על הגישה ללונדון מדרום-מזרח בסאות'וורק וגשר לונדון. ניסיון של המורדים לכתר את החסימה נבלם בשער לדגייט על ידי כוח אזרחי שהדף אותם, רבים מהמורדים נטשו את המערכה ווייאט נאלץ להיכנע.

משפטו של וייאט נפתח ב-15 במרץ, הוא נמצא אשם והוצא להורג במצודת לונדון ב-11 באפריל. לפני שנערף ראשו ניקה את אליזבת מכל שייכות ושותפות למרד. עובדה זו איפשרה את שחרורה של אליזבת ממאסר, אך היא נאלצה לשהות במאסר בית לכל המשך שלטונה של מרי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תומאס וייאט הצעיר** בוויקישיתוף
* על וייאט הצעיר באתר גנאלוגיה (באנגלית)
* סר תומאס וייאט "הצעיר" (באנגלית)
* הערך אודותיו באנציקלופדיה הקלאסית, 1911 (באנגלית)
* תומאס וייאט הצעיר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* תומאס וייאט הצעיר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  טקסט הנאום של מרי בגילדהול

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007275107005171
* GND: 130851582
* ISNI: 0000 0000 2352 7535
* LCCN: n83180155
* SNAC: w6w38fjh
* VIAF: 65122662
* WorldCat: lccn-n83180155

 |
**מצוק הול** (באנגלית: **Hall Cliff**) הוא מצוק אבן חול, במזרח האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.

אורכו של המצוק 2 קילומטרים.

המצוק ממוקם לגדתו הדרומי של קרחון סאטורן, 2 קילומטרים ממערב לסיטדל בסטיון.

היסטוריה
--------

### מיפוי המצוק

המצוק מופה בהתבסס על תצלומי אוויר מסוג טרימטרוגון שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון, שנערכה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1947–1948, וכן בהתבסס על סקרים על הקרקע שנערכו על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בין השנים 1948–1950.

### מקור השם

שמו של המצוק ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.

השם ניתן בהתייחס לשמו של קרחון סאטורן (הקרוי על שם כוכב הלכת שבתאי - באנגלית "סאטורן") הסמוך.

המצוק נקרא על שמו של אסף הול, אסטרונום אמריקאי שחקר את כוכב הלכת וכן גילה לוויינים (שני הירחים - פובוס ודימוס - של כוכב הלכת מאדים.

ראו גם
------

* מצוק ג'ורג'ן
* מצוקי טו סטפ
* מצוק ארס
* מצוקי קורנר
* מצוקי קנונבול
* מצוקי ברן
* מצוקי קליסטו

לקריאה נוספת
------------

• Nichols, Gary & Cantrill, David. (2002), **Tectonic and climatic controls on a Mesozoic forearc basin succession, Alexander Island, Antarctica**, Geological Magazine. 139. 313-330. 10.1017/S0016756802006465

קישורים חיצוניים
----------------

* מצוק הול באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* מצוק הול באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה
* מצוק הול באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה

הערות שוליים
------------

1. ↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  מידע היסטורי וגאוגרפי
שער מספר 14 בתעלת הוולגה-דון
תצלום לוויין של האזור. תעלת הוולגה-דון מסומנת באדום
**תעלת הוולגה-דון** (ברוסית: **Волго-Донской судоходный канал**), או בשמה המלא: **תעלת הספנות וולגה-דון על שם ו.א. לנין** (רוסית: **Волго-Донской судоходный канал имени В.И.Ленина**), היא תעלה מלאכותית המחברת את נהרות הוולגה והדון שברוסיה באזור שבו הם קרובים ביותר זה לזה. התעלה למעשה מחברת את הים הכספי לים השחור. אורך התעלה 101 קילומטרים, מתוכם 45 ק"מ הם נהרות ואגמים טבעיים והיתר נחפר בידי האדם.

היסטוריה
--------

מאמצי האדם לחבר את שני הנהרות החשובים החלו כבר בזמן שלטון האימפריה העות'מאנית בשנת 1569. הצאר פטר הגדול נכשל בניסיונו לחצוב את התעלה במאה ה-17, וניסה פעמים נוספות לבצע את המפעל הגדול הזה, אך ללא הצלחה.

כריית התעלה החלה לפני מלחמת העולם השנייה, ובמהלכה נפסקו העבודות. הן התחדשו ב-1948, ובשנת 1952 הסתיימה העבודה והתעלה הפכה לחלק חשוב של דרכי המים העמוקים בחלק האירופי של  ברית המועצות. רבים מהעובדים היו שבויי מלחמה ואסירים שהועסקו בעבודות כפייה (ראו גם: גולאג).

