recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**קוני למל בתל אביב** (באנגלית: **Kuni Leml B'Tel Aviv**) הוא סרט ישראלי מסוגת מחזמר קומי משנת 1976.

בסרט מגלם מייק בורשטיין שתי דמויות במקביל (קוני ומוני - אחים תאומים) בקומדיה של טעויות. הסרט כולל שירים וריקודים, שהידוע שבהם הוא שירו של קונילמל "אני קוני קוני למל" בביצועו של בורשטיין. 

פסקול הסרט יצא בתקליט. הסרט נמצא במקום 10 במאה הסרטים הישראליים הנצפים ביותר בכל הזמנים, עם כ-771,000 כרטיסי קולנוע שנמכרו.

עלילה
-----

לכבוד יום הולדתו התשעים, מכריז קוני למל הסב, שהנכד הראשון מבין שני התאומים - קוני ומוני, שיעלה לארץ ישראל ויתחתן עם יהודייה, יקבל מיליוני דולרים. 

קוני, אברך צעיר, ומוני, דתל"ש שחי עם בדרנית מפוקפקת וגויה, מנסים את מזלם ומגיעים לארץ...
מוני שואל את זהותו של קוני, וקוני בדרכו לארץ מתאהב במרילין הגויה של מוני, בהתחלה מרלין משתפת פעולה עם מוני, וזאת כדי לזכות בירושת המיליונים על חשבונו של קוני, אך בהמשך החיבור של מרלין עם קוני מובילה לאהבה גדולה שאף גורמת לה להתגייר, ואף להתחתן איתו.
מאידך מוני נפרד ומוותר על מרלין, ומתאהב במלכה ביתו השמרנית של 'שמש' הישיבה, העובדת כחדרנית ב"מלון דן". 
בסוף מגיע גם סבא קוני למל לארץ לאחר ששמע ששני נכדיו נישאו. 
קומדיית טעויות עם סוף מתוק.

שחקנים ודמויות
--------------

| שחקנים | דמויות |
| --- | --- |
| מייק בורשטיין | קוני למלמוני למלסבא קוני למל |
| מנדי רייס-דייוויס | מרלין ג'ונס/מירלה |
| זאב ברלינסקי | רבי שמשון רב הישיבה |
| יוסף באשי | שמש הישיבה עובדיה בדיחי |
| רונית פורת | מלכה בדיחי |
| נחום שליט | מר ברגרגר |
| דליה גור | דבורל'ה |

קישורים חיצוניים
----------------

* "קוני למל בתל אביב", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "קוני למל בתל אביב", באתר ספר הקולנוע הישראלי
* "קוני למל בתל אביב", באתר אידיבי
* "קוני למל בתל אביב", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* "קוני למל בתל אביב", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית

הערות שוליים
------------

1. ↑  מייק בורשטיין – קוני למל בתל אביב (1976), באתר סטריאו ומונו
**אלכסנדרה מקובסקיה** (ברוסית: **Александра Маковская**;‏ 1837 – 1915) הייתה ציירת נוף רוסית.

ביוגרפיה
--------

מקובסקיה היה הילדה הבכורה של יגור מקובסקי, ממייסדי בית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה. הוא עודד את כל ילדיו להפוך לאמנים ונתן להם שיעורים: קונסטנטין מקובסקי, ניקולאי מקובסקי, ולדימיר מקובסקי הלכו בעקבותיו.  ביתו הצעירה, מריה, הפכה לשחקנית.

לאחר שהוריה התגרשו, מקובסקיה התגוררה עם אמה בסנט פטרסבורג. בשנת 1866, היא החלה להציג את ציוריה באקדמיה הקיסרית לאמנויות. היא הציגה גם עם הנודדים בין השנים 1878 עד 1893 ובאגודה של מוסקבה לאמנות יפה בשנים 1881 עד 1896.

לאחר 1902, היא השתתפה בתצוגות של העיתון הרוסי "מיר איסקוסטווה". לא ברור אם היא מתה בסנט פטרסבורג או שבה למוסקבה בתחילת מלחמת העולם הראשונה.

עבודותיה מעולם לא קוטלגו.

ב-1997 נערכה בגלריה טרטיאקוב תערוכה רטרוספקטיבית גדולה של יצירות כל משפחת מקובסקי.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלכסנדרה מקובסקיה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Русские художники. Маковская Александра Егоровна. www.artsait.ru
2. ↑  Русские художники. Александра Маковская. www.susun.ru

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* RKD: 347116

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"אלכסנדרה מקובסקיה"**.
האריה והשמש האדומים. הסמל שימש באיראן עד 1980.
הקריסטל האדום
 **הסהר האדום**  הוא השם והסמל המקובלים לארגוני סיוע ועזרה ראשונה בארצות מוסלמיות. ארגוני הסהר האדום מקבילים בתפקידיהם לארגוני הצלב האדום בארצות אחרות ולארגון מגן דוד אדום הישראלי. ארגוני הצלב האדום והסהר האדום (ומאז דצמבר 2005 גם מגן דוד אדום) מאוגדים בארגון בינלאומי ששמו "תנועת הצלב האדום והסהר האדום הבינלאומי".

מקורו של סמל הסהר האדום באימפריה העות'מאנית. האימפריה העות'מאנית אמנם הצטרפה לאמנת ז'נבה הראשונה ב-1864 (אמנה הקובעת כללי הגנה על צוותי רפואה, וקובעת שאלה יסומנו בצלב אדום על רקע לבן), אולם במהלך מלחמת רוסיה-טורקיה, בנובמבר 1876, הודיעה כי תסמן את צוותי הרפואה שלה בסהר אדום נולדה צלב אדופ במקום בצלב אדום כדי שלא לפגוע ברגשות חייליה שרובם מוסלמים. באותה הודעה נמסר כי הצבא הטורקי יוסיף לכבד את הנייטרליות של סמל הצלב האדום גם אם לא ישתמש בו.

ב-1906 קיבל ארגון הצלב האדום הבינלאומי החלטה, שעל-פיה הצלב האדום ימשיך להיות סמל הארגון הרשמי, אולם בארצות שבהן כבר התקבל בעבר סמל אחר, ימשיכו להשתמש בסמל המקומי. ההחלטה נגעה לטורקיה ולאיראן (באיראן היה נהוג עד המהפכה האיראנית סמל האריה והשמש הלאומי בצבע אדום לסימון צוותים רפואיים). רק בשנת 2005 לאחר לחץ מתמשך בעיקר מצד ישראל שמשתמשת בסמל מגן דוד אדום, קזחסטן שמשתמשת בשילוב של סהר אדום וצלב אדום, אריתראה ועוד, נקבע סמל נוסף "הקריסטל האדום" שהוא נייטרלי מבחינה לאומית ודתית, ואשר בתוכו אפשר לשלב סמלים מקומיים.

הסהר האדום הפלסטיני
-------------------

 ערך מורחב – **הסהר האדום הפלסטיני**  

אגודות של הסהר האדום קיימות במרבית המדינות המוסלמיות, וגם באזורים שבהם חיים מוסלמים, למשל ארגון הסהר האדום הפלסטיני באזור הגדה המערבית (יהודה ושומרון) ורצועת עזה. כנגד הסהר האדום הפלסטיני הועלו טענות עקב הסתרת נשק המיועד לגורמי טרור באמבולנסים, ובדבר מעורבות של גורמי טרור בארגון.

