recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**נאילה מעווד** (ערבית: **نائله معوض** תעתיק מדויק: **נאאלה מעוצ'**; נולדה ב-3 ביולי 1940) היא פוליטיקאית לבנונית. מחוץ ללבנון היא מוכרת בעיקר בתור אלמנתו של הנשיא רנה מעווד, שנרצח ב-22 בנובמבר 1989. בתוך לבנון, היא מדינאית בכירה בזכות עצמה, אשר כיהנה במספר בתי נבחרים מאז 1991. לאחר בחירתה מחדש ביוני 2005, היא מונתה לתפקיד השרה לעניינים חברתיים.

ביוגרפיה
--------

מעווד נולדה בבשרי, לבנון, בתם של נג'יב עיסא אל-ח'ורי ואוולין רוש. אביה היה נצר למשפחה מרונית מיוחסת וקרוב משפחתו של בשארה אל-ח'ורי, נשיאה הראשון של לבנון העצמאית. היא התחנכה בבית הספר הקתולי "École des Franciscaines Missionnaires de Marie, Rue du Musée" ולאחר מכן באוניברסיטת סנט ג'וזף, בה עשתה תואר ראשון בספרות צרפתית ובהיסטוריה. מאוחר יותר למדה אנגלית באוניברסיטת קיימברידג' שבבריטניה.

משנת 1962 עד 1965, מעווד עבדה כעיתונאית בעיתון יומי, "L'Orient". בשנת 1965, היא הפתיעה רבים כשנישאה לרנה מעווד, בן למשפחה מרונית מתחרה, אשר היה מבוגר ממנה ב-15 שנים. למרות פער הגילים, ולמרות האיבה המסורתית בין המשפחות, הנישואין נמשכו ולזוג נולדו 2 ילדים; רימה, כיום עורכת דין, אשר נולדה בשנת 1966, ומישל, אשר נולד ב-1972, עורך דין ואיש עסקים.

נאילה בחרה להנציח את זכרו של בעלה על ידי הקמת קרן רנה מעווד בשנת 1990, אשר פועלת לצדק חברתי ופיתוח כלכלי בלבנון והעולם הערבי. מאז 1994, היא מכהנת כנשיאת המרכז למחקר וחינוך לדמוקרטיה.

### קריירה פוליטית

כחברת האספה הכללית, מעווד מייצגת את מחוז זע'רתא-טריפולי בצפון לבנון. היא כיהנה במספר ועדות פרלמנטריות, והתמחתה בנושאים שונים כמו כלכלה, זכויות הילד וחינוך. היא פעלה רבות למען זכויות נשים וילדים, והתנגדה לשחיתות פוליטית. מעווד חברה בולטת בארגון קורנת שהוואן, שהוא קואליציה של חברי פרלמנט נוצרים המתנגדים לנוכחות הצבאית הסורית בלבנון, ומטיפה לבנייתה של לבנון כמדינה מודרנית ודמוקרטית. היא חברה ב"פורום הדמוקרטי", קואליציה המורכבת מחברי פרלמנט נוצרים ומוסלמים כאחד המתנגדים לשלטון פרו-סורי. כמו כן היא מזוהה עם החזית הלאומית, שהוא בלוק רב-עדתי בפרלמנט, הפועל ליצירת רפורמות פוליטיות. בשנת 2004, הכריזה על מועמדותה לנשיאות לבנון, בבחירות שהיו אמורות להיערך באותה שנה, אך הבחירות לנשיאות נדחו לשנת 2007, ולתפקיד נבחר מישל סולימאן.

מעווד מתגוררת בחזמייה ובזע'רתא.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נאילה מעווד** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 142669237
* VIAF: 133302980
* WorldCat (עם VIAF): 133302980

 |
**רוברט פאלוש** (במקור **פרַאנְקְל**, בהונגרית: **Falus Róbert**;‏ בודפשט, 2 באוקטובר 1925 – בודפשט, 1 באוגוסט 1983) היה פילולוג קלאסי יהודי-הונגרי, מבקר, פרופסור באוניברסיטה, זוכה פרס אטילה יוז'ף (1967), שהוא הפרס הספרותי הגבוה ביותר בהונגריה.

רוברט פאלוש היה הפרופסור "ראש המחלקה לשפה וספרות יוונית" באוניברסיטה, חבר בוועדה לפילולוגיה קלאסית של האקדמיה ההונגרית למדעים, סגן נשיא אגודת מדעי העת העתיקה, חבר בוועדת העורכים של Acta Antiqua ושל "מדעי העת העתיקה" ועורך אחראי של כתב העת "הומוניה" (Homonoia).

ביוגרפיה
--------

רוברט פראנקל נולד במשפחה יהודית. בסיום לימודיו התיכוניים נלקח כיהודי בין 1944 לבין 1945 למחנות שירות עבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). הוא שרד את שואת יהודי הונגריה ולאחר מלחמת העולם השנייה בין השנים 1945–1950 למד בחוג יוונית-לטינית באוניברסיטת בודפשט (כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד). בין 1949 לבין 1950 עבד כמתמחה במחלקה ליוונית של אוניברסיטת בודפשט. ב-1950 עבד ב"הוצאת הספרים ההונגרי החדש" (Új Magyar Könyvkiadó). בין 1950 לבין 1957 עבד בהוצאת "עם משכיל" (Művelt Nép), ובין 1957 לבין 1959 היה העורך האחראי של "הוצאת קושוט" החשובה. ב-1959 הפך לפרופסור חבר במחלקה היוונית של אוניברסיטת אטווש לוראנד, ראש המחלקה ב-1972, ולפרופסור מן המניין באוניברסיטה ב-1979. בין השנים 1960–1964 עבד כמנהל הספרותי של הוצאת Magyar Helikon, משנת 1965 כעורך הוצאת קושוט (שתי הוצאות ספרים מן החשובות בהונגריה) ומ-1966 היה פרילנסר קבוע של העיתון הפוליטי החשוב ביותר בהונגריה אז, נפסבדשאג (Népszabadság). הוא עסק בספרות עתיקה, בהיווצרות והתהוות התודעה הלוגית והאסתטית ובהתפתחות הדרמה.

יצירותיו
--------

* מאבק השלום באיטליה (1953)
* סופוקלס (1954)
* ז'יגמונד מוריץ : היין רותח (עריכה, 1956)
* ארוס וקופידון. משוררים יוונים ורומיים על אהבה (אנתולוגיה, 1957)
* הורטיוס (1958)
* אנתולוגיה של משוררים יווניים (מבחר, 1959)
* תולדות הספרות היוונית העתיקה I–II. (1964)
* היסטוריה של הספרות הרומית (1970)
* ספרות העולם העתיק (1976) באינטרנט
* הרמוניה יוונית (מחקרים, מאמרים, 1980)
* האימפריה הרומית (1981)
* האגדה של חיתוך הזהב (1982)
* הלאוטה של אפולו. המראה הקטנה של הספרות היוונית-רומית (1983)
* יצירות נבחרות של אפלטון (מבחר, 1983, 1997)
* כל יצירות אפלטון. III-I. (ערך 1984)

פרסים
-----

* מדליית הזיכרון של ינה אַבֶּל (1977)

לקריאה נוספת
------------

* מי זה מי בספרות ההונגרית? ספרי עיון מסת"ב 963-8607-10-6
* מי זה מי בספרות ההונגרית? הוצאת Könyvkuckó, בודפשט, 1999 מסת"ב 9-638157-91-7

ראו גם
------

* לקסיקון ביוגרפי הונגרי
* סופרים הונגרים בני זמננו

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Gyászjelentése

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 8005 7269
* LCCN: n81019618
* NLG: 91730
* SUDOC: 181886472
* VIAF: 86205469
* WorldCat: lccn-n81019618

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"רוברט פאלוש"**.
**רחוב בת'רסט** (באנגלית: **Bathurst Street**) הוא אחד הרחובות הראשיים של טורונטו, באונטריו שבקנדה. הוא מתחיל בדרום ברחוב רציף המלכה שנמצא על לאורך קו החוף הצפוני של ימת אונטריו. רחוב בת'רסט ממשיך צפונה בטורונטו עד גבולה הצפוני בשדרות סטילס. בתוך טורונטו בת'רסט הוא רחוב ארבע-מסלולי. הרחוב ממשיך צפונה לתוך אזור יורק בו הרחוב נקרא גם **כביש יורק האזורי 38**. רחוב בת'רסט מסתיים בביצות הולנד (הולנד מארש), בין הולנד לנדינג וברדפורד.

חשמלית נוסעת דרומה על בת'רסט על גשר סר אייזק ברוק מעל אזור מסילת רכבת.

הקהילה היהודית
--------------

רחוב בת'רסט היה במשך עשורים הלב של הקהילה היהודית של טורונטו. מאז תחילת המאה העשרים, חיו יהודים רבים לאורך רחוב בת'רסט של מדרום לרחוב בלור וממזרח לרחוב ספאדינה. לאחר מלחמת העולם השנייה, כאשר חלק גדול יותר מחברי הקהילה הצטרפו למעמד הביניים, המרכז זז צפונה לאורך רחוב בת'רסט וחברי הקהילה העמידים עברו לפורסט היל. משפחות עניות יותר השתכנו באזור בת'רסט ושדרות סיינט קלייר או באזור בת'רסט ושדרות אגלינטון.