תעלת הוולגה-דון מתחילה ביובל סארפצקי של הוולגה, מדרום לוולגוגרד, ומסתיימת במאגר המים צימלנסקויה, בעיר קלץ' על הדון. בתעלה יכולות לעבור ספינות עם מטען של עד 5,000 טונות.

מאזור הדון לוולגה מועברים מטענים של פחם מדונצק, חומרי בניין ודגנים. בכיוון ההפוך המטענים הנפוצים הם עץ, פיריט ומוצרי נפט. ספינות תיור וקייט מפליגות בשני הכיוונים.

תעלת הוולגה-דון ומערכת המים צימלנסקי שתוכננו בידי לאוניד פוליאקוב מהוות מכלול המוקדש לזכר הקרבות על צאריצין במלחמת האזרחים ברוסיה וקרבות סטאלינגרד במלחמת העולם השנייה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תעלת הוולגה-דון** בוויקישיתוף
* תעלת הוולגה-דון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LNB: 000289833
* VIAF: 315167232
* WorldCat: viaf-315167232

 |
לוגו הבולשת המוסקבאית, 1918–1991.
סמל המחלקה הפלילית של משטרת מוסקבה
**המחלק הפלילי המוסקבאי** (ברוסית: **Московский уголовный розыск, МУР**) היא מחלקה מרכזית למודיעין משטרתי וחקירות פליליות במשטרת מוסקבה. היחידה הוקמה כמחלקת הבילוש הפלילית של מוסקבה (Московский уголовный сыск, МУС) במתכונתה המודרנית במאי 1881 ונחשבת לבולשת המוסקבאית וליחידת החקירות הפליליות הטובה ברוסיה. משרתים בה כ-4,000 שוטרים שמהווים כ-5% מסך השוטרים במשטרת מוסקבה כולה.

מטה המחלק ממוקם בכתובת: 127994, רוסיה, מוסקבה, רחוב פטרובקה, בניין 38 (בבניין הנהלת משרד הפנים של מוסקבה).

ראש המחלק מפברואר 2018, הוא מייג'ור גנרל המשטרה סרגיי ניקולאייביץ' קוזמין.

היסטוריה
--------

שורשי המחלק בלשכת הבילוש של מוסקבה (ברוסית: Сыскной приказ) שהוקמה בתקופת נסיכות מוסקבה, בשנת 1619, בהמשך היא הוחלפה בגוף בשם משלחת החקירות (רוסית: Розыскная экспедиция) שהוקמה בשנת 1763. בשנת 1782 הוקמה הלשכה לעניינים פליליים (Палата уголовных дел) והיא הייתה המחלקה במוסקבה של הז'נדרמריה הרוסית אשר בשנת 1866 שינתה את שמה למחלקת הבילוש הפלילי של מוסקבה. בתקופת האימפריה הרוסית התחרתה המחלקה על הבכורה בענייני חקירות פליליות מול המחלק הפלילי הפטרבורגי, שהוקם ב-31 בדצמבר 1866.

ב-5 במאי 1881 אורגנה כמחלקת הבילוש המוסקבאית כחלק ממחלקת המשטרה של האימפריה הרוסית והמשיכה לתפקד כגוף לבילוש פוליטי עד 1917, כאשר הוקמה משטרת הפלילית המוסקבאית של המיליציה.

בתקופה הסובייטית התבססה כיחידת חקירות מרכזית במדינה ונותרה כזו גם לאחר התפרקות ברית המועצות.

גיוס
----

קציני המחלק נדרשים להיות לפחות שנתיים כקצינים לבושי מדים לפני שמגישים בקשה להעברה למחלקה לקבלת הכשרה נוספת כאשר הם עושים זאת. קציני הבילוש המוסקבאים מעורבים בחקירת פשעים גדולים כמו אונס, רצח, תקיפה חמורה, הונאה וכל עבירה אחרת הדורשת חקירה מורכבת והם אחראים לפעול על פי מודיעין שהתקבל ולבנות לפיו תיק. זוהי זרוע המודיעין הפלילי של משטרת מוסקבה.

ראו גם
------

* ארקדי קושקו
* מקום המפגש אינו ניתן לשינוי

לקריאה נוספת
------------

* Робер Очкур. «На секретной службе Его Величества: История сыскной полиции». Москва/Санкт-Петербург, 2019 г. - 351 с.: ил.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של המחלק הפלילי המוסקבאי (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Управление уголовного розыска

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n88170701
* VIAF: 149032828
* WorldCat: lccn-n88170701

 |
ההיכל הביתי, **יסמין**
**פני אינדוסטריס** (במקדונית: **КК Фени Индустри**) היא קבוצת כדורסל מקדונית מהעיר קבדרצי, המשחקת בליגת העל המקדונית.

