recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**חוזה קזנובה** (נולד ב-1951 בסרגוסה, ספרד) הוא חוקר ספרדי-אמריקני, הנחשב לאחד מבכירי הסוציולוגים של הדת כיום. משמש כפרופסור במחלקה לסוציולוגיה ותאולוגיה באוניברסיטת ג'ורג'טאון ועמית מחקר בכיר במרכז לדת, שלום ועניינים עולמיים בברקלי. תחומי התמחותו המרכזיים הם גלובליזציה, דתות וחילון.

קורות חיים
----------

קזנובה הוא בוגר תואר ראשון בפילוסופיה מסמינר מטרופוליטן, ובעל תואר שני מאוניברסיטת אינסברוק בתאולוגיה, ותואר שני ושלישי בסוציולוגיה מבית הספר החדש למחקר חברתי בניו-יורק (NSSR). ב-2012 זכה בפרס מאוניברסיטת זלצבורג על הישגיו בתחום התאולוגיה. הוא פרסם מחקרים בטווח רחב של נושאים, כולל דת וגלובליזציה, הגירה ופלורליזם דתי, דתות משתנות ותיאוריה סוציולוגית. עבודתו החשובה והידועה ביותר היא Public Religions in the Modern World, שהפכה לקלאסיקה בתחום הסוציולוגיה של הדת ותורגמה לכמה שפות, ביניהן יפנית וטורקית. ספריו כוללים בתוכם תחומים מגוונים: אסלאם, מגדר ודמוקרטיה במבט משווה.

ספרו "Public Religions in the Modern World" פורסם ב-1994 בהוצאת שיקגו. הוא עוסק בכניסתן של הדתות למרחב הפוליטי ומבקש להתמודד עם תאוריית החילון הקלאסית ומציע מבט חדש על מקומה המשתנה של הדת בחברות בנות זמננו תוך סקירת תפקיד הדתות בספרה הציבורית בעידן המודרני. הוא טען שבניגוד למה שהוחזק כמובן מאליו, הדת בעידן המודרני אינה מגבילה עצמה לחייו הפנימיים של הפרט, אלא ממשיכה לנסות (ולהצליח) להשפיע על הספרה הציבורית ומערערת על ההבנות החברתיות הקיימות במדינות הלאום, הבנות שנכפו על ידי אליטה חילונית. הוא בוחן את מקומן של הפרוטסטנטיות ושל הקתוליות בארבע מדינות – ארצות הברית, פולין, ברזיל וספרד – ומאתגר את ההנחות בדבר תפקיד המודרניות והחילון בתנועות דתיות. הדיון שלו בהחזרתה של הדת אל הזירה הציבורית חושף כיצד תיאוריות החילון הצדיקו את מיסוד המודרניות והכתיבו נורמות ופרקטיקות מודרניות-חילוניות. בד בבד, מציע קזנובה, כי יש לראות בתהליך הערעור הזה גם פמיניזציה של הספרה הציבורית ושרטוט מחדש של הגבולות בין המרחב הפרטי לספרה הציבורית.

קישורים חיצוניים
----------------

* 2019 (8 ביולי),Micah Musser, José Casanova: Profile of a Global Scholar Berekly Center
* תומר פרסיקו, טראמפ וירושלים: מנהיגים אוונגליסטים מחכים לקץ, לולאת האל.
*

לקריאה נוספת
------------

* חוזה קזנובה, 2014. "דתות פרטיות וציבוריות". **פרדוקס ספינת תזאוס – מגדר, דת ומדינה** (קובץ בעריכת חנה הרצוג וענת לפידות-פירילה), ירושלים: מכון ון ליר.
* אריאל הורוביץ, ריאיון עם חוזה קזנובה - "בדמוקרטיה אי אפשר להפריד את הדת מהפוליטיקה", מקור ראשון, 20.12.2020.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Berkley Center for Religion, Peace and World Affairs at Georgetown University, José Casanova, berkleycenter.georgetown.edu (באנגלית)
2. ↑  אוונגליזם, באתר לולאת האל
3. ↑  חוזה קזנובה, "דתות פרטיות וציבוריות", פרדוקס ספינת תזאוס – מגדר, דת ומדינה (קובץ בעריכת חנה הרצוג וענת לפידות-פירילה), ירושלים: מכון ון ליר. עמ' 2014
**עדי אלון** (נולד ב-27 בינואר 1995) הוא שחקן וזמר ישראלי.

ביוגרפיה
--------

אלון נולד וגדל בירושלים. הוא למד בבית הספר היסודי ע"ש גרשון אגרון ולאחר מכן עבר לבית הספר ע"ש זיו ומרקס, שם למד במגמת תיאטרון. בשנת 2008 השתתף בפסטיבל שירי ילדים.

שירת בתיאטרון צה"ל.

בין השנים 2010–2013 גילם את איליי, בנם של גדי (צביקה הדר) וקרן (דפנה דקל) בשתי העונות של הסדרה "בלו נטלי". בשנת 2011 שיחק תפקיד קטן בסדרה "החולמים".

משנת 2013 הוא גילם את דמותו של מני אסייג בסדרה הקומית "שנות ה-80", בזכיינית ערוץ 13, "רשת" עד לסיומה ב-20 באוגוסט 2020, בו שודר הפרק האחרון של הסדרה.

בשנת 2016 גילם את דמותו של דייוויד בסדרת הנעורים "כוכב הצפון". באותה שנה החל לגלם את דמותו של עידו בסדרת הנעורים "נעלמים" בערוץ ניקלודיאון ללקוחות HOT, וכן החל לגלם את דמותו של זוהר בקומדיית הפשע "מטומטמת", המשודרת בהוט 3.

בשנת 2017 הופיע בעונה הראשונה של הסדרה "כיפת ברזל" בתפקיד שימי. בקיץ אותה שנה הוציא אלון שיר בשם "מתחיל הקיץ", בשיתוף עם דניאל אסייג.

בשנת 2018 שיחק בסדרה "מלכות" ששודרה בהוט. באותה שנה שיחק במיני סדרה "מעורבבים".

בשנת 2019 שיחק ושר במחזמר "זה אני".

בשנת 2020 גילם את גורי, לוחם באצ"ל, בסדרת הנוער "פלמ"ח".

בשנת 2021 שיחק בסדרה "מנגן ושר" בדמותו של בן, ובאותה שנה השתתף במחזמר "סאלח שבתי" בבימויו של צדי צרפתי, בתפקיד שמעון שבתי.

החל משנת 2022 חזר לגלם את דמותו של מני אסייג בסדרה הקומית "שנות ה-90". באותה שנה שיחק במחזמר "הלהקה", המבוסס על סרטו של אבי נשר, ובנוסף שיחק בסדרת הטלוויזיה "מיוחדת" של כאן חינוכית את זוהר. באותה שנה השתתף בסדרה "בוגד" בתור דוד נגר.

בשנת 2023 גילם את מני אסייג בסרט "ההילולה". בנוסף השתתף בסדרה 4:20 שיצרו דוד דהן ועידו דרור. לצד נוה צור חנן סביון ועוד.

פרסים ומועמדויות
----------------

| שנה | פרס | קטגוריה | פרויקט | מועמדות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019 | פרסי נבחרי השנה של פרוגי | שחקן ראשי בסדרת נוער | נעלמים | **זכייה** |
| 2020 | פרסי נבחרי השנה של פרוגי | שחקן אהוב בסדרת נוער | פלמ"ח | **זכייה** |
| 2021 | פרסי נבחרי השנה של פרוגי | שחקן ראשי בסדרת נוער | נעלמים | **מועמדות** |
| 2022 | פרסי נבחרי השנה של פרוגי | שחקן אהוב בסדרת נוער | מיוחדת, פלמ"ח | **מועמדות** |

קישורים חיצוניים
----------------

* עדי אלון, ברשת החברתית פייסבוק
* עדי אלון, ברשת החברתית אינסטגרם
* עדי אלון, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* עדי אלון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* עדי אלון, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* אתר למנויים בלבד יואב בירנברג, טס אל התפקיד, באתר "ידיעות אחרונות", 28 באוקטובר 2017
* רחלי מלק-בודה, ‏"החיים הם לא תמונה באינסטגרם", בעיתון מקור ראשון, 31 בינואר 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  דניאל אסייג‏, "מתחיל הקיץ": צפו בשיר החדש של דניאל אסייג, באתר וואלה!‏, 25 ביוני 2017
2. ↑  בידור - עומר דרור, עדי אלון ונופר סלמאן יככבו ב"סאלח שבתי", באתר פרוגי, ‏9 במרץ 2021.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**: | **פרסי נבחרי השנה של פרוגי - שחקן ראשי בסדרת נוער** **2019: עדי אלון (נעלמים)** | **הבא**: |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**: | **פרסי נבחרי השנה של פרוגי - שחקן אהוב בסדרת נוער** **2020: עדי אלון (פלמ"ח)** | **הבא**: |
**אליסטר קוֹבֶּרן** (באנגלית: **Alistair Cockburn**) (נולד ב-19 בנובמבר 1966) הוא חוקר ומיישם בתחום הנדסת התוכנה, ובמיוחד בתחום פיתוח תוכנה זריז. קוברן פיתח את משפחת מתודולוגיות פיתוח התוכנה Crystal, והיה אחד מהיוזמים ומהמחברים של המנשר לפיתוח תוכנה זריז שפורסם בשנת 2001. בשנת 2005, סייע קוברן לניסוחה של הצהרת העצמאות של מנהלי הפרויקטים.