הקהילה המשיכה לנוע צפונה, לאורך בת'רסט וכיום, רוב הקהילה היהודית נמצאת ברחוב מצפון לשדרות סיינט קלייר, בריכוזים גבוהים יותר באזור שדרות לורנס. רבים גם עברו מעבר לגבולות העיר וחיים לאורכו בריצ'מונד היל. בתי כנסת ומוסדות אחרים של הקהילה היהודית ממוקמים לאורכו של רחוב בת'רסט. חלקו הצפוני של רחוב בת'רסט, מצפון לשדרות שפרד, הפך לאחד המרכזים של הקהילה הרוסית בטורונטו. רבים מהמהגרים הרוסים התיישבו שם בבנייני דירות, החל מ-1970, כדי לקבל גישה נוחה יותר לשירותים הניתנים על ידי סוכנויות סיוע יהודיות. בעקבות התפרקותה של ברית-המועצות, מהגרים רבים מרוסיה לקנדה התיישבו שם. רבים מהם מזוהים עם המרכז הקהילתי היהודי-רוסי. המעדניות, המסעדות, בתי הספר, וחנויות הבגדים הנמצאים בבעלות של דוברי רוסית הקנו לשכונה את הכינוי הלא רשמי "מוסקבה הקטנה".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רחוב בת'רסט** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  On Bathurst, the Spine of Jewish Toronto
2. ↑  Stephen A. Speisman.
3. ↑  "Bathurst Manor - Jewish Toronto". Jewishtorontoonline.net. 2011-06-06. אורכב מ-המקור ב-2013-09-18. נבדק ב-2012-12-28.
4. ↑  "Newtonbrook Neighbourhood Profile - Doing Jewish in Toronto". Jewishtorontoonline.net. 2011-11-09. אורכב מ-המקור ב-2013-09-18. נבדק ב-2012-12-28.
5. ↑  jrcc.org
6. ↑  "North York Times". North York Times. אורכב מ-המקור ב-2012-03-19. נבדק ב-2012-12-28.
**אירוס וסט** (שם מדעי: *Iris westii*) הוא מין של אירוס מוגן בסכנת הכחדה. זהו מין אנדמי להר החרמון בישראל.

מאפיינים
--------

האירוס הוא גאופיט רב-שנתי וגדל מקנה שורש קומפקטי וחסר שלוחות. האירוס נמוך יחסית לשאר בני סוגו – גובהו מגיע רק ל-30 ס"מ. עלי העטיף הפנימיים לבנים־כחולים ועלי העטיף החיצוניים מנומרים בנקודות שחורות על רקע לבן. אירוס וסט ייחודי בגבעולו האדום הקרוב לפרח.

האירוס התגלה לפני כ-20 שנה על ידי ג'ון אדוארד בדרום לבנון (אוכלוסייה שייתכן שנשמדה עם הזמן) והתגלה גם בחרמון על ידי מיכה לבנה. משלחת שנייה תיעדה ביסודיות את התפרחת בחרמון. היא כללה בתוכה את לבנה ואת אורי פרגמן-ספיר. הוא זוהה על ידי מיכאל אבישי, עובד הגנים הבוטניים האוניברסיטאיים בירושלים.

האירוס מקדים את עונת הפריחה של רוב הפרחים בחרמון ופורח במאי ואף בתחילת יוני בחרמון. זאת בשעה שקרוביו, הגדלים בשאר אזורי הארץ, סיימו את פריחתם. בכך, אירוס וסט הוא אירוס ההיכל בעל הפריחה המאוחרת יותר בישראל, ושובר את שיאו של המין אירוס הדור, הפורח לעיתים עד תחילת חודש מאי.

האירוס דומה מאוד במראהו החיצוני לאירוס הנצרתי ולאירוס החרמון אך נבדל מהם בעליו הצרים דמויי החרמש. עלים דומים נמצאים אצל אירוסי מדבר ולא אצל אירוסים הגדלים במישור החוף. האירוס בסכנת הכחדה ואנדמי לחרמון, אך סביר שגדל גם באזורים מסוימים בסוריה ובדרום לבנון, אם לא נכחד מהם.

זהו מין נדיר ביותר ובעל מספר פרטים מצומצם מאוד, אשר גדלים במספר אוכלוסיות קטן במרומי החרמון. עיקר רבייתו של המין הוא רבייה וגטטיבית, שכן קיים מגוון גנטי מצומצם ביותר באוכלוסיות, בהן הצמחים גדלים בצפיפות, ואחוז קטן מהפרחים מתפתחים לפירות דמויי תרמילים הנושאים זרעים.

קישורים חיצוניים
----------------

* אירוס וסט, באתר "צמח השדה"
* איריס ווסט 🌸 Iris westii Mt Hermon, סרטון בערוץ "Albert keshet", באתר יוטיוב (אורך: 02:13)
* הסוד של החרמון: הפרח הנדיר שפורח כמה שעות בשנה, סרטון בערוץ "כאן חדשות - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 07:20)

* אירוס וסט, באתר NCBI (באנגלית)
* אירוס וסט, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* אירוס וסט, באתר צמח השדה
* אירוס וסט, באתר צמחיית ישראל ברשת
* אירוס וסט, באתר Tropicos (באנגלית)
* אירוס וסט, באתר GBIF (באנגלית)
* אירוס וסט, באתר The Plant List (באנגלית)
* אירוס וסט, באתר IPNI (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אירוס וסט באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  אירוס וסט, באתר "צמח השדה"
3. ↑  אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח
תרשים פרנולוגי מהמאה ה-19
ה**פְרֶנוֹלוֹגְיָה** היא תאוריה פסאודו-מדעית הטוענת כי ניתן לקשר בין מבנה הגולגולת לבין אישיותו של האדם ותכונות אופי, כגון פשיעה. הפורנולוגיה פותחה על ידי פרנץ יוזף גאל באוסטריה בסביבות 1800 והייתה פופולרית מאוד במאה ה-19 באירופה וארצות הברית. 

הפרנולוג בודק את מבנה הגולגולת ועל סמך זה הוא מסיק לגבי מבנה המוח שמתחתיה. על פי התאוריה במוח ישנם 42 אזורים שכל אחד מהם אחראי על תכונה שונה באופי. למשל, היכולת להשוות בין דברים או מצבים, תקווה ואופטימיות וכדומה. ניתן לחלק את המוח לשבעה אזורים כלליים יותר: קליטת הנתונים; עיבוד נתונים; כישורי ביטוי; מוסר ואמונה; אגו; הישרדות; חברה ומשפחה.

בעוד שחלק מהנחות היסוד של התאוריה מקובלות גם כיום - לכל אזור במוח יש התמחות בתפקוד מסוים - טענות התאוריה כי ניתן ללמוד על אופי האדם ממבנה הגולגולת הופרכו.

פסיכוגרף
--------

תמונת קטלוג של פסיכוגרף (ארצות הברית, 1931)
ב-1931 פותח בארצות הברית הפסיכוגרף, מכשיר שנועד ליישם את עקרונות הפרנולוגיה. המכשיר הכיל קרוב לאלפיים חלקים, ונמכרו 33 מכונות מסוג זה. המכשיר שימש בעיקר כאטרקציה למשוך קונים לחנויות בזמן השפל הגדול בארצות הברית. המכשיר בחן ונתן ציון ל-32 נקודות שונות בגולגולת. תוצאות הבדיקה התיימרו לנתח את נקודות החוזק והחולשה של הנבדק.

ראו גם
------

* פיזיונומיה
* תורת הפנים
* מדד הראש
* ג'רי פודור
* קרניומטריה

לקריאה נוספת
------------

* פרופ' אליעזר ויצטום וד"ר יעקב מרגולין, **פרקים בהתפתחות הפסיכיאטריה**.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנולוגיה** בוויקישיתוף
* עפרי אילני ויותם פלדמן, בלבול מוח, באתר הארץ, 6 במרץ 2008
* פרנולוגיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* קרניולוגיה, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  שחר שילוח, משהו סהרורי: מכשיר עתיק ידע לנבא את תכונות האישיות, באתר nrg‏, 3 בספטמבר 2009

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007531385305171
* BnF: cb119440986 (data)
* GND: 4165493-6
* LCCN: sh85033751
* NDL: 00566750
* NKC: ph413849

 |
**בית המשפט המחוזי בנצרת** הוא בית המשפט המחוזי של מחוז הצפון בישראל. בית המשפט שוכן בנוף הגליל (שנקראה בעבר נצרת עילית). נשיאת בית המשפט הנוכחית היא השופטת אסתר הלמן נוסבוים.

היסטוריה
--------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 
בינואר 1949 נעשה ניסיון ראשון לפתוח בית משפט מחוזי בנצרת, שהייתה בירת הגליל בימי המנדט הבריטי. טקס פתיחת בית המשפט התקיים בינואר 1949 וכשופט בפועל שימש השופט שמש. אולם פעילות בית המשפט המחוזי בנצרת לא התמידה.

