recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**האומה, במה למחשבה לאומית, לתיעוד ולספרות,** הוא כתב עת, רבעון, הרואה אור אחת לשלושה חודשים על ידי מסדר ז'בוטינסקי בישראל מאז 1962. עד כה יצאו 228 גיליונות. מאז גיליון 220 נכנסה עמותת שלטון בית"ר לשותפות בהוצאת כתב העת, והוקמה מועצת מערכת חדשה.

היסטוריה
--------

העורך הראשון היה דוד ניב, ההיסטוריון של האצ"ל ועורך דברי הכנסת. אחריו ערכו: חיים מילקוב, משה גולד, אברהם הלר, משה בלע, יוסף כרוסט ואפרים אבן. מאז 1999 עורך אותו יוסי אחימאיר, שהוא גם ראש מכון ז'בוטינסקי.

"האומה" עוסק במנעד שאלות עיוניות ואידאולוגיות, במורשת זאב ז'בוטינסקי, הגות, עיון, מחקר, תיעוד, ביקורת וספרות. מאמרים ואיגרות רבים של ז'בוטינסקי פורסמו ומתפרסמים לראשונה בעברית ב"האומה".

בדצמבר 2012, צוין 50 שנה להופעתו הרצופה של "האומה". כתב העת מופץ למנויים, לספריות, לחוקרים ולאנשי אקדמיה ותקשורת. הוא נתמך במיוחד על ידי קרן הכט, הנושאת את שמו של ד"ר ראובן הכט ז"ל.

בכל גיליון משתתפים בין 20 ל-30 כותבים - חוקרים, מדינאים, פובליציסטים, אנשי רוח ועיתונאים, וכן נכללים מדורים קבועים: "בפתח הגיליון" הכולל ענייני אקטואליה ובעיות שעל סדר יומה של הציבוריות היהודית ומדינת ישראל, בימת קוראים, שירים, ביקורת ספרים חדשים, וספרים שנתקבלו במערכת. כל גיליון כולל כ-152-128 עמודים. ואולם הגיליון ה-150 והגיליון ה-200 היו מוגדלים במיוחד.

מפעם לפעם מוקדש גיליון של "האומה" לנושא אחד, למשל באביב תש"ע 2010, ראה אור גיליון שהוקדש לזאב ז'בוטינסקי. בדרך כלל לאחר כל גיליון מתקיים אירוע "האומה" בעל-פה, בהשתתפות העורך ומרצה מרכזי. עם משתתפי "האומה" הבולטים: יורם ארידור, אריה נאור, אמיר גולדשטיין, אליעזר שביד, יוסף קיסטר, שרה אוסצקי-לזר, יואב גלבר, נורית גוברין, גרשון הכהן, משה יגר, מרדכי קידר, אריה אלדד, עדו נתניהו, אורי שטרוזמן, עירית אמינוף, יצחק בן ישראל, נתן ברון, שלמה נקדימון, גרשון סתיו, שולה אברמסקי, מירון איזקסון, משה ארנוולד, צבי צמרת, אביתר בן צדף, חבצלת פרבר ורבים אחרים.

"האומה" ראה אור גם בשפה הרוסית, וזאת במטרה לתרום לקליטה התרבותית-חברתית של העולים מחבר העמים. יצאו לאור ארבעה גליונות, בשנים 1991, 1992, 1993 ו-2002, תחת השם "נאש נארוד".

### המאה ה-21

בריאיון לערוץ 7, בשנת 2012, לציון יובל שנים להופעת "האומה", אמר העורך יוסי אחימאיר: "יש עיתונות ליומה ויש עיתונות כמו 'האומה', שהיא עיתונות המופיעה אחת לשלושה חודשים עם מאמרי עומק ואיכות, אלה הם מאמרים שלא קיימים רק ליומם, אלא מנתחים מצבים עקרוניים חשובים ומביאים את העמדות הלאומיות הנכונות. הם נותנים לקורא להתעמק במשהו עמוק יותר וממשי יותר".

בסוף 2016 בחרה שרת התרבות והספורט מירי רגב לפרסם את משנתה בגיליון 203 של העיתון, במאמר "כתונת הפסים הישראלית: קולות רבים – עם אחד".

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של האומה
* מידע על האומה - רבעון למחשבה לאומית בקטלוג "מרחב" של הספרייה הלאומית
* נורית גוברין, **כתבי העת העבריים אז והיום - הקושי בהתמדה, המעבר לאינטרנט**
	+ בתוך: 'קריאת הדורות - ספרות עברית במעגליה', כרך ז', הוצאת כרמל ואוניברסיטת תל אביב, תשע"ט / 2019, עמ' 524 - 537.
	+ הופיע לראשונה, בגיליון ה-200 של 'האומה' (כסלו תשע"ו/דצמבר 2015).

הערות שוליים
------------

1. ↑  "האומה", גיליון 212. מתוך אתר "מסדר ע"ש זאב ז'בוטינסקי"
2. ↑  מירי רגב, ‏כתונת הפסים הישראלית:קולות רבים – עם אחד, **האומה** 203, ספטמבר 2016

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007463290005171
* VIAF: 248338229
* WorldCat (עם VIAF): 248338229

 |
**אהרן אבנון** (1926 – 15 באוקטובר 2006) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, מפקד פלוגה במלחמת העצמאות, מפקד הנח"ל, מפקד חטיבה 9 במלחמת ששת הימים וראש מינהל הסגל.

ביוגרפיה
--------

אבנון נולד וגדל בחיפה, למד בגימנסיה ביאליק. התגייס למשטרת היישובים העבריים ושירת בעמק הירדן. למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. במלחמת העצמאות שירת בחטיבת כרמלי, השתתף כמפקד מחלקה בקרב רמת יוחנן, כמפקד פלוגה לחם בקרבות כיבוש עכו, בחיפה. כמפקד פלוגת בית הספר למ״כים של החטיבה, שהורכבה ממספר כלי רכב משוריינים, לחם בקרב על ג'נין, לקראת סוף המלחמה השתתף במבצע חירם. ב-1949 מונה למפקד גדוד 21 בחטיבה ולאחר המלחמה עבר עמו לחטיבת גולני. השתתף ב-1951 בקרב תל מוטילה, היה ראש מטה בחטיבה 16, ושימש סגן מפקד חטיבת גולני. למד בבית הספר למלחמה בקימברלי שבבריטניה והדריך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. במלחמת סיני לחם כסגן מפקד חטיבה 4, חטיבת חי"ר מילואים שפעלה בגזרה המרכזית של חצי האי סיני. ב-1957 מונה לקצין אג"ם של פיקוד המרכז.

ב-1958 מונה למפקד פיקוד הנח"ל, לאחר מכן פיקד על בית הספר לחי"ר. עשה הסבה לשריון ובמלחמת ששת הימים פיקד על חטיבה 9 שהייתה בהליכי הסבה לחטיבה ממוכנת. החטיבה בפיקודו לחמה בשומרון, כבשה את תל תענך ואת העיר ג'נין. לאחר המלחמה שירת כנספח צה"ל בבריטניה ובמדינות סקנדינביה. בספטמבר 1970 מונה לראש מינהל הסגל ושירת בתפקיד עד אוגוסט 1973.

במלחמת יום הכיפורים שירת כעוזרו של מפקד פיקוד הדרום, מפקד הגשרים על תעלת סואץ, קצין קישור לכוחות האו"ם והשתתף בשיחות הפסקת האש בק"מ ה-101. לאחר המלחמה מונה לממונה על ההסברה, תפקיד חדש שנוצר בעקבות לקחי המלחמה, הוא שירת בתפקיד חודשיים לפני שהתפטר ופרש מצה"ל.

נפטר באוקטובר 2006.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אהרן אבנון** בוויקישיתוף
* אורי דרומי, המפקד שהפיח רוח קרב בנח"ל, באתר הארץ, 31 באוקטובר 2006
* אהרון אבנון באתר הנח"ל
* תא"ל אבנון - ממונה על ההסברה בצה"ל, דבר, 18 בנובמבר 1973
* עדות אהרון אבנון בפני ועדת אגרנט, באתר ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון

| מפקדי פיקוד הנח"ל  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אלחנן ישי • יצחק פונדק • משה נצר • אהרון דורון • איתמר בן ברק • אהרן אבנון • שמואל איל • יהונתן דותן • צבי שמאלי • צבי לבנון • אשר דר • רענן שריר • גבי מגל • אמנון אשכול • יורם גלבוע • בנצי ויינר • מנחם זטורסקי • רן גלינקא • אביעזר סגל • שרון דוידוביץ' • עופר אופיר • חגי ניסימוב |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007321102105171
* VIAF: 19149842012402842872
* WorldCat: viaf-19149842012402842872

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בצנחנית בצה"ל. אם התכוונתם לאדריכלית נוף, ראו חנה יפה (אדריכלית נוף).