בדצמבר 2005 נחתם הסכם לשיתוף פעולה בין הסהר האדום הפלסטיני לבין ארגון מגן דוד אדום הישראלי. ההסכם מאפשר לסהר האדום הפלסטיני להיעזר בשירותי הארגון הישראלי, שציודו מתקדם יותר, ומסדיר טוב יותר את מעבר האמבולנסים של הסהר האדום בתקופות של מתיחות ביטחונית.

ב-13 בנובמבר 2015, בפיגוע ירי שנערך בסמוך ליישוב עותניאל כחלק מגל הטרור הפוקד את המדינה, נורו למוות שני יהודים תושבי ישראל ממחבלים אשר ירו מטווח קצר על רכבם. לפי תחקיר מד"א, אמבולנס של הסהר האדום הפלסטיני שהגיע לזירת הפיגוע נמנע מלהגיש עזרה לפצועים בניגוד לכללי האתיקה הרפואית, דבר שגרר מחאה חריפה מצד ישראל, כולל הגשת תלונה לצלב האדום. בעקבות כך הורה ראש הממשלה בנימין נתניהו לשגריר ישראל באו"ם, דני דנון, להגיש עתירה למזכ"ל האו"ם כנגד התנהגותם של הסהר האדום. הסהר האדום הכחיש את הדברים וטען שטיפל בפצועים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  חדר החדשות - מחבלים משתמשים באמבולנסים לביצוע פיגועים בעשרות מקרים
2. ↑  אלון בן דוד, בעקבות חשיפת חדשות 10: ישראל תגיש מחאה נגד הסהר האדום, באתר של "רשת 13", 14 בנובמבר 2015 (במקור, מאתר "nana10").
3. ↑  אריאל כהנא ואמרי סדן, הסהר האדום לפצועים בעתניאל: "תפנו למד"א", באתר nrg.
4. ↑  אסף גבור, הסהר האדום: "לא נטשנו את פצועי הפיגוע", באתר nrg‏, 15 בנובמבר 2015
מוחמד רואישה בהופעה, שר ומנגן בלותאר
**מוחמד הווארי** (בערבית: محمد هواري; 1 בינואר 1950 –17 בינואר 2012), המוכר יותר בשם הבמה **מוחמד רואישה** (בערבית: محمد رويشة), הוא מוזיקאי, מלחין וזמר אמזירי מרוקאי שהתמחה בנגינה בלותאר, כלי מיתר מסורתי האופייני למוזיקה האמזירית.

ביוגרפיה
--------

מוחמד רואישה נולד בשם מוחמד הווארי בשנת 1950 בעיר מרירת שבאטלס התיכון. בן למשפחה דלת אמצעים, הוא למד בבית ספר בח'ניפרה עד גיל 11 בלבד. בגיל 14 הוא החל לנגן בלותאר, כלי מיתר עשוי עץ ועור מהמסורת האמזירית (בצילום). הוא למד ממוזיקאים שניגנו מוזיקה מסורתית באזור. כבר באותה השנה שהחל ללמוד לנגן, שנת 1964, ביצוע שלו לשיר אמזירי מסורתי שודר ברשת הטלוויזיה המרוקאית RTV, ובעקבותיו רואישה הקליט אלבום ראשון, בשיתוף פעולה עם RTV.

מוחמד רואישה זכה בהדרגה בהכרה כזמר מרכזי במסורת האמזירית, עם שירים כגון *Ya lehbiba, bini w'binek darou lehdoden* בשפה תמזירית ובדאריג'ה (ערבית מרוקאית).

רואישה הלחין וכתב שירים רבים, בהם שר על אהבה, טבע, חיים, מוות, ועל נושאים של פוליטיקה וצדק. גם בשיריו המקוריים, שמר על קשר הדוק לאופי המוזיקה המסורתית. בשנת 2004, רואישה הופיע עם להקתו בחורבות הרומיות של העיר וולובליס במסגרת פסטיבל פאס למוזיקה מקודשת מן העולם.

בקיץ של שנת 2010, רואישה הוזמן להופיע בטקס ההשקה של פסטיבל Gorges de Tinghir שהתקיים ב-30 ביולי בעיירה תנר'יר שבאטלס הגבוה. התפקיד שניתן לו במסגרת ההשקה היה קרוב מאוד ללבו, מכיוון שאמו הגיעה מעיירה זו. ואכן, עוד לפני שהתחיל לנגן בלותאר, הוא כיבד את זכר אמו ואמר: "mimiss n'moulay Lahcen, mimiss n'lala Aicha iliss n'moulay Hanafi oult tdoght. בתרגום מילולי: "בנו של מולאי לחסן, בנו של לאלא (גב') איישה, בתו של מולאי חנפי שנולד בטודג'ה". במשפט זה, רואישה הציג את עצמו כמי שחוזר למקורותיו ומנגן באזור שממנו הגיעה אמו, כלומר עמק הטודרה.לאחר קריירה עשירה שארכה כמעט 50 שנה, מוחמד רואישה נפטר ביום שלישי, 17 בינואר 2012 בעקבות הידרדרות דרמטית במצבו הבריאותי שחלה בבוקר של אותו היום. הוא נפטר עוד לפני הגעתו לבית החולים.

בנו של מוחמד רואישה, אחמד-אללא רואישה, המשיך את דרכו, והפך לזמר ונגן לותאר המתמחה גם הוא במוזיקה אמזירית מסורתית.

דיסקוגרפיה
----------

* 2009 : *אה יא לחביב*
* 2012 : *מחווה לרואישה (1950/2012)*

ראו גם
------

* מוזיקה מרוקאית
* מוזיקה אמזירית

### קישורים חיצוניים

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוחמד רואישה** בוויקישיתוף
* להאזנה למוזיקה של מוחמד רואישה
* פורטל בנושא של תרבות מוזיקלית אמזירית
* אתר בנושא מוזיקה אמזירית

* מוחמד רואישה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* מוחמד רואישה, באתר ספוטיפיי

* מוחמד רואישה, באתר דיזר

* מוחמד רואישה, באתר Discogs (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  François Bensignor dans Mondomix
2. ↑
3. ↑  Demain Online - Engineering Innovation and Tech

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"מוחמד רואישה"**.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb13951476r (data)
* ISNI: 0000 0000 3628 5571
* LCCN: n2006048342
* SUDOC: 160318297
* VIAF: 56801920
* WorldCat: lccn-n2006048342

 |
**עמי רדיאן** (14 בנובמבר 1934 – 7 באפריל 2021) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף. פיקד על חטיבה 14. מעוטר עיטור העוז.

ביוגרפיה
--------

רדיאן נולד וגדל במשמר השרון, התגייס לצה"ל בשנת 1953 ושובץ בנח"ל. הוא עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים וקורס קציני חי"ר והוצב ביחידת סיור של הנח"ל, שאבטחה שיירות לאילת. בשנת 1954 הותקף הרכב בו נסע יחד עם נהג ושני אזרחים בידי פעילי פדאיון, נהג הרכב נפצע מאש המחבלים. רדיאן בלם את המחבלים לבדו עד אשר הגיעה תגבורת. בשל כך עוטר בצל"ש הרמטכ"ל שהומר לעיטור העוז.