בתחילת 1955, לאור עודף בשופטים בבית המשפט המחוזי בתל אביב, נמצאה הזדמנות נוספת לפתוח את בית המשפט המחוזי בנצרת. השופט שלום קסאן הועבר לבית המשפט המחוזי בחיפה תוך העלאתו לדרגת נשיא בית המשפט המחוזי בנצרת, שפעל כסניף של בית המשפט המחוזי בחיפה. למרות הכוונה למנות שופטים נוספים, בית המשפט הופעל רק בתיקים של דן יחיד, ולאחר זמן מה נסגר. מדי פעם מסרו דוברים רשמיים שפתיחת בית משפט מחוזי נמצאת בדיונים ובית המשפט הוקם לבסוף בסוף שנת 1968. באופן זמני שוכן בית המשפט במבנה של בית ספר. כיהנו בו השופטים יוסף בהלול, י. מרגלית ומוחמד נימר אל-הווארי.

בשנת 1999 נחנך היכל המשפט בנצרת, משכנם של בית משפט השלום ובית המשפט המחוזי בעיר. את הבניין תכננו האדריכלים שולמית נדלר, שמואל ביקסון ומשה גיל, מבכירי האדריכלים שפעלו בישראל במחצית השניה של המאה העשרים.

משפט בולט שנערך בבית המשפט המחוזי בנצרת הוא משפטו של רומן זדורוב, שנאשם ברצח תאיר ראדה. המשפט נערך בשנים 2007—2010, וזדורוב הורשע בו ברצח. במרץ 2013, בצעד נדיר, הורה בית המשפט העליון למחוזי לעיין בראיות ולשקול מחדש את משמעותן. בפברואר 2014 דחו שופטי בית המשפט המחוזי בנצרת את טענות ההגנה, ובכך הרשיעו שנית את זדורוב ברצח תאיר ראדה. במאי 2021 פסק המשנה לנשיאת בית המשפט העליון, חנן מלצר, כי ייערך לזדורוב משפט חוזר, ובהמשך אותה שנה החל המשפט החוזר בבית המשפט המחוזי בנצרת. במרץ 2023 זיכה בית המשפט את זדורוב ברוב דעות מחמת הספק מאשמת רצח תאיר ראדה.

* רחבת הכניסה בחזית היכל המשפטרחבת הכניסה בחזית היכל המשפט
* עבודות זכוכית אמנותיות שיצר עמי לוי ברחבת הכניסה להיכל המשפטעבודות זכוכית אמנותיות שיצר עמי לוי ברחבת הכניסה להיכל המשפט
* מבואת הכניסהמבואת הכניסה
* הספרייה המשפטיתהספרייה המשפטית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית המשפט המחוזי בנצרת** בוויקישיתוף
* בית המשפט המחוזי - נצרת, באתר הרשות השופטת
* מיכאל יעקובסון: סיבוב בהיכל המשפט בנצרת בתכנון האדריכלים נדלר-ביקסון-גיל, באתר 'חלון אחורי', 9 בנובמבר 2023.

הערות שוליים
------------

1. ↑  בית־דין מחוזי נפתח בנצרת, הַבֹּקֶר, 19 בינואר 1949
2. ↑  בזבוז כח בבית המשפט, מעריב, 13 באוגוסט 1953
3. ↑  בית־דין מחוזי יוקם בנצרת, דבר, 13 בינואר 1955
4. ↑  סניף בי"ד מחוזי ייפתח מחר בנצרת, הצופה, 28 בפברואר 1955
5. ↑  בית משפט מחוזי נפתח בנצרת, הַבֹּקֶר, 2 במרץ 1955
6. ↑  בימ"ש מחוזי בנצרת, קול העם, 15 ביוני 1962
7. ↑  בית־משפט מחוזי בנצרת לטובת כל האזור, דבר, 26 ביוני 1961
8. ↑  אושר תקציב משרד המשפטים, הצופה, 21 במרץ 1963
9. ↑  בית משפט מחוזי נפתח בנצרת־עלית, דבר, 31 בדצמבר 1968
**הנאדי תייסיר עבד אל-מלכ ג'רדאת** (בערבית: **هنادي تيسير عبدالمالك جردات**; 1974 – 4 באוקטובר 2003) הייתה מחבלת מתאבדת ערבייה מהעיר ג'נין, שפוצצה עצמה בשבת, 4 באוקטובר 2003, במסעדת "מקסים" (מסעדה מזרח-תיכונית בחיפה בבעלות יהודים וערבים הפועלת משנת 1966). ג'רדאת אחראית לרציחתם של 21 ולפציעתם של 51 ישראלים, יהודים וערבים, ששהו באותה עת במסעדה. בכך הייתה למחבלת המתאבדת השישית באינתיפאדה השנייה. בין הנרצחים בפיגוע היו שתי משפחות ו-4 ילדים, כולל תינוקת בת שנה.

ביוגרפיה
--------

ג'רדאת הייתה עורכת דין וחברה בארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני. על פי כרוז שפרסם הג'יהאד האסלאמי, החליטה ג'רדאת לבצע את הפיגוע לאחר שהייתה עדה להריגת אחיה פאדי, פעיל הג'יהאד האסלאמי, ובן דודה וארוסה סאלח, במהלך ניסיון מעצר של האחרון, בכיר בזרוע הצבאית של הארגון "גדודי ירושלים".

תמונתה של ג'רדאת נכללה במיצב אמנותי בשם "שלגיה ושגעון האמת", שהקים ב-2004 האמן היהודי דרור פיילר. המיצב התפרסם לאחר שצבי מזאל, שגריר ישראל בשוודיה, שהוזמן לפתיחה, השחית את היצירה. המעשה והיצירה עוררו מחלוקת רבה.

ב-4 ביולי 2011 פורסם כי גופתה של ג'רדאת תועבר לידי הרשות הפלסטינית יחד עם עוד 83 גופות של מחבלים אחרים, כמחווה של ישראל לרשות לכבוד חג הרמדאן. בעקבות הלחץ הציבורי שעורר הפרסום והדיון במשא ומתן על גופות מחבלים, ביטל שר הביטחון אהוד ברק את העברת הגופות כבר למחרת הפרסום.

ב-13 באוקטובר 2012 משלחת של איגוד עורכי הדין הערבים, ארגון מצרי, העבירו למשפחתה של ג'רדאת את העיטור הגבוה ביותר על ביצוע הפיגוע, לציון גאוות עורכי הדין הערבים על הפיגוע.

קישורים חיצוניים
----------------

* פיגוע ההתאבדות במסעדת "מקסים" בחיפה, באתר השב"כ
* Khaled Abu Toameh, Arab Lawyers Union honors Palestinian suicide bomber, באתר הג'רוזלם פוסט, 13 באוקטובר 2012 (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  החתונה בחיפה תלמד את הציונים לקח, באתר של "רשת 13", 5 באוקטובר 2003 (במקור, מאתר "nana10")
2. ↑  אליאור לוי, ברשימת הגופות: המחבלים ממקסים וקפה הלל, באתר ynet, 4 ביולי 2011
3. ↑  רועי מנדל, על חלקי גופתם המתה: כשהאויב נקבר אצלך, באתר ynet, 8 ביולי 2011
4. ↑  אטילה שומפלבי וחנן גרינברג, ברק הכריע: לא יועברו גופות מחבלי חמאס, באתר ynet, 5 ביולי 2011
**דיית ברהמיני** (שם מדעי: *Haliastur indus*) היא עוף דורס ממשפחת הנציים הקרובה לדיה וחיה בטבע בתת-היבשת ההודית, דרום-מזרח אסיה ואוסטרליה ונפוצים בעיקר באזורי חופים של נהרות וימים.

מאפיינים
--------

לדיה זו מוטת כנפיים של 1.1 מטר ואורכה 50 ס"מ. היא בעלת ראש, חזה ובטן לנים, כנפיים וזנב חומים-אדומים ומקור צהוב וגדול. היא מזכירה במראה את הדיה השחורה החיה באותם מקומות ומתחרה איתה על טרף. שני הדיות ששייכות לסוגים נפרדים הם באותו גודל אך לדיית ברהמיני זנב מפוצל מעט והיא לבנה ולא שחורה (למעט הצעירים). עם זאת שני הסוגים קרובים מאוד.

הדיה חיה במגוון בתי גידול מפסגות ההימלאיה בנפאל עד לערבות ומדבריות אוסטרליה. היא נפוצה בעיקר ביערות טרופיים וביצות מנגרובים לאורך החופים. מזונם העיקרי הוא דגים מתים וסרטנים בביצה, אך יצודו גם יונקים כמו עטלפים, מכרסמים וארנבות וכן עופות וזוחלים קטנים. כמו כן הם יחטפו מזון לעופות אחרים, כולל דורסים ואף לדולפיני איראוואדי בנהרות אסיה.

הדיה לא נמצאת בסכנה אך נפגעת לעיתים מפעילות האדם ופגיעה באזור החיות, בעיקר בג'אווה.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

תת-מינים
--------

* *Haliastur indus indus*
* *Haliastur indus intermedius*
* *Haliastur indus girrenera*
* *Haliastur indus flavirostris*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דיית ברהמיני** בוויקישיתוף
* דיית ברהמיני, באתר ITIS (באנגלית)
* דיית ברהמיני, באתר NCBI (באנגלית)
* דיית ברהמיני, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* דיית ברהמיני, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  דיית ברהמיני באתר הרשימה האדומה של IUCN
**גבריאל גונסאלס וידלה** (בספרדית: **Gabriel González Videla**;‏ 22 בנובמבר 1898 - 22 באוגוסט 1980) היה פוליטיקאי צ'יליאני אשר כיהן כנשיא צ'ילה בשנים 1946 ל-1952. היה ממנסחי החוקה הנוכחית.