קוברן כתב וכותב רבות בנושאי הנדסת תוכנה, ניהול פרויקטים, איסוף וניתוח דרישות באמצעות תרחישי שימוש (Use Cases), ופיתוח תוכנה זריז. קוברן מציע להתייחס לפיתוח תוכנה כאל משחק של שיתוף פעולה מוכוון-מטרה (בדומה לטיפוס הרים), ומתבסס על אנלוגיה זו כדי לחדד את ההבדלים בין הנדסת תוכנה לדיסצפלינות ההנדסה האחרות. משפחת המתודולוגיות שהציע מפרטת עקרונות וטכניקות לעיצוב תוכנה, ניהול והנעת צוות וניהול הפרויקט. ייחודה הוא בפשטותה ובדרכים המובְנות בה, המסייעות להתגבר על אילוצים שכיחים בפרויקטים לפיתוח תוכנה (לדוגמה, העדר לקוח).

לקוברן תואר דוקטור מאוניברסיטת אוסלו.

תקשורת אוסמוטית
---------------

**תקשורת אוסמוטית** – מונח שטבע לתיאור מעבר מידע בין אנשים באופן טבעי ולא מאולץ, לדוגמה באמצעות שיחה, מחוות, הבעות פנים וכדומה.

פרסומים עיקריים
---------------

* ‎Crystal Clear: A Human-Powered Methodology of Small Teams (2004)‎
* ‎Agile Software Development (2001)‎
* ‎Writing Effective Use Cases (2000)‎
* ‎Surviving Object-Oriented Projects (1997)‎

ראו גם
------

* סקלת קוֹבֶּרן

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אליסטר קוברן** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של אליסטר קוברן
* אליסטר קוברן, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* אליסטר קוברן, באתר dblp
* על תקשורת אוסמוטית בפיתוח תוכנה זריז
* קוברן מציג את משפחת המתודולוגיות "Crystal" (הריצו קדימה לנקודת זמן 28:25)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007456107205171
* dblp: 50/556
* GND: 173345271
* ISNI: 0000 0001 1730 7963
* LCCN: n97092740
* NKC: xx0018704
* NLK: KAC200302082
* NLP: a0000001676874
* NTA: 260275859
* SELIBR: 221469
* SUDOC: 058866906
* VIAF: 67411937
* WorldCat: lccn-n97092740

 |
ונדי שרמן, תת-השרה לעניינים מדיניים, בפגישה עם יוסי כהן, ראש המטה לביטחון לאומי, 18 בפברואר 2015
**ונדי רות שרמן** (באנגלית: **Wendy Ruth Sherman**; נולדה ב-7 ביוני 1949) היא פרופסור למנהיגות ציבורית ודיפלומטית יהודיה-אמריקאית שכיהנה כסגנית מזכיר המדינה של ארצות הברית והאישה הראשונה בתפקיד זה.

היא מנהלת את המרכז למנהיגות ציבורית באוניברסיטת הרווארד. בין השנים 2011–2015 היא שימשה בתפקיד תת-מזכיר המדינה לעניינים מדיניים בממשלו של ברק אובמה (האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה). בשנים 1993–1996 שימשה כעוזרת שר החוץ לענייני חקיקה ובשנים 1997–2001 שימשה כיועצת בכירה במשרד החוץ האמריקאי בתקופתו של נשיא ארצות הברית ביל קלינטון. בתפקידה האחרון היא שימשה במשא ומתן הקשור לתוכניות הנשק הגרעיני והטילים הבליסטיים של קוריאה הצפונית ועמדה בראש צוות המשא ומתן האמריקאי להסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית. במקצועה היא עובדת סוציאלית. היא ניהלה את רשימת אמילי, ניהלה את המשרד לרווחת הילד במרילנד ושימשה כנשיאה ומנכ"לית של קרן פאני מאי (אפריל 1996).

ביוגרפיה
--------

שרמן נולדה וגדלה בבולטימור, מרילנד, בת למשפחה יהודית. בגיל בית ספר היא עברה עם משפחתה לפייקסוויל, מרילנד. ב-1971 היא סיימה תואר ראשון בסוציולוגיה ובלימודים עירוניים ואזוריים מאוניברסיטת בוסטון וב-1976 סיימה תואר שני בעבודה סוציאלית מאוניברסיטת מרילנד.

### פוליטיקה

שרמן עבדה במשך כשלוש שנים כראש המטה של ברברה מיקולסקי וניהלה עבורה את הקמפיין שבו מיקולסקי נבחרה לראשונה לסנאט של ארצות הברית ב-1987. היא שימשה כמזכירה מיוחדת לטיפול בילדים ונוער במרילנד, מנהלת המשרד לרווחת הילד במרילנד והמפקחת על שירותי הגנה, אומנה, אימוץ ובתים קבוצתיים.

### חייה האישיים

שרמן נשואה לברוס סטוקס, עיתונאי ומנהל לשעבר ולהם בת אחת.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **ונדי שרמן** |

* סגנית מזכיר המדינה האמריקנית: וונדי שרמן, מאדריכלי הסכם הגרעין, באתר ישראל היום, 16 בינואר 2021
* כתבות על ונדי שרמן, באתר מעריב אונליין
* מבט - ראיון עם וונדי שרמן עד לא מכבר תת שר החוץ האמריקני ושליחה לשיחות הגרעין עם איראן, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 5:56), 17 בינואר 2016
* ונדי שרמן, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

הערות שוליים
------------

1. ↑  רויטרס, ‏ביידן ימנה את וונדי שרמן, שהשתתפה במו"מ מול איראן לתפקיד סגנית מזכיר המדינה, באתר מעריב אונליין, 16 בינואר 2021

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007407915505171
* GND: 1166668436
* LCCN: n86849605
* NARA: 10572703
* SUDOC: 245339531
* VIAF: 43342407
* WorldCat: lccn-n86849605

 |
טבלת *נורומינו* לא פתורה
**נוּרוּמינוֹ** (ביפנית: **ヌルオミノ**), כיום נקראת **ליטס** (LITS), היא סוג של חידת היגיון שפורסמה על ידי ההוצאה לאור ניקולי.

חוקים
-----

טבלת *נורומינו* פתורה
המשחק מתבצע על גבי טבלה מרובעת, בדרך כלל בגודל 10X10; הטבלה מחולקת לפוליאומינויים בגודל ארבעה תאים ומעלה. המטרה היא לצבוע טטרומינו בתוך כל פוליאומינו כך שלא יהיו שני טטרומינויים זהים וסמוכים במאוזן או במאונך (כאשר הם נחשבים זהים על פי צורתם וכיוונם). בנוסף על התאים הצבועים ליצור נוריקבה: שיהיו כולם סמוכים במאונך או במאוזן (ליצור פוליאומינו יחיד), ואסור שיצרו טטרומינו של 2X2 (מרובע) בתוך הפוליאומינו הגדול.

היסטוריה
--------

החידה הופיעה לראשונה בכתב העת *Puzzle Communication Nikoli* גיליון מספר 106; הכותרת המקורית של המשחק היא צירוף של 'נורו' (ביפנית: לצייר) ו'אומינו' (פוליאומינו). בגיליון מספר 102, השם של המשחק שונה לשם הנוכחי (LITS), המייצג את ארבעת (מתוך חמשת) הטטרומינויים המופיעים במשחק: צורת ה-L (L), הישר (|), צורת ה-T (T), והאלכסוני (Z ו- S); אין שימוש בחידה בטטרומינו בצורת ריבוע מכיוון שהוא הפרה ישירה של חוקי המשחק.

ראו גם
------

* רשימת החידות של ניקולי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נורומינו** בוויקישיתוף
* הדף באנגלית של ניקולי על *נורומינו* או *LITS*
* LITS
**מרים (מימי) נופך-מוזס** (נולדה ב-1942 באנטוורפן, בלגיה) היא מנכ"לית השבועון "לאשה" ושותפה בעיתון "ידיעות אחרונות". נודעת כמי שמכריזה מדי שנה על הזוכה בטקס בחירת מלכת היופי של ישראל, וחברה קבועה בצוות השופטים בתחרות. בת למשפחת מוזס.

קורות חיים
----------

נולדה ב-1942 באנטוורפן שבבלגיה בשם מרים האוזר, בתם של משה ואדלה, מהגרים מפולין, ואחות לשלמה האוזר. בתקופת מלחמת העולם השנייה נמסרה למשפחה נוצרייה תחת השם הבדוי מריה פיטרס ועם סיום המלחמה הוחזרה למשפחתה. לאחר המלחמה המשיכה המשפחה לחיות באנטוורפן ומוזס סיימה לימודי תיכון בעיר. בנוסף ללימודיה הייתה פעילה בתנועת בני עקיבא בעיר.

ב-1960 עלתה ארצה וב-1963 נישאה ליצחק נופך-מוזס (בנם של חמדה נופך-מוזס וראובן מוזס), מוזס הכירה את יצחק כשביקר קרובי משפחה באנטוורפן. ב-1965 סיימה לימודי כימיה באוניברסיטת בר-אילן וב-1981 למדה מחשבים ועברה לעבוד בתחום זה. לבני הזוג נולדו שני בנים.

ב-1986 הצטרפה לקונצרן העיתונות של הורי בעלה, שם מילאה שורה של תפקידים: ב-1986 מונתה כמנהלת מועדון עיתון לאשה, ב-1990 מונתה למנכ"ל השבועון לאשה וכן למנכ"ל השבועון פנאי פלוס, ב-1992 מונתה כעורכת אחראית של לאשה, וב-1994 מונתה לחברת מועצת מנהלים פעילה. הקימה את אתר האינטרנט של קבוצת ידיעות אחרונות ynet.