לאחר שחרורו שירת במילואים ביחידת סיור ובהמשך עבר לחיל השריון ושב לשירות קבע. הוא שימש כמפקד פלוגה, סמג"ד וכמפקד גדוד 89 - גדוד שריון במילואים, שהשתייך לחטיבה 8. רדיאן פיקד על גדודו במלחמת ששת הימים בחזית הדרום. לאחר מכן מונה למפקד קורס קציני שריון, אך באוקטובר 1968 נפצע באורח קשה לאחר שרכבו עלה על מוקש בקרבת בארותיים.

בהמשך שימש כראש תורת חיל השריון בגייסות השריון ובמלחמת יום הכיפורים שימש כראש מטה עוצבת הפלדה. בשנים 1974–1975 פיקד על חטיבה 14. רדיאן נשפט והורשע בעקבות תלונה על "שימוש בציוד צבאי לצרכים פרטיים" שהגיש נגדו קצין האג"ם שלו, רמי מתן.

נפטר ב-7 באפריל 2021.

קישורים חיצוניים
----------------

* סג"מ עמי רדיאן, באתר הגבורה

הערות שוליים
------------

1. ↑  הטבה ניכרת במצבו של תת־אלוף רדיאן, מעריב, 9 בנובמבר 1976.
2. ↑  מרדכי גילת, אני רוצה לחיות בזכות עצמי!, על המשמר, 31 באוקטובר 1969.
3. ↑  המשך כתבתו של גילת.
4. ↑  ד"ר אורי מילשטיין, ‏יעקב ירושלמי, שבנה את גשר הצנע במחתרת: "העזרה לצה"ל היא הפרס שלי", באתר מעריב אונליין, 6 באוקטובר 2018.
5. ↑  עמירם אזוב, "**צליחה, 60 שעות באוקטובר 1973**", הוצאת דביר, 2011, עמוד 78.
6. ↑  אביחי בקר. צילום: איל טואג, האיש והאגדה, באתר הארץ, 12 בנובמבר 2002.
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**קיצור תולדות האוהבים** הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1996 בכתיבתו, הפקתו ובימויו של יצחק צפל ישורון עם שמואל קלדרון, נתן סגן-כהן, נטע מורן ואביבה גר בתפקידים הראשיים.

העלילה היא דרמה רומנטית על יחסים מורכבים בין שני זוגות חברים. חברותם של שני הגברים נקטעת, כשמתעוררת מסכת בגידות ושקרים שמנהל כל אחד, כולל גם נשותיהם.

הסרט זכה בפרס הסרט הטוב בפסטיבל חיפה, 1996 והיה מועמד לפרס אופיר על הבימוי (1997).

תקציר העלילה
------------

שאול (שמואל קלדרון) ורמי (נתן סגן-כהן) הם חברים שנים רבות. שאול נשוי לשולה (אביבה גר) אך היחסים ביניהם מתוחים. רמי (נתן סגן-כהן) נשוי לתמי (נטע מורן) ולהם בת, ללי (יולי בארי). רמי מנהל יחסים עם נסטסיה (יבגניה דודינה), עולה חדשה מרוסיה ותמי יודעת מזה אך רמי מכחיש.

שולה הייתה בעבר חברתו של שאול אך התאהבה ברמי. רמי לא רצה לאכזב את חברו וניתק את הקשרים איתה וההיא נישאה לשאול אך המשיכה לאהוב את רמי.

לילה אחד כששולה לבד בדירה היא מבחינה בגבר מציץ (דביר בנדק). לפני שהיא קוראת למשטרה הוא מתחיל בשיחה אתה ואומר שהוא בתפקיד של חוקר פרטי ומשקיף לדירה אחרת. מתפתחת ביניהם שיחה ובעקבותיה הם מתחילים להתגפף. שאול חוזר ומוצא אותם והגבר נמלט ושאול רודף אחריו עם סכין שלופה אך הגבר מצליח להתחמק.

שאול מספר על כך לרמי ותמי אך גם הם נמצאים במשבר. תמי עוזבת את רמי ונוסעת לאילת. בעקבותיה מגיע שאול. רמי בינתיים מנצל זאת ומתקרב לשולה, ואף שוכב איתה.

מאוחר יותר מגיע רמי לאילת, ורמי מוצא את חברו שאול יחד עם תמי אשתו במיטה, ולא אכפת לו ששניהם שוכבים, כאשר תמי רואה בזה נקמה על בגידותיו עם נסטיה, ושולה אשתו של חברו שאול.

לבסוף הזוגות מתאחדים ואף חוזרים לחיי זוגיות, שאול חוזר לאשתו שולה, ורמי לאשתו תמי, וכולם מתפייסים.

שחקנים
------

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
| שמואל קלדרון | שאול |
| נתן סגן-כהן | רמי |
| נטע מורן | תמי |
| אביבה גר | שולה |
| יבגניה דודינה | נסטסיה |
| יולי בארי | ללי |
| דביר בנדק | בלש מציץ |

קישורים חיצוניים
----------------

* "קיצור תולדות האוהבים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "קיצור תולדות האוהבים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קיצור תולדות האוהבים, בספר הקולנוע הישראלי
* קיצור תולדות האוהבים, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
האגלסלאג על פרוסות לחם עם חמאה
**האגלסלג** (מבוטא גם האחלסלח) (בהולנדית: **Hagelslag**) הם גרגירי שוקולד קטנים, מאורכים, בעלי טעם מתוק, שמפזרים על פרוסות לחם או טוסט אפוי פעמיים עם חמאה (ניתן לקרוא להם פיזוריות). השם מתייחס לברד, hagel כלומר ברד neerslag כלומר משקעים.

מאפיינים
--------

האגלסלג נאכל באופן מסורתי על ידי ההולנדים לארוחת בוקר או צהריים. האגלסלג לרוב אינו זמין במדינות אחרות למעט סורינאם, ברזיל, בלגיה, האנטילים ההולנדיים לשעבר ואינדונזיה (כולן מושבות הולנדיות לשעבר), שם ניתן לקנות האגלסלג בחנויות. באזורים אלה, לקוחות משתמשים בדרך כלל בהאגלסג לקישוט קינוחים ועוגות. האגלסלג זמין גם בקהילות ההולנדיות האתניות של ניו זילנד, כגון Foxton ב-Manawatū, שם הוא זמין באופן נרחב.

וריאנט נוסף של האגלסלג הוא hagelslag vlokken ("האגלסלג פתיתים"), פתיתי שוקולד לפיזור על כריכים. יש גם טעמים אחרים של האגלסלג, כגון chocoladehagelslag (שוקולד) ו-vruchtenhagel (פרי).