קורות חיים
----------

גונסאלס נולד ב-22 בנובמבר 1898 בלה סרנה שבצפון המדינה למשפחה ממוצא ספרדי כבן בכור מבין 18 אחים. למד משפטים באוניברסיטת צ'ילה. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה ב-1922. הצטרף גונסאלס לארגון הבונים החופשיים בשנת 1924. בשנים אלו החל להיות פעיל פוליטי רדיקלי כנגד הממשל. במהלך שנות ה-30 גונסאלס היה חבר בסנאט של צ'ילה. בשנת 1939 נשלח לכהן כשגריר צ'ילה בצרפת. בשנת 1940 עבר לכהן כשגריר בפורטוגל וכשנתיים לאחר מכן כיהן כשגריר בברזיל. בשנת 1945 גונסאלס נשלח לסן פרנסיסקו שבארצות הברית על מנת לייצג את צ'ילה בוועידת האומות המאוחדות.

לקראת הבחירות לנשיאות באוקטובר 1946, כרת וידלה ברית עם הקומוניסטים שהיו מסוכסכים עם הסוציליסטים, ונבחר לנשיאות המדינה. בממשלה שהקים בנובמבר 1946 היו שלושה שרים קומוניסטיים. אולם המלחמה הקרה גרמה לגונסאלס להתיימן ולאמץ עמדות אנטי-קומוניסטיות, ובאפריל 1947 סולקו הקומוניסטים מהממשלה. הקומוניסטים פעלו לארגן שביתה כללית נגד הממשלה ובאוגוסט 1947 העניק הפרלמנט לוידלה סמכויות לפעול נגד הקומוניסטים ונפתח מאבק גלוי בין וידלה לקומוניסטים. ב-3 בספטמבר 1948 הוציא וידלה את המפלגה הקומוניסטית אל מחוץ לחוק. אך צעדיו של וידלה נתקלו בהתנגדות עממית רחבה ווידלה ויתר על סמכויותיו המיוחדות ושחרר את האסירים הפוליטיים.

בינתיים, ממשלתו החדשה של גונסאלס כללה שמרנים, ליברלים ומעט סוציאליסטים. בשנים אלו ההשקעה האמריקאית במדינה גדלה מאוד ואף הגיעה לכדי 342 מיליון דולר בשנת 1952.

מאפיין נוסף של שנות נשיאותו של גונסאלס היה תהליך עיור משמעותי. למרות תהליך זה וצמיחה בייצור, הפערים הכלכליים נשארו באותה הרמה. בשנת 1949 הממשל העניק זכות הצבעה לנשים. בשנת 1950 ממשלו של גונסאלס איבד את תמיכת הימין לאחר שביתת עובדי המדינה ועלייה באינפלציה. סכסוך פוליטי זה גרם לאובדן השליטה הממשלתית בפרלמנט ולהחלשת ממשל גונסאלס. למרות זאת, הצליח הממשל לקיים מספר רפורמות, ובהן שיפור מעמד הנשים. במהלך כהונתו, היה גונסאלס לראש המדינה הראשון אשר ביקר באנטארקטיקה. חוף ארץ גרהאם נקרא בשמו, בידי הציליאנים. 

היה ידוע בהתנגדותו לאוגוסטו פינושה שעלה לשלטון בהפיכה הצבאית בשנת 1973, אך בכל זאת עזר לנסח את החוקה החדשה של שלטון פינושה.

גונסאלס נפטר כתוצאה מהתקף לב ב-22 באוגוסט 1980 בבירה סנטיאגו דה צ'ילה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גבריאל גונסאלס וידלה** בוויקישיתוף
* גבריאל גונסאלס וידלה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  הבוגד גונסאלס וידאלה, קול העם, 30 במרץ 1948
2. ↑  האקונומיסט, המשבר הפוליטי בצ'ילי, דבר, 19 באוגוסט 1949
3. ↑  יהודה ורדי, הדי הבחירות בצ'ילי, דבר, 23 במרץ 1949
4. ↑  אמריקה הלטינית מתגוננת מפני מרשליזציה, קול העם, 20 במאי 1949
5. ↑  ציד מכשפות בצ'ילי, דבר, 4 במרץ 1948
6. ↑  חיים אהרנוביץ, תיקון טעות, דבר, 17 במרץ 1948

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007449022405171
* BNC: 000066727
* BNE: XX955224
* BnF: cb12822535r (data)
* GND: 142798789
* ISNI: 0000 0001 0654 6408
* LCCN: no94028983
* NARA: 10575174
* RERO: 02-A011981654
* SNAC: w6tb3wvt
* SUDOC: 14350925X
* VIAF: 63586105
* WorldCat (עם VIAF): 63586105

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בגרסה הישראלית של התוכנית. אם התכוונתם לגרסה האמריקאית של התוכנית, ראו של מי השורה הזאת בכלל?.

**של מי השורה הזאת?** היא תוכנית בידור והומור ששודרה בישראל. התוכנית היא גרסה ישראלית של פורמט תוכנית האלתורים הטלוויזיונית האמריקאית "של מי השורה הזאת בכלל?". התוכנית שודרה בשנים 2000–2001 בערוץ 2 בזכיינית טלעד, ושוב בשנים 2006–2007 בערוץ עשר.

פורמט
-----

התוכנית בנויה מארבעה שחקנים שמבצעים משחקי תיאטרון וקטעי אלתור שונים לפי הוראות מנחה התוכנית (שלמה בראבא בעונות הראשונות, עידן אלתרמן החל מהעונה השלישית) וגחמות הקהל באולפן. המשחקים עצמם הומוריסטים ומטרתם להצחיק את הקהל. 

השחקנים יכולים למצוא עצמם מאלתרים מצבים ומשנים סגנונות משחק, מדברים בשאלות בלבד ושרים שירים כשהכל מאולתר. בפועל, השחקנים מאלתרים מול קהל, כאשר בטלוויזיה משודרים רק האלתורים הטובים ביותר.

עונות
-----

התוכנית הישראלית שודרה במשך 4 עונות: 

* עונה ראשונה (ערוץ 2, 2000) - 14 פרקים
* עונה שנייה (ערוץ 2, 2001) - 16 פרקים
* עונה שלישית (ישראל 10, 2006)
* עונה רביעית (ישראל 10, 2007)

שחקנים
------

עונות ראשונה ושנייה:

* שלמה בראבא (מנחה)
* דרור קרן
* שירה אלון
* אלון נוימן
* רועי לוי
* שרון טייכר
* תומר שרון
* יסמין קדר

עונה שלישית:

* עידן אלתרמן (מנחה)
* תומר שרון
* שמוליק לוי
* אלינור סלע
* מאור כהן
* יעל לבנטל

בעונה הרביעית הצטרפו לצוות העונה השלישית יובל שגב ודוד קיגלר יחד עם ארי עמית.

ראו גם
------

* משחק מכור

קישורים חיצוניים
----------------

* "של מי השורה הזאת?", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* של מי השורה הזאת?, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית

הערות שוליים
------------

1. ↑  רוני קורן-דינר, של מי הפורמט הזה?, באתר הארץ, 13 בספטמבר 2006
2. ↑  ניר קיפניס, ‏סוף-סוף השורה שלנו, באתר גלובס, 5 ביולי 2000
3. ↑  עכבר העיר, של מי השורה הזאת, באתר הארץ, 13 בספטמבר 2006
4. ↑  סמדר הירש, ‏טלעד משקיעה 10 מיליון דולר בעונת שידורי הקיץ, באתר גלובס, 5 ביוני 2001
5. ↑  הערב בטלוויזיה / יום שלישי 20.4.07, באתר גלובס, 20 במרץ 2007
6. ↑  לילי עבודי, עכבר צומת השרון, כולכם אלתרו נא איתי, באתר הארץ, 20 ביוני 2007
לוחית זיכרון על ביתה של הסקיל בווה
**קלרה הַסְקִיל** (ברומנית: **Clara Haskil**; ‏7 בינואר 1895 – 7 בדצמבר 1960) הייתה פסנתרנית קלאסית שווייצרית ילידת רומניה, בת למשפחה יהודית ספרדית. 

כפרשנית מהוללת של רפרטואר מתקופת הקלאסיקה וראשית הרומנטיקה, נודעה הסקיל בעיקר בביצועים והקלטות של מוצרט. רבים ראו בה את הפרשנית הראשונה במעלה של מוצרט בזמנה. כן יצא שמה כפרשנית מעולה של בטהובן, שומאן ודומניקו סקרלטי. כמי שנחשבה לפסנתרנית מעולה של מוזיקה קאמרית, ניגנה הסקיל עם מוזיקאים ידועי שם כמו ג'ורג'ה אנסקו, אז'ן איזאיי, פבלו קזאלס וארתור גרומיו, שאיתו הופיעה בקונצרט האחרון שלה.