מוזס הייתה שותפה פעילה בקרב הבעלות על חברת ידיעות אחרונות; בסכסוך בין דב יודקובסקי ונוני מוזס היא הצטרפה לנוני מוזס והייתה בין בעלי העניין שאיפשרו לו להשתלט על העיתון.

מתגוררת בכפר שמריהו.

לקריאה נוספת
------------

* עדי מרקוזה-הס, **העיתון וסיפור המשפחה שמאחוריו**, ירושלים, הוצאת כרמל, תשע"ג 2013

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **מרים נופך-מוזס** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מרים נופך-מוזס** |

* מרים נופך-מוזס, באתר חדשות מחלקה ראשונה
* עדי מרקוזה-הס, מתוך "העיתון", מאת עדי מרקוזה-הס, באתר העין השביעית, 4 בנובמבר 2012
* קשר אחד לשבוע - משפחת מוזס, באתר גלובס, 7 באפריל 2005
* יורם יובל בשיחת נפש עם מרים נופך מוזס, טלוויזיה חינוכית, 24 ביולי 2016

הערות שוליים
------------

1. ↑  אביה של מוזס עסק בסחר ביהלומים.
2. ↑  היא שמרה על קשר עם המשפחה הנוצרית גם לאחר המלחמה.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007305788105171
* ISNI: 0000 0004 0260 5169
* VIAF: 298473242
* WorldCat: viaf-298473242

 |
**תולדות המסורות**, או **שיטת תולדות המסורות**, היא מתודולוגיה של ביקורת המקרא הממקמת טקסט בתוך זרם של מסורת ספציפית בהיסטוריה, ומנסה לתאר את התפתחות המסורת במהלך הזמן. שיטת תולדות המסורות פותחה על ידי הרמן גונקל והיא מבקשת לנתח את הספרות המקראית במונחים של התהליך שבו מסורות מקראיות עברו משלב לשלב לצורתן הסופית, במיוחד כיצד הן עברו ממסורת בעל פה לצורה כתובה. שיטת תולדות המסורות היא דיסציפלינה אחות של חקר הסוגים הספרותיים, הקשורה גם לגונקל, שהשתמש בתוצאות של מחקר הסוגים והשערת התעודות כדי לפתח את מחקר ההיסטוריה של פרשנות המסורת. חקר הסוגים ושיטת תולדות המסורות חופפות אפוא, אם כי הראשונה צרה יותר במיקוד. חקר תולדות המסורת קשור ללימודי פולקלור, במיוחד ניתוח הפולקלור הסקנדינבי של אקסל אולריק ו"החוקים" שהוא קבע בנוגע לאופיו של פולקלור כזה. הסיפורים בתנ"ך נותחו אז על סמך "חוקים" אלו.

יתרונות וחולשות
---------------

שיטת תולדות המסורות מאלצת את חוקרי המקרא לשקול את האפשרות שלכמה טקסטים הייתה פרהיסטוריה בעל פה. היא גם סוברת שמסורות העבר סופרו מחדש והשתמשו בהן למטרה נוכחית; שהדבר נעשה חיוני או רלוונטי עבור כל דור עוקב.

לשיטה יש גם חולשות. ההיסטוריה של המסורת יוצרת שחזורים ספקולטיביים ביותר, הבנויים לרוב על ההסקות הספקולטיביות מביקורת המקורות. יתרה מכך, ההיסטוריה של המסורת עשויה להגזים בתפקידה של המסורת שבעל פה. אם טקסטים נכתבו זמן קצר לאחר שנאמרו כך שלא הייתה פרהיסטוריה ארוכה בעל פה, אז ההנחות של תולדות המסורת נופלות לקרקע.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלכסנדר רופא, **מבוא לספרות המקרא**, ירושלים: הוצאת כרמל, 2006, עמ' 88

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4195342-3

 |
**מתקפת כל המפלצות**, המכונה גם **הנקמה של גודז׳ירה** (ביפנית: **ラ オール怪獣大進撃**, באנגלית: **All Monsters Attack**) הוא סרט מפלצות ואסונות יפני ואירוע קרוסאובר מבית היוצר של טוהו בבימויו של אישירו הונדה. סרט זה הוא החלק השני והאחרון בסאגת השמדת כל המפלצות. גודזילה, מינילה, גורוזאורוס, קומונגא ואבירה נאלצים להילחם על חייהם מול יצור ענק בשם גאברה. הסרט יצא ביפן ב-20 בדצמבר 1969.

עלילה
-----

איצ'ירו מיקי הוא ילד בעל דמיון אך בודד שגדל בקווסאקי. הוא סובל באופן יומיומי מנחת זרועה של כנופיית בריונים ועקב כך חלומו הגדול ביותר הוא לבקר במונסטר-לנד. יום אחד הוא נרדף על ידי אוכלי נבלות המכונים "קמאקורס", והוא נופל למערה עמוקה על ידי מינילה. שניהם לפתע מתעמתים מול גאברה - מפלצת מכוערת ובריונית שאגרופיה מחשמלים.

איצ'ירו מתעורר לאחר מכן על ידי שינפיי מינאמי שמודיע לו כי אמו צריכה לעבוד מאוחר שוב. איצ'ירו יוצא לשחק, אבל הוא מפחד מהבריונים ומוצא מפעל נטוש. איצ'ירו עוזב את המפעל לאחר ששמע כמה צפירות בקרבת המקום. לאחר שאיצ'ירו עזב, שני שודדי בנקים שהסתתרו במפעל ידעו שאיצ'ירו מצא את אחד מרישיונות הנהיגה שלהם ועוקבים אחריו כדי לחטוף אותו.

איצ'ירו מתאחד בשנית עם מינילה, ורואה איתו כיצד גודזילה נלחם בקומונגא, באבירה ובמטוסים של ה-JSDF. לפתע, גאברה מופיע ונלחם נגד מינילה, כשלבסוף מינילה בורח מרוב פחד. גודזילה מאמן שוב את מינילה כיצד להגן על עצמו ולהשתמש בקרן האטומית שלו. עם זאת, איצ'ירו שוב מתעורר והפעם נחטף על ידי השודדים כבן ערובה.

מרוב פחד מהגנבים, איצ'ירו קורא לעזרת מינילה. מינילה מגיע אך מובס שנית על ידי גאברה. איצ'ירו עוזר למינילה להתמודד מול פחדיו ומינילה גובר על גאברה. גודזילה, שמרוצה מאומץ לבו של בנו המאומץ, מגיע לברך אותו אך גאברה הזועם אורב להם. גודזילה מצליח לגבור על גאברה ומסלק אותו מהטריטוריה שלו. איצ'ירו עקב כך למד כיצד להתמודד מול פחדיו הנוראיים ביותר ומדווח למשטרה היפנית על השודדים. למחרת, איצ'ירו מתמודד מול כנופיית הבריונים ומנצח, וגם מרוויח מקום אצלם.

דמויות ומפלצות-ענק
------------------

* טומורוני יזאקי - **איצ'ירו מיקי**, ילד בעל דמיון, שלאורך הסרט לומד כיצד להתגבר על הפחד.
* הידייו אמאמוטו - **שינפיי מינאמי**, אדם שעוזר לאיצ'ירו בסרט.

### מפלצות-ענק

* **מינילה** - תרופוד ענק צעיר. הגיבור הראשי של הסרט.
* **גודזילה** - תרופוד ענק ועתיק יומין. הגיבור המשני של הסרט.
* **קומונגא** - עכבישה ענקית. בעלת בריתו של גודזילה.
* **גורוזאורוס** - אלוזאורוס ענק ועתיק יומין. בעל בריתו של גודזילה.
* **אבירה** - לובסטר ענק ועתיק יומין. אויב של גודזילה.
* **גאברה** - אויבו של מינילה והנבל הראשי של הסרט.

קישורים חיצוניים
----------------

* "מתקפת כל המפלצות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "מתקפת כל המפלצות", באתר נטפליקס
* "מתקפת כל המפלצות", באתר AllMovie (באנגלית)
* "מתקפת כל המפלצות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "מתקפת כל המפלצות", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית)
* "מתקפת כל המפלצות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה, העוסק בכפר בלבנון באזור הבקאע, עם הערך "עמיק (הרי השוף)", העוסק בכפר בלבנון בהרי השוף מצפון לדיר אל-קמר.

**עמיק** (בערבית: **عميق**) הוא כפר קטן במחוז אל-בקאע שבלבנון. נכון לאוקטובר 2013 התגוררו בכפר 606 לבנונים ו-152 פליטים. הכפר המצוי בגובה של 1,030 מטר מעל פני הים, על מורדותיו המזרחיים של ג'בל בארוכ שייך לנפת, מערב הבקאע. ממזרח לו משתרעת הבקאע ובה שטחים חקלאיים נרחבים. מצפון מזרח לכפר נמצאת ביצת עמיק שהוכרזה כשמורה ביוספרית על ידי אונסקו. בסמוך לביצה נמצא אתר ארכאולוגי שנחפר בשנות ה-60 ונמצאו בו שרידים של התרבות הנאטופית וכן ממצאים מתקופות מאוחרות יותר. הכפר נמצא על כביש הבקאע המערבי והיישובים הסמוכים אל העיירה הם: שתורא וקב אליאס בצפון ועזה, ענה וכפריא בדרום. 