**חנה יָפֶה** (4 באוקטובר 1928 – 18 במאי 2006) הייתה הצנחנית המבצעית היחידה בתולדות צה"ל.

ביוגרפיה
--------

יפה נולדה לדב ואסתר בכפר ילדים בו היו הוריה חברי סגל, וגדלה בתל מונד ובמושב חרות, אחותם של אברהם יפה ("הקטן"), יוסי יפה ושרה. בקיץ 1945 הצטרפה להגנה כקשרית. ב-1946 התגייסה לפלמ"ח. היא שרתה בייצור נשק בקיבוץ משמרות. היא הוצבה בגדוד הרביעי ("הפורצים") של חטיבת הראל, שמפקדו היה בן דודה, אורי יפה. ב-1947 עברה קורס חובשים ובסיום הקורס עברה לשרת בפלי"ם (שהיה שייך גם הוא לגדוד הרביעי) כחובשת במפקדה בשדות ים ולאחר מכן ביגור. היא השתתפה גם במבצעי הורדת מעפילים. בסוף 1947 עברה קורס קצינים בג'וערה ומונתה לקצינת החובשים של הגדוד הרביעי. ב-1948 שירתה במפקדת הגדוד בקריית ענבים וניהלה את הטיפול בפצועי מבצעי הגדוד ובגופות החללים, ובכלל זה פינויים מזירות הקרבות ואשפוזם, בגזרת הדרך לירושלים הנצורה; בהם שיירת חולדה, מבצע נחשון, מבצע הראל ומבצע יבוסי. בהמשך מונתה כקצינת השלישות של חטיבת הראל.

ב-1949 השתחררה, חזרה למושב חרות והחלה ללמוד סיעוד בבית החולים בילינסון. ב-1952 הייתה לאחות מוסמכת בבית החולים. אולם כבר ב-1954 שכנע אותה אחיה, יוסי יפה (לימים מפקד סיירת צנחנים) לחזור לצבא. יפה חזרה לצה"ל והקימה את יחידת "חר"פ 537" שכונתה "יחידה כירורגית מוטסת" וסופחה לחטיבת הצנחנים (יחידה זו הייתה הבסיס ממנו צמח "בית החולים המוצנח" עליו פיקד דן מיכאלי במלחמת ששת הימים). בשנת 1956 עבר כל סגל היחידה קורס צניחה בתל נוף.

### הצניחה במבצע קדש

 ערך מורחב – **קרב המיתלה**  

ב-29 באוקטובר 1956, במסגרת מבצע קדש, הוצנח גדוד 890 ממזרח למעבר המיתלה. יומיים לאחר מכן, נע הגדוד אל תוך המעבר, ובקרב שהתפתח, קרב המיתלה, נפצעו ונהרגו 160 מלוחמי הגדוד. מפקד חטיבת הצנחנים, אריאל שרון, הורה על הכנת מבצע חילוץ מוטס. על החילוץ ומיון הפצועים פיקד בשטח שלמה שיבולת ועל הפינוי המוטס פיקדה חנה יפה מהחמ"ל בתל-נוף, כאשר קצין רפואה ראשי, ברוך פדה, תיאם את כל הכוחות הצבאיים והאזרחיים.

ב-2 בנובמבר ביקש מוטה גור מחנה יפה להצטרף כקצינת ארגון רפואה לצניחה בא-טור. היא צנחה יחד עם כח סיירת צנחנים ואף טיפלה במפקד הכוח, מוטה גור, שנפצע בצניחה. על כך זכתה לענוד כנפי צניחה בעלות רקע אדום, והייתה האשה היחידה בצה"ל לעשות זאת מאז ומעולם.

### לאחר שחרורה מצה"ל

בשנים שלאחר מכן הקדישה את זמנה לעבודתה כאחות, ולאחר מכן כאחות ראשית במחלקת פנימית ד' בבית החולים בילינסון.

ב-18 במאי 2006 נפטרה ללא צאצאים.

קישורים חיצוניים
----------------

* דורית סיטון, הצנחנית הקרבית ממבצע קדש הלכה לעולמה, באתר ynet, 18 במאי 2006
* אריה גילאי, חנה יפה, באתר עמותת הצנחנים
* חנה יפה, בדף הנצחה של מושב חירות

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר "Billiongraves"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007310175805171
* VIAF: 5337168453547466300006
* WorldCat (עם VIAF): 5337168453547466300006

 |
**אבי צבי** (נולד בשנת 1970) הוא איש תקשורת וניהול ישראלי, מנכ"ל פרטנר תקשורת וקודם לכן מנכ"ל גוף התקשורת "רשת".

ביוגרפיה
--------

צבי נולד בישראל. שירת בצה"ל כראש לשכת ראש מנהל גיוס באכ"א. בהמשך כיהן בתפקידים בתחומי הצרכנות והשיווק. הקים תחת אריה סקופ את חטיבת הקמעונאות במיקרוסופט ישראל, ניהל את הפיתוח העסקי של מחשבת מ.ל. חברת הפצה לייצוג ושיווק של משחקי מחשב ולומדות. בתום 4 שנים, ועם הקמתה של חברת Yes הטלוויזיה בלוויין הצטרף לצוות ההקמה בתפקיד מנהל ערוצי הפצה, האחראי על הקמת מערך המשווקים של החברה. החל משנת 2000 כיהן כמשנה למנכ"ל חברת האינטרנט נטוויז'ן.

לאחר פרישתו מנטוויז'ן בשנת 2007 ניהל את עופר מדיה, חברת ההשקעות של האחים עופר לתחומי המדיה, התוכן והתקשורת. בתקופה זו כיהן כדירקטור ב"רשת" ובחברת החדשות של ערוץ 2. בשנת 2009, עם פרישתו של יוחנן צנגן, מונה למנכ"ל "רשת". ב-2 בדצמבר 2018 פורסם כי צבי ביקש מבעלי המניות של "רשת" לפרוש מתפקידו. עוד פורסם כי צבי יקבל מניות בחברה הממוזגת של רשת-עשר.

בתחילת יוני 2021 החל לשמש כמנכ"ל פרטנר תקשורת. באפריל 2022 הודיע על התפטרותו, בעקבות חילופי הבעלים בחברה.

צבי נשוי לרווית ברניב, יו"ר תנובה, והוא אב לשניים (הילדה הראשונה, מנישואיו הראשונים). מתגורר בתל אביב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אבי צבי** בוויקישיתוף
* אבי צבי, ברשת החברתית LinkedIn
* אמיר טייג, מנכ"ל חדש לרשת: אבי צבי יחליף את יוחנן צנגן, באתר כלכליסט, 25 במרץ 2009
* מיה מנע, השמועות על מותה היו מוגזמות: הזכיינית רשת מרעננת כוחות, באתר nrg‏, 24 בפברואר 2012
* נתי טוקר, אודי אנג'ל הזרים 75 מיליון שקל לרשת, באתר TheMarker‏, 13 ביוני 2012
* סימני התאוששות ברשת(הקישור אינו פעיל), באתר איגוד השיווק הישראלי
* טל הנדלס, עכבר העיר אונליין, זכיינית נולדה: משהו טוב עובר על "רשת", באתר הארץ, 27 בינואר 2012
* רן בוקר, מנכ"ל רשת אבי צבי ביקש לפרוש מתפקידו, באתר ynet, 2 בדצמבר 2018

הערות שוליים
------------

1. ↑  רועי ברגמן, דירקטוריון פרטנר הכריע: אבי צבי ימונה למנכ"ל החברה, באתר כלכליסט, 12 במאי 2021
2. ↑  נחמה אלמוג, ‏זעזוע בפרטנר: המנכ"ל והיו"רית פורשים על רקע כניסת בעלי השליטה החדשים, באתר "אנשים ומחשבים", 12 באפריל 2022
**טמיר הנדלמן** הוא פסנתרן ג'אז ישראלי אמריקאי.

הנדלמן הופיע עם שלישיית ג'ף המילטון, תזמורת הג'אז קלייטון-המילטון, הארי אלן, טדי אדוארדס, וורן ואשה, יוסטון פירסון, ג'ף קלייטון, ניק ברינולה, פיל אפצ'רץ', ריקי וודארד, ג'ון קלייטון וברברה מוריסון. הנדלמן גם מוביל שלישייה משלו, שהוציאה את אלבום הבכורה שלה Playground. אלבומו *Destination* נעשה עם לואיס נאש ומרקו פנסקיה. האלבום הגיע למקום הראשון במצעד JazzWeek בספטמבר 2010.

ביוגרפיה
--------

הנדלמן נולד בישראל. החל את לימודי הפסנתר בגיל 6. בשנת 1984 עבר לארצות הברית ושנתיים לאחר מכן, בגיל 14, ניצח בתחרות ימאהה הלאומית לפסנתר. לאחר הזכייה ניגן בקונצרטים ביפן ובמרכז קנדי.

בשנת 1988 למד הנדלמן במכון Tanglewood וחמש שנים לאחר מכן קיבל תואר ראשון בהלחנה מבית הספר איסטמן למוזיקה. הוא היה המנהל המוזיקלי הצעיר ביותר במכון Lovewell, ארגון לאומי אמריקאי ללא כוונת רווח לחינוך לאמנות.

מאז שחזר ללוס אנג'לס ב-1996 הנדלמן הוא פסנתרן ומעבד מבוקש, ומופיע בארצות הברית, אירופה ואסיה. הוא קיבל גם פרסים מ-"איגוד המלחינים האמריקאיים" ומהקרן הלאומית לקידום האמנות. בשנת 1999 היה הנדלמן סולן אורח עם תזמורת מכון הנרי מנסיני.

הנדלמן הוא פסנתרן ומעבד בתוכניות טלוויזיה וסרטים. בשנת 2002 סייר באירופה עם התזמורות של טירני סאטון ושל ביל הולמן. בשנת 2010 ליווה את ברברה סטרייסנד בניו יורק.

הנדלמן עומד בראש הרכב מוזיקלי בלוס אנג'לס עם המתופף דין קובה ונגני הבס דן לוץ וקרליטו פוארטו.

הנדלמן נשוי ואב לשתי בנות.

שלישיית ג'ף המילטון
-------------------

בשנת 2000 הצטרף הנדלמן לשלישיית ג'ף המילטון, לה תרם עיבודים וסייר איתה בעולם. בשנת 2001 הפך לחבר תזמורת הג'אז קלייטון-המילטון.

