recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**פול סקאלפר** (באנגלית: **Paul Sculfor**; נולד ב-1 בפברואר 1971) הוא דוגמן ושחקן בריטי.

ביוגרפיה
--------

סקאלפר נולד ברובע הברינג באנגליה, הוא למד התעמלות ולאחר מכן הצטרף למועדון איגרוף והשתתף בתחרויות איגרוף מקצועיות.

הוא ניהל מערכות יחסים עם ליסה סנואודון, ג'ניפר אניסטון וקמרון דיאז.

דוגמנות
-------

הוא זכה בתחרות הדוגמנות "הפנים של 92" ועבודת הדוגמנות הראשונה שלו הייתה עבור מגזין "The Face (אנ')".

ב-1993 הופיע בקמפיין של חברת הביגוד "Banana Republic" ודרכו הוא אף הופיע בשלט חוצות בכיכר טיימס.

הוא הוביל במשך שלוש שנים את הפרסום של הבושם "Tendre Poison" של כריסטיאן דיור.

בנוסף הוא הופיע בין היתר בקמפיינים בטלוויזיה לNext ולואי ויטון.

ב-2010 קיבל את פרס "הגבר הסטייליסטי ביותר" (Most Stylish Man Award) מטעם מגזין GQ.

משחק
----

ב-1997 הופיע בסדרת קומדייה "Light Lunch" של ערוץ 4 הבריטי.

ב-2010 שיחק בסרט האימה "Psychosis (אנ')".

עיסוקים נוספים
--------------

ב-2009 לקח חלק בהנחיית הערב הראשון מתוך חמישה של פסטיבל סן רמו במסגרת פורמט בו בכל ערב של הפסטיבל מצטרפים למנחים הקבועים דוגמן וידוענית.

ב-2012 היה שופט אורח בעונה השמינית של תוכנית "הטופ מודל הבאה של בריטניה ואירלנד" ולאחר מכן בעונות העשירית והאחד העשר של התוכנית היה לשופט קבוע.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פול סקאלפר** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של פול סקאלפר

* פול סקאלפר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* פול סקאלפר, באתר Select
רבי **אֱלֶכְּסַנְדֶּר סֶנְדֶּר אַיְּיכְנְשְׁטֵיין** (ה'תק"ל - כ"א באב ה'תקע"ח) היה אדמו"ר חסידי, אבי חסידות קומרנה.

ביוגרפיה
--------

נולד בספרין בשנת ה'תק"ל להינדא ולרבי יצחק אייזיק אייכנשטיין (הראשון). בצעירותו למד אצל החוזה מלובלין ולאחר נישואיו לחנה בתם של רבי יעקב קופל ומאטיל ליקובר נתמנה לרב בזידיטשוב[דרוש מקור] אחר פטירת החוזה נשאר ללמוד אצל אחיו ורבו המובהק רבי צבי הירש מזידיטשוב, ולאחר מכן עבר לעיר ז'וראבנו. 

בשנת ה'תקע"ב ייסד חצר בקומרנה והחל לנהוג באדמו"רות. בתקופה זו חיבר את ספרו **זיכרון דברים** על התורה ושו"ת על השו"ע.

נפטר בכ"א באב ה'תקע"ח כשהוא בן ארבעים ותשע שנים בלבד. נטמן באויהל שבהונגריה שם ספד לו רבי משה טייטלבוים (הראשון) אבי חסידות סיגעט. 

צאצאיו היו: בנו רבי יצחק אייזיק יהודה יחיאל ספרין ממלא מקומו כאדמו"ר מקומרנא (נפטר ה'תרל"ד); חתנו רבי ברוך אפשטיין; חתנו רבי אשר ספרין.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד הלחמי, רבי אלכסנדר סנדר ספרין מקומרנא, **חכמי ישראל**, תל אביב תשי"ח, חלק א', עמ' ר"ך, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים)
* אלכסנדר בן יצחק איזיק מקומרנה, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  בת רבי צבי
2. ↑  נפטרה ה'תקצ"ה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007307983105171

 |
**פשע זוועה** הוא הפרה של החוק הפלילי הבינלאומי הנופל מבחינה היסטורית תחת שלושה פשעים בינלאומיים המוגדרים בחוק. ובהם: רצח עם, פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות.
טיהור אתני נתפס כפשע זוועה רביעי על ידי חוקרים משפטיים וארגונים חוץ ממשלתיים בינלאומיים הפועלים בתחום, למרות שזה טרם הוכר כפשע בפני עצמו לפי החוק הבינלאומי.

פשע נגד האנושות
---------------

 ערך מורחב – **פשע נגד האנושות**  

**פשע נגד האנושות** הוא מונח במשפט הבינלאומי הפומבי המתאר תקיפה רחבה או שיטתית של אוכלוסייה אזרחית, לרוב רצח המוני, הגליה או שעבוד.
פשע נגד האנושות נחשב לעבירה הפלילית החמורה ביותר.
המונח הוגדר רשמית בכתבי אישום במשפטי נירנברג בשנת 1945, שבהם עמדו למשפט פושעים נאצים על חלקם בשואה ובפשעים נוספים.

רצח עם
------

 ערך מורחב – **רצח עם**  

**רֶצַח עַם** (אנגלית: **גֵ'נוֹסַיְיד** (**Genocide**); החלופה התקנית לפי האקדמיה ללשון העברית: **הַשְׁמָדַת עַם**) הוא ניסיון מכוון של שלטון להשמיד קבוצה חברתית מסוימת – עם, קבוצה לאומית, אתנית או קבוצה דתית. את המונח רצח עם טבע רפאל לֶמְקין, משפטן יהודי-אמריקני. בהשפעתו נחתמה בדצמבר 1948 אמנת האו"ם בדבר מניעתו וענישתו של הפשע השמדת עם, שאושררה בינואר 1951 על ידי כלל חברות האו"ם.

פשע מלחמה
---------

 ערך מורחב – **פשע מלחמה**  

**פשע מלחמה** (או בשם הרשמי יותר: "**הפרה של חוקי ו/או מנהגי המלחמה**") הוא הפרה חמורה של דיני הלחימה של המשפט הבין-לאומי על ידי אדם או קבוצת אנשים, אנשי צבא או אזרחים. בשל חומרת ההפרה, מוטלת אחריות פלילית על מבצעי הפשעים וניתן להעמידם לדין.

טיהור אתני
----------

 ערך מורחב – **טיהור אתני**  

**טיהור אתני**, לפי הגדרתו הרשמית של האו"ם, הוא הפיכת אזור להומוגני מבחינה אתנית, באמצעות שימוש בכוח או בהפחדה להוצאת אנשים מקבוצה אתנית או דתית אחרת מאזור נתון.

על אף שטיהור אתני מתבצע בעיקרו באמצעות גירוש וסילוק (טרנספר), במקרים רבים הוא גולש גם למעשי טבח. ההבדל אפוא בין טיהור אתני לבין רצח עם הוא בכוונה שעומדת מאחורי מעשי הטבח: בעוד שברצח עם מעשי הטבח הם מתוכננים ומהווים חלק מתוכנית כוללת, הרי שבטיהור אתני הם מקומיים, ונובעים בדרך כלל משנאה ומתחושות נקם.

הערות שוליים
------------

1. ↑  יאיר אורון, **הכחשה : ישראל ורצח העם הארמני**, עמ' 17.
2. ↑  Raphael Lemkin and the Struggle for the Genocide Convention, John Cooper, 2008
3. ↑  "New & Old Wars - Organised Violence in a Global Era", מאת מרי קלדור

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007295868905171
* BnF: cb13318672r (data)
* LCCN: sh85009362
* LNB: 000075289

 |
**ג'אג'ה** (באנגלית: **Jajah**) הייתה ספקית שירותי טלפון מבוסס אינטרנט שפעלה עד ינואר 2014 ומאז חדלה לתת שירותים כלשהם. החברה נוסדה על ידי רומן שרף ודניאל מאטס מאוסטריה בשנת 2005. המשרדים הראשיים של החברה היו ממוקמים בקליפורניה ובלוקסמבורג. לג'אג'ה היה גם מרכז פיתוח בישראל.

היתרונות של ג'אג'ה היו בכך שלא היה צורך בהורדה והתקנה של תוכנה כלשהי על המחשב ושהשיחות התבצעו בעלות נמוכה בהרבה מעלות השיחות של חברות הטלפוניה המסורתיות. הפחתת העלויות הושגה על ידי העברת אות הדיבור על גבי האינטרנט בטכנולוגיות VoIP.

Jajah Web
---------

שירות **Jajah Web** מקשר בין מכשירי טלפון קוויים וטלפון סלולריים באמצעות האתר הראשי של ג'אג'ה. המשתמשים מקלידים את המספר שלהם ואת מספר היעד הרצוי באתר. השירות של ג'אג'ה קודם מחייג לטלפון של המשתמש. לאחר שהמשתמש עונה לטלפון השירות מחבר את השיחה למספר היעד והחיבור נוצר.

ג'אג'ה טענה כי השירות שלהם עובד על כל דפדפני הרשת למיניהם. השירות אינו דורש אינטרנט מהיר, וכמו כן אין צורך להיות מחובר אונליין לאחר שנוצר החיבור, לעומת זאת על מנת להשתמש בשירות זה גישה לאינטרנט היא הכרחית על מנת ליצור את החיבור.