במלחמת לבנון הראשונה, ב-11 ביוני 1982, במארב נ"ט שהתרחש מצפון לכפר, על הכביש העובר ליד ביצת עמיק, השמיד כוח נ"ט מחטיבה 409 של צה"ל, 11 טנקים מדגם T-72 של הצבא הסורי.

האתר הארכאולוגי
---------------

אתר עמיק נחפר לראשונה ב-1963 על ידי הארכאולוג הצרפתי ז'אק קוון (אנ') ובהמשך על ידי קאוולייה. ב-1965 על ידי לוריין קופלנד (אנ') ופיטר וסקום (אנ') וב-1971 על ידי ז'אק בזאנסון ופרנסיס אור (אנ').

נמצאו באתר שתי שכבות של התיישבות אנושית. הראשונה, מהשנים 12,000-10,000 לפני הספירה ששויכה לתרבות הנאטופית וייתכן כי אפילו לתקופה הנאוליתית קדם קרמית. בשכבה זו נמצא שלד שכוסה באדמת אוכרה אדומה. כמו כן נמצאו בה כלי אבן (חלקם מאבן צור וחלקם מבזלת), למטרות חקלאות, ציד ועיבוד. שכבה נוספת היא מהשנים 4,500-5,000 לפני הספירה (תקופת עובייד) ונמצאו בה כלים הדומים לשכבה הנאוליתית שנתגלתה בחפירות בגבל שבצפון לבנון. החרסים שנמצאו באתר אופיינו ככלקוליתיים.

קישורים חיצוניים
----------------

* עמיק, באתר Localiban.org (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  List of cadastral zones in Lebanon ranked by most to least vulnerable, באתר נציבות האו"ם לפליטים, קובץ אקסל, גיליון בקאע, שורה 111
2. ↑  יוסי פלד, זיכרונות ולקחים ממלחמת שלום הגליל, מערכות 413, יולי 2007, עמ' 53.
**המרכז האקדמי הישראלי בקהיר** הוא מרכז מחקרי-תרבותי אשר פועל בקהיר משנת 1982, בחסות האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.

אודות המרכז
-----------

המרכז הוקם בשנת 1982, כחלק מהסכם השלום בין ישראל למצרים, בחסות החברה המזרחית הישראלית (כיום האגודה הישראלית ללימודי המזרח התיכון והאסלאם) והאקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, ומנהלו הראשון היה הפרופסור שמעון שמיר, אשר שימש בתפקיד שלוש שנים. לפי ההסכם מצרים הייתה אמורה להקים מרכז דומה בישראל, אולם עד היום טרם עשתה זאת.

מטרת המרכז היא לקדם את שיתוף הפעולה התרבותי והאקדמי בין ישראל למצרים. בין השאר עוסקים בעזרה לחוקרים ולסטודנטים מצרים הלומדים עברית, יהדות ותולדות ישראל ובתרגום ספרות ומחקר בעברית לערבית בניב מצרי. המרכז מקיים באופן תדיר מפגשים והרצאות עם אושיות תרבות ואקדמיה ישראליות מרכזיות. במרכז קיימת ספריה גדולה המתמקדת בעיקר בהיסטוריה ובתרבות של ישראל, ביהדות, בלשון ובספרות עברית. כמו כן פועל המרכז במטרה להנציח ולתעד את תרבותם ומורשתם של קהילת יהודי מצרים. בראש המרכז עומד מאז 2006 הפרופסור גבי רוזנבאום. המרכז שוכן במבנה בשכונת דוקי שברובע גיזה בקהיר, סמוך למלון שרתון קהיר.

עם פרוץ ההפיכה במצרים בחודש ינואר 2011, הוחזר לישראל ראש המרכז, הפרופסור גבריאל רוזנבאום, המנהל אותו נכון לשנת 2013, בעיקר מישראל.

בשנת 2016 פרסם שמעון שמיר ספר על תולדות המרכז.

ראשי המרכז
----------

* פרופ' שמעון שמיר (1984-1982)
* פרופ' גבי ורבורג (1986-1984)
* פרופ' אשר עובדיה (1989-1986)
* פרופ' יוסף גינת (1992-1989)
* פרופ' עמנואל מרקס (1996-1992)
* פרופ' ששון סומך (1997-1996)
* ד"ר יוסי אמיתי (2001-1997)
* פרופ' דוד קושניר (2003-2001)
* פרופ' שריאל שליו (2006-2003)
* פרופ' גבי רוזנבאום (2006-)

ביקורת
------

העיתונאי בני ציפר טען ב-2009, שהמרכז הוא בועה מבוצרת עם סידורי ביטחון מופרזים שיצרו לישראל דימוי של כוחניות אכזרית. המרכז לרוב לא הצליח לייצור שיתוף פעולה עם אנשי אקדמיה מצרים או אנשים שרצו ללמוד על ישראל והתרבות הישראלית.

לקריאה נוספת
------------

* אלי פודה (עורך), "רב שיח: תרומתו של המרכז האקדמי הישראלי בקהיר ליחסי ישראל-מצרים במלאת עשרים שנה לייסודו (2002-1982)", בתוך: המזרח החדש כרך מז, תשס"ח.
* שמעון שמיר, "עלה טרף - סיפור המרכז האקדמי הישראלי בקהיר", ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב, 2016

קישורים חיצוניים
----------------

* אודות המרכז האקדמי הישראלי בקהיר באתר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
* גלעד מוליאן, לקרוא את סובול בקהיר, באתר ynet, 20 בנובמבר 2009
* ניר יהב וניר לנדאו, קהיר‏, כשזאב רווח עשה סטנד אפ בקהיר, באתר וואלה!‏, 7 באפריל 2009
* דניאל אדלסון, מה קורה לסטודנט שבא למרכז הישראלי בקהיר?, באתר ynet, 6 בינואר 2010
* הסדנה להיסטוריה חברתית, לימודי יהדות על גדות הנילוס, באתר הארץ, 29 ביולי 2020

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר למנויים בלבד אלי עמיר, בחזרה אל השנים היפות ביחסים בין ישראל למצרים, באתר הארץ, 21 באוגוסט 2016
2. ↑  בני ציפר, מצרים רבים לומדים תרבות עברית, באתר הארץ, 6 בדצמבר 2005
3. ↑  אתר למנויים בלבד יוסי אמיתי, "עלה טרף": זיכרונות מתור הזהב הקהירי, באתר הארץ, 16 באוקטובר 2016
4. ↑  בני ציפר, בני ציפר | אני מבין לחלוטין את הסלידה שיש למצרים משגריר ישראל, באתר הארץ, 19 בספטמבר 2009
**הישראלי המכוער** הוא זיו חסון כינוי גנאי לישראלי המתנהג לפי סטריאוטיפים של התנהגות שלילית המיוחסים ליחידים ולקבוצות בחברה הישראלית. עם הזמן הפך הביטוי שגור בשיח הישראלי ומיוחס לתופעות שליליות רבות שעלולות להתקיים גם בקרב עמים אחרים. המונח עצמו, מזכיר את הביטוי "האמריקני המכוער" שמקורו בספר הנושא שם זה, ומתאר אפיונים שליליים דומים של תיירים אמריקאים, וניתן להניח כי הושאל ממנו. גם השימוש בשני המונחים החל כנראה בזמנים עוקבים בתחילת ובשלהי שנות ה-60 של המאה ה-20 .

תופעת הישראלי המכוער באה לידי ביטוי רב בתקשורת בישראל, ובין האנשים בינם לבין עצמם. מעבר לשיח עצמו ננקטות פעולות מעשיות לשנות ולהקטין את ממדי התופעה. כך למשל קמה עמותת שגרירים של רצון טוב אשר שמה לה למטרה להילחם בתדמיתו של הישראלי המכוער בחו"ל.

מאפיינים
--------

לישראלי המכוער מייחסים בריונות, אלימות, יהירות, וולגריות, אגרסיביות, חוסר כבוד ונחמדות לזולת ולסביבה, חמדנות ולעיתים גם עבריינות. בין הדוגמאות המייצגות מאפיינים אלה:

* עקיפה בתורים.
* השלכת פסולת בשטחים ציבוריים, בין השאר בשמורות טבע.
* שימוש רב במלים גסות ובניבולי פה.
* נהיגה פרועה בכביש.
* עישון במקומות ציבוריים בניגוד לחוק.
* תקיפות מכל מיני צורות וסוגים כלפי הזולת והסביבה.

הישראלי המכוער תופס מקום נרחב בהקשר של ביקורי ישראלים במקומות שונים בעולם. הוא מתואר כמייצג שלילי של המדינה, הגורם נזק לתדמיתה בעיני המקומיים. בהקשר זה נוספות דוגמאות ייחודיות המאפיינות אותו:

* השחתה וגנבה של ציוד בבתי מלון.
* קולניות של יחידים וקבוצות בין התיירים הישראלים ומעורבותם במעשי אלימות.
* השארת כתובות גרפיטי בעברית באתרי תיירות בינלאומיים.
* מעשי הונאה ומרמה בעיקר כלפי נותני שירות תיירותיים.