היסטוריה
--------

על פי רישומים היסטוריים מארכיון העיר אמסטרדם, האגלסלג הומצא במקור על ידי BE Dieperink, מנהל חברת ממתקי הליקריץ VENCO, בשנת 1919. VENCO השיגה פטנט על השם, מה שאומר שחברות אחרות, לא הורשו להשתמש במונח זה, כדי לתאר את המוצרים שלהם. כתוצאה מכך, חברת דה רויטר (De Ruijter) בחרה לתת שם לפתיתי פיזור שלהם על סמך הטעמים שלהם, תוך שימוש במונח האגל (hagel) לאחר ציון הטעם (כגון ב-vruchtenhagel). דה רויטר הציגה תחרות ל-VENCO עם מבחר הטעמים שלהם, כולל לימון, פטל, תפוז וזרעי אניס. על פי כמה מקורות, ניתן לייחס את מסורת פתיתי הפיזור ההולנדיים לשנת 1919, כאשר מפעל ליקריץ באמסטרדם פיתח פיזוריות כאלהבטעם אניס.

מוצרים דומים
------------

במדינות אחרות, לרבות בישראל, יש מגוון שלם של מוצרים דומים להאגלסלג שמשמשים כפיזוריות קונדיטוריה לקישוט עוגות, עוגיות, קינוחים וגלידה. פתיתי פיזור כאלה זמינים ברחבי העולם, ומשמשים ליצירת לחם פיות, קינוחי יום הולדת לילדים מאוסטרליה, המורכב מלחם עם חמאה ופתיתי שוקולד או סוכריות מעל. ישנם הרבה סוגים בכל הנוגע לצורה (נקראים גם סוכריות קונפטי, אבל לרוב הם בצורת מוטות קטנים. הולנדים, מלבד האגלסלג, אוכלים גם Muisjes ("עכברים קטנים"), שהם זרעי אניס המצופים בקליפה מתוקה.

גלריה
-----

* קוביות כחולות ולבנות על לחם עם חמאהקוביות כחולות ולבנות על לחם עם חמאה
* פיזוריות בצורה עגולהפיזוריות בצורה עגולה
* פיזוריות בצורת מוטפיזוריות בצורת מוט
* פיזוריות על ממתק שוקולדפיזוריות על ממתק שוקולד

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **האגלסלג** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  Wedia. "A brief history of Dutch sprinkles a.k.a. hagelslag". *IamExpat* (באנגלית). נבדק ב-2023-05-13.
2. ↑  "SchoolTV: Eigenwijzer - Aardrijkskunde - Speculaas en hagelslag". 2010-10-29. אורכב מ-המקור ב-2010-10-29. נבדק ב-2023-05-13.
3. ↑  "Hollandse molen in Nieuw Zeeland - Reisverslag uit Foxton, Nieuw Zeeland van Familie Helder - WaarBenJij.nu". *famhelder.waarbenjij.nu*. נבדק ב-2023-07-26.
4. ↑  "De Molen (windmill) Foxton, 96a Main Street, Phone +64 6 363 5601, page 2". *nz.oceaniabiz.com*. נבדק ב-2023-07-26.
5. 1 2  Food, Science Meets (2016-11-23). "Giving Thanks For Hagelslag |". *Science Meets Food* (באנגלית). נבדק ב-2023-05-13.
סר תומאס ליפטון
**גביע סר תומאס ליפטון** (אנגלית: **Sir Thomas Lipton Trophy**) היה טורניר כדורגל שנערך בטורינו שבאיטליה ב-1909 וב-1911, ונחשב לעיתים כטורניר הבינלאומי הראשון שקדם למונדיאל. עם זאת, קדם לו הטורניר הבינלאומי "הטורנאו אינטרנציונל סטמפה ספורטיבה", שנערך בטורינו ב-1908, וכן טורנירי הכדורגל שנערכו במשחקים האולימפיים.

איטליה, גרמניה ושווייץ שלחו את המועדונים הטובים ביותר שלהם לתחרות, והתאחדות הכדורגל האנגלית סירבה להשתתף בטורניר. תומאס ליפטון (אנ') רצה שהכדורגל הבריטי יקבל ייצוג בטורניר, והזמין לטורניר את המועדון החובבני וסט אוקלנד, ששיחק בליגה של מחוז דרהאם והורכב בעיקר מכורי פחם. 

בטורניר של 1909 שיחקו טורינו XI, נבחרת שהורכבה משחקני יובנטוס וטורינו בעיקר, שטוטגרט ספורטפרוינד (מועדון חובבני מגרמניה), וסט אוקלנד, ופ.צ. וינטרתור משווייץ. שיטת הטורניר הייתה נוקאאוט. בשלב חצי הגמר, שנערך ב-11 באפריל 1909, גברו וסט אוקלנד ופ.צ. וינטרתור על שטוטגרט וטורינו בהתאמה. כעבור יום נערכו המשחק על המקום השלישי ומשחק הגמר. במשחק הראשון גברה טורינו על שטוטגרט, ובמשחק הגמר גברה וסט אוקלנד על וינטרתור, וזכתה בגביע.

לטורניר של 1911 הוזמנו יובנטוס, פ.צ. ציריך, וסט אוקלנד וטורינו. לא ידוע מתי נערכו משחקי חצי הגמר, אך בסיומם גברה וסט אוקלנד על ציריך ויובנטוס גברה על טורינו בדרבי. במשחק על המקום השלישי גברה טורינו על ציריך, ובמשחק הגמר הביסה וסט אוקלנד את יובנטוס בתוצאה 6 - 1, והצליחה להגן על התואר שלה. היא קיבלה את הגביע המקורי לחזקתה, אך בינואר 1994 הוא נגנב ממועדון הפועלים המקומי בווסט אוקלנד שבו הוחזק, ומעולם לא נמצא. שכפול מדויק שלו הוזמן על ידי הנהלת הקבוצה ונמצא בחזקתה.

קישורים חיצוניים
----------------

* גביע סר תומאס ליפטון באתר RSSSF

הערות שוליים
------------

1. ↑  האתר הרשמי של הכפר וסט אוקלנד. יש להקיש על הלינק History, ולאחר מכן להקיש על הלינק The World Cup.
**עקיבא להרן** (בהולנדית: **Lehren**; ביידיש: **לעהרן**; 30 ביולי 1795 – ג' בכסלו ה'תרל"ז, 19 בנובמבר 1876) היה בנקאי ונדבן יהודי-הולנדי, שעמד בראש ארגון הפקידים והאמרכלים של אמסטרדם בין השנים 1861–1876.

כמו שני אחיו, צבי הירש (שהיה גם חמיו) ויעקב מאיר, שעמדו לפניו בראש הפקוא"מ, נחשב עקיבא להרן לצד היותו עשיר מופלג ופילנתרופ, כשמרן קנאי שמילא תפקיד מרכזי במאבק ברפורמה ביהדות ובהתבוללות, בקהילה היהודית באמסטרדם. וכמי שייצג את מוסד 'החלוקה' בארץ ישראל אל מול ניסיונות הפרודוקטיביזציה באמצע המאה ה-19.

ביוגרפיה
--------

נולד לר' אברהם משה להרן, יוצא העיר מנהיים שבדרום מערב גרמניה. אחיו הגדולים ממנו היו צבי הירש ויעקב מאיר. שלושת האחים היו עשירים מופלגים ואורח חייהם הדתי, ששאב ממסורת חסידות אשכנז ומנהגים נוספים כמו תפילה לפי נוסח ספרד, הביא אותם לניסיונות חוזרים וכושלים של הקמת בתי כנסת פרטיים בערים ההולנדיות שבהן חיו.