משתמשי אינטרנט בעלי חיבור Dial-up להם אין קו טלפון נוסף, היו חייבים להגדיר באתר שהשיחה שלהם תתבצע כעבור כמה דקות כדי שיהיה להם מספיק זמן להתנתק מן האינטרנט על מנת שקו הטלפון שלהם יהיה פנוי.

שיחות בינלאומיות חינמיות בג'אג'ה
--------------------------------

ב-28 ביוני 2006 ג'אג'ה החלו לאפשר קיום שיחות בינלאומיות בחינם בין משתמשים רשומים בג'אג'ה. השירות מוגבל למדינות מסוימות וכמו כן קיימת הגבלה על כמות שיחות החינם אותה ניתן לבצע.

השיחות בין המשתמשים הרשומים בג'אג'ה ניתנים חינם בחיבור בין מספרי טלפון קוויים ומספרי טלפון סלולריים בארצות הברית, קנדה, סין, סינגפור, הונג קונג, תאילנד וכמו כן גם מספרי טלפון קווים ברוב המדינות האירופאיות וגם ארגנטינה, אוסטרליה, ישראל, יפן, מלזיה, מקסיקו סיטי, ניו זילנד, ונצואלה וזמביה.

| עיינו גם בפורטלים: |
| --- |
|  | **פורטל אינטרנט** |
|  | **פורטל תקשורת** |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Jajah** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של Jajah
* ערן גבאי, ג'אג'ה מורידה את תעריפי השיחות מישראל ל-16 אגורות לדקה, באתר הארץ, 23 בינואר 2007
* ליאור הנר, אוסטריה, ג'אג'ה תספק שיחות ללא צורך באינטרנט, באתר הארץ, 14 באוקטובר 2006
* ליאור הנר‏, ג'אג'ה: שיחות חינם בסלולר, באתר וואלה!‏, 27 בספטמבר 2006

הערות שוליים
------------

1. ↑  למדינות מסוימות
פירוש נוסף ערך זה עוסק בפעיל ציוני. אם התכוונתם למפקד ב"הגנה", ראו אברהם איכר.
**אברהם קאופמן** (22 בנובמבר 1885 - 25 במרץ 1971) היה רופא יהודי יליד אוקראינה שחי ופעל בסין בכלל ובחרבין בפרט והתיישב בסוף חייו בישראל. הוא היה פעיל ציוני, שתרם להתיישבות היהודית באימפריה היפנית, ועזר להגן על עשרות אלפי היהודים שחיפשו מקלט מהנאצים במזרח אסיה במהלך מלחמת העולם השנייה.

כתוצאה מקשריו עם הרשויות היפניות במהלך מלחמת העולם השנייה ומלחמת סין–יפן השנייה, הוא נחטף, נעצר ונאסר על ידי הרשויות הסובייטיות מיד לאחר המלחמה. הוא נכלא במחנה גולאג משנת 1945 עד 1956. רשויות ישראליות פעלו לזרוז עלייתו לישראל.

לאחר שחרורו של קאופמן מהגולאג בשנת 1956, הוא עבר לקרגנדה, קזחסטן, וב-25 במרץ 1961 עלה לישראל יחד עם בנו תיאודור (טדי). ד"ר קאופמן בילה את שארית חייו כרופא המתמחה ברפואת ילדים תחת ההסתדרות, ונפטר בתל אביב בשנת 1971.

ראשית חייו
----------

אברהם קאופמן למד רפואה באוניברסיטת ברן.
אברהם קאופמן נולד ליוסף סלמנוביץ קאופמן (Yosef Zalmonovich Kaufman) בשנת 1885 במגלין, כפר יהודי זעיר ליד צ'רניהיב שבאוקראינה (כיום אזור זה חלק של רוסיה). הוא היה נין של שניאור זלמן מלאדי, אשר ייסד את חסידות חב"ד. קאופמן סיים את לימודיו בגימנסיה מסורתית בפרם, רוסיה בשנת 1903, שם החל להתעניין בציונות. לאחר מכן הוא הכל ללמוד רפואה משנת 1904 באוניברסיטת ברן, שבשווייץ, סיים את לימודיו וחזר לרוסיה בשנת 1908 או 1909.

קאופמן הפך לציוני נלהב, ובמהלך עבודתו בפרם לאחר סיום לימודיו הרפואיים, הוא הקדיש את כל זמנו הפנוי לתמיכה בתנועה. הוא עבד תחת Dr. E. V. Chlenov באזור מוסקבה. הוא נסע לערים שונות כדי להרצות על ציונות, ופיקח על אגודת חובבי ציון שבראשה עמד אביו, יוסף.

משפחתו
------

אשתו של קאופמן נרשמה גם היא ללימודי רפואה באוניברסיטת ברן. בנו של קאופמן, תאודור (Theodore) הפך לנשיא האיגוד של תושבים יהודי סין (Former Jewish Residents of China), ולאגודת הידידות של ישראל סין. אשתו של תאודור, Rasha Segerman, למדה בנעוריה בבית הספר היהודי בשאנגחאי.

ביוגרפיות
---------

* Ben-Canaan, Dan. Nostalgia vs. Historical Reality(הקישור אינו פעיל), Heilongjiang University, School of Western Studies, Harbin, Heilongjiang Province, P.R.C. 2007.
* Kaufman, Abraham, translation: Tzur, Benny. Camp Doctor: 16 Years in the Soviet Union(הקישור אינו פעיל), JewsOfChina.org website.
* Tokayer, Marvin & Swartz, Mary. "The Fugu Plan: The Untold Story of the Japanese and the Jews During World War Two", Weatherhill Inc. New York, 1979.
* Eber, Irene. Chinese and Jews: Encounters Between Cultures, Vallentine Mitchell, 2008, pg.14, מסת"ב 0-85303-673-X, מסת"ב 978-0-85303-673-9.

ראו גם
------

* האקו איצ'יו
* יהדות יפן
* גטו שאנגחאי

קישורים חיצוניים
----------------

* הקהילה היהודית בחרבין, סין - ד"ר אירנה ולדימירסקי

הערות שוליים
------------

1. ↑  Dr. A. J. Kaufman, Jewish Communities of China website, January 12, 2002.
2. ↑  Detailed History of Harbin, retrieved October 29, 2010 from the Sino-Judaic Institute website, which in turn cites:

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007298878105171
* GND: 105171270X
* ISNI: 0000 0001 0970 6534
* LCCN: n83063326
* SNAC: w6nd8vvf
* VIAF: 50598708
* WorldCat: lccn-n83063326

 |
**מיכאל שונוונדט** (בדנית: **Michael Schønwandt**, נולד ב-10 בספטמבר 1953 בפרדריקסברג) הוא מנצח דני.

קורות חייו
----------

מיכאל שונוונדט הוא המנהל המוזיקלי של התזמורת הדנית המלכותית והאופרה המלכותית בקופנהגן. לא מכבר הוביל את האופרה המלכותית אל בית האופרה החדש בקופנהגן, שם תעלה הלהקה מחזור שלם של טבעת הניבלונג מאת ריכרד וגנר בהפקה חדשה. שונוונדט הוא מראשי התומכים בעולם במוזיקה של קרל נילסן, שהקליט את כל הסימפוניות והקונצ'רטי של נילסן.

מיכאל שונוונדט כיהן גם כמנצח ראשי של תזמורת הקונצרטהאוס של ברלין, מנצח אורח ראשי של התזמורת הסימפונית הלאומית של דנמרק ומנצח אורח ראשי של התיאטרון הלאומי דה לה מוניי בבריסל, בלגיה. הוא למד באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון, התקבל כמנצח קבוע לאופרה המלכותית בקופנהגן בשנת 1979 ובעונות הבאות ניצח על רפרטואר נרחב, החל במוצרט וכלה בקשישטוף פנדרצקי.

מאז עבד שונוונדט בשורה ארוכה של בתי אופרה מובילים בעולם, ביניהם בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון, האופרה של וינה, האופרה הלאומית של פריז, האופרה של שטוטגרט ופסטיבל ביירוית, שם ניצח על המייסטרזינגר מנירנברג.

הקריירה הקונצרטית מקיפה את אירופה והופעותיו כוללות את התזמורת הפילהרמונית של ברלין, התזמורת הפילהרמונית של וינה, תזמורת פילהרמוניה, התזמורת הסימפונית של לונדון (עמה ביצע את כל הקונצ'רטי לפסנתר של בטהובן עם אלפרד ברנדל), הפילהרמונית של לונדון, תזמורת רדיו בוואריה, תזמורת פסטיבל בודפשט ותזמורת שווייץ המערבית.

שונוונדט הוציא הרבה הקלטות חשובות, מלבד רשימת הקלטותיו המקיפה ליצירות נילסן, ובתחום האופרה הקליט את "סלומה" של ריכרד שטראוס ואת "מעשה השפחה" של פול רודרס, על פי ספרה של הסופרת הקנדית מרגרט אטווד. שעליה ניצח בביצוע בכורה.