דיסקוגרפיה
----------

* *Destinations* (Resonance, 2010) עם Lewis Nash ו-Marco Panascia
* *Playground* (2008) עם Jeff Hamilton ו-John Clayton

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טמיר הנדלמן** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של טמיר הנדלמן

* טמיר הנדלמן, באתר AllMusic (באנגלית)

* טמיר הנדלמן, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* טמיר הנדלמן, באתר Discogs (באנגלית)

* טמיר הנדלמן, באתר Songkick (באנגלית)
* Tamir Hendelman at Resonance Records
* Tamir Hendelman: Living a Dream, ראיון על ידי ג'ודית שלזינגר ל- AAJ, 29 דצמ', 2009

הערות שוליים
------------

1. ↑  JazzWeek Jazz Chart
2. ↑  "ASCAP Foundation Max Dreyfus Scholarship: Tamir Hendelman 1990". ASCAP. נבדק ב-28 במאי 2015. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  "Interview with Tamir Hendelman: Living a Dream". All About Jazz. 29 בדצמבר 2009. נבדק ב-28 במאי 2015. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  Michael G. Nastos (2010). "Review of CD *Destinations*". AllMusic. נבדק ב-28 במאי 2015. `{{cite web}}`:  (עזרה)
5. ↑  Larry taylor (14 בספטמבר 2010). "Review of Tamir Hendelman: Destinations (2010)". All About Jazz. נבדק ב-28 במאי 2015. `{{cite web}}`:  (עזרה)
6. ↑  Judith Schlesinger (29 בדצמבר 2008). "Review of Tamir Hendelman: Playground (2008)". All About Jazz. נבדק ב-28 במאי 2015. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1042038937
* ISNI: 0000 0000 4363 1284
* MusicBrainz: 7e0beba1-8541-4202-a078-78531fe2e495
* VIAF: 305253295
* WorldCat (עם VIAF): 305253295

 |
רבי **זאב וולף מז'יטומיר** (מכונה על שם ספרו: ה**"אור המאיר"**, נפטר י"ד באדר תקנ"ח, 1798) היה מצדיקי תנועת החסידות בדור השלישי, ומגדולי תלמידי המגיד ממזריטש. עסק בתחילה במסחר ביין ואחר כך שימש כמגיד מישרים והפיץ את תורת החסידות בז'יטומיר.

ביוגרפיה
--------

מעט ידוע על תולדותיו. שם אמו היה יהודית. היה מצאצאי רבי שאול וואהל. היה נשוי לעטיא אסתר. היה תלמידו של המגיד ממזריטש, ובספרו הוא מתאר את אופן אמירת התורה על ידי רבו. כמו כן היה מקורב לרבי פנחס מקוריץ ועוד מצדיקי החסידות. מלבד תפקידו כמגיד מישרים בז'יטומיר, הוא פתח בעיר בית מדרש חסידי. התאלמן ונישא בשנית לטויבא בת רבי צבי הירש מרגליות רבה של מזריץ', אלמנת רבי יצחק אייזיק כץ ה"ברית כהונת עולם". להם נולדו שלושה בנים. בסוף ימיו התגורר באיווניץ הסמוכה לז'יטומיר ובה נפטר ונקבר.

דבריו נדפסו בספרו "אור המאיר" (נדפס לראשונה בקוריץ, תקנ"ח, 1798) הנחשב לאחד מספרי היסוד של תורת החסידות. הספר נכתב על ידי תלמידו – רבי אליעזר מז'יטומיר. ספרו זה קיבל את הסכמותיהם של רבי לוי יצחק מברדיצ'ב, ואחרים. לעומתם האדמו"ר מקמארנא מציין ע"פ עדות מורו וחמיו הרב אברהם מרדכי מפינטשוב כי הספר נכתב על ידי שוחט שכשהביא הספר לפניו, השיב הרב מז'יטומיר שלא כיוון יפה אפילו לדבר אחד.

בדרשותיו שבספרו הטיף לחיי פשטות וגינה את רדיפת המותרות. בגישתו הוא מבטל את הבלי העולם הזה, נכסיו, ערכיו, יצריו, מכאוביו וייסוריו. בביקורתו זאת הוא לא חסך ביקורתו מהתנהגות האדמורי"ם בדורו. מעבר לכך הוא מקיף בספרו את כל השאלות המרכזיות, שעמדו בעולמה של החסידות

צאצאיו
------

* רבי ישראל דוב בער, חתנו של רבי חיים מקרסנה, ממלא מקום אביו בז'יטומיר.
* רבי מנחם מנדל מברדיצ'ב
* רבי צבי הירש
* רבי יוסף, חתנו של רבי צבי מנחם אוירבך מאניפולי.
* רבי דוד
* רבי יחיאל מיכל
* רבי פנחס מקולק, היה חתנו של רבי צבי אריה מאליק. חתניו של רבי פנחס היו רבי יוחנן מרחמסטריווקא, רבי יחיאל מיכל מסקאליט ורבי אהרן מלעכוויטש.

לקריאה נוספת
------------

* מבוא ותולדות המחבר, **אור המאיר** מכון אבן ישראל תשנ"ה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זאב וולף מז'יטומיר** בוויקישיתוף
* **אור המאיר**, דפוס ראשון, קארעץ, תקנ"ח?, במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית (עותק נוסף)
* **אור המאיר**, באתר אוצר החכמה
* קברו באיבניץ, אוקראינה
* זאב וולף (1740-1798), מזיטומיר, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  במבוא ל"אור מאיר" תשנ"ה, כתוב שנפטר בה' בסיוון תקנ"ז, 1797. באנציקלופדיה העברית בערכו, כרך ט"ז, עמ' 569 כתוב שנפטר בתק"ס (1800)
2. ↑  אור המאיר פרשת צו
3. ↑  הסכמת רבי לוי יצחק מברדיצ'ב לספרו.
4. ↑  בספרו נתיב מצוותיך (נתיב התורה שביל א,לב)
5. ↑  ראו אנציקלופדיה העברית בערכו, כרך ט"ז, עמ' 569
6. ↑  סילבוס הקורס עיונים ב"אור המאיר" לר' זאב וולף מז'יטומיר ד"ר יורם יעקובסון

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007307010105171
* LCCN: n88154990
* VIAF: 8939732
* WorldCat (עם VIAF): 8939732

 |
**מדליה לזכר קרב טונקין** (בצרפתית: **La Médaille commémorative de l’expédition du Tonkin**) הייתה מדליה אשר הוענקה לכל החיילים והמלחים אשר לקחו חלק בקרבות של מערכת טונקין במלחמה הסינית-צרפתית בין 1883 ל-1885. המדליה הונפקה מתוקף חוק מיום 6 בספטמבר 1885 וחולקה ל-65,000 חיילים ומלחים ב-14 ביולי 1886. מאוחר יותר חולקה המדליה גם למשתתפים בכיבוש הודו-סין, ובסך הכול חולקה ל-97,300 איש.

החוק
----

החוק אשר מתאר את צורת המדליה ואת הקריטריונים לחלוקתה חוקק ב-6 בספטמבר 1885, ובו כתוב:

* סעיף 1. מוקמת בזה מדליית הנצחה עבור משלחת טונקין והפעולות הצבאיות נגד סין ואנאם ב-1883, 1884 ו-1885.

* סעיף 2. המדליה תהיה מכסף, 30 מ"מ קוטרה. מצד אחד היא תישא את סמל הרפובליקה, עם המילים République Francaise, ומצד שני את הכתובת "טונקין, סין, אנאם" וגם את שמות קרבות הגבורה המפוארים. המדליון יהיה סגור בתוך זר דפנה.

* סעיף 3. אנשים שלהם הוענקה מדליה זו יענדו אותה בצד שמאל של החזה, כשהיא מחוברת לסרט שחציו ירוק וחציו צהוב.

* סעיף 4. המדליה תוענק על ידי נשיא הרפובליקה לכל החיילים והמלחים שהשתתפו במשלחת טונקין ובפעולות הצבאיות נגד סין ואנאם ב-1883, 1884 ו-1885, בהמלצת המשרד אחראי עליהם לפי חיל או שירות.

תיאור המדליה
------------

כפי שנקבע בחוק של 6 בספטמבר 1885, מצד אחד של המדליה מופיע סמל הרפובליקה והמילים République Francaise, סגור בתוך זר דפנה. בהתאם למוסכמה, הרפובליקה מיוצגת בדמות אישה צעירה חבושה קסדה עם המילה patrie (מולדת) חרוטה על מגן השמש של הקסדה שלה. 

בצד הגב של המדליה מופיעה רשימה של כמה מן הקרבות הבולטים ביותר של מערכת טונקין ושל המלחמה הסינית-צרפתית. המדליה הונפקה בשתי צורות, אחת עבור הצבא ואחת עבור הצי. המדליה של הצי כוללת את השמות הבאים: קאו-ג'אי, סונטאי, באק-נין, פו-צ'או, פורמוזה, טויין-קוואן, פסקדורס. המדליה של הצבא משמיטה את השם קאו-ג'אי.

השמות נכתבו בסדר כרונולוגי: הקרב על גשר הנייר (19 במאי 1883), מערכת סונטיי (דצמבר 1883), מערכת נין-באק (מרץ 1884), קרב פוג'ואו (23 באוגוסט 1884), מערכת קילונג (אוגוסט 1884 עד אפריל 1885), המצור על טויין קוואנג (נובמבר 1884 עד מרס 1885) ואת מבצע פסקדורס (מרץ 1885). 