היסטוריה
--------

המועדון הוקם בשנת 1992 בשם "**טיקבש קבדרצי**", הקבוצה הגיעה פעמיים לגמר הגביע המקדוני בעונת 1996/97, ובעונת 1997/98. בעונת 2005/06 החלה הקבוצה לשחק בליגה השנייה תחת השם הנוכחי שלה והעפילה מהמקום השני. בעונה שלאחר מכן (2006/07), החלה לשחק בליגת העל וסיימה במקום השישי. בעונות 2007/08 זכתה הקבוצה בדאבל היסטורי. ומאז נחשבת הקבוצה לקבוצת צמרת המתמודדת בכל עונה על תואר.

### השתתפות באירופה

הקבוצה השתתפה בעבר בגביע קוראץ' (1993/94, 1996/97, 1998/99). בעונת 2008/09 הקבוצה החלה להשתתף בליגה הבלקנית והגיעה עד לחצי גמר הפיינל פור. וכך גם בעונת 2009/10. בעונת 2010/11 הגיעה לגמר וניצחה את קבוצת רילסקי ספורטיסט הבולגרית 75-88, והניפה את הגביע. בעונת 2011/2 הגיעה עד לחצי הגמר.

תארים והישגים
-------------

* **הליגה המקדונית**:
	+ אליפות (3): 2008, 2010, 2011
	+ מקום שני: 2009, 2012
	+ חצי גמר: 2013
* **הגביע המקדוני**:
	+ זכייה (2): 2008, 2010
	+ גמר: 1997, 1998, 2012
* **הליגה הבלקנית**:
	+ זכייה (1): 2011
	+ חצי גמר: 2009, 2010, 2012

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פני אינדוסטריס** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של פני אינדוסטריס
**האודיטוריום של טנריפה** (בספרדית: **Auditorio de Tenerife**) הוא אודיטוריום שנפתח בספטמבר 2003 ומשמש כמרכז לאמנויות הבמה של טנריפה. הבניין שעוצב על ידי הארכיטקט הידוע סנטיאגו קלטרווה עשוי בטון לבן ומשובץ באריחי קרמיקה. חזותו של הבניין דומה לנחשול ענק העומד להתנפץ לתוך העיר. אגף הבטון, המתנשא לגובה ובעל צורה לא קונבנציונלית, מכיל אולם בן 428 מקומות להופעות של מוזיקה קאמרית, וכן אולם תיאטרון בן 1,616 מקומות המיועד לקונצרטים ולהופעות על הבמה (האולם החדש של התזמורת הסימפונית של טנריפה).

האודיטוריום ממוקם בעיר סנטה קרוס דה טנריפה (בירת האי) והפך לסמל העיר והאי. זהו אחד המבנים המסמלים את האדריכלות המודרניסטית הספרדית.

המבנה
-----

המבנה נמצא במרכז העיר, סמוך לשדרת החוקה, לנמל העיר, לתחנת הרכבת ולמגדלים התאומים של סנטה קרוס - המבנים הגבוהים ביותר באיים הקנריים. האודיטוריום ושני המגדלים הם האתרים המצולמים ביותר בעיר סנטה קרוס דה טנריפה. המבנה עומד על מגרש ששטחו 23,000 מ"ר, כאשר החלל, המחולק לשני אולמות, משתרע על שטח של 6,471 מ"ר. באולם הראשי ישנם 1,616 מושבים. עיצובו של האולם שונה מעיצובים מסורתיים, ותוכנן להקיף את המאזין במקורות קול.

תאורה
-----

האודיטוריום של טנריפה בלילה
המבנה בדרך כלל מואר בלילה בצבע לבן בוהק, אך באירועים מיוחדים המבנה מואר בתאורה צבעונית. למשל, בערב השנה החדשה 2007–2008 המבנה הואר בצבעים לבן וצהוב והשעון היה מושלך על כנף אחת של הבניין כדי לסמן את השעות. האודיטורים גם משתתף בשעת כדור הארץ שבו כל העולם מכבה את האורות לשעה אחת.

ביקורות
-------

המבנה ספג ביקורות בגלל מספר סיבות: שינוי מיקומו, בעיות מבניות שונות, עליית התקציב והפרה לכאורה של כללי בטיחות. למרות הביקורת, המבנה משמש כסמל העיר והאי, וכאטרקציה תיירותית מובהקת.

ראו גם
------

* בית האופרה של סידני

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **האודיטוריום של טנריפה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של האודיטוריום של טנריפה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 7619898-4
* MusicBrainz: e6812a26-0baf-4092-8034-7d9829ea46b9
* NKC: kn20031020010
* SUDOC: 167006886
* VIAF: 135344391
* WorldCat: viaf-135344391

 |
**יום העצמאות** ב**בוסניה והרצגובינה** מצוין בחלק ממדינה זו מדי שנה ב-1 במרץ, לציון הכרזת עצמאותה מהרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה בשנת 1992.