קישורים חיצוניים
----------------

* מיכאל שונוונדט, באתר AllMusic (באנגלית)
* מיכאל שונוונדט, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* מיכאל שונוונדט, באתר Discogs (באנגלית)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**קלאוס פטר פלור** | **מנצחים ראשיים, תזמורת הקונצרטהאוס של ברלין**
1992-1998 | **הבא**:**אליהו ענבל** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**פאבו ברגלונד** | **מנצחים ראשיים, התזמורת המלכותית של דנמרק**
2000 - | **הבא**:**לא נקבע** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007457499105171
* BIBSYS: 1072726
* BnF: cb13899528r (data)
* CiNii: DA11534255
* GND: 123754410
* ISNI: 0000 0000 8184 9532
* LCCN: n87831965
* LNB: 000106365
* MusicBrainz: 44d78b04-4c94-48e6-8eb0-e4784ee1f1d7
* NKC: xx0282416
* SUDOC: 085648930
* VIAF: 52145971552732332457
* WorldCat: lccn-n87831965

 |
**רכס גאלאטין** (אנגלית: **Gallatin Range**) נמצא במדינות מונטנה וויומינג שבארצות הברית, והוא כולל למעלה מ-10 הרים שגובהם הוא מעל 3,048 מטרים (10,000 רגל). הנקודה הגבוהה ביותר ברכס היא פסגת אלקטריק שגובהה 3,343 מטרים. רכס גאלאטין נקרא על שם אלברט גאלאטין, שהיה מזכיר האוצר של ארצות הברית שכיהן בתפקידו למשך הזמן הארוך ביותר, והיה חבר בצוות המשא ומתן בין בריטניה לארצות הברית שבו נקבע הגבול בין אלסקה לקנדה. אורכו של הרכס הוא 120 ק"מ מצפון לדרום, ורוחבו הממוצע הוא 32 ק"מ.

הפסגות הדרומיות של הרכס נמצאות בחלק הצפוני של הפארק הלאומי ילוסטון, אך רוב הרכס נמצא ביער הלאומי גאלאטין. נהר ילוסטון זורם צפונה דרך האגף המזרחי של הרכס. רכס מדיסון מקביל לגאלאטין במערב. הקצה הצפוני של הרכס נמצא ליד העיירה ליבינגסטון שבמונטנה, ומעבר בוזמן מפריד בין גאלאטין לבין הרי ברידג'ר שבמערב. הרכס הוא חלק מהמערכת האקולוגית ילוסטון רבתי ויש בו דובי גריזלי, זאבים ומינים אחרים המצויים בסכנת הכחדה.

ברכס גאלאטין נמצא אחד מהיערות המאובנים הגדולים ביותר מהאאוקן. העצים המאובנים הם מאובנים מינרליים של מה שבעבר היה גזעי עצים. העצים המאובנים שברכס מכוסים בלבה וזרמים פירוקלסטיים מהפעילות הגעשית שהתרחשה לפני כ-50 מיליוני שנים. שירות היערות של ארצות הברית בנה שביל באורך 3.2 ק"מ שבו ניתן לצפות בעצים המאובנים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רכס גאלאטין** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  **Gallatin Range**, Peakbagger, Retrieved on 2007-03-18
2. ↑  **Electric Peak**, USGS Electric Peak (MT,WY) Topo Map, Topozone, Retrieved on 2007-03-18
3. ↑  title **The Gallatin Petrified Forest**, A Hike Through a 50 Million Year Old Forest, Earthmaps, Retrieved on 2007-03-18

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007563566605171
* LCCN: sh93004151

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:עיתון   
שימוש בפרמטרים מיושנים [ תמונה ] 

**איזבסטיה** (ברוסית: **Известия**) הוא עיתון רוסי ותיק ורב-תפוצה. משמעות המילה "איזבסטיה" היא "ידיעות" (או "ידיעות מוגשות").

היסטוריה
--------

### מקור העיתון

בול סובייטי לכבוד יובל 50 לאיזבסטיה
תחילתו של העיתון איזבסטיה בעיתון "חדשות סובייט הפועלים של פטרוגרד" אשר התפרסם החל מ-13 במרץ 1917 בעיר פטרוגרד. בתחילתו נתן העיתון ביטוי להשקפות מנשביקיות ואלו של המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית. בחודש אוגוסט 1917 שינה העיתון את שמו ונקרא "חדשות הוועד המנהל המרכזי של הסובייטים של הפועלים והחיילים" ובגילגולו השלישי נקרא: "ידיעות הסובייטים של עמי ברית המועצות" (רוסית: Известия Советов народных депутатов СССР), או בקיצור "איזבסטיה".

לאחר כינוס הקונגרס הכל-רוסי השני של הסובייטים (בשלהי 1917) הפך איזבסטיה לעיתון הרשמי של הממשלה הסובייטית.

### העיתון בתקופת ברית המועצות

בעוד שהעיתון פראבדה שימש כעיתון הרשמי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, היה איזבסטיה העיתון הרשמי של הממשלה הסובייטית ונשיאות הסובייט העליון של ברית המועצות. תקופת הזוהר של העיתון היה בשנות כהונתו של ניקולאי בוכארין כעורך ראשי (1934–1937). במשך יותר מעשור העסיק העיתון את הקריקטוריסט בוריס יפימוב, אך לאחר מעצר אחיו הוא פוטר.

### העיתון ברוסיה

לאחר התמוטטות ברית המועצות איזבסטיה מבקש להצטייר כעיתון של כל האומה הרוסית. העיתון היה בבעלות חברת החזקות אשר בעליה הוא ולדימיר פוטנין, מגדולי האוליגרכים ברוסיה, המקורב לשלטון. מניות השליטה בעיתון נרכשו ב-3 ביוני 2005 על ידי תאגיד הענק גזפרום באמצעות חברת ההחזקות גזפרום מדיה. 

נכון לשנת 2005 תפוצת העיתון היא כ-240,000 גיליונות ליום.

בשנת 2008 העיתון נמכר לקבוצת תקשורת מסנקט פטרבורג שבבעלות יורי קובלצ'וק. בשנת 2011 מערכת העיתון עברה מבניין שנבנה במיוחד בשבילה בשנת 1926 במרכז מוסקבה לבניין אחר בפרברי העיר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איזבסטיה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של איזבסטיה (ברוסית)

* אתר האינטרנט הרשמי של איזבסטיה (ברוסית)
* איזבסטיה, ברשת החברתית פייסבוק

* איזבסטיה, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* איזבסטיה, ביישום טלגרם

* איזבסטיה, ברשת החברתית אינסטגרם

* איזבסטיה, ברשת החברתית טיקטוק

* איזבסטיה, ברשת החברתית VK

* איזבסטיה, סרטונים בערוץ היוטיוב
* איזבסטיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* אתר הבית של איזבסטיה
**בלה-בלה** (באנגלית: **Bela-Bela**, משמעות בצוואנה: "הסיר שרותח") היא עיר במחוז וטרברג שבפרובינציית לימפופו שבדרום אפריקה. שמה נובע מכך שהיא ממוקמת בסמוך למעיינות חמים, אשר מספקים 22,000 ליטרים לשעה בטמפרטורה של 52 מעלות צלזיוס. העיר נקראה בעבר **וורמבאת'ס** (באנגלית: **Warmbaths**; באפריקאנס: **Warmbad**, **ורמבאד**; הלחם בסיסים שמשמעותו המילולית היא "מרחצאות חמים"), אך השם שונה לשם הנוכחי בשנת 2002. שם נוסף אשר היה בשימוש עד תחילת המאה העשרים הוא **הרטינגסבורג** (באנגלית: **Hartinsburg**).

היסטוריה
--------

כששבטי הצוואנה היגרו אל אזור העיר בתחילת המאה ה-19, הם גילו את המעיינות החמים. חלוץ בשם קארל ואן הרדן הקים את החווה הראשונה באזור, שלימים הפכה לעיירה בלה-בלה.

ב-1873, המשטר של הרפובליקה הדרום-אפריקאית בראשותו של הנשיא תומאס פרנסואה בורחרס (אנ') קנה את האדמה, והקים רשות שנקראה הרטינגסבורג, על שמו של הביולוג ההולנדי פיטר הרטינג.

במהלך מלחמת הבורים כבשו הבריטים את המקום, ושינו את שמו לוורם באת'ס - המרחצאות החמים.

בשנת 1920 הוכרזה וורמבאת'ס כעיירה, ונבנו בה שכונות חדשות שתוכננו על ידי האדריכל ג'ון אברהם מופט (John Abraham Moffat).

בשנת 1950 היא הפכה למחוז משפטי נפרד. בשנת 1960 היא הוכרזה כעיר.

ב-14 ביוני 2002 החליטה הממשלה הדרום אפריקאית לשנות את שמה של העיר ל"בלה-בלה".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בלה-בלה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "History of Warmbaths/ Bela-Bela". Marula Marketing. אורכב מ-המקור ב-2010-01-10. נבדק ב-14 בדצמבר 2009. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  "Warmbad / Bela Bela Information and Accommodation". אורכב מ-המקור ב-30 בדצמבר 2008. נבדק ב-31 באוקטובר 2009. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987009157074205171

 |
**יד לקורא: כתב עת לספרנות, לביבליוגרפיה ולארכיונאות** היה כתב עת שיצא לאור בשלושה גלגולים שונים בין השנים 1946 ועד 2003, אז הוחלף בכתב העת "מידעת" שיצא לאור בהתחלה על ידי המרכז לספריות וספרות בישראל ובהמשך על ידי המחלקה ללימודי מידע באוניברסיטת בר-אילן.