קורות חייה
----------

הסקיל נולדה בבוקרשט, רומניה במשפחה יהודית. אמה לימדה אותה לנגן וכבר בגיל חמש הופיעה וניגנה לפני אליסאבטה מלכת רומניה. בגיל 7 יצאה ללמוד בווינה אצל ריכרד רוברט (שבין תלמידיו ידועי השם היו רודולף סרקין וגיאורג סל) וכן, לזמן קצר, אצל פרוצ'ו בוזוני. היא נכנסה לקונסרבטואר של פריז בגיל עשר, באופן רשמי כדי ללמוד אצל אלפרד קורטו, אם כי רוב הדרכתה באה מלאזאר לוי ומאדאם ז'ירו-לטארז, וסיימה את לימודיה בגיל 15 עם פרס ראשון. הסקיל יצאה לסיור הופעות באירופה, אם כי הקריירה שלה נקטעה באיבה עקב אחת מהמחלות הרבות מהן סבלה במהלך חייה. בשנת 1913 הושמה בגבס בניסיון למנוע הופעת עקמת. מחלות תכופות, יחד עם פחד במה קיצוני, שהופיע בשנת 1920, מנעו אותה מלהשיג הצלחה כלכלית או ביקורתית.

קברה של קלרה הסקיל בבית הקברות מונפרנאס בפריז
רק לאחר נדודים רבים, בגלל הרדיפה הגזענית של התקופה, התיישבה בשווייץ, ב-1942. רוב חייה עברו עליה בעוני. רק לאחר מלחמת העולם השנייה, בסדרת קונצרטים בהולנד בשנת 1949, החלה לזכות בתהילה שהייתה ראויה לה. כפסנתרנית, הצטיינה נגינתה בטוהר של צליל ופיסוק, שנבע אולי מכשרונה ככנרת. שקיפות ורגישות שבהשראה ציינו גם את סגנונה באופן שאין לטעות בו.

הסקיל מתה מחבלות שנגרמו לה בנפילה בתחנת רכבת בבריסל. היא הייתה אמורה לנגן בקונצרט עם ארתור גרומיו למחרת היום. 

צ'ארלי צ'פלין סיפר "במשך חיי פגשתי רק שלושה גאונים: פרופסור איינשטיין, וינסטון צ'רצ'יל וקלרה הסקיל. אין לי הכשרה מוזיקלית אבל אני יכול להגיד שנגיעתה (בפסנתר) הייתה עדינה, הבעתה (המוזיקלית) הייתה נפלאה והטכניקה שלה הייתה יוצאת דופן".

התחרות על שם הסקיל
------------------

תחרות בינלאומית לפסנתר על שם קלרה הסקיל מתקיימת כל שנתיים בעיר השווייצרית ווה, שם התגוררה הסקיל מ-1942 עד מותה. בעיר יש רחוב על שמה של הפסנתרנית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קלרה הסקיל** בוויקישיתוף

* קלרה הסקיל, באתר AllMusic (באנגלית)
* קלרה הסקיל, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* קלרה הסקיל, באתר Discogs (באנגלית)
* רות רוזנפלדר, **קלרה הסקיל**, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית)
* קלרה הסקיל, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראיון ברדיו שווייץ, 19 אפריל 1961

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007262290605171
* BIBSYS: 1033853
* BNE: XX1224802
* BnF: cb12000822z (data)
* CiNii: DA07700113
* GND: 118546635
* HDS: 044520
* ISNI: 0000 0000 8132 3960
* LCCN: n83153250
* MusicBrainz: 1537563a-8c38-492c-aafd-54b4b6271327
* NDL: 01234085
* NKC: js20020923011
* NLA: 36188388
* NLP: a0000001245114
* NSK: 000672231
* NTA: 07069818X
* RERO: 02-A003351845
* SNAC: w6r8620h
* SUDOC: 028108086
* Trove: 1226136
* VIAF: 54157683
* WorldCat: lccn-n83153250

 |
**גיטנאס נאוסדה** (בליטאית: **Gitanas Nausėda**; נולד ב-19 במאי 1964) הוא פוליטיקאי ליטאי המכהן כנשיא ליטא השישי.

ביוגרפיה
--------

בשנים 1987–1982 למד נאוסדה באוניברסיטת וילנה בפקולטה לכלכלה תעשייתית, ובין השנים 1989–1987 בפקולטה לכלכלה. בין השנים 1992–1990 התמחה באוניברסיטת מנהיים בגרמניה. החל משנת 2009 הוא פרופסור חבר בבית ספר לעסקים באוניברסיטת וילנה.

קריירה מקצועית ופוליטית
-----------------------

לאחר סיום לימודיו, החל נאוסדה לעבוד במוסד לחקר כלכלה והפרטה בליטא.

בשנים 1994–1993 עבד בתפקיד ראש שווקים פיננסיים בגוף הממונה על ההגבלים העסקיים בליטא.

בשנים 2000–1994 עבד בבנק ליטא, תחילה במחלקה האמונה על הרגולציה של הבנקים בליטא ובהמשך כמנהל המחלקה למדיניות מוניטרית.

בשנים 2018–2000 כיהן בתפקיד הכלכלן הראשי ויועץ ליו"ר AB Vilniaus Bankas.

בשנים 2018–2008 כיהן בתפקיד אנליסט כלכלי ויועץ ראשי, ובהמשך ככלכלן ראשי לנשיא SEB bankas.

ב-17 בספטמבר 2018, הכריז נאוסדה על כוונתו להתמודד בבחירות לנשיאות ליטא. הוא זכה בסיבוב השני של הבחירות ב-26 במאי 2019, והחל את תפקידו כנשיא ליטא ב-12 ביולי 2019.

חיים אישיים
-----------

ב-1990 נישא לדיאנה נאוסדינה, להם שתי בנות. מלבד השפה הליטאית, נאוסדה דובר מספר שפות נוספות: אנגלית, גרמנית ורוסית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גיטנאס נאוסדה** בוויקישיתוף
* גיטנאס נאוסדה, ברשת החברתית פייסבוק
* גיטנאס נאוסדה, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* גיטנאס נאוסדה, ברשת החברתית אינסטגרם
* גיטנאס נאוסדה, ברשת החברתית LinkedIn
* גיטנאס נאוסדה, סרטונים בערוץ היוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  Gitanas Nausėda | Biografija, Nauseda 2019 (באנגלית) (ארכיון)
2. ↑  Bloomberg - Are you a robot?, www.bloomberg.com
3. ↑  Lithuanian opposition party names favorites for presidential election - Xinhua | English.news.cn, www.xinhuanet.com
4. ↑  Lina Mustafinaitė, D. Nausėdienė: Gitanas man pateikė viliojantį pasiūlymą, kurio negalėjau atsisakyti, DELFI
5. ↑  G.Nausėdos kelias į ekonomiką aplaistytas ašaromis, DELFI

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 171790839
* ISNI: 0000 0004 2406 4631
* LNB: 000280675
* VIAF: 209285433
* WorldCat: viaf-209285433

 |
אנשים מראים דגימת שתן לרופא קונסטנטין האפריקאי .
**אורוסקופיה** היא שיטה רפואית היסטורית לבדיקת שתן. בשיטה בוחנים את השתן ויזואלית במטרה לאתר מוגלה, דם או סמפטומים אחרים המצביעים על מחלה.

התיעודים היסטוריים הראשונים לאורוסקופיה מתוארכים לאלף הרביעי לפני הספירה בתקופת שומר ובבל. שיטה זו הייתה נפוצה ביוון הקלאסית והייתה דומננטית גם בתקופה הביזנטית ובשיא ימי הביניים. עם זאת, בעת החדשה בה הרפואה החלה לאמץ שיטות מדעיות יותר, האורוסקופיה נחשבה לשיטה שאינה מספיק מבוססת מדעית והיא נזנחה.

הרפואה המודרנית לא זנחה לגמרי את האורוסקופיה. בחינה ויזואלית של השתן עשויה ללמד על מצבי מחלה שונים. למשל, דימום בדרכי השתן יכול להתבטא במאקרו-המטוריה, שזהו דם בשתן שנראה לעין. רמות גבוהות של בילירובין ישיר יתבטאו בשתן בצבע חום.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אורוסקופיה** בוויקישיתוף
* אורוסקופיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* שקר בין צבע השתן ומצב הבריאותי

הערות שוליים
------------

1. ↑  Henry Connor, Medieval uroscopy and its representation on misericords – Part 1: uroscopy, **Clinical Medicine** 1, 2001-11-01, עמ' 507–509 doi: 10.7861/clinmedicine.1-6-507

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007529761705171
* GND: 4023493-9
* LCCN: sh85141422

 |
**למה אלפקה** היא קבוצת האימפרוביזציה הפעילה הוותיקה בישראל. הקבוצה נוסדה בשנת 2001 והיא מונה כיום ארבעה חברים: יהב גל, יובל כהן, אמיתי מלוא ואילן פופקו. במסגרת הופעותיה מעלה הקבוצה מחזה שלם שכולו מאולתר, על בסיס מילה בודדת המוצעת על ידי הקהל.

היסטוריה
--------

הקבוצה הוקמה בשנת 2001 על ידי שלושה מבוגרי הסטודיו למשחק "ניסן נתיב" בתל אביב - יהב גל, אמיתי מלוא ויובל כהן. לקבוצה הצטרף מולי שולמן, גם הוא בוגר הסטודיו, וכן המוזיקאית תמי ברק.