היסטוריה
--------

תושבי הרפובליקה הסוציאליסטית של בוסניה והרצגובינה נקראו להצביע בשאלת עצמאותה במסגרת משאל עם שנערך מ-29 בפברואר ועד 1 במרץ 1992. תמיכה גורפת בעצמאות ניתנה בקרב התושבים ממוצא בוסני-מוסלמי ובוסני-קרואטי. לעומתם התושבים ממוצא בוסני-סרבי החרימו את משאל העם או שנמנע מהם מלהשתתף בו על ידי השלטונות הסרביים המקומיים. שיעור ההשתתפות במשאל העם מקרב כלל תושבי הרפובליקה הגיע ל-63.6 אחוזים, ומקרב המשתתפים תמכו בעצמאות 99.7 אחוזים. תוצאות משאל העם אושרו ב-6 במרץ 1992 על ידי הפרלמנט של בוסניה והרצגובינה. ב-7 באפריל באותה שנה הכיר האיחוד האירופי בבוסניה והרצגובינה כמדינה.

ב-28 בפברואר 1995 החליט הפרלמנט של הפדרציה של בוסניה והרצגובינה (אחת משתי הישויות המדיניות המרכיבות את המדינה) כי 1 במרץ יצוין מדי שנה כיום העצמאות של המדינה ויהיה חג לאומי, ויום זה צוין לראשונה למחרת ההחלטה.

ברפובליקה סרפסקה, הישות המדינית השנייה בבוסניה, אין מציינים את יום העצמאות ב-1 במרץ. במקום זאת מצוין שם יום העצמאות ב-9 בינואר. מילורד דודיק, נשיא רפובליקה ספרסקה, אמר כי יום זה "הוא יום חג של העם הבוסני ואנו איננו חולקים על כך, אך זהו איננו יום חג הנחגג ברפובליקה סרפסקה".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יום העצמאות** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  השאלה שעליה נקראו המצביעים במשאל העם להשיב היתה: "האם אתה תומך בבוסניה והרצגובינה ריבונית ועצמאית, מדינה של שוויון בין אזרחים ועמים של מוסלמים, סרבים, קרואטים ואחרים החיים בה?".
סמל יום הסקייטבורד
ג'ימי בטריק סקייטבורד בגן סאקר בירושלים
**יום הסקייטבורד** (באנגלית **Go Skateboarding Day**) הוא יום חג מוכר באופן לא רשמי של גולשי הסקייטבורד ברחבי העולם. יום הסקייטבורד נחגג מדי שנה בתאריך ה-21 ביוני. ה-21 ביוני נבחר בהיותו "היום הארוך בשנה" והיום הראשון הרשמי של תחילת הקיץ בחצי הכדור הצפוני. 

את הרעיון ליום הסקייטבורד הגתה ההתאחדות הבינלאומית של חברות הסקייטבורד, (באנגלית: International Association of Skateboard Companies‏; IASC). זהו ארגון ללא כוונת רווח שנוסד בשנת 1994 בארצות הברית על ידי חברות יצרני סקייטבורד, מוכרים של ציוד סקייטבורד, סקייטפארקים, מתכנני סקייטפארקים ומארגני תחרויות בתחום. 

מטרת הארגון לייצג את תעשיית הסקייטבורד, לקדם את גלישת הסקייטבורד, להגדיל את מספר הגולשים והלימוד של הסקייטבורדינג. הארגון פועל להכרה בזכות לגלוש בסקייטבורד וליצירה של מקומות מתאימים לגלישה (בארצות הברית).

היוזמה ליום הסקייטבורד הייתה לעודד צעירים לפעילות ספורט בכלל וסקייטבורדינג בפרט ולעודד גולשי סקייטבורד ברחבי העולם לצאת לגלוש, להשתתף בתחרויות ולקדם באופן כללי את השימוש בסקייטבורד. באנגלית Go Skateboarding בא כהתרסה לתמרור ולציווי No Skateboarding: גלוש בסקייטבורד בניגוד לציווי לא סקייטבורד. 

יום הסקייטבורד צוין לראשונה בשנת 2004 ומאז משמש הזדמנות לחגיגה ועריכת אירועים בתחום הסקייטבורד. יום הסקייטבורד מתקיים גם בישראל ביוזמות של חברות וחנויות סקייטבורד ובהשתתפות גולשים רבים.