כתב העת החל לצאת במתכונת של שתי חוברות בשנה במאי 1946 על ידי ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל - מרכז לתרבות ולחנוך והוצאת הקיבוץ המאוחד וכותרת המשנה שלו ציינה: "לספרן ולפעילי תרבות". כתב העת יצא במתכונת זו עד 1954.

בינואר 1956, לאחר הפסקה של שנתיים, חודשה הוצאת כתב העת במתכונת של רבעון על ידי הוועד המרכזי של הסתדרות הפקידים/ארגון ספרני ישראל. בגלגולו זה ציינה כותרת המשנה: "רבעון לספרנות ולביבליוגרפיה". עורך הרבעון היה שלמה שונמי.

בספטמבר 1965, עם הקמת מרכז ההדרכה לספריות בישראל, יצא כתב העת באמצעות מוסד זה, עם השנים התמעטו מספר החוברות בשנה, עד כדי חוברת שנתית בעשור הראשון של המאה ה-21. עורך כתב העת בחלק ניכר מתקופה זו היה מרדכי נדב.

מטרת כתב העת הייתה כפולה: הן במה לנושאים מקצועיים פרקטיים של עבודת הספרן במסגרת הציבורית, התאגדויות של ארגון העובדים, אסיפות וועידות מקצועיות וכיוצא בזה והן במה מחקרית למאמרים בנושאים הקשורים בצד האקדמי של המקצוע ומחקרו כגון ניהול ותפעול ספריות, קטלוג, פרסום ביבליוגרפיות, חינוך והוראת המקצוע, ביקורת ספרות מקצועית ועוד.

קישורים חיצוניים
----------------

* דף ברשימה המאוחדת של כתבי העת
* מידעת - כתב העת האלקטרוני שהחליף את "יד לקורא"
1895 בניין הניו יורק הראלד - נהרס ב-1921
הידיעה על טביעת הטיטניק, בעמוד הראשון של העיתון
**הניו יורק הראלד** (באנגלית: **The New York Herald**) היה עיתון רב-תפוצה אשר פעל מהעיר ניו יורק מ-6 במאי 1835 ועד 1924. הגיליון הראשון של העיתון פורסם על ידי ג'יימס גורדון בנט.

ב-1850 עסק העיתון בעמודו הראשון בעלילת דמשק (1840) וטען בו כי היהודים ביצעו רצח "על פי הוראות התלמוד", ושההאשמות נגדם "בוטלו בגלל התערבויות מפוקפקות של הרוטשילדים".

במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, העיתון היה תומך נאמן של המפלגה הדמוקרטית. תחת ניהולו של בנו של בנט, ג'יימס גורדון בנט הבן, מימן העיתון את משלחתו של הנרי מורטון סטנלי לאפריקה למציאת דייוויד ליווינגסטון, ובשנת 1879 תמך במשלחת הכושלת של ג'ורג' וו. דילונג לאזור הארקטי.

ב-4 באוקטובר 1887 השיק בנט הבן את הגרסה האירופית של ההראלד בפריז שבצרפת. בעקבות מעברו של בנט לפריז, העיתון סבל מהניסיון לנהל את התפעול מניו יורק באמצעות מברקים. לאחר מותו של גורדון בנט הבן, העיתון מוזג עם יריבו העז ה"ניו יורק טריביון" בשנת 1924, ונקרא ה"ניו יורק הרלד טריביון". העיתון וגרסתו האירופית נמכרו לג'ון היי ויטני, שגריר ארצות הברית בבריטניה, בשנת 1959.

ב-1966 המהדורה הניו יורקית חדלה לצאת לאור, וה"וושינגטון פוסט" וה"ניו יורק טיימס" רכשו ביחד את השליטה בעיתון הפריזאי ושינו את שמו ל-International Herald Tribune. כיום, כשהוא בבעלות ה"ניו יורק טיימס", העיתון נותר חשוב ובעל השפעה - כולו באנגלית בלבד, הוא מודפס ב-26 מדינות מסביב לעולם ונמכר ב-180 מדינות.

כאשר ההראלד היה עדיין תחת ניהולו של העורך המקורי בנט, הוא נחשב לחודרני ורודף שערוריות מבין העיתונים הניו יורקיים באותה תקופה. יכולתו לבדר את הציבור באמצעות חדשות יומיות הפכה אותו לעיתון המוביל בתפוצתו באותם זמנים.

כיכר הראלד בניו יורק קרויה על שם העיתון; בחלקו הצפוני ישנו פסל המנציח את בנט. הכיכר נמצאת דרומית לכיכר טיימס, אשר גם כן קרויה על שם עיתון, הניו יורק טיימס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניו יורק הראלד** בוויקישיתוף
* ניו יורק הראלד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  גולי נאמן ערד, **אמריקה, היהודים ועליית הנאציזם – תגובתם של קרובים רחוקים**, ספרית אפקים, הוצאת עם עובד, עמ' 31.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4760965-5
* LCCN: n2002162950
* VIAF: 186438588
* WorldCat: viaf-4477149108578368780007

 |
| שלוש הממלכות של קוריאה |
| --- |
| 
מפה של שלוש הממלכות של קוריאה בסוף המאה ה-5. |
| שם קוריאני |
| תרגום פונטי | סאמגוק |
| הנגול | 삼국 |
| הנג'ה | 三國 |

**שלוש הממלכות של קוריאה** היו הממלכות: קוֹגוּריוֹ, פֶּקְצֶ'ה ושׁילָה ששלטו על חצי האי הקוריאני ומנצ'וריה בין המאה ה-1 לפנה"ס והמאה ה-7 לספירה. ממלכות ומדינות שבטיות קטנות היו קיימות לפני ובזמן תקופת שלוש הממלכות והן כללו את קָאיָה, טונג-יֶה, אוֹקְגּ'ה, פּוּיאוֹ, אוּסָאן, טַמְנָה (או פונטית, "טַמְרָה", האי צ'ג'ו כיום), ועוד.

התקופה החלה על פי המסורת בשנת 57 לפנה"ס, כשממלכת סארו (לימים שילה) בדרום-מזרח חצי האי קיבלה אוטונומיה מהאימפריה הסינית (שושלת האן). קוגוריו בצפון ודרומית לנהר יאלו (נהר אמנוק בקוריאנית) קיבלה עצמאות מהסינים ב-37 לפנה"ס. ב-18 לפנה"ס, נמלטו שני נסיכים מקוגוריו בשל קרב ירושה והקימו את פקצ'ה בדרום מערב חצי האי (כיום סיאול), שבירתה הייתה בהתחלה אוּנְג־גִ'ין (כיום גוּנְג־צ'וּ), ואחר כך סאבי מדרום מערב לסיאול. ממלכת קאיה נפרדה מפקצ'ה במאה ה-1 לספירה.

סוף שושלת האן בתחילת המאה ה-3 לספירה איפשר את התפתחות שלוש הממלכות. שלוש הממלכות חלקו תרבות משותפת. הקונפוציאניזם התפשט בחברה הקוריאנית הגבוהה מהמאה ה-1 לספירה. מאוחר יותר הוא הוחלף לחלוטין על ידי בודהיזם.

לקוגוריו, הגדולה מבין שלוש הממלכות, היו שתי ערי בירה. נאנגנאנג (כיום פיונגיאנג) וקוּנגנה על הנהר יָאלוּ. בתחילה המדינה השתרעה עד גבול סין, היא כבשה בהדרגה שטחים נרחבים ממנצ'וריה. לבסוף גרשה את הסינים מנאנגנאנג (313). ההשפעה התרבותית של הסינים נמשכה עד שהבודהיזם אומץ כדת רשמית ב-372.

במאה ה-4 ממלכת פקצ'ה שגשגה ושלטה כמעט על כל חציו הדרומי של חצי האי הקוריאני. 

ב-503 שונה שמה של ממלכת סארו ל"ממלכת שילה". ידוע כי ממלכת שילה השתלטה על ממלכת קאיה במחצית הראשונה של המאה ה-4. בירת שילה הייתה גוּמסוֹנג (כיום קִיַאנְגְג'ו). הבודהיזם הפך לדת רשמית ב-528. בתקופת ממלכת שילה פעל מסדר אבירי העילית- הווארנג, ונוסדה אמנות הלחימה הקוריאנית הווארנג דו.

בעזרת הקיסרים משושלת טאנג הסינית כבני ברית, כבשה ממלכת שילה את פקצ'ה ב-660 ואחר כך את ממלכת קוגוריו (668), ובכך החלה תקופת ממלכת שילה המאוחדת שהביאה לקיצה את תקופת "שלוש הממלכות".

בשם הקוריאני "סאמגוּק" או "שלוש הממלכות" נעשה שימוש בספרים קוריאנים קלאסיים "סאמגוק סאגי" ו"סאמגוק יוּסה".

ראו גם
------

* מערך הקברים של קוגוריו

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שלוש הממלכות של קוריאה** בוויקישיתוף
* שלוש הממלכות של קוריאה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* שלוש הממלכות של קוריאה, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NDL: 00573703
* NLK: KSH2002033251

 |
כדורגל רחוב, וונציה (1960)
**כדורגל רחוב** הוא משחק רחוב המתבסס על חוקי הכדורגל. משחקים כאלה לא משוחקים על פי חוקי המשחק הרשמיים, ולרוב גם אינם כוללים מגרש שדה גדול, סימונים בשטח, דגלים ואחד עשר שחקנים לכל צוות, או שופט ושופטים עוזרים.