עקיבא נישא לצפורה געלה בתו של אחיו הגדול צבי הירש, אך לא היו להם ילדים. הוא נחשב לתלמיד-חכם הגדול יותר מבין האחים להרן, ועמד בראש ארגון הפקידים והאמרכלים של אמסטרדם בשנות השיא שלו, במשך תקופה ממושכת (בניגוד לאחיו האמצעי, יעקב מאיר, שלא הותיר חותם משמעותי בתקופת כהונתו הקצרה בין השנים 1857–1861).

בראשית שנות ה-30 של המאה ה-19 התחייב לתרום קרקע להקמת בית כנסת בירושלים, הקמת בית הכנסת לפי תנאיו של התורם, גרמה לפילוג בקהילת הפרושים ובית הכנסת סוכת שלום ב"חצר ר' ישעיה", הקנה לאחת הקבוצות את שמה "סיעת החצר" (הקבוצה השנייה היא "סיעת החורבה").

הוא ראה בפניות אליו מצד תומכי ההתיישבות בארץ ישראל, כמו הרב צבי הירש קלישר ויחיאל מיכל פינס, במכתבים פרטיים ועל גבי העיתונות, כניסיונות להסיט אותו מתפקידו כראש הפקוא"מ, שאותו ראה כאחראי לאיסוף תרומות למען החזקת לומדי התורה בארץ ישראל. וסירב לכל שינוי בעניין זה. יוצא מכלל זה, שיתוף הפעולה שלו עם הרב עזריאל הילדסהיימר לטובת הקמת בתי מחסה בעיר העתיקה בירושלים.

נפטר באמסטרדם ב-19 בנובמבר 1876, ליוו אותו למנוחות המונים. לפי צוואתו ספד לו במסע ההלוויה רק הרב יוסף צבי דינר.

לקריאה נוספת
------------

* מרדכי אליאב, ר' עקיבא לעהרן – האיש ופועלו, סיני, כרך המאה, ירושלים תשמ"ז, עמ' פז–צד.

קישורים חיצוניים
----------------

* איזידור זינגר ומקס שלזינגר, ‏להרן : עקיבא להרן, במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007500879605171
* BPN: 13515518
* GND: 1043810579
* ISNI: 0000 0003 8856 534X
* NTA: 130247111
* VIAF: 281731545
* WorldCat: viaf-281731545

 |
**קמטי צחוק** הוא סרט קולנוע ישראלי מסוגת דרמה קומית משנת 2015 בכתיבה, הפקה ובימוי של פיני עדן, עם ליא קניג, יוסף כרמון ודניאל עדן בתפקידים הראשיים.

העלילה היא על זוג קשישים שמרגישים שהגיעו לסוף דרכם ורוצים לסיים את חייהם ביחד ועל נכדתם שמנסה להקל עליהם בדרכים שונות.

הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים העולמי במונטריאול (2015).

תקציר העלילה
------------

האנה זוננהיים (ליא קניג) ובעלה אפרים (פרויקה) (יוסף כרמון) הם זוג קשישים שמרגישים שהגיעו לסוף דרכם. פרויקה חולה בלויקמיה וד"ר שטרן (גיל וסרמן) מציע לו לעבור לדיור מוגן.

פרויקה היה רוקח והאנה מציעה ששניהם יבלעו טבליות שינה ויתאבדו ביחד. פרויקה לא דוחה זאת על הסף. יש להם בן, איתן, הנמצא בארצות הברית ולא מתעניין בהם ובת, רינה (אפרת לביא) שנשואה לאלכס (פולי רשף) ולהם בת אחת, דנה (דניאל עדן) בת 24. לדנה יש חבר, תום (שלומי טפיארו) שעובד בחנות צילום.

דנה נושאת על כתפיה את בעיותיהם של כל בני משפחתה. היא מנסה לתווך בין הוריה המנוכרים ולשלוח אותם יחד לטיול בדרום אמריקה כדי שיישרו את ההדורים ביניהם. אבל לאביה אלכס יש כבר חברה חדשה והאם רינה טסה לבסוף לבדה.

האנה ופרויקה עורכים "סעודה אחרונה", אוכלים את כל המאכלים האסורים עליהם ומזמינים את תום לצלם אותם אבל הוא מסרב כשמתבררת לו כוונתם.

דנה מתכננת עם הסבא להעבירו בהיחבא לדיור מוגן לשם המשך טיפול ולספר לכולם שהוא נפטר. האנה נשארת לבד ורינה שחוזרת מהטיול מתכננת להשכיר את הבית להעביר את האנה לדיור מוגן. ברגע האחרון מעבירה דנה את סבתה בהיחבא, לדירתו של תום ואז נוצרות סיטואציות משעשעות בין הקשישה לצעיר שבסוף היא יוצאת מהדיכאון הקשה ו"מתחילה לחיות".

האנה מוכרזת כ"נעדרת" ודנה מוזמנת לחוקרת משטרתית קשוחה (עינת ברנובסקי), אך לא מגלה דבר. לאחר שתום מגורש מדירתו על ידי בעל הדירה (אייל רוזלס) לאחר שלא שילם שכר דירה, הם חוזרים לבית הסבתא. בינתיים מידרדר מצבו של פרויקה והוא מועבר לאשפוז. האנה נחבלת ברגלה ובבית החולים היא פוגשת להפתעתה את פרויקה הגוסס ונפרדת ממנו, הפעם לתמיד.

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ליא קניג | האנה זוננהיים |  |
| יוסף כרמון | אפרים (פרויקה) זוננהיים |  |
| דניאל עדן | דנה |  |
| אפרת לביא | רינה |  |
| פולי רשף | אלכס |  |
| שלומי טפיארו | תום |  |
| גיל וסרמן | ד"ר שטרן | רופא |
| אבי חדש |  | רופא בדיור מוגן |
| אייל רוזלס | בן זקן | בעל בית |
| עינת ברנובסקי | עידית | חוקרת משטרה |
|

קישורים חיצוניים
----------------

* "קמטי צחוק", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "קמטי צחוק", באתר ספר הקולנוע הישראלי
* "קמטי צחוק", באתר אידיבי
* "קמטי צחוק", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קדימון לקמטי צחוק, באתר יוטיוב
* קדימון לקמטי צחוק, באתר פייסבוק
* קמטי צחוק, בספר הקולנוע הישראלי
* קמטי צחוק, באתר אישים
* קמטי צחוק, באתר "הבמה"
* הזמן של פיני עדן, באתר "הבמה"
* קמטי צחוק, באתר "סרט"
* קמטי צחוק, באתר אידיבי
מזנון הח"כים
ח"כ אהרן ציזלינג במזנון הכנסת הראשונה, במשכנה בקולנוע קסם, תל אביב, 1949.
**מזנון הכנסת** הוא שמה של המסעדה הפועלת במשכן הכנסת. 