סרט המדליה שתואר בחוק היה סרט חצי ירוק וחצי צהוב, אולם הוא עוצב מחדש במהלך הייצור, והנוסח הסופי היה מורכב מארבעה פסים ירוקים על רקע צהוב. על האבזם חרוטה המילה טונקין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מדליה לזכר קרב טונקין** בוויקישיתוף
במתמטיקה, **אוטומורפיזם** של מבנה מתמטי הוא פונקציה ממבנה לעצמו, השומרת על כל פרטי המבנה, והפיכה ככזו. כך למשל, אוטומורפיזם של חבורות הוא פונקציה הפיכה השומרת על פעולת הכפל, אוטומורפיזם של מרחב וקטורי הוא פונקציה הפיכה השומרת את החיבור והכפל בסקלר, ואוטומורפיזם של מרחב מטרי הוא פונקציה שומרת מרחק מן המרחב על עצמו. אוטומורפיזם של מרחב טופולוגי הוא פונקציה רציפה ופתוחה (לא די בכך שהפונקציה תהיה רציפה והפיכה, משום שעל הפונקציה ההפוכה להיות רציפה בעצמה).

לפונקציה בין שני מבנים מאותו סוג, השומרת על הפעולות, היחסים והקבועים, קוראים **הומומורפיזם**. לפיכך, אוטומורפיזם הוא הומומורפיזם הפיך ממבנה אל עצמו. לפונקציה בין שני מבנים מאותו סוג ששומרת מבנה והיא גם הפיכה קוראים איזומורפיזם ולכן אוטומורפיזם הוא איזומורפיזם מהמבנה אל עצמו. 

אוסף האוטומורפיזמים של מבנה הוא תמיד חבורה (ביחס לפעולת ההרכבה), משום שהרכבת שתי פעולות השומרות תכונה מסוימת שומרת גם היא את אותה תכונה. לדוגמה, אם

{\displaystyle {\begin{aligned}f(x\_{1}\*x\_{2})=f(x\_{1})\*f(x\_{2})\\g(x\_{1}\*x\_{2})=g(x\_{1})\*g(x\_{2})\\(f\circ g)(x\_{1}\*x\_{2})=f(g(x\_{1}\*x\_{2}))=f(g(x\_{1})\*g(x\_{2}))=f(g(x\_{1}))\*f(g(x\_{2}))=(f\circ g)(x\_{1})\*(f\circ g)(x\_{2})\end{aligned}}}
הפונקציה ההפוכה לפונקציה השומרת תכונה, שומרת גם היא אותה התכונה. את חבורת האוטומורפיזמים של מבנה X מסמנים בדרך-כלל בסימון {\displaystyle {\text{Aut}}(X)}.

חבורת האוטומורפיזמים כוללת את הסימטריות של המבנה; למבנים סימטריים יש חבורת אוטומורפיזמים גדולה ולהפך. במקרים רבים, כדי להבין עצם מתמטי, יש להכיר גם את חבורת האוטומורפיזמים שלו.

באופן טבעי, התורה המתמטית הרלוונטית ביותר לחקר חבורות של אוטומורפיזמים היא תורת החבורות, ובמסגרתה יש מעמד מיוחד לחבורות אוטומורפיזמים של חבורות: אלו נקראות פשוט חבורות אוטומורפיזמים.

בתורת גלואה, חבורת האוטומורפיזמים של שדה K, כאלגברה מעל תת-שדה F, נקראת חבורת גלואה של ההרחבה {\displaystyle K/F}. חבורה זו כוללת את כל הפונקציות ההפיכות מן השדה לעצמו, השומרות על החיבור והכפל, ומכבדות את הכפל בסקלר; התכונה האחרונה שקולה לכך שהאוטומורפיזם מעביר את אברי F לעצמם.

קישורים חיצוניים
----------------

* אוטומורפיזם, באתר MathWorld (באנגלית)
**אלכרמס** (באיטלקית: **Alchermes**; בערבית: **القرمز**; בפרסית: **کرمست**) הוא סוג של ליקר איטלקי (במיוחד בטוסקנה, אמיליה-רומאניה ובסיציליה) המוכן על ידי שילוב של אלכוהול ניטרלי עם סוכר, קינמון, ציפורן, אגוז מוסקט, וניל, עשבי תיבול וחומרי טעם אחרים.

מאפיינים
--------

המאפיין הבולט ביותר שלו הוא צבעו הארגמן, המתקבל על ידי תוספת של קרמס, חרק בקנה מידה קטן שממנו נובע שם המשקה. (קרמס הוא סוג של חרק קשקשת בסדרת הפשפשאים: Hemiptera). הוא ניזון ממוהל אלונים; הנקבות מייצרות צבע אדום הנקרא גם "קרמס", שהוא מקור הארגמן הטבעי. המילה "קרמס" מקורה בטורקית (qirmiz או kirmizi). מספר גרסאות קנייניות זמינות מסחרית, כאשר חומר הצביעה הוא צבע שמקורו בזפת פחם כגון E124 או E126. תכולת האלכוהול במשקה היא כ 21% - 32%. השימוש העיקרי שלו הוא בצביעה של מאפי מגדנאות, אם כי קינוחים מהירים נעשים לפעמים על ידי הוספתו לחביצה וסוכר. בפודינג האיטלקי זופה אינגלזה, עוגת ספוג או בישקוטים ספוגות בליקר זה מרכיב עיקרי.

היסטוריה
--------

אלכרמס היה ליקר אהוב מאוד על משפחת מדיצ'י, למעשה בצרפת הוא נקרא "ליקר מדיצ'י". מהגרסה המקורית, האלכוהולית למדי, נגזרו סוגים שונים של עותקים, כמעט בכל אזורי איטליה, המאופיינים באחוז אלכוהול נמוך ובטעם מתוק יותר. בימי קדם בסיציליה שימש ליקר זה, שנקרא "ארכמיסי", נגד "תולעים מפחידות", כלומר, כאשר, למשל, ילד נבהל מאוד מאירוע מסוים: במקרה זה, הסבים דאגו לתת לתת. לילד כפית או שתיים מהאלכוהול הזה (תלוי במידת הפחד) כדי לגרש את הפחד. אלכרמס הוא גם מרכיב בקרם רג'יו הטיפוסי.

כשיקוי
------

אלכרמס היה שינוי של שיקוי confectio alchermes מהמאה ה-8, טוניק שהיה מורכב מחוטי תולעי משי גולמי, מיץ תפוחים, פנינים טחונות, מושק, ענבר אפור, עלי זהב, מי ורדים, קינמון, סוכר ודבש. ברפואה הקדם-מודרנית, השיקוי דורג בין הטוניקים הטובים ביותר ללב והיה בשימוש תכוף עבור פעמת (דפיקות לב), או התעלפות, לפעמים עבור אבעבועות שחורות או חצבת, וכאמצעי שיקום כללי.

לקריאה נוספת
------------

* גרינפילד, איימי באטלר: אלכרמס "ליקר של חוזק מופלא" *גסטרונומיה*. 2007 חורף; ז(1): 25–30.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלכרמס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  אפרסקים מתוקים – אלכרמס אפרסקים – מתכון ועצות
2. ↑  Riley, Gillian (2007). *The Oxford Companion to Italian Food*. Oxford University Press.
3. ↑  דרך הכנת הליקר (מתכון באיטלקית)
| מספר היהודים בסצ'חרהלפי שנים |
| --- |
| **שנה** | **סה"כ** |
| **1884** | 600 |
| **1909** | 1,128 |
| **1926** | 983 |
| **1970** | 1,643 |

**יהודי סצ'חרה** נמצאו בעיירה כבר במאה ה-18. ההיסטוריון הגאורגי וחושטי מציין ברשימותיו כי בתקופה זו היו יהודי סצ'חרה אריסים של משפחת האצילים של צרתלי והכנסייה המקומית. עם ביטול האריסות ושחרור האיכרים בשנת 1864, השתחררו גם היהודים מעול אדוניהם. האוכלוסייה היהודית בכפר נחלקה לשלוש קהילות ונדרשו לה שלושה בתי תפילה שונים, ואכן בשנות ה-60 של המאה ה-19 היו בסצ'חרה ארבעה בתי כנסת. באותה תקופה נספרו 80 משפחות יהודיות בעיירה ונקבע לה רב ראשי, אליהו לֶלוּצ'אשווילי.

עלילת הדם בסצ'חרה
-----------------

עלילת דם מפורסמת יותר התרחשה ב-4 באפריל 1878 בכפר פרוויסי שליד סצ'חרה, שם הואשמו תשעה רוכלים יהודים ברצח ילדה נוצרייה בת 6, זארא מודבדזה, ושימוש בדמה לאפיית מצות. הם הועמדו למשפט בבית הדין המחוזי בכותאיסי. דבר העלילה זכה לפרסום רב בעיתונות היהודית ברוסיה, והיא הביאה להתגייסותם של אישים יהודים, ובראשם הברון גינסבורג מסנקט פטרבורג. שני עורכי דין נודעים, קרופניק היהודי ואלכסנדרוב הרוסי, שנקראו להגן על הנאשמים, הצליחו ב-13 במרץ 1879 להפריך את ההאשמות, והנאשמים זוכו.

עלילת הדם בסצ'חרה לוותה במהומות כנגד יהודי כותאיסי בשנת 1895. חוגים נרחבים באליטה הגאורגית יצאו כנגד הקנאות הדתית כמנוגדת לתרבות ולמסורת הגאורגית והיו אף סטודנטים גאורגים שעמדו לצד היהודים בזמן פרעות אודסה בשנת 1905.