הופעותיה הראשונות של הקבוצה הורכבו מתרגילי Short Forms (קטעי אלתור קצרים, המבוססים על הצעות מהקהל) ונערכו בתיאטרון תמונע, שם המשיכה הקבוצה להופיע בשש השנים הבאות. את מקומה של תמי ברק תפסה השחקנית ענבל לורי, והקבוצה החלה להתנסות בפורמטים אחרים של אימפרוביזציה: תרגילים קצרים, קטעים מוזיקליים מאולתרים (בשיתוף פעולה עם המוזיקאי חגי גינזבורג), תחרויות בימוי עם עונשים לשחקנים, מופעים פתוחים לפי בקשת הקהל ועוד. לבסוף בחרה הקבוצה להתמקד בתרגילים מסוג Long Form Improvisation - מחזות שלמים מאולתרים על בסיס הצעה מהקהל. בשנת 2007 הצטרף לקבוצה אילן פופקו – מאלתר מקבוצת "לא רואים ממטר". המחזה המאולתר של הקבוצה נקרא "הפרלמנט", שכן הוא נפתח תמיד בתמונה של ארבעה חברים היושבים בבית קפה קטן ודנים בענייני היום או מעלים זכרונות מעברם. מכאן מתפתח המחזה על פי דמיונם וכושר האלתור של השחקנים, ובהשראת המילה שנבחרה על ידי הקהל. 
הקבוצה מופיעה בתדירות של כפעם בחודש, ומשתתפת בפסטיבלי אימפרוביזציה ברחבי העולם. 

* בשנים 2013 ו-2012 זכתה למה אלפקה פעמיים ברציפות במקום הראשון באליפות ישראל באימפרוביזציה, בקטגוריית השחקנים המקצועיים (קטגוריות נוספות באליפות: חובבים; סטודנטים למשחק). יש לציין כי ב-2013 חלקה למה אלפקה את הזכייה עם קבוצת "מכקלה" (יואב כהן, אורי זלצמן וניר ברק), וזאת לאחר שההתמודדות בין שתי הקבוצות הסתיימה בשוויון נקודות.
* בשנת 2012 הוזמנה הקבוצה להשתתף בפסטיבל אימפרוביזציה בינלאומי בעיר טמפרה, פינלנד.
* בשנת 2010 זכתה למה אלפקה בגביע ה-Impro Cup – תחרות אימפרוביזציה בינלאומית שהתקיימה בגראץ, אוסטריה. כמו כן השתתפה הקבוצה בפסטיבל אימפרוביזציה באמסטרדם, הולנד.

חברי הקבוצה
-----------

למה אלפקה זוכה באליפות ישראל באימפרוביזציה ב-2013
* **יהב גל**: בוגר הסטודיו למשחק ניסן נתיב, מורה למשחק, שחקן, במאי וכותב.
* **יובל כהן**: בוגר ניסן נתיב, מורה לאימפרוביזציה בסטודיו למשחק ובידור של ענת ברזילי, שחקן, מתמחה בתיאטרון רחוב וליצנות.
* **אמיתי מלוא**: בוגר ניסן נתיב, מורה לאימפרוביזציה בסטודיו ניסן נתיב ובסטודיו יורם לוינשטיין, שחקן, במאי ובובנאי.
* **אילן פופקו**: שחקן, מורה לאימפרוביזציה במגזר העסקי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **למה אלפקה** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של למה אלפקה
* ערוץ ה-YouTube של למה אלפקה
* מידע על למה אלפקה בבלוג של בית הספר לבידור ומשחק של ענת ברזילי
**מנה חמה** הוא מותג של ארוחת טלוויזיה הכולל, בעיקר, אטריות מבושלות, המיוצר על ידי חברת אסם.

היסטוריה
--------

מנה קרה מאת מורה קרה

פגשנו השבוע מורה שלא הסכימה לחמם את המנה חמה היא אמרה שזה חם מדי אז היא מלתה רק 3 מיליליטר מים חמים

ואת השאר מים קרים חיכינו 10 דקות במקום שלוש והיא ליוותה אותנו למקום ישיבה גרוע ואז ברחנו לחדר מחשבים אז על זה זה נחשב במקום מנה קרה

מנה חמה

בישראל
------

מותג מנה קרה של אסם מיוצר במפעל אסם שדרות. בשנות ה-90, יצאה גרסה מיוחדת של מנה קרה עם דמויות הקומדי סטור, וב-2001 יצאה גרסה של מנה קרה בטעמי ביסלי.

ב-2007, החלה אסם במסע פרסום, שמטרתו הייתה להרחיב את קהל היעד של מנה קרה, כך שיכלול גם בני נוער בגילאי 10–15, ולא רק צעירים ותלמידי תיכון. לפי אתר אסם, כמיליון מנות חמות נמכרות בכל חודש.

סוגי המנה החמה שמשווקים על ידי אסם כוללים פסטה, אורז, נודלס, קוסקוס ופירה.

מנה חמה מוזכרת בהקשרים רבים כאוכל מנחם, בשל קלות הכנתה ומחירה הזול באופן יחסי, הגורמים לה להיות מזון נפוץ בקרב קהילות סטודנטים, בני נוער וקהל שאינו בקיא בבישול. ערכה התזונתי הנמוך, ריבוי הנתרן ודלות הרכיבים זכו לביקורת רבה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר מפעל אסם שדרות
2. ↑  קמפיין לטעמי הביסלי החדשים של מנה חמה נודלס, באתר ynet, 18 בדצמבר 2001
3. ↑  אורנה יפת, אסם מנסה לשווק את "מנה חמה" לקהל צעיר יותר, באתר ynet, 26 בדצמבר 2007
4. 1 2  מנה חמה: מגוון רחב של טעמים ישראליים ואסייאתיים, באתר אסם-נסטלה
5. ↑  מתן שרון, ‏טעמנו את המנה חמה החדשה, ואתם בהחלט תאמינו למה שקרה אחר כך, באתר "Time Out ישראל", 16 בינואר 2020
6. ↑  עדיה פיטרמן, לא תאמינו מה דוחפים לנו במרק, באתר TheMarker‏, 1 בנובמבר 2011
**הוועדה השלישית של העצרת הכללית של האומות המאוחדות** (המוכרת גם בכינוי **הוועדה החברתית, ההומניטרית והתרבותית** או **C3**) היא אחת משש הוועדות העיקריות של העצרת הכללית של האומות המאוחדות. היא עוסקת בזכויות אדם, עניינים הומניטריים ועניינים חברתיים. מקום מושבה של הוועדה בניו יורק, ארצות הברית.

תחומי אחריות
------------

עבודת הוועדה מתמקדת בזכויות אדם, עניינים הומניטריים ונושאים חברתיים. בנוסף, הוועדה בוחנת גם סוגיות כגון:

* קידום נשים
* הגנה על ילדים
* הגנה על אוכלוסיות ילידים ונושאים קשורים
* הטיפול בפליטים ונושאים הקשורים לכך כמו גזענות ואפליה
* קידום חירויות יסוד
* הזכות להגדרה עצמית
* נוער, משפחה וזיקנה
* זכויותיהם של אנשים עם מוגבלות
* מניעת פשע ומשפט פלילי
* הסחר הבינלאומי בסמים ונושאים קשורים

שיטות עבודה
-----------

הוועדה השלישית מתכנסת מדי שנה בתחילת אוקטובר ולרוב מסיימת את עבודתה עד אמצע נובמבר (שבוע לפני חג ההודיה בארצות הברית). כל 193 המדינות החברות באו"ם יכולות להשתתף ולהצביע על החלטות הוועדה. בנוסף על דיונים כלליים בעניינים בהם עוסקת הוועדה, היא מקיימת דיונים לשם דו-שיח עם נציב האו״ם לזכויות אדם ומומחי מועצת זכויות האדם, בין היתר. דיונים אלה, כמו גם נוסחי החלטות הוועדה, מתבססים במידה רבה על דו״חות של המומחים ושל גורמים נוספים באו״ם, בפרט נציבות האו״ם לזכויות אדם.

בירו
----

אלו חברי הבירו המנהל את הוועדה נכון לאוקטובר 2023::

| מדינה | שם | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| אוסטריהאוסטריה אוסטריה | אלכסנדר מארשיק | יו"ר הוועדה |
| קמרוןקמרון קמרון | נלי באנאקן אלל | סגנית יו"ר |
| בנגלדשבנגלדש בנגלדש | מוסאמאט שאהאנארה מוניקה | סגנית יו"ר |
| סלובקיהסלובקיה סלובקיה | תומאש גרונוואלד | סגן יו"ר |
| ונצואלהונצואלה ונצואלה | רוברט אלכסנדר פוודה בריטו | דווח |

הוועדה וישראל
-------------

ישראל חברה פעילה בוועדה ובעלת זכות הצבעה ככל המדינות. יחד עם זאת, היא מיוחדת לרעה מזה עשרות שנים באמצעות החלטה עומדת בנושא הפלסטיני. יתרה מכך, ב-1975 אימצה הוועדה החלטה שקבעה שציונות זו גזענות. החלטה זו אומצה באותו מושב על ידי העצרת הכללית כהחלטה 3379 והיא בוטלה רק ב-1991.