רקע כללי
--------

כדורגל רחוב, כשמו כן הוא, שוחק מלכתחילה על ידי ילדים ברחובות שבקרבת ביתם, כצורה של בילוי זמן חברתי. שטחי המשחק, הסימון, מספר המשתתפים היו מאולתרים, והותאמו אד-הוק לתנאי הסביבה שעשויים היו להשתנות מיום ליום (למשל, מספר משתתפים לא קבוע). החוקים העיקריים שנשמרו הם איסור מגע יד בכדור (למעט השוער), והבקעת שערים.

קלות הארגון של המשחקים הבלתי פורמליים הללו ברחובות ובשטחים הפתוחים עזרו להפוך את הכדורגל לספורט הפופולרי ביותר בעולם.

כיום קיימים מספר ארגונים נפוצים בכדורגל הרחוב (Streetfootballworld, SISM Street Soccer בארצות הברית, ההתאחדות הבינלאומית לכדורגל רחוב, WhizzKids United, Buntkicktgut, Street Soccer USA). בימינו, כדורגל רחוב הוא גם שיטה אחת מני רבות לאימון שחקני כדורגל צעירים.

אליפות העולם הראשונה בכדורגל ברחוב התקיימה במריאננפלאץ בעיר קרויצברג.

סוגים אופייניים
---------------

* סטנגה - משחק בסיסי לשני שחקנים, בו לכל שחקן מותרת נגיעה אחת בכדור על פי תור.
* אחד על אחד - כנ"ל, אך אין מגבלת נגיעות בכדור.
* שוער נייטרלי - שני שחקנים מתמודדים כאשר בשער עומד שוער "נייטרלי" אשר מגן על השער מפני שניהם. זוהי שיטה שפותרת מצב של שלושה שחקנים, בדרך כלל השחקנים מתחלפים בינהם לאחר מספר שערים שסוכם מראש - המפסיד נכנס לשער, והשוער עולה לשחק נגד המנצח.

לכל אחת מהאפשרויות הנ"ל קיימות צורות הכוללות מספר הולך ועולה של שחקנים.

משחקי וידאו
-----------

בשנת 2005 הציג מפרסם משחקי הווידאו electronic arts את רחוב FIFA, זיכיון המבוסס על כדורגל רחוב וכדורגל בסגנון חופשי. סדרת "רחוב פיפא" מתמקדת בכושר, סגנון ותחבולות, שמשקפות את התרבויות של כדורגל הרחוב וכדורגל בסגנון חופשי ששיחקו ברחובות ברחבי העולם.

ראו גם
------

* אקסטרים פוטבול - סדרת טלוויזיה צרפתית-איטלקית מונפשת, המתמקדת בהרפתקאותיהם של ילדים המשחקים כדורגל רחוב.
* כדורסל רחוב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כדורגל רחוב** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Meseguer, Pedro (7 בנובמבר 2016). "El fútbol callejero" (בספרדית). Alicante: Futbol Jobs. נבדק ב-21 באפריל 2019. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  "Fútbol Callejero: Historia, trucos, jugadas y mucho más" (בספרדית). נבדק ב-21 באפריל 2019. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  "Street Soccer" (PDF). נבדק ב-21 באפריל 2019. Soccer is the undisputed # 1 game in the world and the primary way kids around the world developed their ball skills was through "street soccer". World-class players came out of this environment. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  Modern Sports Stories Publication, published 09/09/2013. Staff interview with Darren Laver, Page 96.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4372466-8

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק במלכה מצרית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו תיאה (פירושונים).
פסל של המלכה תיה שהתגלה בעמרנה ומוצג כיום במוזיאון החדש בברלין.
המומיה של תיה
**תֶיַה** (נכתב במקור תֶיַ) הייתה מלכת מצרים שחיה כנראה בין השנים 1338–1398 לפנה"ס. היא נולדה לפקיד הגבוה יויה ולאשתו תויה, והפכה לאשתו הראשית של מלך מצרים אמנחותפ השלישי. אביה יויה היה בעל אדמות עשיר מהעיר אחמין שבמצרים העליונה, ואימה תויה הייתה כוהנת דת, וכנראה הייתה חלק ממשפחת המלוכה. לתי היה אח שנקרא אנן, והוא שירת ככוהן השני לאל אמון. תיה נישאה לאמנחותפ השלישי בשנה השנייה למלכותו, ולהם נולדו לפחות שבעה ילדים. היא אמו של אמנחותפ הרביעי שידוע יותר בשם אחנתון.

בעלה אמנחותפ השלישי הקדיש לה מספר מקדשים במצרים ובנוביה, וגם בנה אגם מלאכותי לכבודה בשנה ה-12 למלכותו. שמה מופיע לצד שם בעלה בהרבה חפצים קטנים שהתגלו בחפירות, כמו תכשיטים, כלי אגירה וחרפושיות. מכל הממצאים הללו ניתן ללמוד שהייתה לה השפעה רבה בחצר המלוכה בזמן מלכותם של בעלה אמנחותפ השלישי ובנה אחנתון. ישנן עדויות למלכים זרים כגון מלך מיתני ומלך בבל שיצרו איתה קשרים ישירים, אם זה לצורכי שידוך עם בנות משושלת המלוכה או לצורכי מסחר. לאחר מות בעלה היא המשיכה ליעץ לבנה אחנתון, היא ממשיכה להיות מוזכרת במכתבי אל עמרנה ובכתובות מלכותיות. ממכתבי אל עמרנה ניתן ללמוד גם שהיה לה בית בעמרנה, מהכתובות המלכותיות ניתן ללמוד שהיא כנראה המשיכה לחיות לפחות עד השנה ה-12 למלכותו של אחנתון.

תיה כנראה נקברה במקור בעמרנה. ארון הקבורה שלה התגלה בקבר KV55. בשנת 2010 פורסמו תוצאות בדיקת סמני DNA שקבעו שמומיה שהתגלתה בקבר KV35 בעמק המלכים, שנבנה עבור אמנחותפ השני, היא המלכה תיה. המומיה התגלתה כבר בשנת 1898 בקבר KV35 יחד עם עוד מומיות מלכותיות, ביניהן אמנחותפ השלישי. לקחו שיער שנמצא בקבר של תות ענח' אמון, בתוך תיבה שרשום עליה שמה של תיה. את הדנ"א בשיער השוו לדנ"א בשיניים של המומיה, ונמצאה התאמה מושלמת.

לקריאה נוספת
------------

* זאהי הוואס, **סודות במשפחת המלוכה של המלך תות**, נשיונל ג'יאוגרפיק, גיליון 148, ספטמבר 2010

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תיה** בוויקישיתוף
* תיה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* תיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* תיה, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007431984305171
* GND: 118621181
* ISNI: 0000 0004 5417 1016
* LCCN: no2002015521
* NKC: xx0108743
* SUDOC: 180376721
* VIAF: 127422567
* WorldCat: lccn-no2002015521

 |
משרדי העיתון "די טאגסצייטונג" בבית רודי דוצ'קה ברחוב רודי דוצ'קה 25 ברובע קרייצברג בברלין
**די טאגסצייטונג** (בגרמנית: **Die Tageszeitung**, "היומון") הידוע גם על ידי ראשי התיבות taz ("טאץ"), הוא עיתון יומי גרמני המאורגן כקואופרטיב והמופיע החל משנת 1978 בברלין (עד 1990 ברלין המערבית). העיתון מנוהל על ידי עובדיו. הוא יוסד בימי גל התנועה הפוליטית של השמאל החדש ששטפה בשנות ה-1970 את גרמניה המערבית והתמקד בעיקר בפוליטיקה השוטפת ובסוגיות חברתיות כמו אי שוויון והמשברים הסביבתיים המקומיים ובחו"ל שכוסו פחות בדיווחים של העיתונות המסורתית והשמרנית של התקופה. העיתון תמך לעיתים קרובות במפלגת הירוקים, אולם היה בקורתי כלפי ממשלות הקואליציה של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית והירוקים בשנים 2005-1998.

היסטוריה
--------

העיתון קם בשנת 1978. מלכתחילה הוא ראה עצמו כעיתון אלטרנטיבי מול עיתונות "מיינסטרים": "חסר יראת כבוד, עצמאי כלכלית, אינטליגנטי ומבדר". עד שנת 1991 כל עובדיו קיבלו משכורות אחידות. בימינו אלו המכהנים בתפקידים אחראיים בכירים מקבלים בונוסים.

העיתון ווכנצייטונג יחד עם טאגסצייטונג מוציאים לאור כמוספים מהדורה גרמנית של כתב העת הצרפתי "לה מונד דיפלומטיק". 

החל משנת 1992 בעלי העיתון היו ה-13,500 חברים מאוגדים. העיתון נפוץ ב-60,000 עותקים, מתוכם 50,000 במסגרת מנויים. בשנת 1995 היה ה-taz העיתון הלאומי הגרמני הראשון שפרסם את כל תכניו באינטרנט.
בשנים 2009-2015 העורכת הראשית של העיתון הייתה אינס פוהל. היא הוחלפה בשנת 2015 על ידי גאורג לוויש. מטה בעיתון כולל כעת כ-250 משתתפים.