המאה ה-20
---------

בשנת 1909 הוקם תלמוד תורה בכפר (כיום יישוב עירוני), ובשנת 1914 נסתיימה בנייתו של בית כנסת חדש. 

בשנים הראשונות לאחר מלחמת העולם השנייה היו בעיר שתי קהילות, שנרשמו כחוק בשנת 1946. לרשותה של קהילה אחת עמד מבנה אבן, שנבנה בראשית המאה ה-20 כבית כנסת ושכן ברחוב צרתלי 20, וכבית כנסת של הקהילה השנייה שימש בית עץ ברחוב בריה 37. בשנת 1951 הוחרם בית הכנסת ברחוב צרתלי והוסב למאפייה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  כותאיסי (КУТАИ´СИ) מתוך מהדורת האינטרנט של אנציקלופדיה יהודית קצרה בלשון הרוסית
2. ↑  מרדכי אלטשולר, **יהדות במכבש הסובייטי: בין דת לזהות יהודית בברית המועצות, 1964-1941**, עמ' 480, מרכז זלמן לתולדות ישראל, ירושלים, ISBN 9789652272256

| יהדות גאורגיה לפי ערים |
| --- |
| גאורגיה המערבית | כותאיסי • סצ'חרה • אוני • בתומי • סוחומי • קולאשי\* • סנקי • פותי • לאילשי • לוחאמולי\* • זסטפוני • ואני • כובולתי • בנדזה • סוג'ונה • חובי\* • זוגדידי • אוצ'מצ'ירה\* • גגרה |
| גאורגיה המזרחית | טביליסי • מצחתה\* • גורי • סוראמי • צחינוואלי • כארלי • ציתלגורי • תלאווי • אורייתובני\* • וליסציחה\* • בריתי\* • תמראשני\* |
| גאורגיה הדרומית | בורג'ומי • אצקורי\* • אחלציחה • אחלכלכי\*

---

\* יישובים בעבר של יהודים |
רוי אלדרידג'
**רוי אלדרידג'** (באנגלית: **Roy Eldridge**; ‏30 בינואר 1911 - 26 בפברואר 1989) היה חצוצרן ג'אז אמריקאי, בעל יכולת טכנית מרשימה ואלתור חדשני. אלדרידג', שכונה גם **הג'אז הקטן** (Little Jazz) השפיע עמוקות על דיזי גילספי והיה מהמוזיקאים שיצירתם הייתה הבסיס ליצירת הבי בופ. על כן יש הרואים בו את אחד החצוצרנים החשובים בעידן הסווינג, יחד עם לואי ארמסטרונג ואחרים.

חייו
----

אלדרידג' נולד בפנסילבניה והחל לנגן בתופים, בטובה ובחצוצרה, אך במהרה נטש את שני הראשונים לטובת החצוצרה. הוא הושפע מאוד מקולמן הוקינס ואף ניסה ללמוד לנגן את האלתורים של הוקינס, שהיה גם הוא הרפתקני למדי.

בשנות השלושים ניגן במגוון הרכבים, והקליט גם בתור מוביל. סגנונו הקצבי ויכולות האלתור שלו התפרסמו עד מהרה, והוא נהיה לאחד מסמלי הג'אז של התקופה. נאמר אפילו כי "מאמצע שנות השלושים והלאה, הוא הדיח את לואי ארמסטרונג והיה לחצוצרן המוביל בג'אז ה"חם"".

זריזות ודיוק בכל הסקלה של התווים הם מהמאפיינים הבולטים בנגינתו של אלדרידג', כאשר לפניו מעטים השתמשו בתוים הגבוהים ביותר של החצוצרה. מאפיין נוסף של נגינתו הוא שימוש בזמן כפול, הוא היה עובר לזמן כפול, לעיתים יחד עם כל הלהקה, ולעיתים כששאר ההרכב נשאר בקצב הרגיל. הטכניקה ההרפתקנית הזו השפיעה מאוד על החצוצרן דיזי גילספי שלימים יחד עם צ'ארלי פארקר ייסד את הביבופ. כאשר מקשיבים לסטנדרטים של הבופ, כולל הסטנדרט ביבופ ניתן לשמוע בבירור את השפעתו של אלדריג' על הסוגה.

אלדרידג' עבד בימי חייו עם מוזיקאים רבים, תקופה ארוכה הוא בילה בתזמורת של ג'ין קרופה, שם גם ניגן מספר קטעים עם הזמרת אניטה אודיי. המפורסם שבקטעים הללו הוא "Let Me Off Uptown" יצירה הבנויה כדיאלוג בין אודיי לאלדרידג', היצירה מסתיימת בסולו חצוצרה שנחשב ליוצא מן הכלל, הן מבחינת היכולת והן מבחינת המקוריות. בשנותיו המאוחרות עבד אלדריג' גם עם הוקינס, גיבור ילדותו, ועם אלה פיצג'ראלד.

לקריאה נוספת
------------

* אניטה אודיי וג'ורג' אלס *High Times, Hard Times*, New York, Limelight, 1981, p. 102-123
* ג'ון קולטריין *Roy Eldridge, Little Jazz Giant* (Continuum: 2002) ISBN 0-8264-5692-8

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רוי אלדרידג'** בוויקישיתוף

* רוי אלדרידג', במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* רוי אלדרידג', באתר AllMusic (באנגלית)
* רוי אלדרידג', באתר MusicBrainz (באנגלית)
* רוי אלדרידג', באתר דיזר
* רוי אלדרידג', באתר Discogs (באנגלית)
* רוי אלדרידג', באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* רוי אלדרידג', באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Lyttelton, p414

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007407849105171
* BIBSYS: 90307807
* BNE: XX867323
* BnF: cb13893622h (data)
* GND: 124425879
* ICCU: MODV150260
* ISNI: 0000 0003 6858 8579
* LCCN: n81058260
* LNB: 000147334
* MusicBrainz: 58234c8b-954e-4617-9c7e-4a8712f41a23
* NKC: ola2002157421
* NLA: 52435155
* NLK: KAC2020M9900
* NTA: 09731854X
* RERO: 02-A003213610
* SELIBR: 276725
* SNAC: w6br97d6
* SUDOC: 094538344
* Trove: 1196309
* VIAF: 94211928
* WorldCat: lccn-n81058260

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בכפר ערבי ששכן במישור החוף הדרומי. אם התכוונתם למשלטים ליד הכפר שבהם נערכו קרבות עזים במלחמת העצמאות, ראו משלטי חוליקאת.הכפר חוליקאת לפני מלחמת העצמאות
**חוליקאת** (בערבית: **حليقات**) היה כפר ערבי ששכן במישור החוף הדרומי, בצד כביש 232 (היום בין צומת גבעתי לשדרות), צפונית לחלץ של היום.

הכפר קם במאה ה-19 על חורבות יישוב צלבני בשם הליקאת. רוב התושבים חיו בעוני בחושות של בוץ ותבן. בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת עזה ועל פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל מנה 420 נפשות.

באזור חוליקאת שכנו שלושה כפרים עוינים לאוכלוסייה היהודית, כאוכבה (כיום כוכב מיכאל), ברייר (ליד ברור חיל), וחוליקאת. בזמן המאורעות שקדמו למלחמת העצמאות הטרידו הכפרים את התנועה היהודית על הכביש לנגב, וחסמו אותו בעזרת תעלות ומחסומים. מתנדבים מצריים חמושים השתכנו במבנה האבן היחיד באזור, בניין בית-הספר ששירת את הכפרים, שהיה ממוקם כחצי ק"מ צפונית מזרחית לברייר במקום בו ניצבת כיום אנדרטה לגדוד 54 של גבעתי.

במהלך מבצע ברק שנערך לפני הכרזת מדינת ישראל בציפייה לפלישת צבאות ערב, כבשו חטיבת גבעתי וחטיבת הנגב יישובים ערביים בדרום הארץ והניסו את תושביהם. ב-13 במאי 1948 כבש הגדוד השני של חטיבת הנגב את שלושת הכפרים. ראשית נכבש מבנה בית-הספר. המתנדבים המצריים שהשתכנו בבניין הופתעו ונפגעו ברובם, תושבי הכפר נמלטו צפונה לכיוון מג'דל (אשקלון של היום) והכפר הועלה באש ונבזז. אחרי כיבוש ברייר נוצלה ההצלחה ונתפסו הכפרים חוליקאת וכאוכבה.

בגבעות ליד חוליקאת שכן עד תום המנדט הבריטי בארץ ישראל מתחם צבאי בריטי. במהלך מלחמת העצמאות ניטשו במשלטי חוליקאת הסמוכים לכפר קרבות עזים בין כוחות צה"ל לכוחות הצבא המצרי, שהסתיימו בכיבוש המשלטים על ידי צה"ל במבצע יואב.

בתום מלחמת העצמאות נהרסו מבני הכפר על ידי צה"ל, וסמוך לו הוקם מושב חלץ.

נפט
---

 ערך מורחב – **שדה הנפט חלץ**  

בשנת 1947 נערך באזור הכפר קידוח נפט, על ידי החברה לפיתוח נפט בארץ ישראל. בשדות המושב החלה בשנת 1955 הפקת נפט משדה נפט שעורר תקוות רבות, אך התברר כקטן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חוליקאת** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, **Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine**, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com.
2. ↑  עדותו של בנימין רדצ'בסקי על המאורעות באזור גברעם במלחמת העצמאות
3. ↑  החלו קידוחי נפט ליד עזה, המשקיף, 28 בספטמבר 1947
דוד יזרעאלי 1911
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.  
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
**דוד יזרעאלי (רובין)** (1886 יקטרינוסלאב, רוסיה - 1965 כנרת) - מאנשי העלייה השנייה. עבד במנחמיה ובחוות סג'רה עד שהתיישב במושבה כנרת שם עסק בחקלאות. בשנותיו המאוחרות עסק ביצירת מוזיקה לפסוקים מהתנ"ך ולשירים עבריים.