הישראלי המכוער והישראלי היפה
----------------------------

הישראלי המכוער הוא אנטיתזה למונח "הישראלי היפה" שקדם לו, ועדיין מאוזכר גם היום בהקשרים מנוגדים. בשני המונחים נעשה שימוש על ידי קבוצות שונות בחברה הישראלית כדי ליצור לעצמן זהות חיובית ולכפות על קבוצות אחרות הגדרה שלילית. השפעת הגומלין בין שני המונחים באה לידי ביטוי גם בתכונות שונות אשר אפיינו את הישראלי היפה, כמו החיספוס וה"דוגריות", שעברו לתאר כיום את חוסר העידון והגסות של הישראלי המכוער.

אזכורים בתרבות
--------------

הישראלי המכוער מככב בתרבות הישראלית - במערכונים, בספרים, ובסרטים:

* תוכנית הסאטירה "ארץ נהדרת" הציגה את דמותו של הישראלי המכוער באמצעות מספר מערכונים ובהם דמויות כמו פילוס גבריאל ושימי ודקלה הרשקוביץ אשר בכל מקום בו הם נמצאים מישהו נפגע מהתנהגותם.
* הסרט מסעות ג'יימס בארץ הקודש מתאר את טלטוליו של ג'יימס בין ישראלים מכוערים, מהם הוא לומד "לא להיות פראייר של אף אחד".
* הסרט "סרט אפס" מתאר את חייו של הישראלי המכוער הרוצה לעשות סרט שיזכה להצלחה מסחרית, ומבוסס על סדרת מערכונים בשם "אפס".

ראו גם
------

* טיסת השוקולד

קישורים חיצוניים
----------------

* רקפת סלע שפי, משא ומתן על דימויים ביום יום
* נאואל ריבקה, השיח על הישראלי המכוער והישראלי היפה כמאבק על הגדרת הזהות הישראלית
* נורית פלתר, 'הישראלי המכוער' יקבל דרכון רק לשנה, ynet, ‏24 במרץ 2002
* יוסי מזרחי, ‏הישראלי המכוער מרים שוב את הראש, באתר ‏מאקו‏, 29 ביולי 2016

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ugly American בוויקיפדיה האנגלית
2. ↑  **שלומי רוזנפלד**: הישראלי המכוער שעשה היסטוריה
**מייקל מימוני** (נולד ב-1 במאי 1984) הוא רופא עיניים ישראלי, מנהל יחידת קרנית במחלקת עיניים בבית החולים רמב"ם, ופרופסור חבר קליני בפקולטה לרפואה בטכניון.

ביוגרפיה
--------

נולד בסינסינטי, אוהיו, ועלה עם משפחתו לישראל בשנת 1997.

בוגר הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, בהצטיינות, משנת 2013. במסגרת ההתמחות השתתף בתוכנית המחקר "עתידים", במסגרתה זכה בפרס מתמחה מצטיין כלל ארצי מטעם איגוד רופאי העיניים הישראלי עבור הישגיו הכירורגיים, הקליניים והמחקריים. במהלך ההתמחות זכה גם בפרסים ומלגות מטעם האיגוד האירופאי לקטרקט וניתוחי רפרקציה (ESCRS), ומטעם האיגוד הבין-לאומי לניתוחי רפרקציה (ISRS).

בהמשך ביצע מימוני תת-התמחות כירורגית בבית החולים טורונטו ווסטרן (Toronto Western Hospital), השייך לאוניברסיטת טורונטו, בתחום קרנית, ניתוחי קטרקט, עין יבשה והסרת משקפיים בלייזר. בסיום תקופת תת-ההתמחות זכה מימוני בפרס הכירורג המצטיין של המחזור.

בשנת 2021 היה שותף להקמה של המרכז הרפואי לטיפול בעין יבשה. משנת 2022 מנהל מימוני את יחידת הקרנית בבית החולים רמב"ם. באותה שנה נבחר לכהן גם כיו"ר חוג הקרנית באיגוד רופאי העיניים הישראלי.

מימוני הוא מרצה ופרופסור חבר בפקולטה לרפואה בטכניון. נכון לשנת 2023 פרסם מעל 240 מחקרים מקוריים בספרות המקצועית ובכתבי עת העוסקים במחלות עיניים וברפואת עיניים. הוא מרצה בכנסים בינלאומיים של רפואת עיניים, וכן עורך וסוקר עבור עיתונים מדעיים בתחומים של השתלות קרנית, ניתוחי קטרקט, עין יבשה והסרת משקפיים בלייזר.

בשנת 2023 נבחר לאחד המומחים המובילים בתחומו לפי רשימת 100 הרופאים המובילים של Dun's 100.

נשוי ואב לשלושה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של מייקל מימוני
* מייקל מימוני, ברשת החברתית פייסבוק
* מייקל מימוני, ברשת החברתית אינסטגרם
* סרטונים בערוץ של מייקל מימוני, באתר יוטיוב
* מייקל מימוני, ברשת החברתית אינסטגרם

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  פרופ' מייקל מימוני, באתר בית החולים רמב"ם
2. ↑  סגל אקדמי, באתר הפקולטה לרפואה של הטכניון
3. ↑  Dr. Michael Mimouni, באתר The American Healthcare Professionals and Friends for Medicine in Israel
4. ↑  אודות, באתר המרכז לטיפול בעין יבשה
5. ↑  מנהל חדש ליחידת קרנית במחלקת עיניים ברמב"ם, באתר News חיפה קריות, 11 בדצמבר 2022
6. ↑  פרופ' מייקל מימוני, באתר Care Laser
7. ↑  מאמריו של פרופ' מימוני, באתר Pub Med
8. ↑  קרנית ולחמית – הרופאים והרופאות שנבחרו למובילים, באתר Duns 100

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007528119205171
* ORCID: 0000-0002-4661-0993
* ResearcherID: S-2916-2018
* VIAF: 310741651
* WorldCat (עם VIAF): 310741651

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"מייקל מימוני"**.
**ירין שחף** (נולד ב-1962 בתל אביב) הוא מאפר, מרצה על איפור, ובעל בית ספר למקצועות האיפור.

ביוגרפיה
--------

ב-1979 סיים לימודי איפור ב-Giorgio Make-up School בפירנצה שבאיטליה. עם שחרורו מצה"ל, בשנת 1983, התמנה למאפר הראשי של רבלון ישראל ועבד במקביל כמאפר בהפקות אופנה, פרסומות, סרטים ומופעים. במסגרת שירות המילואים התמנה ירין כמאפר הראשי של חיל הרפואה בצה"ל ועסק בהדמיות איפור פציעות והסוואות.

בשנת 1986 הקים את בית הספר למקצועות האיפור. במקביל להוראת איפור מקצועי בבית ספרו, מלמד שחף איפור מקצועי בבתי ספר בעולם (Make Up Institute בסטוקהולם שבשוודיה, Beni Durrer בברלין שבגרמניה).

בשנת 2015 הקים את "בית ירין שחף" בתל אביב, בית הספר למקצועות היופי. בבית הספר כיתות לימוד להכשרת מאפרים, מעצבי שיער וסטייליסטים, לצד גלריה לאמנות בה מוצגות תערוכות מתחלפות של אמנות מודרנית.

בשנת 2021 הקים סניף נוסף בחיפה, בסמוך למרכזית המפרץ. בשנת 2018 נבחר "ירין שחף" כבית הספר לאיפור הטוב בישראל מטעם I.U.M – האיגוד הבינלאומי לבתי ספר לאיפור.

בשנת 2001 הקים את מיזם "ירין שחף למען הקהילה", שבו בוגרי בית ספרו מתנדבים ומאפרים במופעים שונים המהווים מנוף לגיוס כספים לבתי חולים ועמותות שונות כגון עמותת עלם, האגודה למלחמה בסרטן, כתף לחייל והאגודה למען החייל.

שחף נשוי ואב לשתי בנות.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **ירין שחף** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **ירין שחף** |

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ירין שחף
* ירין שחף, ברשת החברתית פייסבוק
* לימור גריזים-מגן, ירין שחף: "איפור לא חייב להיות יקר", באתר nrg‏, 10 בפברואר 2014
* אלעד בילו, "הרבה גלריות הן של נשות יהלומנים משועממות", באתר כלכליסט, 30 במאי 2016

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  אודות, באתר ירין שחף
חברת **נאזרין טורס** היא חברה מקבוצת עפיפי. החברה עוסקת בתחום התיירות הנכנסת, היוצאת והבינלאומית.

החברה פועלת בשלושה ערוצי מכירה: אתר אינטרנט, שיווק ישיר באמצעות מוקד טלפוני, וארבעה סניפים בירושלים, נצרת, כרמיאל ושפרעם. החברה מעסיקה כ-150 עובדים במחלקות שיווק, כספים, שירות לקוחות, אופרציה, מוצר, מסחר.

היסטוריה
--------

בשנת 1974 נוסדה חברת נאזרין טורס כמשרד נסיעות ששימש את ערביי ישראל לתיירות פנים, ובמשך הזמן התפתחה בענף והתחילה לעסוק בתיירות יוצאת.

בשנת 2021 קבוצת עפיפי הצהירה על החברה כיחידה עסקית.

המזרח הרחוק
-----------

בשנת 2006 התרחבה החברה למזרח הרחוק, ובשיתוף פעולה עם שותף מקומי בהונג קונג הקימה החברה מגזר המתמחה בתיירות צליינית לארץ ישראל.

בשנת 2014 הקימה נאזרין טורס חברה נוספת הממוקמת בהולנד בכדי לשרת את צורכי הלקוחות בשירותי תיירות באגם הים התיכון.