"די טאגסצייטונג" הופיע מלכתחילה בגיליון כל-גרמני ובמהדורה ברלינאית מקומית. במהלך השנים התווספו מהדורות מקומיות במדינת נורדריין-וסטפאליה, בהמבורג ובברמן. שתי האחרונות מוזגו לבסוף ב-"taz-צפון" וביולי 2007 המהדורה בנורדריין-וסטפאליה נסגרה.

בבחירות בשנת 2013 תמך העיתון במפלגה הסוציאל-דמוקרטית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **די טאגסצייטונג** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של די טאגסצייטונג (בגרמנית)
* די טאגסצייטונג, ברשת החברתית פייסבוק

* די טאגסצייטונג, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* די טאגסצייטונג, הבלוג הרשמי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb12365986f (data)
* GND: 4206478-8
* MusicBrainz: a2c769c6-63ba-43d1-bf1d-47bf08331888
* NLP: a0000001029347
* VIAF: 293347518
* WorldCat (עם VIAF): 293347518

 |
מפת מסילת ההיי ליין
סמל הפארק
ה**היי ליין** (מאנגלית: **High Line**, מילולית: הקו העליון) הוא פארק בדרום מערב מנהטן, ניו יורק, באורך כ-2.33 ק"מ, על תשתית מסילת הרכבת העילית (ומכאן שמו) הנטושה, הנמצאת ברובה במקביל לשדרה העשירית ובקרבת נהר ההדסון. הפארק נמצא בין הווסט וילג' מדרום ובין רובע צ'לסי מצפון. הכניסה הדרומית נמצאת ברח' גאנסוורט (Gansevoort), המסתעף מרח' 14 מערב והכניסה הצפונית נמצאת (בשלב הנוכחי) ברח' 30 מערב ופינת השדרה העשירית.

קו הרכבת, שהיה בשימוש במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20, ננטש במהלך השנים בגלל ירידת כמות הנוסעים והסחורה שהועברה בו. בשנת 1999 התאגדה קבוצה של תושבי האזור כדי להפוך את הקו הנטוש לפארק עירוני. בתמיכת העירייה והממשל, כספים רבים הושקעו וחלקו הראשון של הקו נפתח בשנת 2006. חלקו השני של הקו נפתח בשנת 2009, והחלק האחרון, שממנו נשקף האמפייר סטייט בילדינג, נמצא בשלבי פיתוח.

השפעת הפארק על הסביבה וערך הדירות השוכנות סביבו עצומה. מצד אחד ערך הדירות העולה מושך לאזור תושבים רבים, המעוניינים באיכות חיים גבוהה יותר. עם זאת, תושבים רבים של האזור, שלא יכולים לממן את שכר הדירה העולה נאלצו לעזוב את השכונה.

פשע כמעט ואיננו קיים בפארק. עם פתיחת חלקו השני של הפארק, בשנת 2009, דיווח "הניו יורק טיימס" כי מאז פתיחת הפארק לא דווח על אף פשע חמור כמו תקיפה או שוד בפארק. אחת הסיבות לכך היא, לפי טענת מתכנני הפארק, כי בעוד שפארק ריק מהווה מוקד משיכה לפשע, הרי הפארק החשוף לעיני הבניינים שסביבו ותושביו מרחיק פושעים.

ראשי-ערים אחרות בארצות הברית, כמו פילדלפיה, שיקגו וסנט לואיס הושפעו אף הם מן הפארק והשפעתו החיובית ותכנונים לביצוע תוכניות דומות בערים אחרות מתקיימים. למעשה, עלות הריסת מסילות רכבת מסוג זה במרכזי הערים גבוהה יותר מאשר הסבת המסילה לפארק.

בתרבות
------

* הסרט אני אגדה צולם בחלקו בפארק, תחת המסילה ובאזור בכלל.
* בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה בנות מופיע הפארק.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* הפארק באזור הרחוב ה-20. בקטע זה של הפארק נעשית מחווה לצמחייה הפראית שגדלה על הקו בתקופה בו היה הקו מוזנחהפארק באזור הרחוב ה-20. בקטע זה של הפארק נעשית מחווה לצמחייה הפראית שגדלה על הקו בתקופה בו היה הקו מוזנח
* הרכבת עוברת על מסילת ההיי ליין בשנת 1936הרכבת עוברת על מסילת ההיי ליין בשנת 1936
* מטה בניין מעבדות בל בין השנים 1898- 1966 הבניין נפתח בשנית ב-1970 לאחר שיפוץ לשימוש קהילת האמנים, הרכבת עברה דרך הקומה השלישיתמטה בניין מעבדות בל בין השנים 1898- 1966 הבניין נפתח בשנית ב-1970 לאחר שיפוץ לשימוש קהילת האמנים, הרכבת עברה דרך הקומה השלישית

ראו גם
------

* פארק המסילה בירושלים
* פארק המסילה (תל אביב)

לקריאה נוספת
------------

* פול גולדברגר, **חזון עירוני**: גן פורח במרומי מנהטן, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 155, אפריל 2011, עמ' 106–119.
* כרמל חנני, עניין של נקודת מבט, באתר אורבנולוגיה, המעבדה לעיצוב עירוני, 10 בינואר 2013

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **היי ליין** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של היי ליין (באנגלית)
* תמונות של ההיי ליין באתר טיים אאוט
* היי ליין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* ניסן אלמוג, היי ליין, ניו יורק, סיפור הצלחה, X-net‏, אפריל 2022

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007599913605171
* LCCN: sh2011002384
* NKC: ge1130269

 |
**בוכה על הקבר** הוא פזמון שכתב והלחין אביב גפן וביצעו אביב גפן ולהקת "התעויוט". השיר יצא לאור בשנת 1993.

רקע
---

השיר נכלל באלבום עכשיו מעונן, אלבומו השני של גפן. את השיר כתב גפן על מותה הדמיוני של אמו, נורית.

בווידאו קליפ שיצא לשיר שצולם בכנסייה ביפו, צולמה נורית גפן בתוך ארון קבורה. גפן סיפר על השיר: "השיר הזה על הפחד שלי הגדול ביותר. בשיר ובקליפ ניסיתי לראות בעיניים שלי שנייה לפני שזה קורה את כל ההכנות, שהיא בארון והיא מתה. זה שיר פרידה, שיר התבגרות. אני כבר מתגבר והולך קדימה".

בשיר מזכיר גפן גם את אביו, יהונתן גפן, הסובל מבעיות שכרות. גם בשירו עכשיו מעונן מאותו האלבום, כתב גפן על בעיות השתייה של אביו.

השיר היה 22 שבועות במצעד השבועי העברי של רשת ג' מתוכם שבועיים במקום הראשון, ובמצעד הפזמונים העברי השנתי דורג השיר במקום השישי.

קישורים חיצוניים
----------------

* סרטון השיר "בוכה על הקבר" באתר יוטיוב
* מילות השיר "בוכה על הקבר" באתר שירונט

הערות שוליים
------------

1. ↑  103FM, ‏"אנחנו עדיין דור מזוין": אביב גפן מדבר על האלבום "עכשיו מעונן", באתר מעריב אונליין, 14 ביולי 2016
2. ↑  אביב גפן: "אבא שלי נעלב מאוד מ@@@עכשיו מעונן@@@, גם אני נעלבתי מהילדות שלי", באתר מעריב אונליין, 6 במרץ 2018
3. ↑  בוכה על הקבר, באתר "פזמונט"
שגיאות פרמטריות בתבנית:עיתון   
שימוש בפרמטרים מיושנים [ תמונה ] 

**פנטסיה 2000** היה כתב עת ישראלי למדע בדיוני שהופיע מדצמבר 1978 ועד לאוגוסט 1984. כתב העת כלל בעיקר סיפורים מתורגמים מאנגלית, פרי עטם של הסופרים העיקריים בז'אנר, סיפורים מקוריים של יוצרים ישראלים, ומדורים שונים כמו עתידנות, ביקורות ספרים וחדשות מהתחום. במידה רבה, שימש המגזין כטקסט מכונן של ז'אנר המדע הבדיוני בישראל, והיווה אבן שואבת למספר רב של סופרים, מתרגמים, עורכים, מאיירים וקוראים. 

כתב העת יצא לאור לראשונה בדצמבר 1978 ביוזמת אלי טנא, אהרון האופטמן, ציפי האופטמן ודובי לרר. טנא היה המוציא לאור והעורך הראשון. אחריו שימש אהרון האופטמן תקופה ממושכת בתפקיד העורך הראשי. בהמשך הועבר התפקיד לעמנואל לוטם וגבי פלג. בין המתרגמים הבולטים מבחינה כמותית של סיפורים אפשר למנות את שירה טמיר-אלקיים (שגם סיפורים פרי עטה התפרסמו בפנטסיה 2000) ,יותם ראובני, מאיה שני-דור, טל שפר, מוניקה שדה, עמוס ערן ועוד.

"פנטסיה 2000" נסגר, מסיבות כלכליות, בשנת 1984, לאחר שיצאו 44 גיליונות שזכו לפופולריות רבה בקרב חובבי הז'אנר בישראל. האופטמן ולוטם המשיכו להיות פעילים בתחום המדע הבדיוני בישראל גם אחרי שנסגר כתב העת ונמנו עם מייסדי האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה, בשנת 1996.