בכנסת פועלים שלושה מזנונים: המזנון החלבי, המזנון הבשרי ומזנון הח"כים (שאף הוא בשרי), הפועל רק בימים שבהם מתכנסת מליאת הכנסת. שלושת המזנונים מופעלים בידי זכיין הנבחר במכרז מעת לעת. הזכיין הוא שאחראי גם לאספקת שתייה לישיבות של ועדות הכנסת ושל פורומים אחרים המתכנסים בה, וכן הוא מפעיל דוכן שתייה חמה בירכתי המליאה בשעות פעילותה.

בעבר פעלו המזנון החלבי והמזנון הבשרי בחלל אחד, בקומת המליאה, אך עם חנוכת האגף החדש של משכן הכנסת, הועבר אליו המזנון החלבי. מזנון הח"כים פועל אף הוא בקומת המליאה.

ברבות השנים נודע מזנון הכנסת כזירה של התרחשויות פוליטיות, עקב נוהגם של רבים מחברי הכנסת לנהל בו פגישות פוליטיות ופגישות עם עיתונאים. מקורו של נוהג זה בתקופה בה חלקו חברי הכנסת את חדריהם וישבו שניים בחדר אחד (דבר שבמאה ה-21 שונה וכיום כמעט כל חברי הכנסת מקבלים חדר משלהם). מזנון הכנסת אפשר את קיומן של פגישות בדיסקרטיות יחסית..

היסטוריה
--------

מדי פעם המזנון מקושט בהתאם לאירועי התקופה, למשל במהלך מונדיאל 2018 קושטו המזנונים בדגלי ענק, כדורי משחק ומנות אוכל שייצגו את ארבע המדינות שעלו לשלב חצי הגמר.

בעשור הראשון של המאה ה-21 נזכר המזנון בכמה הקשרים שנויים במחלוקת, החל במחאות נגד המחירים הגבוהים בו, דרך סגירתו בשנת 2007 בהוראת משרד הבריאות עקב מציאת חיידקי ליסטריה בדגימות מזון שנלקחו ממנו, וכלה במחאות שנשמעו נגד נוהגו של המזנון לפטר עובדים בתקופת פגרות הכנסת.

לאחר התפרצות נגיף הקורונה בישראל, בשבועות הראשונים של הכנסת ה-23, הופעל המזנון במתכונת של חלוקת ערכות מזון ארוזות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מזנון הכנסת** בוויקישיתוף
* גדעון אלון, מזנון הכנסת: בריא, צמחוני, טבעוני, באתר ישראל היום, 6 באפריל 2021
* אביטל אינדיג, ‏על בטן מליאה: מה מחכה לח"כים במזנון הכנסת?, בעיתון מקור ראשון, 11 בספטמבר 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  קובי רובין‏, המונה טועם שחיתות במזנון הכנסת, באתר וואלה!‏, 26 בדצמבר 2017
2. ↑  תשכחו מהפוליטיקה: מזנון הכנסת בצבעי המונדיאל, באתר ONE, ‏8 ביולי 2018
3. ↑  רנית נחום-הלוי, "העוזרים הפרלמנטרים פותחים בחרם גדול על מזנון הכנסת", חדשות מחלקה ראשונה, 22 בדצמבר 2004.
4. ↑  צבי זרחיה, יוקר המחייה של הח"כים: מזנון הכנסת מעלה מחירים, באתר כלכליסט, 18 ביוני 2018
5. ↑  פנחס וולף‏, עובדי מזנון הכנסת פוטרו לתקופת הפגרה, באתר וואלה!‏, 6 באפריל 2008
6. ↑  אריק בנדר, ‏הגבלת כניסת יועצים ואנשי תקשורת: ההנחיות החדשות לעבודה בכנסת, באתר מעריב אונליין, 18 במרץ 2020
**היד שקפאה** הוא ספר שחיבר אורי שגיא, אשר היה אחראי על ניהול המשא ומתן בין ישראל וסוריה בשנים 1999–2000.

הספר עוסק בדילמות, בהתרחשויות ובהבנות שהיו מאחורי הקלעים של המשא ומתן שהתקיים בין סוריה וישראל בתקופה המדוברת.

החלק שעוסק במשא ומתן הגלוי כולל בתוכו גם תיאורים מפורטים על ועידת שפרדסטאון שהתקיימה בינואר 2000, עם נשיא ארצות הברית ביל קלינטון, מזכירת המדינה של ארצות הברית מדליין אולברייט, המתווך דניס רוס, שר החוץ הסורי פארוק א-שרע וראש ממשלת ישראל אהוד ברק. שגיא ביקש מברק שלא לנסוע לוועידה, ולתת לצוות המקצועי לעבוד במקומו. שגיא כותב כי ברק סירב, והעדיף להיות נוכח ולדון בסוגיית הביטחון והנורמליזציה בלבד, כך שנשאר זמן מועט לסוגיית המים והגבולות. טענתו של שגיא הייתה כי ההתחמקות מנושאים אלו הייתה מה שהכשיל את הוועידה.

בספר מתוארת משנתו המדינית-ביטחונית של שגיא הגורסת כי המשך קיומה של מדינת ישראל לא תלוי רק בשטחים בהם היא מחזיקה, אלא גם בקביעת גבולות הקבע והכרה בהם ברמה בין-לאומית. כוח צבאי איננו מספיק לקיומה של מדינה, ויש להעמיק ולחזק את הרכיב המדיני. שגיא מאמין כי הסכם טוב המבטיח את האינטרסים של המדינה בהיבט הגבולות, המים והביטחון הוא הסכם הדורש ויתורים על שטחים. בספר מסביר שגיא כי על מנת להגיע להסדר, כל צד מוכרח להתחשב באתוס של השני.

קישורים חיצוניים
----------------

* עקיבא אלדר, כך הצלחנו לסכל את השלום עם סוריה, באתר הארץ, 10 באוקטובר 2011
* "היד שקפאה", באתר ידיעות אחרונות
* אורי שגיא מרצה בנושא הספר "היד שקפאה" באוניברסיטת תל אביב, 12 בנובמבר 2011
* היד שקפאה, באתר OCLC (באנגלית)
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**נבואות איש העש** (באנגלית: **The Mothman Prophecies**) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת מותחן אימה פסיכולוגי, שיצא בשנת 2002 על פי ספרו של ג'ון קיל הנושא את אותו השם. בסרט מככבים ריצ'רד גיר, לורה ליני, ויל פאטון ודברה מסינג. הסרט עוסק בתופעת איש העש, יצור שכביכול נראה מספר פעמים באזור פוינט פלזנט שבמערב וירג'יניה בשנים 1967-1966; הוא תואר על ידי מספר אנשים כיצור מכונף בעל עיניים גדולות, בוהקות ואדומות. בסרט מופיע גיר כעיתונאי שחוקר את אגדת איש העש.

תקציר העלילה
------------

העיתונאי ג'ון קליין ניצל בתאונת דרכים בה מתה אשתו מרי מפציעותיה; לפני מותה היא מציירת דמות של איש עש שהופיעה לפניה והובילה לסטייתה מהכביש. ג'ון מתחיל לחקור את מות אשתו. שנתיים מאוחר יותר הוא מאבד את דרכו בכביש במערב וירג'יניה ומגיע אל העיירה פוינט פלזנט. בסיוע השוטרת קוני הוא מגלה כי תושבי העיירה מדווחים בשבועות האחרונים על תופעות על-טבעיות הממוקדות ב"איש העש", אותו הם מתארים כיצור עם כנפיים שמביא לאסונות שונים כשהוא מופיע, או גורם לשמיעת קולות המנבאים אסונות. ג'ון מנסה לחקור לעומק את הסיפור ולנסות להציל את תושבי העיירה, אך מופעל גם על ידי מחשבות ודמיונות אישיים משלו.