מערכת TCO
---------

החברה פיתחה מערכת ניהול פנימית משולבת בשם "Travel Office Cyber", המתממשקת עם מערכות כרטוס בינלאומיות, לרבות גלילאו, Amadeus ו-World Span. מערכת זו תוכננה כדי לענות על הצרכים השונים של לקוחות מהמגזר העסקי (B2B) היא מסייעת בעיבוד הזמנות, פעילויות מבצעיות וחשבונות לקוחות, יצירת טיולים מותאמים אישית לקבוצות ולאנשים פרטיים, וכדי לתת מענה לצורכי ההנהלה הפנימית של החברה.

חברות באיגודים
--------------

נאזרין טורס חברה באיגוד סוכני הנסיעות האמריקאי (USTOA), לופטהנזה סיטי ליין, איגוד חברות התעופה יאט"א והתאחדות משרדי הנסיעות ויועצי התיירות בישראל.

תחומי החברה
-----------

בתחום תיירות הפנים החברה עוסקת בשיווק בתי מלון ולינה בישראל ושיווק אטרקציות ובילויים.

בתחום התיירות היוצאת החברה מציעה חבילות תיירות, טיסות סדירות וטיסות שכר, שירותים ללקוחות עסקיים וקבוצות, בתי מלון וכן שירותים למטיילים פרטיים, חופשות ספורט וסקי, שירותי תיירות רפואית, טיולי פנאי ומוצרי תיירות נוספים. המוצרים המגוונים של החברה בארץ ובעולם זמינים ברשת. בנוסף, החברה משתפת פעולה עם מספר ספקי מוצרי תיירות.

חברת נאזרין טורס מתמחה בתיירות נכנסת, בעיקר תיירות צליינית, כאשר אלפי תיירים נכנסים נוסעים דרכה מדי שנה לארץ ולמחוזות הקודש.

החברה מספקת מגוון רחב של מוצרים ושירותים לתיירים, כגון הזמנת כרטיסי טיסה, כרטיסי שיט ורכבות, השכרת רכב, הזמנות לבתי מלון, סיורים וטיולים מודרכים, כנסים, ירידים וסיורי תמריץ, אירועים מיוחדים, טיולים לאנשים עם מגבלויות, חבילות נופש, צ'ארטרים וטיולים בהזמנה אישית ללקוחות.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של נאזרין טורס (באנגלית ובערבית)
* נאזרין טורס, ברשת החברתית אינסטגרם
* נאזרין טורס, ביישום טלגרם
* נאזרין טורס, ברשת החברתית פייסבוק
* נאזרין טורס, ביישום טיקטוק
* נאזרין טורס, סרטון באתר יוטיוב
* נאזרין טורס, ברשת החברתית אינסטגרם

הערות שוליים
------------

1. ↑  עמיר קורץ, בדיקת כלכליסטאימפריית עפיפי נחשפת: תחבורה, נדל"ן וסוסים גזעיים, באתר כלכליסט, 18 באוקטובר 2021
2. ↑  קבוצת עפיפי מתרחבת: זה מנהל השיווק והדיגיטל החדש, באתר Ice, ‏2023-07-10
3. ↑  Nazarene Tours, IsraelTravel
ציורו של פיליפו צאניברטי המתאר נשף שקורנארו ערך בארמון הדוג'ה.
**ג'ובאני קורנארו הראשון** או **ג'ובאני קורנר הראשון** (באיטלקית: **Giovanni I Corner** או **Cornaro**;‏ 11 בנובמבר 1551 – 23 בדצמבר 1629) היה הדוכס ה-96 של ונציה. קורנארו כיהן כדוג'ה מאז מינויו ב-24 בינואר 1625 ועד פטירתו.

קורות חיים
----------

ג'ובאני קורנארו נולד בוונציה למארקאנטוניו קורנארו וצ'צ'ילה ג'וסטיניאן. קורנארו נשא לאישה את קיארה דולפין ב-10 בפברואר 1578, ולבני הזוג נולדו 12 ילדים.

קורנארו כיהן כקפיטאנו של ורונה, ובשנת 1597 נבחר לאחד מחברי מועצת העשרה. בשנת 1600 מונה לפודסטה של פדובה וב-1603 לפודסטה של ברסצ'יה. במאי 1609 מונה לפרוקוראטור של כיכר סן מרקו (האחראי על מבני השלטון של לה סרניסימה המצויים בכיכר סן מרקו).

בעקבות מותו של הדוג'ה פרנצ'סקו קונטאריני ב-6 בדצמבר 1624, נערכו בחירות לתפקיד. בישיבה ארוכה שנערכה ב-4 בינואר 1625 נבחר ג'ובאני קורנארו לתפקיד. ילדיו של קורנארו התנגדו לבחירתו בשל חוק הרפובליקה שאסר על מינויים לכל תפקיד ממלכתי בזמן כהונתו. קורנארו ניסה לנצל את מעמדו לטובת משפחתו, ובשנת 1626 מינה האפיפיור אורבנוס השמיני את בנו של קורנארו - פרדריקו קורנארו לתפקיד קרדינל. תפקיד זה קיבל את אישור הסנאט של ונציה אולם ניסיונות מאוחרים יותר למנות את פרדריקו לתפקיד בישוף ויצ'נזה ובישוף פאדובה הוכשלו על ידי הסנאט.

בשנת 1627 האשים רנייר זן, ראש מועצת העשרה את קורנארו בכך שהוא מקדם את טובת משפחתו (ומעלים עין מהברחותיו של בנו, ג'ורג'ו). ב-27 באוקטובר, באספה של המועצה הגדולה של ונציה האשים זן את קורנארו בשחיתות, אולם המועצה הגדולה לא הענישה את קורנארו. ב-30 בדצמבר באותה שנה הותקף זן על ידי אלמונים לובשי מסכות. מספר ימים לאחר מכן התברר כי אחד התוקפים היה ג'ורג'ו קורנארו, בנו של הדוג'ה. בעקבות ההתקפה ומשהתבררה זהות התוקף, התחלקה העיר ונציה בין שתי סיעות - תומכי קורנארו ותומכי זן. מהומות פרצו ב-23 ביולי 1623 ואלה החמירו והפכו למלחמת אזרחים גלויה. בפועל - החל משנת 1628 ועד מותו של קורנארו ב-23 בדצמבר 1629 לא תפקדה ממשלת לה סרניסימה.

קורנארו ורעייתו נקברו בטולנטיני.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ובאני קורנארו הראשון** בוויקישיתוף
* קורות חייו של ג'ובאני קורנארו הראשון

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**פרנצ'סקו קונטאריני** | **דוכסי ונציה** 1625–1629 | **הבא**:**ניקולו קונטאריני** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 101685966X
* SNAC: w6bk99g6
* SUDOC: 073326720
* VIAF: 211887640
* WorldCat: viaf-211887640

 |
**מנהלת החלל - אתגר** (בראשי תיבות: **מת"א**) היא יחידה במנהל למחקר ולפיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית (מפא"ת) האחראית לפיתוח וייצור לוויינים ומשגרי לוויינים עבור משרד הביטחון. בנוסף, אחראית המנהלה לדאוג לשמירה ולפיתוח תשתית תעשייתית בתחום החלל בישראל.

במנהלה פועלים כ-20 עובדים.

מטרות
-----

* התווית אסטרטגיה בתחום החלל - לווייני תצפית ושיגור
* הגדרת תוכניות בתחום החלל והלווינות
* אפיון לוויינים ומשגרי לוויינים
* התקשרות עם תעשיות המיצרות לוויינים על פי אפיון
* ליווי פרויקטי לווין - בשלב הפיתוח, הייצור ועד מסירתו ללקוח - אגף המודיעין.
* תיקון תקלות בלוויינים
* זיהוי מוקדי ידע ומחקר בתחום החלל

היסטוריה
--------

מיד לאחר הסכם השלום בין ישראל למצרים בשנות ה-70, ישראל נסוגה מסיני ונדרשה שלא לחוג מעל סיני. בהיעדר היכולת לבצע גיחות צילום, נוצר צורך בהקמת תעשיית חלל ושימוש בלוויניים לצורך תצפית.

ב-1981 אישר מנחם בגין, ראש ממשלת ישראל דאז, להתחיל לעסוק בתחום החלל ובהתאם הוקמה מנהלה במפא"ת כדי לתת מענה לצורך צבאי-מבצעי בלווייני איסוף מודיעין בראשות ד"ר חיים אשד בהמשך ביוזמת שר המדע פרופ' יובל נאמן, בשנת 1983, הוקמה הסוכנות הישראלית לניצול החלל (סל"ה) כגוף ממלכתי הרשמי הפועל לקידום תעשיית חלל האזרחית.

ב-1984 הוחלט על הקמת מוקד הידע הלאומי בנושא חלל בתע"א, ונחתם חוזה בין התעשייה האווירית ומשרד הביטחון לפיתוח תשתיות ופרויקט לוויין תצפית ראשון עבור צה"ל - אופק בהובלת ד"ר משה בר-לב.

במהלך השנים קידמה מנהלת תוכנית החלל פיתוח תשתיות לאומיות, יכולות מחקר מובילות ואת הידע והיכולות בתעשיות הישראליות תוך קשר עם סל"ה.

משרד הביטחון מכיר בלוויינים כנכס אסטרטגי לאומי המספק עוצמה מודיעינית בתא שטח רחב, גם בזמן שגרה ומול מדינות שלום, ללא הפרת ריבונות או סיכון חיי אדם.

משרד הביטחון מנהל תוכנית רב שנתית לפיתוח ויצור לוויינים, ומוערך שמשקיע כ-80 מיליון דולר בשנה על פרויקטי חלל, אלו מנוהלים ומפוקחים על ידי המנהלה.