בין הסיפורים המקוריים הבולטים שפורסמו במגזין ניתן למצוא את "עכברי שטרן גרלך" ו"הקבצן ואיש הפח" של מרדכי ששון, "צער בעלי-חיים" של עמיחי ברנדס, "כיבוי אורות" של אלפי, "פיל עומד לדרוס" של יגאל צמח (שנבחר בשעתו לסיפור המדע הבדיוני העברי הטוב ביותר שפורסם בכתב העת) והסיפור "צדק, צדק תרדוף" של אמיר גבע.

באוקטובר 2008, במלאת 30 שנה לצאת הגיליון הראשון, יצא לאור גיליון חגיגי מיוחד (חד-פעמי), "פנטסיה 2000" מס' 45.

באוקטובר 2019 יצאו אלי טנא ואהרון האופטמן בגיוס המונים במטרה לגייס כסף להקמת אתר אינטרנט בו ניתן יהיה לקרוא את כל גיליונות "פנטסיה 2000". הגיוס הסתיים בהצלחה יתרה, ובחודש אוגוסט 2020 עלה האתר לאוויר.

קישורים חיצוניים
----------------

* פנטסיה 2000 - האתר משנת 2020
* מתי רגב, אנשים צעירים עושים עיתון מדע בדיוני, מעריב, 11 בדצמבר 1978
* הנרי אונגר, פנטאסיה קצת נוסטלגית, דבר, 13 באפריל 1979 (ביקורת)
* סמדר שיר, אדוני, עורך כתב-העת, מעריב, 5 במאי 1980
* אהרון האופטמן מספר על הולדת המגזין פנטסיה 2000
* פרטים על גיליון 45
* רועי בית לוי, אודיסיאה לחלל, עכבר העיר, 23 באוקטובר 2008
* אלי אשד, העבר וההווה של העתיד: ההיסטוריה של מגזין המדע הבדיוני העברי, בלוג באתר "רשימות"
* קטע קול רן לוי, 'פנסטיה 2000' – סיפורו של מגזין המד"ב הישראלי הראשון, באתר "עושים היסטוריה" (שידור של הפודקאסט וטקסט מלא שלו)
* אלי אשד "40 שנה לפנטסיה 2000", המולטי יקום של אלי אשד, דצמבר 2018
* יובל פלוטקין, המגזין שהגשים להרצל את הפנטזיה: מדע בדיוני בעברית, באתר ynet, 19 בינואר 2019
* גיוס המונים פנטסיה 2000
* אתר הידען פנטסיה 2000: עוד מעט תוכלו לקרוא את כל הגליונות באינטרנט
**ממלכת קרנארו האיטלקית** (באיטלקית: **Reggenza Italiana del Carnaro**) הייתה מדינה קצרת ימים שהוקמה בעיר פיומה (כיום רייקה, קרואטיה) בראשות גבריאלה ד'אנונציו בין השנים 1919–1920.

היסטוריה
--------

הפגנת תמיכה בגבריאלה ד'אנונציו בפיומה
בשנות מלחמת העולם הראשונה סבלה רייקה קשות מהמצור הימי שהוטל על מצר אוטרנטו בדרום הים האדריאטי ונמלה שותק. ב־1915 נחתמה בחשאי ברית לונדון אשר הסדירה את הצטרפותה של איטליה למדינות ההסכמה, והבטיחה לה, לאחר הניצחון, את דלמטיה ואת איסטריה, אך לא את רייקה. עם תבוסתה של האימפריה האוסטרו-הונגרית במלחמה, התעוררה שאלת מעמדה הבינלאומי של רייקה אשר הייתה עיר חופשית משך כ־140 שנה, כמעט ללא הפסקה. הן איטליה והן ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים טענו לבעלות בעיר.

המצב בעיר החל גולש לאנרכיה, ובנובמבר 1918 הוצבו בה כוחות בריטים, צרפתים ואמריקאים. נשיא ארצות הברית, וודרו וילסון, ששימש בורר בסכסוך, הציע כי רייקה תהיה למדינה חופשית ואף העלה את הרעיון שחבר הלאומים יקים בה את משכנו, אך ב־1919 הוחלט בוועידת פריז על מסירתה של העיר לממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים. בתגובה להחלטה, נכנס גבריאלה ד'אנונציו, משורר ולוחם איטלקי פשיסט, אל העיר ביום 12 בספטמבר 1919 בראש כוח צבאי, וגירש את הכוח הבינלאומי ששהה בה. מטרתו של ד'אנונציו הייתה לספח את העיר לממלכת איטליה, אך הממשל האיטלקי לא שיתף עמו פעולה ואף דרש את כניעתו. עקב כך הקים ד'אנונציו, שנה מאוחר יותר, ב־8 בספטמבר 1920, את "ממלכת קרנארו האיטלקית" (Reggenza Italiana del Carnaro), שנקראה על שמו האיטלקי של מפרץ קוורנר. בכך נפתחה תקופת בת שני עשורים בהם הייתה רייקה לעיר ספר שקו גבול בינלאומי חוצה אותה. המדינה החדשה אימצה חוקה שהיוותה השראה לחוקה של איטליה הפשיסטית בתקופתו של מוסוליני, וד'אנונציו הכריז על עצמו כדיקטטור שנשא בתואר דוצ'ה. בחוקה זו זוהו לראשונה יסודות הפשיזם באירופה. המדינה החדשה ששלטה בפועל בשטח של כ־675 קמ"ר, לא זכתה להכרה בינלאומית מאף מדינה.

במקביל, ב־12 בנובמבר 1920, נחתם הסכם רפאלו בין איטליה לממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים, ולפיו יועדה רייקה להיות למדינה חופשית כפי שהציע וילסון. ההסכם קבע כי המדינה החדשה תהיה מדינה עצמאית דה פקטו משך שנה ודה יורה משך ארבע שנים. ד'אנונציו התעלם מהסכם רפאלו ולבסוף אף הכריז מלחמה על איטליה עצמה. לאחר הפצצה מן הים על ידי הצי האיטלקי והתערבות כוח צבאי יבשתי בקרבות "חג המולד העקוב מדם" (Natale di sangue), נכנע ד'אנונציו ב־30 בדצמבר 1920. שבעת ימי הלחימה גבו את חייהם של 39 לוחמים משני הצדדים ושל חמישה אזרחים. בכך בא הקץ על ממלכת קרנארו האיטלקית.

ראו גם
------

* גבריאלה ד'אנונציו

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ממלכת קרנארו האיטלקית** בוויקישיתוף
* חוקת קרנארו
**מכללת גיס לעסקים** (באנגלית: **Gies College of Business**) הוא בית ספר למנהל עסקים באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, המציע תוכניות אקדמאיות בחשבונאות, בניהול ובמימון. בניין בית הספר ממוקם בשמפיין שבאילינוי. בשנת 2015 החל בית הספר להציע קורסים ברשת האינטרנט באמצעות אתר הקורסים קורסרה ונחנכה תוכנית ללימודי תואר שני במנהל עסקים ברשת.

היסטוריה
--------

ב-9 ביוני 1914 אישר הסנאט של אוניברסיטת אילינוי את בקשתו של סגן נשיא האוניברסיטה, דייוויד קינלי, להקים בית ספר למסחר ומנהל עסקים בתחום האוניברסיטה.
בית הספר הוקם באופן רשמי ב-27 באפריל 1915 בהצבעה של חבר הנאמנים של אוניברסיטת אילינוי. תחת בית הספר נפתחו שלוש מחלקות – כלכלה, מנהל עסקים ותובלה. בשנת 1951 עתרו מספר חברי פקולטה ממחלקת הכלכלה להעביר את המחלקה תחת בית הספר לבית הספר למדעי החברה והאמנות של האוניברסיטה. העתירה נפסלה והמעבר נעשה רק בשנת 2003. בשנה זו גם שונה שמו ל"מכללה לעסקים". בנובמבר 2017 הוסב שמה לזה הנוכחי בעקבות תרומה בסך של 150 מיליון דולר מאת לארי ובת' גיס.

קמפוסים
-------

לבית הספר שני קמפוסים. הקמפוס המקורי בשמפיין וקמפוס נוסף בשיקגו.

### שמפיין

אולם דייוויד קינלי, יוני 2003.
עם הקמתו, מוקם בית הספר בבניין המסחר, אשר כיום ידוע כאגף המזרחי של בניין ההנהלה של אוניברסיטת אילינוי ברחבה המרכזית של הקמפוס. בניין זה הוקם ב-1913 בעלות של כ-100,000 דולר. כיום הקמפוס של בית הספר ממוקם בצומת הרחובות גרגורי וסיקסת' (6th) והוא כולל ארבעה בניינים: אולם דייוויד קינלי, אולם ווהלרס, בניין הסקר והבניין החדש ביותר – המתקן להוראת עסקים. מתחם זה ידוע בשם רחבת העסקים (business quad) והוא מצוי בתחום הקמפוס הדרומי של האוניברסיטה.