ראו גם
------

* 
* הוועדה השנייה של העצרת הכללית של האו"ם
* הוועדה הרביעית של העצרת הכללית של האו"ם
* הוועדה השישית של העצרת הכללית של האו"ם

הערות שוליים
------------

1. 1 2  *The GA Handbook: A Practical Guide to the United Nations General Assembly* (PDF) (2nd ed.). New York: Permanent Mission of Switzerland to the United Nations. 2017. ISBN 978-0-615-49660-3.
2. ↑  "Social, Humanitarian & Cultural Issues (Third Committee) — 78th session". *General Assembly of the United Nations*. United Nations. n.d. נבדק ב-4 באוקטובר 2023. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb11602604v (data)
* SUDOC: 083521933
* VIAF: 268655477
* WorldCat (עם VIAF): 268655477

 |
**פרנסואה-אלפונס פורל** (בצרפתית: **François-Alphonse Forel**;‏ 2 בפברואר 1841 – 7 באוגוסט 1912) היה רופא שווייצרי ומדען שהיה החלוץ בחקר האגמים, ולכן נחשב למייסד ולאבי הלימנולוגיה, שהיא חקר גופי מים מתוקים ותכונותיהם הביולוגיות, הכימיות והפיזיקליות.

פעילותו המדעית
--------------

פורל נולד וגדל במורז' (אנ') שבשווייץ, על חופי אגם ז'נבה, המכונה בצרפתית le Léman. הוא הושפע מאוד מאביו, משפטן והיסטוריון, שהוציא אותו כנער לאגם כדי לחפש חפצים משרידי יישובים מתקופת הברונזה ששכנו מתחת לחוף האגם. הוא עזב את מורז' כדי להמשיך את השכלתו: תחילה בז'נבה, אחר כך במונפלייה ובפריז, ולבסוף באוניברסיטת וירצבורג, גרמניה, שם קיבל בשנת 1865 את הדוקטורט ברפואה ומיילדוּת. כשחזר לביתו באגם ז'נבה בגיל 26, הוא נכנס לתפקיד כפרופסור לאנטומיה, היסטולוגיה ופיזיולוגיה באוניברסיטת לוזאן, אך החליט להקדיש את זמנו לחקר האגם על כל היבטיו: מפיזיקה, כימיה וביולוגיה, ועד להיסטוריה האנושית וכלכלה.

ב-1892 הוא איחד את הנושאים המגוונים הללו בתחום מדע חדש שהוא כינה 'לימנולוגיה' והגדיר אותו כ"אוקיינוגרפיה של אגמים". עבודתו שמה דגש על האופי המשולב של הלימנולוגיה, שבה כל הנושאים המיוחדים מקושרים, וכל נושא משפיע על השני. הוא גם זיהה את בני האדם כמרכיב בלתי נפרד של המערכת האקולוגית של אגם ז'נבה, הן מבחינת התלות בשירותי המערכת האקולוגית כגון מי שתייה, דיִג והיתרונות האסתטיים של חיים קרוב למים, כמו גם ביכולתם לגרום נזק רב לאגם. פורל ידוע במיוחד בזכות עבודתו המכוננת על אור תת-מימי וצבע מים, וכן בגילוי תופעת הסייש וה-בנטוס(אנ') של אגמים וחשיבותו של הפחמן האורגני.

תחום מדעי נוסף שפורל תרם לו הוא חקר רעידות האדמה. הוא ייסד יחד עם מיקלה דה-רוסי את הסולם להערכת עוצמה סייסמית שנקרא על שמם – סולם רוסי פורל.

עד מותו בגיל 71, פורל הוציא 288 פרסומים, כולל המונוגרפיה בת 1,900 עמודים, בשלושה כרכים "Le Léman: Monographie limnologique" (אגם ז'נבה: מונוגרפיה לימנולוגית) שהציבה כאמור את היסוד למדע למינולוגיה.

ראו גם
------

* לימנולוגיה
* סייש

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנסואה-אלפונס פורל** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Prof. F. A. Forel, Nature, 89 (1912), pp. 638–639
2. ↑  François-Alphonse Forel, Britanica
3. 1 2 3  Francois-Alphonse Forel (1841-1912), SIL
4. ↑  Rossi-Forel Scale 1873 (Short Version), The Museum of the City of San Francisco
ה**רוסינים** (ברוסינית: **Русины**; נקראים גם **קרפטו-רותנים**) הם קבוצה אתנית סלאבית מזרחית שתחום מוצאה ברותניה הקרפטית, חבל החופף למחוזות זקרפטיה באוקראינה, פרשוב בסלובקיה, למקובשצ'ינה בפולין ומרמורש בטרנסילבניה שברומניה. הרוסינים הם באופן כללי נוצרים מזרחיים הדוברים רוסינית, המסווגת לחלופין כקבוצת תת-ניבים של אוקראינית או שפה עצמאית. ארגונים רוסיניים טוענים שכיום חיים בעולם כשני מיליון, אך רק כמה רבבות מזהים עצמם כמשתייכים ללאום הרוסיני. 

הכינוי רותנים (או רוסינים בשפות הסלאביות) התייחס בימי הביניים לכלל העמים הסלאביים במזרח וכלל את הרוסים, האוקראינים והבלארוסים. עם התפתחות הזהות הנפרדת של הרוסים, האוקראינים והביילורוסים, נותר הכינוי "רותנים" לציין רק את הסלאבים המזרחיים באימפריה האוסטרו-הונגרית. במהלך המאה ה-19 התחרו מספר תנועות לאומיות על הזדהותם של הרותנים באימפריה האוסטרו-הונגרית, כולל הפולנים, הרוסים והאוקראינים. קבוצה של אינטלקטואלים רותנים אף טענה לזהות אתנית נפרדת. עד שנת 1860 התבררה האופציה הפולנית כלא-ריאלית. לקראת סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 ניכר בבירור ניצחון של האוקראינים באזור רותניה הקרפטית, ורוב המקומיים הזדהו כאוקראינים. אולם חלק, במיוחד אלו שיהגרו לארצות מערביות דוגמת ארצות הברית וקנדה, דבקו בזהות רוסינית נפרדת. לאחר מלחמת העולם השנייה, ראו ממשלות ברית המועצות, צ'כוסלובקיה ופולין הקומוניסטיות איום בתודעה רוסינית נפרדת ודיכאו גילויי לאומיות כאלו בטענה שהם תת-קבוצה אוקראינית. חלק מהחוקרים במערב הסכימו עם טענתם שאכן אין הבדל מהותי בין האוקראינים לרוסינים המצדיק הכרה. עם קריסת המשטרים הקומוניסטיים במזרח אירופה הייתה התעוררות מסוימת בלאומיות הרוסינית. 

מחוץ לרוס הקרפטית מתגוררים רוסינים בהונגריה, בסרביה, בקרואטיה ובבוסניה והרצגובינה. ישנה קהילה רותנית גדולה בארצות הברית (כ-600,000 איש בשנת 1980) וקהילה בקנדה. בסקרים שנעשו באוקראינה נמצא שפחות מ-10% מהתושבים בחבלי רוס הקרפטית מזדהים כרוסינים, והשאר מזדהים כאוקראינים. בסלובקיה, לעומת זאת, במפקד אוכלוסין בשנת 2001 הזדהו 24,000 כרוסינים ורק 11,000 כאוקראינים.

דתם היא קתולית-יוונית או נצרות-אורתודוקסית-מזרחית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רוסינים** בוויקישיתוף
* Paul Robert Magocsi, Ivan Pop, **Encyclopedia of Rusyn History and Culture**, University of Toronto Press, 2002, page vii
* Stephan Thernstrom, **Harvard Encyclopedia of American Ethnic Groups**, Harvard University Press, 1980, pages 200-203
* דו-שבועון של רוסינים בסלובקיה (רותנית וסלובקית).
* רוסינים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Alexei Miller, **The Ukrainian Question**, Central European University Press, 2003, pages 211-212

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007548527005171
* GND: 4362982-9
* LCCN: sh85116084
* NKC: ph118056

 |
**יצחק גרוס** (י"ט בסיוון ה'תרע"ד, יוני 1914 - כ"א באייר ה'תשמ"ח, מאי 1985) היה איש התיישבות ופוליטיקאי חרדי-ישראלי, ראש המחלקה להתיישבות של פועלי אגודת ישראל, ממייסדי קיבוץ חפץ חיים וראש המועצה האזורית נחל שורק הראשון.

ביוגרפיה
--------

נולד בהרינגן (אנ') שמדינת הסן בקיסרות הגרמנית. אביו יהודה היה סוחר.
בצעירותו עזב את הרינגן ועבר לקרלסרוהה, שם התפרנס ממסחר בעצים והצטרף לתנועת עזרא. בעקבות עליית הנאצים לשלטון ב-1933 עזב עם כמה חברים את גרמניה ועבר לצרפת, שם הצטרפו להכשרה של יהודים חרדים מגרמניה באימבסהיים (אנ') שבאלזס. לאחר עשרה חודשים בצרפת הצליח להשיג סרטיפיקט, ועלה לארץ ישראל באביב 1934. הוא הצטרף לגרעין "חפץ חיים" של פועלי אגודת ישראל (פא"י) שישב אז בגדרה ולבסוף התיישב במיקומו הנוכחי לא הרחק משם. שימש מזכיר ומזכיר חוץ של הקבוצה, ובשנת 1937 נשלח מטעמה לכנסייה הגדולה השלישית של אגודת ישראל במרינבד.