קישורים חיצוניים
----------------

* הכרזה על יום הסקייטבורד (באנגלית)
* דף הבית של יום הסקייטבורד (באנגלית)
* כתבה בטראנסוורלד סקייטבורדינג לרגל יום הסקייטבורד 2008 (באנגלית)
* איגוד הסקייטבורד הבינלאומי (באנגלית)
* יום הסקייטבורד באתר אבאוט דוט קום (באנגלית)
* יום הסקייטבורד באתר כתב העת סקייטבורדינג מגזין (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Skateboard Guide". Monday, July 13, 2020
2. ↑  יום הסקייטבורד בירושלים, 2009
3. ↑  יום הסקייטבורד בתל אביב, 2009
**יוסף פרנס** (ברוסית: **Джозеф Фернс**;‏ 1901-1941) היה יהודי, משפטן ועורך דין במקצועו חי בעיר לבוב. שימש כראש היודנראט בגטו לבוב. והועד המנהל מטעם הממשלה לפני שלטון הנאצים בעיר לבוב באוקראינה משנת 1941 עד שנרצח על ידי הנאצים באוקטובר 1941 לאחר שסירב למסור לידיהם יהודים לעבודה במחנה העבודה בשואה.

קורות חיים
----------

בן למשפחה נכבדה בגליציה. למד משפטים והיה עורך דין.

### מלחמת העולם השנייה

החל מיולי 1941, אחרי מבצע ברברוסה, הוכרחו היהודים לסמן עצמם בסרט זרוע עם מגן דוד, והוקם יודנראט בעיר שבראשו הועמד יוסף פרנס. יוסף פרנס מונה לתפקיד בהמלצת ראש העיר לאחר שאחרים סירבו לתפקיד.

בזמן שהיה ראש היודנראט, מחלקות רבות הוקמו ביודנראט בלבוב, המחלקה הכי חשובה הייתה מחלקת המשק, שהייתה אחראית על הקצבה ואספקת מצרכים מזון. למרות מאמציה, הורגש מחסור גדול במצרכי מזון. מכיוון שהגרמנים הקצו כמות מזון מצומצמת ביותר. חלק מהיהודים בגטו הטיחו ביקורת על התנהלות היודנראט וטענו שהמקורבים לחברי היודנראט, זוכים בטובות הנאה. כך חלק מגדול מהמזון שהוקצב ליהודים הלך לעובדי היודנראט והמקורבים אליהם. תחת ניהולו של יוסף פרנס פעלה גם מחלקת שירות הסדר היהודי. בנוסף, פרנס ביקש לשקם את מוסדות הדת, והאמין שגל הגזרות של התקופה הראשונה של הכיבוש ישכך. לכן חשב להקים את הרבנות כמחלקת דת, אולם לקח זמו עד שזאת הוקמה בפומבי וזאת מפני שהיו הרבה דרישות לגירושים מבני זוג מעורבים יהודים ונוצרים.

ד"ר יוסף פרנס נרצח על ידי הנאצים, לאחר שסירב למסור לידיהם יהודים לעבודה במחנה העבודה ינובסקה.

לקריאה נוספת
------------

* ספר עשן בחולות אליהו יונס
* ספר בבוא האימה – מאת גוטרמן, בלה
* ספר פי העדות - מאת בלה גוטרמן

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  גוטרמן בלה, **בבוא האימה דפי עדות יהודי לבוב**, הוצאת אוניברסיטת תל אביב: בבוא האימה, 1991
2. 1 2 3 4  אליהו יונס, **עשן בחולות**, יד ושם: הוצאת יד ושם, 2001
קניון דרום סין (אנ'), אשר הוקם בשנת 2005 בדונגגוואן, היה לקניון הגדול ביותר בעולם באותה עת, עמד שומם כ-10 שנים עד שהפך ב-2015 למתחם בילויים
**קניון מת** (באנגלית: **Dead Mall**) הוא כינוי למרכז קניות (לרוב מקורה) שרובו עד כולו של שטח המסחר בו נטוש ושתנועת הלקוחות בו דלה.

תופעת הקניונים הנטושים נפוצה באמריקה הצפונית ובסין.

ישנם מספר גורמים אשר מביאים לנטישת הלקוחות את הקניונים, כמו ירידה במעמד הסוציו אקונומי של הלקוחות אשר גרים בסביבת הקניון או סגירה של חנות עיקרית במתחם הקניון (כגון סופרמרקט או חנות רהיטים גדולה).

גורם נוסף אשר מוריד את היקף המסחר במרכזי הקניות הוא התפשטות הקניות באינטרנט.

נכון לשנת 2018, בישראל התופעה אמנם קיימת אך בממדים נמוכים בהרבה (בשנת 2015 תוכננה בנייתם של 123 מרכזי קניות חדשים).

במהלך מגפת הקורונה בשנת 2020 תופעת הקניונים המתים התרחבה בשל הנחיות הריחוק החברתי והסגר שמדינות רבות נקטו, מה שגרם לרבים להימנע משהייה במרכזי קניות סגורים.