### שיקגו

הקמפוס בשיקגו ממוקם במרכז העיר, בבניין ה"אילייני סנטר", ברחוב וואקר. בקמפוס זה קיימת תוכנית תואר שני למנהל עסקים למנהלים ותואר שני במיסוי. קמפוס זה שייך לאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין ולא לאוניברסיטת אילינוי בשיקגו.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מכללת גיס לעסקים (באנגלית)

* אתר האינטרנט הרשמי של מכללת גיס לעסקים (באנגלית)
* מכללת גיס לעסקים, ברשת החברתית פייסבוק

* מכללת גיס לעסקים, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* מכללת גיס לעסקים, ברשת החברתית אינסטגרם

הערות שוליים
------------

1. ↑  College of Business in Illinois, Online
2. ↑  "Department of Economics, University of Illinois at Urbana-Champaign: History". אורכב מ-המקור ב-2008-05-17. נבדק ב-2008-05-19.
3. ↑  "UIUC Library Archives: Business". אורכב מ-המקור ב-2005-03-19. נבדק ב-2006-09-05.
4. ↑  "Department of Economics, University of Illinois at Urbana-Champaign: History". אורכב מ-המקור ב-2008-05-17. נבדק ב-2008-06-13.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0004 0522 6439

 |
**חן עזריאל** (נולד ב-26 ביוני 1988) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ.

קריירה
------

עזריאל שיחק בילדותו בקבוצת הפועל ירושלים, ולאחר מספר שנים עבר למחלקת הנוער של בית"ר ירושלים. בעונת 2004/2005 שיחק עזריאל בקבוצת נערים א' של המועדון, וזכה איתה באליפות ליגת הנערים ואף בתואר מלך השערים של הקבוצה עם 24 שערים. בעונה זו שיחק עזריאל בעמדת הקשר הימני.

בעונת 2005/2006 התקדם עזריאל לקבוצת הנוער של בית"ר ירושלים בהיותו בן 17 בלבד. בתחילת העונה הוא הוסט לעמדת החלוץ, אך עקב קשייו להשתלב בה חזר בהמשך לעמדת הקשר הימני. בעונה זו סיים עזריאל כמלך שערי הקבוצה עם 25 שערים, ואף זכה איתה בגביע המדינה לנוער לאחר ניצחון בגמר המפעל על הפועל תל אביב בפנדלים. במהלך העונה התגלה עזריאל על ידי הסקאוט של קבוצת היראקלס שביקשה להחתימו. ב-14 במאי 2006 ערך עזריאל את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בניצחון 2–1 על הפועל פתח תקווה במסגרת המחזור האחרון של העונה, ובמשחק זה כבש את שערו הראשון בקריירה.

בעונת 2006/2007 זכה עזריאל עם קבוצת הנוער בדאבל הראשון בתולדותיה. בגמר הגביע לנוער מול מועדון ספורט אשדוד כבש עזריאל שלושער בניצחון קבוצתו 3–0.

ב-15 בפברואר 2007 זומן עזריאל בפעם הראשונה לנבחרת הצעירה של ישראל. ב-23 באוגוסט פתח בהרכב הנבחרת הצעירה שזכתה בפעם השנייה ברציפות בטורניר לובנובסקי, לאחר ניצחון 2–0 על סרביה עד גיל 21.

בעונת 2007/2008 צורף עזריאל לסגל הקבוצה הבוגרת של בית"ר ירושלים, וערך את הופעתו הראשונה בעונה זו במשחק מול פ.צ. קופנהגן במסגרת סיבוב המוקדמות השני של ליגת האלופות. עזריאל לא שותף במשחקים רבים בעונה זו, אך היה שותף לזכייה בדאבל הראשון בתולדות המועדון.

בעונת 2008/2009 הושאל עזריאל להפועל פתח תקווה. אף על פי שנפצע במהלך הקיץ ואף התעוררה מחלוקת בינו לבין הקבוצה, הוחלט לבסוף שעזריאל יישאר בפתח תקווה לעונה אחת. הוא נעדר לתקופה ארוכה בעקבות הפציעה, וחזר לשחק בתחילת שנת 2009. באפריל 2009 הוא נפצע שוב, כאשר שבר את קרסולו, ובעקבות כך נעדר עד לסיום העונה.

בעונת 2009/2010 חזר עזריאל לבית"ר ירושלים, והוסט על ידי מאמן הקבוצה, יצחק שום, לעמדת המגן הימני, אולם לאחר שדוד אמסלם מונה למאמן הקבוצה במקומו של שום, חזר עזריאל לתפקידו המקורי.

בתחילת עונת 2011/2012 חתם עזריאל במכבי חיפה, ששילמה עבורו כ-3.8 מיליון שקל. עזריאל לא הצליח לתפוס מקום בהרכב הקבוצה, ולקראת עונת 2012/2013 הושאל בחזרה לבית"ר ירושלים לעונה אחת.

לאחר שחזר למכבי חיפה ולא נכלל בסגל הקבוצה, הושאל ב-7 בינואר 2014 לבני יהודה תל אביב עד תום העונה, אך לא הצליח לסייע לה להינצל מירידה לליגה הלאומית.

לאחר שלא שיחק מאז קיץ 2014, ב-17 בפברואר 2015 חתם במועדון ספורט אשדוד. עזריאל סבל מפציעה ולא שיחק במדי הקבוצה בעונה זו, אשר בסופה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית. ב-1 בדצמבר 2015, לאחר יותר משנה וחצי שלא שיחק, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשנכנס כמחליף בניצחון 3–1 על הפועל פתח תקווה במסגרת חצי גמר גביע הטוטו לליגה הלאומית. את שער הבכורה שלו במועדון כבש ב-18 בדצמבר 2015, במשחק נגד הפועל בני לוד שהסתיים בתיקו 3–3. בסך הכל כבש שישה שערי ליגה עד תום העונה וסייע לקבוצה לחזור לליגת העל. בעונת 2016/2017 כבש שני שערים בליגת העל, ובעונת 2017/2018 מיעט לשחק עקב פציעה ממושכת. בשנת 2019 שוחרר מהקבוצה, ולאחר מכן פרש ממשחק.

תארים
-----

בית"ר ירושלים
* אליפות: 2007/2008
* גביע המדינה: 2007/2008
* גביע הטוטו: 2009/2010

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
**אוסקר גוסטף ביורק** (שוודית: **Oscar Gustaf Björck**‏; 15 בינואר 1860 – 5 בדצמבר 1929) היה צייר שוודי ופרופסור באקדמיה השוודית המלכותית לאמנויות.

ביוגרפיה
--------

נולד בסטוקהולם. בין השנים 1877–1882, ביורק היה תלמידו של אדוורד פרסאס (אנ'), שם הציורים שלו כללו את "שיבת הבן האובד" (1882) שזכה במדליית המלוכה. בשנת 1883 הוענקה לביורק מלגת נסיעות.

ביורק בילה את חורף 1883–1884 בפריז. בחורף שלאחר מכן הוא נסע למינכן שם צייר כמה פורטרטים, כולל ציור באורך מלא של אשתו. באביב 1885 עבר לוונציה ובסתיו לרומא שם צייר את הדיוקן הגדול "נפחים רומאים".

בשנת 1887 השלים מספר ציורים, כולל "האולם הוונציאני", ו"מיסת שבת בכנסיית סן מרקו".

בקיץ הוא שהה בסקיין שבדנמרק ב־1882, 1883 וב־1884. הוא מיד נקשר לקהילת האמנים שם. לא רק נוף סקיין משך אותו אלא באותה מידה גם החמימות והאירוח של האמנים עצמם.

ביורק בילה שם כמה קיצים, והשלים כמה מציוריו הטובים ביותר בהשפעת פדר סוורין קרוייה ותנועת הנטורליזם הצרפתי.

התיישב לבסוף בסטוקהולם בשנת 1888, שם התרכז בפורטרטים. אלה כוללים כמה של המלך אוסקר. בנוסף הוא השלים כמה נופים, כמה ציורי ז'אנר וציורים דקורטיביים שונים.

משנת 1889 הוא היה חבר באקדמיה ובצוות ההוראה שלה ובשנת 1898 הוא הפך לפרופסור. ביורק היה מנהל אמנותי בתערוכת סטוקהולם בשנת 1897, בתערוכה הבלטית בשנת 1914 ובתערוכה השוודית בלונדון בשנת 1924.

הדיוקנאות המוקדמים ביותר של ביורק הושפעו מגאורג פון רוזן ותמונותיו מסקיין שיקפו את השפעתם של אמנים דנים, ובמיוחד פדר סוורין קרויה. ברבים מיצירותיו האופייניות הוא תיאר את מעמד הביניים השוודי של תקופתו.

גלריה
-----

* סימן אזהרהסימן אזהרה
* דיוקן עצמידיוקן עצמי
* דיוקן אישהדיוקן אישה
* נוף בפארקנוף בפארק
* מעלים סירה לחוףמעלים סירה לחוף
* נמל דרומינמל דרומי
* סירה בחוף סקייןסירה בחוף סקיין

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוסקר ביורק** בוויקישיתוף
* אוסקר ביורק, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ditte Laursen, Christian Hviid Mortensen, Anne Rørbæk Olesen, Kim Christian Schrøder, "I ♥ Skagens Museum": Patterns of Interaction in the Institutional Facebook Communication of Museums, **Museum and Society** 15, 2017-07-12, עמ' 171–192 doi: 10.29311/mas.v15i2.831

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb137714833 (data)
* GND: 1051520185
* ISNI: 0000 0000 8089 3750
* KulturNav: 3ebc9c00-b0be-44d3-aa29-f9129db080e6
* RKD: 8706
* SUDOC: 191753971
* ULAN: 500122322
* VIAF: 10030464
* WorldCat: viaf-10030464

 |