לאחר הקמת המדינה פעלו תושבי האזור, שכלל כמה יישובים של פא"י (חפץ חיים, יסודות, בני ראם, מעברת מסמיה וקיבוץ נתיבה) לקבל מעמד של מועצה אזורית נפרדת, ואכן במרץ 1950 הוכרזה מועצה אזורית נחל שורק, וגרוס התמנה על ידי שר הפנים משה שפירא לחבר המועצה, ונבחר על ידי יתר החברים לתפקיד ראש המועצה. ב-1952 נבחר בבחירות הכלליות למועצה

הוא כיהן בתפקיד למשך 35 שנה, עד 1985.

עמד בראש מחלקת ההתיישבות של פא"י, והיה חבר הוועד הפועל של המפלגה. ייצג את פא"י בפורומים ובמות שונים, ויצא בשליחות לארצות הברית ולאירופה. היה חבר מזכירות המועצות האזוריות

נפטר במאי 1985, כ"א באייר ה'תשמ"ח, ונקבר בבית הקברות בקיבוץ חפץ חיים. על שמו נקרא מרכז יום לקשיש "אוהל יצחק" על יד בניין המוצעה האזורית ביד בנימין.

חיים אישיים
-----------

היה נשוי לחנה לבית שנרב, ולהם שמונה ילדים.

לקריאה נוספת
------------

* שרגא שטיפל, ר' יצחק גרוס ז"ל, שערים, 11 במאי 1988.
* הרב קלמן כהנא, ר' יצחק גרוס ז"ל, שערים, 11 במאי 1988.
* קברו, באתר BillionGraves.

הערות שוליים
------------

1. ↑  המועצה האיזורית נחל-שורק התכוננה, שערים, 16 במרץ 1950
2. ↑  נבחרה הנהלת המועצה האיזורית "נחל שורק", שערים, 1 במרץ 1951
3. ↑  קבלת להרב ד"ר א. יונג, שערים, 25 בינואר 1951
4. ↑  הח' יצחק גרוס בשליחות התנועה לארצות הברית, שערים, 1 במרץ 1951
5. ↑  הח' י. גרוס - חבר מזכירות המועצות האיזוריות, שערים, 29 באפריל 1952
**מאור צור** (נולד ב-1 באוקטובר 1982) הוא סמנכ"ל אסטרטגיה ופיתוח-עסקי בחברת "Safeschool Analytics". בעבר שימש עיתונאי ששימש ככתב משטרה ופלילים בחדשות 13.

ביוגרפיה
--------

מאור צור נולד בראשון לציון. בגיל 22 התמנה לכתב מוניצפאלי ופלילים במקומון "זמן מקומי" בשפלה. כעבור שנתיים החל לשמש כתב פלילים במקומון "זמן תל אביב".

בשנת 2010 החל לשמש תחקירן בתוכנית התחקירים "המקור".

משנת 2011 שימש צור כתב לענייני משטרה בחדשות 10, יחד עם דורון הרמן. לאחר מיזוג רשת וערוץ עשר, השניים המשיכו בתפקידם ב"חדשות 13".

בשנת 2013 שודר סרטם התיעודי של צור והרמן, "הפליסיאנים ומסע הרצח בבר נוער", בו התלוו למשפחת פליסיאן שבניה היו חשודים ברצח בבר נוער.

בין הישגיו העיתונאיים הבולטים של צור: איתורם ושיחה ראשונה שקיימו עם דורסי לי זיתוני, בה הודו החשודים בדריסה של זיתוני, חשיפת פרשת "אלנבי 40", בה שודרו סרטונים של צעירה העולה על הבר ולאחר מכן הכרוז במועדון הזמין מספר גברים לקיים עימה יחסי מין לעיני קהל המבלים, חשיפת הפרשה הובילה לפתיחת התיק מחדש לאחר שנסגר במשטרה ואף גרם להפגנות של אלפי אנשים נגד המועדון, בנוסף שינוי מדיניות המשטרה בכל מה שקשור לפיקוח על חיי הלילה במועדונים.

עוד מהישגיו של צור הייתה חשיפת חובותיו לשוק האפור של יו"ר הקואליציה דוד ביטן. כמה חודשים לאחר שידור התחקיר, המשטרה פתחה בחקירה גלויה עם מעצרם של מספר חשודים, וממצאי התחקיר עמדו בבסיס החקירה. בשנת 2018 יצר מאור מספר סדרות בחדשות עשר כגון "ילדי הפשע", על עולם הנוער העברייני בישראל, "שכנים מהגיהנום", על תופעת סכסוכי שכנים, והסדרה "סוסים טרויאנים" על עולמם המסתורי של החוקרים הפרטיים בישראל.

באוקטובר 2020, מונה צור לראש דסק הפלילים של חדשות 13. 
באוגוסט 2021 חשף את פרשת הפדופילים הבכירים. חודשיים לאחר מכן הודיע על פרישתו מ"חדשות 13" וסיים את תפקידו רשמית ב-31 בדצמבר 2021 הוא פרסם כי פרישתו אינה קשורה לחשיפת הפרשה. מאז, הוא מכהן כסמנכ"ל אסטרטגיה ופיתוח עסקי בחברת "Safeschool Analytics", המסייעת לילדים להימנע מסכנות ברשת.

צור נשוי ואב לבת ובן. מתגורר בנס ציונה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מאור צור** |

* מאור צור, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* מאור צור, ברשת החברתית אינסטגרם

הערות שוליים
------------

1. ↑  יעוז סבר, "האח הקטן והחתרן של העיתונות": הספד לרשת "זמן מעריב", באתר אייס, 13 במאי 2013
2. ↑  ענת קם‏, מקור צור, באתר וואלה!‏, 8 בדצמבר 2009
3. ↑  "הפליסיאנים ומסע הרצח בבר-נוער" - צפו בסרט המלא, באתר נענע 10, 15 באוקטובר 2013
4. ↑  מיקי לוי, ‏היי גיא, באתר גלובס, 2 באוקטובר 2011
5. ↑  דוד ורטהיים, ‏"המשטרה נמצאת במשבר הגדול ביותר שהיה לה. מישהו רוצה להשאיר אותה חלשה", באתר גלובס, 22 באוקטובר 2020
6. ↑  כפיר אדר, לאחר 11 שנה מאור צור פורש, באתר אייס, 24 באוקטובר 2021
7. ↑  כתב חדשות 13 חושף: למה התפטרתי, באתר "סרוגים", 2 בדצמבר 2021
**שקילות ריקארדו** היא עיקרון כלכלי שאומר שכל צורת גיוס כסף של הממשלה מהציבור, אם על ידי מיסים ואם על ידי איגרות חוב, תהיה בעלת השפעה זהה על המשק.

בזמן המלחמות הנפוליאוניות בתחילת המאה ה-19 התלבטה הממשלה הבריטית אם לממן את הגידול בהוצאותיה הצבאיות על ידי הטלת מיסים או על ידי הנפקת אג"ח לציבור. היא הייתה זקוקה לעשרים מיליון לירות שטרלינג.

הכלכלן הבריטי דייוויד ריקארדו הראה כי מבחינה מקרו-כלכלית שתי האפשרויות זהות, משום שאם מהוונים את תקציב הממשלה ואת בעיית הפרט, מקבלים כי הערך הנוכחי של זרם התצרוכת איננו תלוי בעיתוי המס, אלא רק בנטל המס. העיקרון עבור אופק של שלוש תקופות:

{\displaystyle g\_{1}+{g\_{2} \over (1+r\_{1})}+{g\_{3} \over (1+r\_{1})(1+r\_{2})}=y+{y \over (1+r\_{1})}+{y \over (1+r\_{1})(1+r\_{2})}}

הסיבה לשקילות ריקרדו היא שאם הממשלה תבחר באפשרות האג"ח היא תצטרך מתישהו לפרוע את חובותיה לציבור. הדרך היחידה שלה לצורך פריעת החובות תהיה העלאת המיסים. כלומר בכל מקרה
הציבור יודע היטב את העובדה הזאת – הגרעון הממשלתי שלה היום הוא העלאת המיסים של המחר.

הציבור מכין את עצמו לקראת העלאת המיסים על ידי קניית אג"ח מהממשלה במחיר זול. כך יוכל הציבור להשתמש בכסף שיחסוך לצורך תשלום המיסים.
למעשה, שקילות ריקארדו קובעת כי כל גידול בחיסכון הממשלה יחייב קיטון בחסכון הפרטי, כלומר כל נטל של הממשלה על הציבור לא מגדיל את סך התוצר.
תוצאה זו שונה מאוד ממודל קיינס שקבע כי גידול בהוצאות הממשלה יביא לגידול בתוצר.

התנאים לשקילות ריקארדו מלאה:

* שוק הון משוכלל – אין מגבלת נזילות.
* לפרטים יש יכולת חיזוי מושלמת – הם יודעים מתי תטיל הממשלה מיסים ולפיכך יודע כמה אג"ח לקנות ומתי.
* כולם במשק משתמשים באותו גורם היוון (אותה ריבית) – הציבור והממשלה.

ב-1974 פרסם הכלכלן רוברט בארו מאמר פורץ דרך במגזין לכלכלה פוליטית בהוצאת אוניברסיטת שיקגו (Journal of Political Economy), תחת הכותרת "Are Government Bonds Net Wealth?". בארו הציג הוכחה מתמטית לשקילות ריקרדו, במודל בין-דורי. המאמר נהיה לאחד המפורסמים והמצוטטים ביותר בעולם הכלכלה, בכך שערער על גישת הכלכלה הקיינסיאנית.