ראו גם
------

* בלייה עירונית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קניון מת** בוויקישיתוף
* הניו יורק טיימס, השופינג עוד חי, אבל הקניון מת: מרכזי הקניות של מעמד הביניים בארה"ב קורסים, באתר TheMarker‏, 16 בינואר 2015
* יצחק ראובן ואבי שלח, ‏"מותם של הקניונים - ועידן חדש נולד בענף המסחר", באתר גלובס, 1 בפברואר 2016
* דנה פרנק, "לאן הולכים הקניונים אחרי שהם מתים?, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 1 ביוני 2017
* רוני דורי, חושבים מחוץ לחנות: הקניונים בארה"ב בקרב מאסף נגד האינטרנט, באתר כלכליסט, 13 בפברואר 2019
* אתרו של הצלם סת' לואולס(הקישור אינו פעיל) אשר מתמקד בצילום של מבנים נטושים

הערות שוליים
------------

1. 1 2  ארי פינס, ‏"במדינת הקניונים", באתר ‏מאקו‏‏, ‏1 באוקטובר 2015‏
2. ↑  עדי רובינשטיין, ‏"הקניונים נופלים ברשת", באתר ישראל היום, 23 בנובמבר 2017
3. ↑  דיאנה בחור ניר, "אנשים מתים לצאת מהבית ולקנות, אבל יהיה להם קשה לשלוף את הארנק בקלות", באתר כלכליסט, 6 במאי 2020

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"קניון מת"**.
**פני המלחמה** או **מראה המלחמה** (בספרדית: **La Cara de la Guerra**) הוא ציור שמן על בד של הצייר הסוריאליסטי הספרדי סלבדור דאלי. היצירה צוירה בשנת 1940 בצבעי שמן על בד. היצירה מוצגת במוזיאון בוימאנס ואן בונינגן ברוטרדם שבהולנד.

היצירה צוירה בתקופה בה האמן שהה במדינת קליפורניה שבארצות הברית.

היצירה מנסה לתאר את מוראות פני מלחמת האזרחים בספרד אשר הסתיימה זמן קצר קודם לכן ואת מלחמת העולם השנייה אשר התחילה שנה קודם לכן, ואת אימתו של הצייר ממלחמות אלה.

במרכז הציור נראה ראש כרות המרחף באמצע מדבר צחיח. לא ניתן לראות מבנים בתמונה, למעט שרידי קיר בפינה הימנית העליונה, וזאת במטרה להדגיש את תוצאתה ההרסנית של המלחמה - הרס המותיר רגשות אימה ואומללות. בתוך חללי העיניים והפה בפני הדמות האומללה ניתן להבחין בראשים כרותים, זהים לראש המופיע במרכז התמונה, כאשר בעיני ובפיות ראשים אלה ניבטים ראשים כרותים נוספים, מתוך כוונה ליצור אשליה של תהליך רקורסיבי.
סביב הראש הכרות כרוכים נחשים המנסים לנשוך אותו.

בפינה הימנית התחתונה של התמונה הטביע דאלי את חתימת ידו.

קישורים חיצוניים
----------------

* תיאור היצירה
ברנט ספינר והלן האנט בסצנה מהמחזה, בתיאטרון סקוור
**החיים בשלוש גרסאות** (במקור: **Trois versions de la vie**) הוא המחזה החמישי של המחברת הצרפתיה יסמינה רזה. היצירה עלתה להצגת בכורה ב-29 אוקטובר 2000 בתיאטרון האקדמיה בווינה בבימויו של לוק בונדי, וזכה עד מהרה להצלחה רבה בדומה ליצירה קודמת של רזה, אמנות.

הופעת הבכורה של ההפקה הצרפתית המקורית עלתה ב-7 באוקטובר 2000 בתיאטרון אנטואן בפריז, ובאנגליה עלה המחזה לבמות התיאטרון המלכותי הלאומי בלונדון ב-7 בדצמבר 2000 ומאוחר יותר גם בניו יורק. הנוסח האנגלי חובר על ידי כריסטופר המפטון תחת השם "Life x 3". הגרסה העברית של המחזה, בתרגום של דורי פרנס ובבימוי של אילן רונן, עלתה ב-21 בדצמבר 2002 והשתתפו בה השחקנים תמר מיכאל, עדי אייזנמן, עופר עמרם, חנה חגין ודרור לוי. 

המחזה הוא סאטירה נוקבת על הבורגנות והזוגיות בשנות האלפיים. העלילה מתארת את סיפורם של בני הזוג פינידורי שילדם מנדנד להם שוב ושוב. את ההמולה מחריפים זוג חברים שמצלצלים בדלת. הם באו לסעוד ארוחת ערב, אולם מארחיהם חשבו שהארוחה תוכננה רק למחר. הסיטואציה הבסיסית הזו מוצגת בשלוש גרסאות של התמודדות עם אותו מצב, המדגישות את הצדדים הקומיים והמגוחכים שבחיי שני הזוגות. בפעם הראשונה הנרי מובס בכל העימותים, בפעם השנייה הוא מופיע מחוזק אבל מפסיד שוב, ובשלישית הוא מספיק ציני ומחושב כדי לצלוח את הסיטואציה.