ביוגרפיה
--------

דוד יזרעאלי נולד כדוד רובין ב-1886 בעיר יקטרינוסלאב להוריו בנימין ומלכה (מבית חנה'לס). אביו, שהיה סופר סת"ם וחזן, קיים בית מסורתי ציוני ודוד הצטרף לתנועת ציוני ציון. ב-1905 עלה ארצה במסגרת העלייה השנייה עם עוד קבוצת חלוצים. הקבוצה הגיעה תחילה ליפו, המשיכה לחיפה ולבסוף הגיעה למנחמיה שם עבדו בחקלאות אצל איכרי המושבה. במנחמיה הכיר רובין את חנה בעלול, שהייתה מורה בגליל, ובהמשך נישא לה. ב-1908 עבר לעבוד בקולקטיב בחוות סג'רה עם מניה שוחט. ב-1909 חתם רובין על חוזה אריסות עם יק"א לקבלת משק במושבה כנרת ואז חזרה חנה ארצה משליחות חינוכית בעיר פלובדיב שבבולגריה והזוג נישא ב-1913. באותה שנה שינה את שמו ליזרעאלי. לאחר נישואיהם היו בני הזוג פעילים ציבורית במושבה כשדוד שימש, שנים רבות, כמוכתר ויו"ר ועד המושבה וחנה ניהלה את בית הספר המקומי. לזוג נולדו 4 ילדים (שמואל, עמנואל, ימינה ושלומית). נכדתם (ביתה של שלומית טישלר) היא פרופ' עירית עמית כהן ונכד אחר (בנה של ימינה איתן) הוא המשורר איתן איתן.

יצירתו המוזיקלית
----------------

בגיל מבוגר החל יזרעאלי ליצור מוזיקה לפסוקים מהתנ"ך ולשירים ישראליים. יצירותיו הוקלטו ונוגנו לא אחת ברשתות רדיו כמו קול ישראל וכן במקהלות, קונצרטים והופעות. יצירותיו הוצאו לאור על ידי המרכז לתרבות ולחנוך של ההסתדרות.

מיצירתיו:

* הנה אלה מרחוק יבואו - מילים: מן המקורות, לחן: דוד יזרעאלי
* למנצח על הגתית באתר רשות השידור (הקישור אינו פעיל)
* שירה של רחל כנרת (שנים לפני שהשיר הולחן על ידי נעמי שמר)

העבודה עם דוד בן-גוריון
-----------------------

ב-1907 הגיע למנחמיה הפועל דוד גרין ועבד שכם אל שכם עם יזרעאלי בחקלאות. מעבודה משותפת זו צמחה חברות רבת שנים וגם כשדוד גרין הפך לראש הממשלה הוא לא שכח את שדות מנחמיה. 

> 
> למר ב. שליטא ראש מועצת מנחמיה שלום וברכה. יובל מנחמיה, יש לי קצת חלק בו. זכיתי לעבוד במושבה זו לפני חמישים ושלוש שנים, בקיץ 1908, אצל האיכר קרניאל. זו הייתה עונת קטיף הפולים. היינו שלושה פועלים: יזרעאלי – אחר-כך איכר במושבת כנרת, אני והפועל הערבי. זכורני ששנינו, יזרעאלי ואני, עבדנו בחריצות כזו, שהפועל הערבי לא יכל להדביק אותנו וניגש והתחנן בדמעות שלא נמהר כל-כך בעבודתנו.
> 
> 
> 
> — מכתבו של דוד בן-גוריון למושבה מנחמיה לכבוד חגיגות היובל - 1962
>

לקריאה נוספת
------------

* דוד יזרעאלי, **לדוד, איש כנרת, מזמור : לחני דוד יזרעאלי**, הוצאת מפעלי תרבות וחינוך, 1985

קישורים חיצוניים
----------------

* נדב מן, 100 שנה להקמת כנרת - חלק ג', באתר ynet, 31 באוקטובר 2008
* דוד תדהר (עורך), "דוד יזרעאלי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ו (1955), עמ' 2713
* היה זה או חלמתי חלום,שמואל (מוליק) יזרעאלי, פרק ג' – הגורן במלחמיה

הערות שוליים
------------

1. ↑  העיר פלובדיב נבחרה מכיוון ששם גרו רבים מבני משפחתה של חנה בעלול

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007300182305171
* RERO: 02-A017772806
* VIAF: 297337230
* WorldCat (עם VIAF): 297337230

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בארמון בבגדאד. אם התכוונתם לארמון בהאג, ראו ארמון השלום.

חזית ארמון א-סלאם
**ארמון א-סּלאם** (בערבית: **قصر السلام**, ארמון השלום), היה ביתו של נשיא עיראק לשעבר סדאם חוסיין, וכיום הוא בסיס של צבא עיראק.

היסטוריה
--------

הארמון נכבש על ידי הקואליציה במהלך הפלישה בעיראק ב-2003, ונפגע קשות במהלך המבצע "הלם ומורא" במרץ 2003, לאחר שספג כמה התקפות מהאוויר.

בכוחות הקואליציה המקום היה ידוע כ"בסיס השגשוג" ו"הבסיס המשגשג והפורח".

מבנה הארמון
-----------

לארמון יש 200 חדרים אשר מתפרשים על כ-93,000 מטר רבוע (~1,000,000 רגל רבוע). לארמון יש שש קומות, 3 פעילות ו-3 מכונות "קומות שווא", קומות שאין בהם דבר; יש כשני חדרי נשפים גדולים בארמון. הארמון עשוי ממאות אלפי חתיכות עשויות יד של שיש, קירות גרניט, ומאות אלפי פרחים המצוירים על הקירות.

הארמון מוקף כולו ברצפות הנושאות את ראשי התיבות של סדאם חוסיין בערבית. אותיות אלו נראות בבירור מהחלק העליון של הארמון. עיראקים מדווחים שבכיפת הארמון יש פסל בגובה טבעי של סדאם חוסיין.

הקמינים, אשר ממוקמים מסביב לאגם, סיפקו אוויר צח. הבונקרים עכשיו לא ניתנים לגישה, מכיוון שכוחות הקואליציה הציפו ואטמו אותם.

במרתף הארמון יש פתח לאחת מהמנהרות התת-קרקעיות הרבות שיש מתחת לעיר בגדאד.

שימוש כעת
---------

כרגע המקום בשליטת ממשלת עיראק, ומשמש לצבא עיראק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארמון א-סלאם** בוויקישיתוף
ראש ישיבת אוהל יוסף מוסר שיעור בעיר בית שמש
**ישיבת אוהל יוסף** היא ישיבה גדולה חרדית-ספרדית השוכנת במודיעין עילית.

הקמת הישיבה
-----------

בתשפ"א ישיבת אוהל יוסף וישיבת אוצרות התורה התאחדו לישיבה הנושאת את השם "ישיבת אוהל יוסף" ושוכנת בבני ברק, מכיוון ששתי הישיבות התאחדו בישיבה שימשו שני משגיחים – הרב עבאדי והרב מאיר פדידה, לאחר מספר חיכוכים, פתח הרב עבאדי ישיבה במודיעין עילית, הישיבה שוכנת בקרוואנים.

בישיבה נכון ל-2023 כ-180 בחורים.

שיטת הלימוד וההנהגה
-------------------

הישיבה משתייכת לציבור החרדי-ספרדי. דרך הלימוד בישיבה היא בשיטת הלימוד הליטאית.

צוות הישיבה
-----------

ראש הישיבה הוא הרב יוסף עבאדי ולצידו הרב ישי טולדנו כמשגיחים מכהנים הרב עובדיה מזוז, והרב יצחק היין.

בישיבה מכהנים כר"מים הרב דוד מלול הרב יצחק מאיה, הרב שלמה אללוף והרב דוד ברון.

קישורים חיצוניים
----------------

* עולם הישיבות הספרדיות תשפ"ג • סיקור ומספרים, באתר המחדש, ‏5 במאי 2022
* שיעורים מרבני הישיבה, באתר קול הלשון

הערות שוליים
------------

1. ↑  משה ויסברג, מסר שיעור ראשון: מינוי דרמטי בישיבה הספרדית, באתר בחדרי חרדים, 25 באפריל 2023
**כַּאיחוֹסרוֹ** (בגאורגית: **ქაიხოსრო**1 בינואר 1674 - 27 באוקטובר 1711), מבית בגרטיוני, היה הוואלי (والي) של כארתלי במזרח גאורגיה, שמונה על ידי האימפריה הספווית, בין השנים 1709-1711. בפועל מעולם לא שלט בכארתלי עקב היעדרותו הקבועה בשירות הצבא הפרסי.