הפקה
----

מרבית הסצינות צולמו בפיטסבורג וקיטנינג שבפנסילבניה. הסרט מתאר מספר אירועים שהתרחשו בארצות הברית, בהם התמוטטות גשר סילבר ליד פוינט פלזנט ב-1967, בה נהרגו 46 איש; סיבת ההתמוטטות קשורה לטענת החוקרים בכשלים טכניים של בניית הגשר, אך בספר ובסרט היא קושרה אל איש העש.

ביקורות והכנסות
---------------

הסרט קיבל ביקורות מעורבות ממבקרי הקולנוע. באתר "Rotten Tomatoes" הוא דורג עם 53% ביקורות חיוביות מתוך 137 ביקורות. בקופות הקולנוע זכה הסרט להצלחה מסוימת, כך שהרוויח ברחבי העולם מאז יציאתו לאקרנים יותר מ-55 מיליון דולר.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של נבואות איש העש

* "נבואות איש העש", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "נבואות איש העש", באתר נטפליקס

* "נבואות איש העש", באתר AllMovie (באנגלית)

* "נבואות איש העש", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* "נבואות איש העש", באתר Box Office Mojo (באנגלית)

* "נבואות איש העש", באתר Metacritic (באנגלית)

* "נבואות איש העש", באתר אידיבי

* "נבואות איש העש", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  נבואות איש העש, באתר "Rotten Tomatoes"
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים ריקים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**רב מכר לרצח** (באנגלית: **A Murder of Crows**, "רצח העורבים") הוא סרט מתח אמריקאי משנת 1999 שכתב וביים ראודי הרינגטון. את התפקיד הראשי משחק קובה גודינג ג'וניור.

עלילת הסרט
----------

לאסון ראסל הוא עורך דין פלילי מבריק ומצליח מניו-אורלינס שברקורד שלו שורה ארוכה של זיכויים של נאשמים בעבירות רצח, המאבד את רישיונו לאחר שנמצא מכשיל משפט מטעמי מצפון במטרה להביא להרשעתו של נאשם שאכן ביצע את הרצח שיוחס לו.

פרישתו הכפויה מן המקצוע מביאה את ראסל לחופי פלורידה במטרה לכתוב רומן. במהלך שהותו במקום מגלה ראסל כי השכן שלו העונה לשם כריסטופר מארלו, כתב ספר על רוצח שהרג עורכי-דין שהביאו לזיכויים של פושעים. מארלו מעביר את הספר שטרם יצא לדפוס לעיונו של ראסל על מנת לקבל את חוות דעתו. כשמסתבר לו מפיו של הבלש המשטרתי כי מארלו מת באופן מפתיע, ראסל לא עומד בפיתוי ומוציא לאור את הספר תחת שמו שלו מבלי לדעת שהספר מתאר 5 רציחות שהתרחשו באמת. הספר הופך לרב-מכר וראסל זוכה לפרסום ארצי ולכסף רב. עד מהרה הופך ראסל לחשוד המרכזי בביצוע הרציחות המתוארות בספר.

ראסל נמלט מהמשטרה ומנסה בכל דרך לאתר את כותב הספר "האמיתי" שככל הנראה ביצע את הרציחות המתוארות בו. חקירה מאומצת אותה הוא עורך מביאה אותו לגלות את העקבות של הרוצח האמיתי הודות לרמזים שהותיר לו. השימוש שעשה הראשון בכמה דמויות מתגלה כלא מקרי לחלוטין. ראסל מגלה כי שמו של "השכן" המסתורי תואם למעשה את שמו של המחזאי האנגלי כריסטופר מארלו שהיה הראשון לכתוב את המחזה "דוקטור פאוסטוס", המתאר את סיפורו של פאוסט, שמכר את נשמתו לשטן. עלילה זו פותחה מאוחר יותר על ידי המחזאי הגרמני יוהאן וולפגנג פון גתה שאחת מיצירות הפאר שלו עונה לשם "פאוסט". 

טעות אחת בודדת אותה ביצע כותב הרומן מביאה את ראסל לחשוף את זהותו. הוא מגלה שהאיש שעמד מאחורי הדמויות המחופשות שעטפו אותו בפלורידה (מארלו, הבלש גתה ואחרים) הוא למעשה מרצה לתיאטרון שאיבד את רעייתו ובתו, כאשר האחראי למותן זוכה בבית המשפט. בעקבות הזיכוי הוא יצא למסע נקמה בעורך הדין שזיכה אותו ובארבעה עורכי דין נוספים שזיכו רוצחים, ואשר לשיטתו "מכרו את נשמתם לשטן" וייצגו רוצחים, וכך באופן מטאפורי פעלו כפי שעשה ד"ר פאוסט.

הפצת הסרט בישראל
----------------

בעלי זכויות ההפצה של הסרט בישראל העדיפו לוותר תחילה על מימוש זכויות ההפצה בקולנוע, אך לאחר הצלחתו המסחררת ורמת הביקוש הגבוהה בספריות הדי.וי.די, הוקרן הסרט לבסוף גם בבתי הקולנוע ברחבי הארץ.

קישורים חיצוניים
----------------

* "רב מכר לרצח", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "רב מכר לרצח", באתר נטפליקס
* "רב מכר לרצח", באתר AllMovie (באנגלית)
* "רב מכר לרצח", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "רב מכר לרצח", באתר אידיבי
* "רב מכר לרצח", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
**סרגיי רומס** (בבלארוסית: **Сяргей Мікалаевіч Румас**, ברוסית: **Сергей Николаевич Румас**; נולד ב-1 בדצמבר 1969) הוא פוליטיקאי וכלכלן בלארוסי, שכיהן כראש ממשלת בלארוס מה-18 באוגוסט 2018 עד לפיטוריו ב-3 ביוני 2020.

ביוגרפיה
--------

רומס נולד ב-1 בדצמבר 1969 בהומל, אך בגיל שנה עברה משפחתו למינסק. ב-1990 סיים את לימודיו בבית הספר הכלכלי הצבאי הגבוה בירוסלבל וב-1995 סיים את לימודיו באקדמיה למנהל ציבורי במינסק. בשנות ה-90 המוקדמות שימש רומס כמנהל במספר מחלקות בבנק הלאומי של בלארוס ובהמשך בבנקים פרטיים. ב-1995 מונה למנהל אזורי של בלארוסבנק ובהמשך לסגן יושב ראש הדירקטוריון של הבנק. ב-2001 קיבל תואר "מועמד מדעי" בכלכלה (מקביל לדוקטורט). עבודת הגמר שלו עסקה ב"דרכים לשיפור מבנה המשאבים של הבנק המסחרי". ב-2005 מונה לעמוד בראשות הבנק הממשלתי בלגרפרמבנק (Belagroprombank).