ההצגה עלתה בתיאטרון גשר ב-31 בדצמבר 2012, בבימויו של אמיר וולף, בכיכובם של גלעד קלטר, נועה קולר, נטע שפיגלמן ורום קלטר.

קישורים חיצוניים
----------------
כלי הרכב ששימש את לוקה לתנועה על המסילה
 **החיים הם נס** (בסרבו-קרואטית:  **Život je čudo**) הוא סרט קולנוע משנת 2004 בבימויו של אמיר קוסטריצה שגם השתתף בכתיבת התסריט וביצירת פסקול הסרט.

הסרט מתרחש על רקע מלחמת בוסניה.

עלילה
-----

הסרט מתרחש באזור כפרי הררי בבוסניה. לוקה (סלאבקו סטימק) הוא מהנדס סרבי שהגיע מבלגרד, יחד עם אשתו ג'דרנקה (וסנה טריוואליץ), זמרת אופרה מעורערת בנפשה, ובנו מילוש (ווק קוסטיץ'), שהוא שחקן כדורגל, לרגל סלילתה של מסילת רכבת העוברת בכפר, שתקשר את מזרח בוסניה עם סרביה. לוקה הגיע כדי לפקח על הסלילה ולתפעל את תחנת הרכבת.

לוקה עסוק בעבודתו, וסלילת המסילה מתקרבת לסיומה. מילוש חולם על קבלתו לקבוצת הכדורגל פרטיזן בלגרד. לוקה האופטימי מתעלם מסימני המלחמה שהחלה בקרואטיה ומאיימת להתפשט, ואילו אשתו חרדה מאוד מפני התפתחות זו.

כאשר המלחמה פורצת, מילוש מגויס לצבא הסרבי ובתום מסיבת הפרידה שנערכת לכבודו נעלמת ג'דרנקה בזרועותיו של מוזיקאי הונגרי. כעבור זמן קצר מגיע הדוור, וליה (אלכסנדר ברסק), ומספר ללוקה שבנו נפל בשבי המוסלמים הבוסנים. ידידיו של לוקה מביאים לו את סאבחה (נטשה סולאק) מוסלמית בוסנית צעירה ונאה שעבדה כאחות בבית החולים המקומי, והפכה לשבויה. הם מספרים ללוקה שסאבחה היא ממשפחה מיוחסת, ולכן יוכל להחליף אותה בבנו השבוי, מיד כשסאבחה תודיע למשפחתה על העסקה המוצעת.

לוקה מחזיק את סאבחה בביתו, ולבקשתו היא כותבת את המכתב המציע חילופי שבויים, אך כעבור זמן מגלה לו שהיא אינה ממשפחה מיוחסת, אלא במקרה שם משפחתה הוא כשם של אותה משפחה. לוקה נמלא זעם ומנסה לגרש את סאבחה, אך היא מעדיפה להישאר אתו.

לוקה וסאבחה מתאהבים, תוך כדי המולת הקרבות סביבם, והעניינים מסתבכים כאשר ג'דרנקה חוזרת הביתה. לוקה וסאבחה מנסים להימלט לאזור הסרבי באמצעות חציית הנהר דרינה, אך צלף בוסני יורה בסאבחה ופוצע אותה. במאמץ רב מוביל לוקה את סאבחה לבית החולים, תוך שבדרך היא מאבדת דם רב, היוצר פס אדום בשלג. הרופאים נאבקים על חייה ומצליחים להצילה.

מוכרזת הפסקת אש בפיקוח חיילי האו"ם, ומתחילים חילופי שבויים. סאבחה רוצה להישאר עם לוקה, אך מוחזרת נגד רצונה, ומילוש חוזר אף הוא. משפחתו של לוקה מתאחדת, אך לוקה ממשיך להיות מאוהב בסאבחה. הוא מחליט להתאבד על פסי הרכבת, אך הרכבת המתקרבת נעצרת משום שאתון עומדת על המסילה. לוקה מאושר שחייו נצלו בנס, ולהפתעתו סאבחה נמצאת ברכבת, והשניים מסתלקים לדרכם על גבה של האתון.

פרסים
-----

בשנת 2005 זכה הסרט בפרס סזאר לסרט הטוב ביותר מהאיחוד האירופי.