כאיחוסרו היה בנו של הנסיך לבאן בטונישווילי. הוא ליווה את אביו בתקופת שירותו בצבא האימפריה הספווית וכעוצר כארתלי בתקופת היעדרותו של דודו גיאורגי האחת עשרה (גורגין חאן). משנת 1703 כהן כאיחוסרו עצמו בכהונות רמות במנהלה הפרסית, בכללם: מושל הבירה הפרסית - אספהאן ומשנה (نائب) לראש הרשות השופטת. במות דודו, גיאורגי, בהתנקשות בשנת 1709, הוא מונה לוואלי של כארתלי, וסיאפ-סאלאר (המפקד העליון) של הצבאות הפרסיים באפגניסטן, והוענקו לו הערים תבריז וברדה (Bərdə) שבאזרבייג'ן, כנכסים. הוא בילה את כל חייו בשדה הקרב, וכארתלי נוהלה למעשה על ידי אחיו וחטנג השישי.
בנובמבר 1709, הוא נשלח להוביל את צבא פרסי-גאורגי למסע נקמה על רצח גיאורגי האחת עשרה, בידי מירוואיס חאן (میرویس‌خان هوتک), מורד אפגני, מבית השליטים של שבט ע'ילזאי (מהפשטונים), שתפס את השליטה על קנדהאר. אולם מאמציו לכבוש את קנדהאר עלו בתוהו. ניסיונותיו של כאיחוסרו למצוא מימון למשלחת נוספת נתקלו בהתנגדות בחצר המלכות שנבעה מהרצון להגביל את השליטה הגאורגית "המופרזת". רק שנה מאוחר יותר הגיעו חיילים לפאראח (فراه). 360 ק"מ מקנדהאר. לאחר מכן, הוכרה מסיבה לא ברורה, הפסקת אש שברירית לזמן קצר. בקיץ 1711 התחדשה העוינות. כאיחוסרו הצליח לכלוא את המורדים בין כותלי קנדהאר, ושם על העיר מצור. חודשיים לאחר מכן היה מירוואיס חאן מוכן לדון בתנאים להפסקת אש. אולם כאיחוסרו התעקש על כניעה ללא תנאי. התעקשות שהתבררה כטעות גורלית. הע'ילזאים בחרו להמשיך ולהילחם וביקשו את תמיכתם של הבולצ'ירים (بلوچ), שבט איראני אחר, שכבר היה לו חשבון ליישב מול החיילים הגאורגים עוד מתקופתו של גיאורגי האחת עשרה. הבולצ'ירים תקפו את קווי העורף וחתכו את קווי האספקה לצבא הצר. תוך זמן קצר התערערה יציבות הצבא הפרסי-גאורגי, וב-26 באוקטובר של אותה שנה, הורה לכאיחוסרו על נסיגה מהעיר. הע'ילזאים תקפו את הצבא הנסוג, וניצחו ניצחון מוחץ. באותו היום נהרג גם כאיחוסרו בקרב יחד עם כ-25,000 מלוחמיו. קנדהאר הפכה לעצמאית לחלוטין מפני הספווים.

מקורות
------

* מרטין סיקר (2001), **שקיעת העולם האיסלאמי: מהסכם קרלוביץ ועד להתפוררות האימפריה העות'מאנית**, מתוך הפרק: שקיעתה ונפילתה של המדינה הספווית, עמ' 43-44, באנגלית, מסת"ב 027596891X, (באנגלית)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כאיחוסרו, הוואלי של כארתלי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  השם מאוית גם כ-"כַּאי חוּסרווֶה" ("ქეი ხუსრვე")‏
2. 1 2  **ואלי** (والي) - היה תוארו של מושל על מחוז גדול באימפריה העות'מאנית הנקרא "ויאלית" כגון מחוז סוריה (הכולל גם את ארץ ישראל, ירדן ולבנון של ימינו) או מחוז מצרים, מושלים אלו היו תחת פיקוחו הישיר של "השער הנשגב"- הממשל המרכזי שבאיסטנבול. לרוב היו הוואלים קצינים צבאיים בדרגת פאשה (פחה)
**אנדראו נין** (בספרדית: **Andreu Nin**, נולד ב-4 בפברואר 1892 באל ונדרל במחוז טרגונה, נרצח ב-20 ביוני 1937 ליד מדריד) היה מהפכן ספרדי, אחד המנהיגים של ה-POUM שפעלו כנגד הפשיסטים במלחמת האזרחים בספרד, ונרצח כנראה על ידי סטליניסטים.

חייו
----

לוח זיכרון בספרייה ציבורית בברצלונה
נין היה בנו של סנדלר עני ושל איכרה, לימד בבית ספר בעל השקפה אנרכיסטית בברצלונה לפני מלחמת העולם הראשונה, לאחר מכן עבד כעיתונאי. בשנת 1917 הוא הצטרף למפלגה הסוציליסטית, ובשנת 1921 היה אחד המייסדים של המפלגה הקומוניסטית. הוא עבד כמעט עשר שנים במוסקבה בשביל הקומינטרן והצטרף לאופוזיציה השמאלית והיה אחד האנשים המקורבים ביותר ללאון טרוצקי. בזמן הזה הוא תרגם ספרות רוסית לקטלונית. אחרי שחזר לספרד, הקים קבוצה טרוצקיסטית, שנותרה קטנה. מהר מאוד התגלעו חילוקי דעות בינו לבין טרוצקי, בעיקר סביב שאלת ההצטרפות ל"נוער הסוציאליסטי". נין חשש, שהקבוצה תיבלע והעדיף את ההצטרפות ל-BOC, איתה הקים בשנת 1935 את ה-POUM. בתור אלטרנטיבה לסוציאליסטים ולקומוניסטים הם יצרו חזית עם האנרכיסטים והיוו כך כוח לא מבוטל במלחמה נגד פרנסיסקו פרנקו. 

אחרי ניצחון החזית העממית בבחירות בשנת 1936 התמנה לשר המשפטים. אך כבר אחרי כמה חודשים נעצרו כל אנשי POUM על ידי משמרות ההסתערות הממשלתיים, ונין נשלח, בנפרד מחבריו, לכלא באלקלה דה אנארס. על נסיבות הירצחו אין הוכחות חותכות, אך עדויות רבות. לא ידוע, כמה ספרדים וכמה מתנדבים בינלאומיים נפלו קורבן לטרור הסטליניסטי במלחמת האזרחים, אך אין ספק, שאנדראו נין היה המפורסם מביניהם.

ראו גם
------

* הומאז' לקטלוניה

לקריאה נוספת
------------

* Enrique Castro Delgado: La vida secreta de la Komintern, o cómo perdí mi fe en Moscú, Madrid 1950

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנדראו נין** בוויקישיתוף
* קרן אנדראו נין

הערות שוליים
------------

1. ↑  Jesús Hernández - I Was a Minister of Stalin

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007451499305171
* BNE: XX1027445
* BnF: cb124735073 (data)
* CANTIC: a10584432
* CiNii: DA14088553
* GND: 118588206
* ISNI: 0000 0000 8157 8891
* LCCN: n79056715
* NDL: 00551875
* NKC: jx20140529002
* NLP: a0000003193906
* NTA: 297223968
* SNAC: w6184330
* SUDOC: 033927812
* Trove: 1108635
* VIAF: 77108376
* WorldCat: lccn-n79056715

 |
פוקס דנטון הול – דוגמה לסגנון ג'ורג'יאני קלאסי
ארמון המושל בוויליאמסבורג – דוגמה לסגנון ג'ורג'יאני קולוניאלי
**אדריכלות ג'ורג'יאנית** היא סגנון אדריכלי שהיה נפוץ בארצות דוברות אנגלית בין השנים 1720–1840. הסגנון הג'ורג'יאני קיבל את שמו בהתאם לשמם של ארבעת המלכים מבית הנובר ששלטו בתקופה זו בממלכת בריטניה הגדולה: ג'ורג' הראשון, ג'ורג' השני, ג'ורג' השלישי וג'ורג' הרביעי.

מאפייני הסגנון
--------------

* המבנה בן קומה אחת או שתיים, בצורת קופסה, ובעומק של שני חדרים.
* שמירה על פרופורציות וסימטריה מדויקת ופשוטה מבחינה מתמטית של חלקי המבנה. לדוגמה, גודל החלון וממדיו נקבעו ביחס לחדר בו הוא נמצא. ממדי החדרים נקבעו לפי יחס של קובייה כפולה.
* דלת הכניסה במרכז המבנה, מעוטרת ומודגשת באלמנטים קישוטיים.
* כרכובי הדלת והחלונות מעוטרים ומודגשים.
* חלונות גדולים, מלבניים, יחידים, מסודרים בשורות ישרות, ובעלי חלוקה פנימית של הזיגוג.
* חלונות בעלי מסגרת החלקה פנימית עילית או תחתית אך לא בסגנון חלונות כנף
* הגגות משופעים, ישרים או משולבים.
* ארובות משני צידי המבנה

במקומות בהם בוצעו תוספות בנייה על בסיס מבנים ישנים יותר, הושמו דגש והקפדה יתרה על הבנייה בסגנון הג'ורג'יאני בחזית המבנים הפונה לרחוב. תכנון המבנים הג'ורג'יאנים היה בהתאם לסדר הקלאסי, ונעשה שימוש בתוספות ובאלמנטים של בנייה בהשראת יוון העתיקה ורומא העתיקה. חומרי הבניין היו בעיקר לבנים ואבן טבעית בצבעי אדום צהבהב או לבן.

### התפתחות

האדריכלות הג'ורג'יאנית היא המשך לבנייה בסגנון הבארוק האנגלי, שאחד מאדריכליה המפורסמים היה כריסטופר רן. השינוי הסגנוני בא לידי ביטוי בהגדלת ההשפעה של האדריכלות הפלדיאנית, ביחד עם השפעות של סגנון התחייה הגותית ושינוזרי. החל מאמצע המאה ה-18 חלה עלייה בדומיננטיות של האדריכלות הנאו-קלאסית, בעיקר כתוצאה מבנייה בסגנון התחייה היוונית.