למת"א שיתוף פעולה עם מוסדות אקדמאיים. בין היתר מכון אשר לחקר החלל (פרויקט סמסון), אונ' בן-גוריון (ננו-לוויינים, רכיבים אופטים ופילטרים), ובפרויקטים בין לאומיים כמו  ULTRASAT .

ראשי מת"א
---------

| שם | שנות כהונה |
| --- | --- |
| חיים אשד | 1981 - 2011 |
| אמנון הררי | 2011 - 2022 |
| אבי ברגר | 2022 - היום |

ראו גם
------

* מנהלת חומה

קישורים חיצוניים
----------------

* ישראל בחלל – עבר הווה עתיד – הרצאתו של משה קרת במועדון התעשייתי-מסחרי, הידען

הערות שוליים
------------

1. 1 2  מו"פ, תשתיות וכוח אדם בתחום החלל האזרחי בתעשייה, באקדמיה ובמערכת החינוך בישראל, מוסד שמואל נאמן, כתבו: ד"ר דפנה גץ, ציפי בוכניק, בלה זלמנוביץ, ד"ר נעה לביד, אלה ברזני, אבי בלסברגר, פרק 6.1
2. ↑  הגדרת מנהלת אתגר, אתר משרד הביטחון
3. ↑  "ל#.WPVPwxlBzqA פסק דין בין סא"ל עפר לפיד, ששירת כקצין טכנולוגיות ראשי במנהלת החלל לבין צה"ל], 24 בדצמבר 2013
4. ↑  תחום החלל במשרד הביטחון, אתר משרד הביטחון
5. ↑  Futron (2014). Futron's 2014 Space Competitiveness Index: A Comparative Analysis of How Countries Invest In and Benefit from Space Industry.
**צוריאל רפאל** (נולד ב-1952) הוא דיפלומט ישראלי, שכיהן כשגריר באל סלוודור ובבליז.

חייו
----

נולד בלוס אנג'לס, שבקליפורניה בשנת 1952, ועלה לישראל עם משפחתו בשנת 1971. סיים לימודי תואר ראשון במדעי המדינה באוניברסיטת תל אביב בשנת 1976, ולאחר מכן שירת בצה"ל.

קריירה
------

בנובמבר 1981 החל רפאל לעבוד במשרד החוץ בירושלים. שנתיים לאחר מכן, בשנת 1983, הוא היה חלק מהמשלחת הישראלית לאו"ם. לאחר מכן הועלה לשגרירות ישראל בוושינגטון הבירה. ביולי 1990 נקרא רפאל לשמש כקונסול לענייני ציבור של הקונסוליה הכללית של ישראל בדרום מערב ארצות הברית, שבסיסה בלוס אנג'לס, ובהמשך שימש כסגן הקונסול. 

בין השנים 1998–2002 כיהן רפאל כסגן ראש המשימה בשגרירות ישראל במדריד. הוא חזר לירושלים בשנת 2002 ועבד כמנהל מרכז המידע הישראלי, במשרד החוץ. האחריות העיקרית שלו כללה הכנה, עריכה והפצה של מאמרי מדיניות מידע.

החזרתו לישראל
-------------

בשנת 2006 מונה רפאל לשגריר ישראל באל סלוודור ולשגריר ישראל שאינו תושב בבליז. ב־12 במרץ 2007 נמצא רפאל מחוץ לשגרירות כשהוא עירום, שיכור וידיו קשורות. המשטרה הצליחה לקבוע את זהותו רק לאחר שהוציאה כדור גומי שהיה בפיו. לאחר פרסום הפרשה הוחזר רפאל לישראל בטענת "התנהגות דיפלומטית שאינה הולמת".

ביולי 2007 מונה מתניה כהן כמחליפו בשגרירות.

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑  מונה שגריר חדש לאל-סלבאדור, באתר nrg‏, 1 ביולי 2007
**ארז אבירם** (נולד ב-20 בנובמבר 1968) הוא יוצר ותסריטאי טלוויזיה ישראלי.

ביוגרפיה
--------

אבירם החל את דרכו כעיתונאי ועורך ברשת ידיעות אחרונות ובהמשך עבר לתחום הפרסום ועבד כקופירייטר במשרדים מובילים לצדו של יועץ התקשורת והאסטרטג מוטי מורל. השניים עבדו יחד בקמפיין הבחירות הראשון של רון חולדאי לראשות עיריית תל אביב ובשנים שלאחר מכן הועסק אבירם ככותב נאומים לראש העיר.

טלוויזיה
--------

אבירם הוא יוצר וכותב הסדרות "לחיי הערבה" ו"אין חיה כזאת" בערוץ הילדים, שימש ככותב וחבר מערכת ב"לילה גוב" וב"ערב אדיר".

ב-2004 הצטרף ככותב ראשי ובהמשך גם כעורך, לתוכנית הסאטירה "אחורי החדשות" עם יאיר ניצני. אבירם שימש בתפקיד זה שלוש עונות וכ 80 תוכניות. "אחורי החדשות" שודרה בערוץ 10 והשתתפו בה ישראל פוליאקוב, יעל לבנטל, אורי גוטליב, אריק זילברמן ושגיב פרידמן. 

ב-2006 הצטרף ככותב ראשי לתוכנית "הרצועה" בערוץ ביפ. לאחר מכן כתב את "אין גבול לאהבה" סדרה ערבית מדובבת בתוך ארץ נהדרת שיצר עם אחיו הבמאי תומר אבירם.

כתב וערך בתוכנית הבידור "שבוע סוף" בעונתה הראשונה.

ב-2011 היה העורך והכותב הראשי של "נבחרת ישראל בטלוויזיה", תוכנית הבידור והסאטירה של ערוץ 10 בהנחיית ירון ברובינסקי ובהשתתפות קובי פרג', יפית אסולין, יניב ביטון, מיקי גבע ונתי קלוגר.

ב-2012 הצטרף ככותב ראשי לסדרה הקומית "כאן גרים בכיף" עונה 3. הסדרה בהשתתפות גיא לואל ונתי קלוגר עלתה במקור בערוץ 10 וכיום משודרת בערוץ זום.

מ-2015 היוצר והתסריטאי הראשי של "השוטר הטוב" אותה יצר עם תומר אבירם. הסדרה בהשתתפות יובל סמו, משה איבגי, לאורה ריבלין, יגאל עדיקא וגיא לואל, הסדרה שמשודרת ב-yes comedy, זכתה להצלחה נאה והוכרזה כקומדיה הנצפית ביותר ב-YES. באפריל 2017 עלתה לשידור העונה השנייה של הסדרה, ובאוגוסט 2019 העונה השלישית. 

ביוני 2017 הודיעה חברת נטפליקס על רכישת הסדרה והפקת גרסה אמריקאית שתיקרא "The Good Cop". הגרסה האמריקאית בכיכובם של טוני דנזה וג'וש גרובן עלתה לשידור בספטמבר 2018 ובעקבותיה עלתה בנטפליקס סדרת המקור הישראלית, מתורגמת לעשרות שפות וזמינה לצפייה ב 190 מדינות.

ב-2016 יצר וכתב את "תריץ אחורה", סדרה קומית עם אלי פיניש, אביעד בנטוב ויעל שרוני, שמציגה אירועים היסטוריים דרך פרודיה על הז'אנר הדוקומנטרי. הסדרה שמשודרת בטלוויזיה החינוכית 23, היא זוכת פרס האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה עבור תוכנית הבידור לילדים ונוער 2016.

ב-2018 היה התסריטאי של "העולם עצוב אז צוחקים" בערוץ כאן 11 שעוסקת בסיפורו והתפתחותו של ההומור הישראלי לאורך השנים.

אבירם הוא יוזם ומפתח האפליקציה Bayoosh לסינון משעשע של שיחות, היה בעל פינה בתוכנית הבוקר של יאיר ניצני בגלי צה"ל, ובעל טור אורח ב-Xnet.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארז אבירם** בוויקישיתוף

* ארז אבירם, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* ארז אבירם, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* ארז אבירם, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* ארז אבירם, באתר Discogs (באנגלית)
* טור אורח Xnet
* תריץ אחורה. עוד סיבה לזפזפ לחינוכית
* ראיון בחדשות שישי.ערוץ 2
* השוטר הטוב. ביקורת MAKO
* השוטר הטוב. קומדיה מהסוג הטוב ביותר. Timeout
* לחיי הערבה. ביקורת MAKO
* סדרה קומית בפיתוח. VARIETY

הערות שוליים
------------

1. ↑  ארז אבירם, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
2. ↑  ריאיון עם האחים אבירם, השוטר הטוב, הארץ
3. ↑  אפליקציית ביוש. כלכליסט
**פטר טומקה** (נולד ב-1 ביוני 1956) הוא שופט סלובקי בבית הדין הבין-לאומי בהאג.

ביוגרפיה
--------

טומקה נולדה בבאנסקה ביסטריצה בצ'כוסלובקיה. הוא דוקטור למשפטים מאוניברסיטת קארל בפראג.