ראו גם
------

* דרוונגרד

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **החיים הם נס** בוויקישיתוף

* "החיים הם נס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "החיים הם נס", באתר AllMovie (באנגלית)
* "החיים הם נס", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "החיים הם נס", באתר אידיבי
* "החיים הם נס", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית)
* "החיים הם נס", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

| סרטי אמיר קוסטוריצה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| האם אתה זוכר את דולי בל? • מסע העסקים של אבא • שעת הצוענים • חלום אריזונה • מתחת לפני השטח • חתול שחור, חתול לבן • החיים הם נס • מאראדונה
 |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb146229302 (data)
* MusicBrainz release group: 7e37929e-07e8-3c44-8987-37fc2b12105c
* VIAF: 293441399
* WorldCat (עם VIAF): 293441399

 |
ענן הפטרייה של *קאסל בראבו*, כפי שנראה ממטוסי חיל האוויר האמריקאים שתיעדו את הניסוי.
**קאסל בראבו** (באנגלית: **Castle Bravo**) היה שם הקוד שניתן לניסוי של ארצות הברית בפצצת מימן. ניסוי זה נערך ב-1 במרץ 1954 באטמוספירה מעל האי ביקיני, איי מרשל, והיה הניסוי הראשון בסדרת הניסויים "*קאסל*". במהלך ניסוי זה פוצצה פצצת "קאסל בראבו", שעוצמתה הייתה 15 מגהטון של TNT (כ-30% מהפצצה החזקה ביותר בעולם - פצצת הצאר). העוצמה שנוצרה בפיצוץ זה הייתה גבוהה בהרבה מהעוצמה המשוערת של 4–8 מגה טון, וגרמה לנזקים כבדים באתר הניסוי ובאזורים סמוכים, ובתוספת הרוחות שהיו בזמן הניסוי, גרמה בשוגג לזיהום הרדיואקטיבי העצום ביותר שנוצר אי פעם על ידי ארצות הברית.

נשורת גרעינית שנוצרה מפגיעת הפיצוץ בקרקע התפזרה על תושבי האיים, ובנוסף תוצרי הפיצוץ יצרו נשורת של גז ואבק שהתפשטה עם הרוח על שטחים נרחבים בעולם. תושבי האי פונו באופן בלתי מתוכנן, רק שלושה ימים לאחר הפיצוץ, וסבלו ממחלות רדיואקטיביות. כמו כן נפגעה מהזיהום גם סירת דייגים יפנית, שהייתה בקרבת מקום. עוצמת הפיצוץ גרמה לתגובה בין לאומית כנגד ניסויים גרעיניים באטמוספירה, ובסופו של דבר הובילה להחלטה להפסיק ניסויים בפצצות מימן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קאסל בראבו** בוויקישיתוף
* סוכנויות הידיעות‏, יותר מזוהם מצ'רנוביל ופוקושימה: פח הזבל הגרעיני של ארה"ב, באתר וואלה!‏, 17 ביולי 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑  "Operation Castle". *nuclearweaponarchive.org*. 17 במאי 2006. נבדק ב-2016-05-20. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  "The Ghost Fleet of Bikini Atoll". *Mystery of Old World Cultures*. October 11, 2009. A&E Television Networks. Military History Channel. Archived from the original on 2019-04-02.. Retrieved 2016-05-20.
4. ↑  Foster, John Bellamy (2009). *The Ecological Revolution: Making Peace with the Planet*. Monthly Review Press. p. 73.
**לטאת אנצ'ייטה שטוחת-אף** (שם מדעי: *Meroles anchietae*) היא מין של לטאה מהסוג לטאה שטוחת-אף שבמשפחת הלטאיים, המצויה בטבע במדבר נמיב הצחיח של נמיביה ואנגולה. היא הוגדרה ב-1867 בידי החוקר הפורטוגזי ז'וזה ויסנטה ברבוסה דו בוקאז'. באנגלית היא מכונה "Shovel-snouted lizard" - "לטאת את-החפירה".

מאפיינים
--------

לטאה קטנה זו מותאמת לחיים במדבר נמיב. אורכה עד 12 ס"מ והיא בעלת עור זהוב או צהוב עם תבנית מרושתת בשחור לאורך הגוף. הבטן ותחתית הגוף לבנים והראש גדול עם חוטם ארוך המזכיר מקור ברווז ומיועד לעזור ללטאה לחפור במהירות. העיניים מוגבהות יותר ובעלות עפעפיים גדולות, המונעות כניסה של חול. הזנב קצר ומפוספס בשחור והרגליים בעלות אצבעות וטפרים ארוכים.

לטאה זו שוכנת באזורי מדבר ותת-מדבר בדיונות גבוהות ולעיתים גם בקרבת חופים חמים. כדי להימנע מכווית חום היא צועדת עם 2 רגליים כל פעם על החול ומחליפה אותם בתדירות גבוהה. בשעות החמות ביותר היא "צוללת" אל תוך החור ומתכסה במהירות. הלטאה מסתתרת גם במאורות של מכרסמים ושם מחכה לחרקים או זחלים לטרף.

הלטאה הנקבה מטילה עד ארבע ביצים, אותן היא קוברת בחול.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לטאת אנצ'ייטה שטוחת-אף** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  לטאת אנצ'ייטה שטוחת-אף באתר הרשימה האדומה של IUCN