הבנייה בסגנון הג'ורג'יאני הייתה נפוצה גם בקולוניות הבריטיות שמעבר לים. במקומות רבים נבנה הסגנון בהתאמה לזמינות החומרים המקומיים, ובאופן זה הוקמו מבנים ג'ורג'יאניים מעץ טבעי ולוחות עץ מעובד. בניגוד לאדריכלות הבארוק, שהייתה רלוונטית בעיקר למבני פאר כגון כנסיות וארמונות, הסגנון הג'ורג'יאני היה נפוץ גם בקרב המעמד הבינוני במושבות, תוך יישום עקרון הבנייה הוורנקולרית.

החל מ-1840 חלה ירידה במעמדו של הסגנון הג'ורג'יאני באירופה, והוא הוחלף בהדרגה על ידי סגנון התחייה הגותית. בארצות הברית הוא היה אחד ממאפייני הקולוניאליזם, ולפיכך חל פיחות במעמדו גם שם. בקנדה ובמדינות חבר העמים הבריטי היה הסגנון הג'ורג'יאני אות נאמנות לממלכה המאוחדת ולמורשתה, והיה הסגנון הדומיננטי במאה ה-19. בעשורים הראשונים של המאה ה-20 הפך הסגנון לדומיננטי פעם נוספת, וכונה "התחייה הקולוניאלית" או "הסגנון הנאו-ג'ורג'יאני". במאה ה-21 הסגנון מבוקש בעיקר בקרב לקוחות פרטיים באחוזות כפריות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אדריכלות ג'ורג'יאנית** בוויקישיתוף
* אדריכלות ג'ורג'יאנית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פירוש נוסף ערך זה עוסק במשטח העשוי משכבות נייר. אם התכוונתם למושג גאולוגי, ראו קראטון.
יואב צ'יבוטרו המלך שולט בכם חיילים

קופסת קרטון
קרטון במבנה של כוורת. חוזקו של מבנה זו מאפשר שימושים מגוונים כגון בניית רהיטים.
**קרטון** הוא משטח העשוי נייר המשמש בעיקר לצרכים תעשייתיים כחומר אריזה, אחסון ועוד. הקרטון בנוי בדרך כלל משלוש שכבות של נייר אשר דבוקות זו לזו כאשר השכבה האמצעית מקופלת לצורת סינוסיאדה (צורה גלית) ובכך כולאת בתוכה חלל. קיימים גם סוגי קרטון בהם שכבות הנייר צמודות זו לזו (במבנה שאין בו חללים) או שמתווספת אליהן שכבת פלסטיק המאפשר את החוזק האופייני לקרטון.
הקרטון הפך לפטנט באנגליה ב-1856.

שימושי הקרטון
-------------

הקרטון משמש בעיקר כחומר אריזה של מוצרי תעשייה, חקלאות או מוצרים ביתיים וכן לאחסונם של מוצרים אלה. (לדוגמה: קרטוני ביצים, חלב, משקאות קלים, מוצרי חלב, תוצרת חקלאית טרייה). בנוסף יכול לשמש הקרטון כחומר בידוד, כחומר בסיס המסייע לבניה קלה וגם לשימושים כלליים אחרים.

תכונות הקרטון
-------------

הקרטון הוא מוצר זול בשל משקלו הסגולי הנמוך. מבנה הקרטון הגאומטרי מקנה לו חוזק כפיפה שאינו קיים בנייר.

שימושי הקרטון השכיחים אינם מחייבים רמת גימור גבוהה ולפיכך מתאפשר הייצור של הקרטון מנייר ממוחזר. גם הקרטון עצמו ניתן למיחזור. במקומות שבהם קיימת פסולת קרטון מרובה קיימות בדרך כלל עמדות לאיסוף קרטון למיחזור ומתקן לדחיסתו. הפסולת נמסרת למפעלי מיחזור נייר.
תכונותיו של הקרטון הממוחזר פחותות: חוזק לכפיפה, עמידות פחותה לרטיבות והיכולת לעמוד בתנאי הקפאה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **קרטון** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **קרטון** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007563276705171
* GND: 4131382-3
* KulturNav: 8abf74c0-d104-41ec-9c46-a3fb696a9f04
* LCCN: sh85097653
* NKC: ph122237

 |
פריפטרוס מוקף ארקדה
**פריפטרוס** (ביוונית: **Περίπτερος**) סוג של מקדש יווני או רומאי בעל פורטיקו (מבנה כניסה נישא על עמודים) ומוקף באכסדרה של עמודים. האכסדרה מקיפה את המבנה המלבני המרכזי (הנאוס) מכל ארבעת צדדיו. המונח משמש לעיתים גם במובן הפשוט של היקף המבנה (בדרך כלל מבנה מקדש קלאסי) כאשר המבנה מוקף בעמודים ולרוב עבור מבנים מהסדר הדורי. 

מקדשים יוונים היו כמעט בלי יוצאים מן הכלל מסוג פריפטרוס - כמו הפרתנון באתונה או מקדש אפולו בפסטום (עיר יוונית עתיקה בדרום איטליה). הרומאים העדיפו מקדשים מסוג פסאודו-פריפטרוס בהם העמודים ההיקפיים (מלבד בפורטיקו - מבנה הכניסה) טמונים בחלקם בתוך הקירות ולא עומדים חופשי כמו במבנה פריפטרוס. כך למשל במקדש פורטונוס ברומא.

ראו גם
------

* אדריכלות קלאסית - מונחים

לקריאה נוספת
------------

* ויטרוביוס, **על אודות האדריכלות**. תרגם לעברית והוסיף מבוא, הערות, איורים ומפתחות רוני רייך. תל אביב, דביר, 1997.

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל האדריכלות** |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פריפטרוס** בוויקישיתוף
מתכון לצד המצרכים הנדרשים להכנת התבשיל
דוגמה למתכון להמבורגר בויקיספר בשפה האנגלית
**מתכון** הוא רשימה של חומרים והוראות, הנדרשים להכנת מוצר. בדרך כלל משתמשים בו בהקשר להכנת מזון. המתכון מפרט שיטת הכנה (בישול, טיגון, אפייה וכדומה) וכולל בתוכו את רשימת המצרכים וסדר פעולות מדויק לשילוב ביניהם על מנת ליצור את המאכל הרצוי. 

לעיתים מצוינת במתכון דרגת הקושי של הכנתו כדי להתאימו לקהל יעד בעל הידע והניסיון הנדרש. בשנים האחרונות מתכונים מסוימים מציינים אף ערכים תזונתיים של כל מתכון.

מקור המילה
----------

המילה מתכון בעברית מורכבת משורש תכ"ן, ומתייחסת לתוכנו של דבר מסוים לרוב בהקשר של אוכל או התוכנית שעל פיה יוצרים אותו.

בעבר נהגו להשתמש במילה מרשם או רצפט.

סוגי מתכונים
------------

מתכונים ניתן למצוא בספרי בישול, בטורי בישול בעיתונים או באתרי אינטרנט, בתוכם פורומים ברשתות החברתיות.

בשל השימוש הגובר בפלטפורמת יוטיוב, מתכונים רבים היום מוצגים בצורת סרטונים.

ישנם מתכונים משפחתיים המועברים מדור לדור. לשפים רבים יש מתכונים סודיים אותם אין הם חושפים לציבור.

ראו גם
------

* יחידות מידה בבישול

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיספר ספר לימוד בוויקיספר: **ספר מתכונים** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **ספרי מתכונים** |

* נוסחאות, מתכונים, וכו', דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007565880605171
* BnF: cb11976280s (data)
* GND: 4114240-8
* LCCN: sh85111822
* LNB: 000256832
* NKC: ph939289

 |
**קלמנט ג'ון זבלוקי** (באנגלית: **Clement John Zablocki**‏; 18 בנובמבר 1912, מילווקי – 3 בדצמבר 1983, וושינגטון די. סי.) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של מדינת ויסקונסין, בו שוכנת העיר מילווקי. זבלוקי היה חבר המפלגה הדמוקרטית.

ביוגרפיה
--------

קלמנט זבלוקי נולד בעיר מילווקי ולמד באוניברסיטת מרקט עד לשנת 1936. לאחר סיום הלימודים עם תואר בחינוך הוא עבר כמורה. בשנת 1942 הוא נבחר לסנאט של ויסקונסין ונבחר מחדש בשנת 1946.

בשנת 1948 קלמנט זבלוקי התמודד בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית מול המועמד ההמפלגה הרפובליקנית של ארצות הברית המכהן וניצח אותו. בהמשך הוא זכה בבחירות עוד 17 פעמים עד שנפטר בשנת 1983. הוא היה יושב ראש של ועדת החוץ של בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1977–1983.

בשנת 1972 זבלוקי היה בין יוזמי החקיקה לפיה הסכמי הנשיא צריכים להיות מדווחים לבית הנבחרים תוך 60 יום. הוא פעל רבות לטובת אנשי צבא ארצות הברית שלחמו במלחמת וייטנאם.

קלמנט זבלוקי נפטר בשנת 1983 מהתקף לב בהיותו בתפקיד. על שמו נקראו מספר מוסדות בעיר הולדותו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קלמנט זבלוקי** בוויקישיתוף
* קלמנט זבלוקי באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
* קלמנט זבלוקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007433529105171
* GND: 1030281521
* ISNI: 0000 0001 1043 6738
* LCCN: n84141616
* NARA: 10569340
* NTA: 132131668
* SNAC: w6v1374r
* US Congress: Z000001
* VIAF: 21086303
* WorldCat: lccn-n84141616

 |