בשנת 1986, הצטרף טומקה למשרד החוץ של צ'כוסלובקיה כעוזר יועץ משפטי, ובשנת 1990 מונה לתפקיד ראש האגף למשפט בינלאומי ציבורי במשרד. בשנה שלאחר מכן הוא שימש כיועץ משפטי באו"ם. לאחר התפרקות צ'כוסלובקיה, בשנים 1994 עד 1997 כיהן כשגריר סלובקיה באו"ם. בשובו למשרד החוץ, כיהן כמנהל המחלקה למשפט בינלאומי בין השנים 1997–1998, אז עבר לתפקיד המנהל הכללי לעניינים משפטיים וקונסולריים בינלאומיים. לאחר שנה בתפקיד זה, הוא מונה שוב לשגריר סלובקיה באו"ם. הוא גם כיהן בוועדת המשפט הבינלאומי (אנ') בין 1999 ל-2002.

טומקה נבחר לבית הדין הבין-לאומי בהאג על ידי העצרת הכללית ומועצת הביטחון של האומות המאוחדות. כהונתו החלה ב-6 בפברואר 2003.

שופטי בית הדין הבינלאומי בחרו בטומקה לכהן כסגן הנשיא ב-6 בפברואר 2009.

בשנת 2011 נבחר טומקה מחדש לכהונה שנייה בת תשע שנים בבית הדין הבינלאומי על ידי העצרת הכללית של האו"ם ומועצת הביטחון. בשנת 2020 הוא נבחר מחדש לכהונה שלישית בת תשע שנים בבית הדין הבינלאומי.

בפברואר 2012 נבחר טומקה לנשיא בית המשפט לתקופת כהונה של שלוש שנים מ-6 בפברואר 2012 עד 2015.

הערות שוליים
------------

1. ↑  JUDGE PETER TOMKA, United Nations Audiovisual Library of International Law
2. ↑  Judge Peter Tomka | INTERNATIONAL COURT OF JUSTICE, www.icj-cij.org

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1030453519
* ISNI: 0000 0003 9666 7768
* LCCN: n2013067341
* NLP: a0000003540650
* NTA: 314907297
* SUDOC: 190451726
* VIAF: 291619570
* WorldCat: lccn-n2013067341

 |
**קארן דנסקי** (לשעבר דונסקי, נולדה ב-29 בספטמבר 1941) היא עיתונאית בנושאי אופנה, יופי, וסגנון; סגנוניסטית; אייקון אופנה ישראלי, ודוגמנית לשעבר.

ביוגרפיה
--------

דנסקי נולדה בגרמניה בשנת 1940 לאם זמרת ממוצא איטלקי ואב רוקח ממוצא סקנדינבי. היא הצעירה מבין שלושה ילדים ובגיל 7, עלתה עם משפחתה לישראל.

היא התגלתה בגיל 23 בחברת האופנה תלווה מודל, בה היא הפכה לדוגמנית הבית. ב-1963 זכתה בתואר "מיס אלגנס" ומשם פרצה בתחומה והפכה לדוגמנית צמרת מובילה בישראל ומעבר לים עת עבדה עבור מותגים כגון איב סן לורן, טד לפידוס, קשארל, גודול מאזט ודגמנה במהלך אירועי שבוע האופנה בישראל ובחו"ל.

בישראל היא דגמנה את המותגים המובילים דוגמת משכית, גוטקס, בגד עור, ג'רי מליץ, גדעון אוברזון, ניבה, ידולי, ועוד. כמו כן, הופיעה בכל כתבי העת, ועל רוב שעריהם, של מכון היצוא הישראלי, שייצג את האופנה הישראלית בעולם.

במשך 35 שנה הייתה דנסקי אחראית על גילוין ועל הפיכתן של בחורות צעירות לדוגמניות מקצועיות, והייתה מבין הראשונות בתחום זה בישראל. במקביל היא הייתה גם אחראית על הכנתן להופעה בימתית של המועמדות לתחרות מלכת היופי מטעם שבועון לאשה. במהלך השנים שימשה כנציגת היופי של מותג הקוסמטיקה הבינלאומי ז'רמיין מונטיי אותה היא ייצגה בישראל כיועצת היופי הראשית של החברה.

בשנת 2002 זכתה בטקס פרסי האופנה הישראלי בפרס מפעל חיים על תרומתה הרבה לאופנה הישראלית. ב-2008 זכתה בתואר נוסף כשנבחרה לאייקון האופנה הישראלי של כל הזמנים.

בשנת 2009 שחקה בסדרה דני הוליווד.

בגיל 24 נישאה לשלמה דנסקי, שהיה בנם של בעלי חברת האופנה "תלווה מודל". מאוחר יותר סבל הבעל מהלם קרב ובני הזוג נפרדו. לשניים בן משותף, נואל, מורה לשפות במגזר הפרטי ומנהל בית הספר לשפות Language Links.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **קארן דונסקי** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **קארן דונסקי** |

* גבי בר חיים, קארין דנסקי: לא נגענו, באתר nrg‏, 9 במאי 2008
* דוד דרעי, "אני לא דוגמנית עבר", באתר ynet, 16 במאי 2008
* רוני ודנאי‏, "איזה פוטושופ?!", באתר וואלה!‏, 25 בדצמבר 2014
* איתי יעקב, 70 שנה של אופנה: מה השתנה מימי קארין דנסקי לעידן שיר אלמליח, באתר Xnet‏, 16 באפריל 2018
* אתר למנויים בלבד  סמדר שיר, "בעוד שנתיים אהיה בת 29, הבנתוש?", באתר "ידיעות אחרונות", 12 באפריל 2020

הערות שוליים
------------

1. ↑  ליאורה גולדנברג-שטרן, ‏לאחר שהייתה מורדמת ומונשמת - קארן דונסקי חושפת: "החיסון השלישי גמר אותי״, באתר מעריב אונליין, 14 באוקטובר 2022

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007415493205171
* VIAF: 131153239452929450002
* WorldCat (עם VIAF): 131153239452929450002

 |
**ג'וזף מאייר פרוסקאואר** (באנגלית: **Joseph Meyer Proskauer** ‏ 6 באוגוסט 1877 - 10 בספטמבר 1971) היה עורך דין, שופט, פילנתרופ ופעיל פוליטי יהודי אמריקאי, שותף במשרד עורכי הדין פרוסקאואר רוז.

קורות חיים
----------

פרוסקאואר נולד במובייל, אלבמה למשפחה יהודית בשנת 1877. הוריו היו אלפרד ורבקה פרוסקאואר. בגיל 15, הוא הגיע למנהטן, ניו יורק, כדי ללמוד באוניברסיטת קולומביה וקיבל תואר ראשון מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולומביה ב-1896 ותואר שני בשנת 1899.  הוא התקבל ללשכת עורכי הדין באותה שנה. מאוחר יותר הוענק לו תוארי כבוד מאוניברסיטאות היברו יוניון קולג', דארטמות', ברנדייס, ניו יורק ופורדהאם .

פרוסקאואר התחתן עם אליס נאומבורג ב-14 באוקטובר 1903, ונולדו להם שלושה ילדים: פרנסס, רות וריצ'רד.

לאחר שהתקבל ללשכת עורכי הדין, פרוסקאואר וחבר הקימו משרד עורכי דין, שב-1902 התמזג עם "ג'יימס, של ואלקוס" כדי ליצור משרד שלימים הפך ל-"אלקוס, גליסון ופרוסקאואר".

בתחילת הקריירה שלו, פרוסקאואר הפך לידידו של מושל ניו יורק אל סמית' ושימש כיועץ הקמפיין שלו וככותב נאומים. ביוני 1923, סמית' מינה אותו לשופט בבית המשפט העליון בניו יורק כדי למלא את כהונתו שטרם פגה של שופט אחר. בנובמבר 1923 הוא נבחר לכהונה מלאה. ב-1927 הוא מונה לשופט בבית משפט לערעורים וכיהן בתפקיד זה עד שפרש מכס השיפוט ב-1930. לאחר מכן חזר לעסוק בעריכת דין והצטרף למשרד "Rose & Paskus", שלימים הפך ל- "פרוסקאואר רוז" (אנ'), ועבד בו במשך 40 שנה עד לפרישתו לגמלאות.

מ-1951 עד 1953, הוא עמד בראש ועדת הפשע של מדינת ניו יורק שחקרה את הפשע המאורגן בעיר ניו יורק, והוא היה מעורב בהקמת ועדת ווטרפרונט .

פרוסקאואר נפטר בשנת 1971 בגיל 94.

אקטיביזם פוליטי
---------------

פרוסקאואר היה פעיל בארגונים אזרחיים וצדקה רבים. הוא עמד בראש מספר ארגוני תרבות וצדקה יהודים, כולל רחוב 92 Y, והיה נשיא הוועד היהודי האמריקאי (AJC) מ-1943 עד 1949. הוא המשיך לכהן כנשיא כבוד לאחר תום כהונתו. בשנת 1946 הוא העיד בפני ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל מטעם ההוועד היהודי-האמריקאי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'וזף מ. פרוסקאואר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Judge Joseph M. Proskauer Dies at 94". *Jewish Telegraphic Agency*.
2. ↑  "Joseph Meyer Proskauer". NYCourts.gov. נבדק ב-2017-08-08.
3. ↑  "Columbia College Today". *Internet Archive* (באנגלית). p. 38. נבדק ב-2020-08-12.
4. ↑  "Joseph M. Proskauer, 94, Dies; A Judge and Political Adviser". *New York Times*. 11 בספטמבר 1971. `{{cite news}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007266863705171
* GND: 116305177
* ISNI: 0000 0000 8338 9138
* LCCN: n89648243
* NTA: 163574944
* SNAC: w6ff4f98
* VIAF: 4081100
* WorldCat: lccn-n89648243

 |