ב-2010 מונה לסגן ראש ממשלת בלארוס, תחת ראש הממשלה מיכאיל מיסניקוביץ'. במהלך המשבר הכלכלי ב-2011, הנהיג רומס רפורמיות כלכליות שנויות במחלוקת, עליהן נמתחה ביקורת מצד נשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו. רומס דגל בהפרטה, בעידוד השקעות זרות ובביטול הלוואות בתנאים מועדפים לחברות ממשלתיות. ב-2012 מונה על ידי הנשיא לוקשנקו לראש "בנק הפיתוח של בלארוס".

ב-18 באוגוסט 2018 מונה רומס לראשות הממשלה על ידי הנשיא אלכסנדר לוקשנקו. רומס שימש גם כיושב ראש התאחדות הכדורגל הבלארוסית, תפקיד אותו הוא מילא מ-22 באפריל 2011. הוא שימש כיושב ראש הוועדה המארגנת של המשחקים האירופאיים שנערכו במינסק ב-2019. ב-3 ביוני 2020 הממשלה פוזרה, על רקע מאמציו של לוקשנקו להעלות את הפופולריות שלו לקראת הבחירות לנשיאות באוגוסט 2020.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סרגיי רומס** בוויקישיתוף
**פסיכו 3** (באנגלית: **Psycho III**) הוא סרט אימה המהווה סרט המשך ל"פסיכו 2". התסריט לסרט נכתב בידי צ'ארלס פוג והוא בוים על ידי אנתוני פרקינס שגם שיחק בסרט בתפקיד הראשי. הסרט היה לכישלון כלכלי וזכה לביקורות רעות. המגרעה הגדולה ביותר של הסרט הייתה, לטענת המבקרים, שבמקום לשמור על אווירת המותחן הפסיכולוגי שהייתה בשני הסרטים הראשונים, העדיף הסרט להיות סרט אימה מן המניין, כמו כל סרט סרט מדרגה שנייה אחר, דבר הנובע מבימוי המזלזל בתסריט. הסרט יצא לאקרנים ב-4 ביולי 1986, זכה כאמור לביקורות גרועות והורד מהמסך עוד בתום השבוע הראשון להקרנתו, מאז לא הוקרן שנית והופץ במקום זאת בקלטות VHS. בשנים 1999, 2005 ו-2007 יצא במהדורות DVD.

דוגמה לביקורות מעורבות על הסרט ניתן למצוא בביקורותיהם של רוג'ר איברט ווינסנט קנבי:

איברט כתב על הסרט: "מובן מאליו שכל סרט שיש לו 'פסיכו' בגב הכותרת ינסה לשמור על האווירה ה'היצ'קוקית', אבל פרקינס הוא לא חקיין. יש לו סדר יום משלו, הוא חי עם נורמן בייטס כל השנים האלו, ויש לו כמה רעיונות לגביו. אף שהתסריט (היעיל ביותר, יש לציין) לא סולח לנורמן על מעשיו, הוא מסוגל לראותו כבן אנוש שניתן להזדהות אתו ולרחם עליו. לראשונה האינסטינקט היוצר את אפקט הפחד בסרט 'פסיכו' אינו תיאור מעשיו של נורמן, אלא תיאור הסיבות למעשיו, ובכך נמדדת – לדעתי – גדולתו של פרקינס".

קנבי כתב במדורו ב"ניו יורק טיימס": "זהו סרט אימה מייגע במקצת, ודאי וודאי שלא מותחן פסיכולוגי... יהיה חביב לבטח על הצעירים".

קישורים חיצוניים
----------------

* "פסיכו 3", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "פסיכו 3", באתר AllMovie (באנגלית)
* "פסיכו 3", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "פסיכו 3", באתר Box Office Mojo (באנגלית)
* "פסיכו 3", באתר Metacritic (באנגלית)
* "פסיכו 3", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb38161377j (data)

 |
**ונרה 9** (ברוסית: **Венера-9**) הייתה גשושית בתוכנית ונרה הסובייטית. תוכנית הופעלה לצורך חקר כוכב הלכת נוגה הידוע בכינויו וונוס (בלטינית Venus) או ברוסית "ונרה". הגשושיות הראשונות של התוכנית פותחו על ידי ברית המועצות בין השנים 1961–1964 במטרה לאסוף מידע חדש שלא התגלה עד כה על כוכב הלכת נוגה. "ונרה 9" הייתה הגשושית הראשונה שהצליחה לבצע נחיתה והעבירה צילומים.

כחלק מהתוכנית שוגרו 16 גשושיות אל כוכב הלכת נוגה, 8 מתוכן נחתו בהצלחה והעבירו מידע על פני השטח של הכוכב, 3 מתוכן העבירו בהצלחה מידע הנוגע לאטמוספירה של הכוכב. 
גשושיות "ונרה" היו הראשונות שהצליחו לחדור לאטמוספירה של כוכב אחר, לנחות על אדמת כוכב אחר, להחזיר תמונות של פני השטח ולבצע מיפוי מכ"ם של הכוכב ועל כן התוכנית נחשבת כהצלחה.
כל הגשושיות תוכננו במשרד תכנון "לאבוצ'קין" בראשות גאורגי בבקין (עד לשנת 1970).

תיאור המשימה
------------

ונרה 9 היא אחת מהגשושיות ששוגרו כחלק מ"תוכנית ונרה" לכוכב הלכת נוגה. היא שוגרה ב-8 ביוני 1975 בעזרת משגר פרוטון K. מספר ימים אחרי זה שוגרה גשושית ונרה 10. גשושיות אלו היו מדגמים משופרים בהם בוצעו שינויים בהתאם לנתוני לחץ וטמפרטורה על פני נוגה שהועברו מנוגה על ידי גשושיות קודמות. 

הגשושית שוגרה ממסלול ביניים אל כוכב הלכת וזאת במטרה להמשיך במחקרים שעשו הגשושיות לפניה. הגשושית כללה מקפת ויחידת נחיתה. מטרת הגשושית הייתה לבצע נחיתה ולהעביר צילומים ותוצאות המדידות.

מהלך הטיסה ותוצאותיה
--------------------

 צילום שהועבר מפני השטח של נוגה
במהלך הטיסה פעמיים בוצע תיקון מסלול. יומיים לפני הגעה ליעד בוצע ניתוק של יחידת הנחיתה מהמקפת. לאחר מכן הגשושית עברה למסלול סביב נוגה ופעלה כתחנת ממסר להעברת מידע מפני השטח של נוגה. בנוסף היא העבירה נתוני מדידות של המכשירים שהותקנו בה. היא פעלה עד לדצמבר 1975.

הנחיתה המוצלחת בוצעה ב-22 באוקטובר 1975. במהלך הנחיתה היה שימוש במצנח במשך כ-20 דקות. בזמן זה הועברו נתוני שכבת העננים של כוכב הלכת. הקשר עם יחידת הנחיתה התקיים במשך 53 דקות. כ-2 דקות לאחר הנחיתה החלה העברת צילומים שונים. נתוני צפיפות הקרקע גילו שהצפיפות היא כ-2.8 גרם לסמ"ק. הלחץ על הקרקע היה כ-90 אטמוספירות והטמפרטורה שנמדדה הייתה כ-465 מעלות. בגלל תקלה באחת המצלמות לא היה ניתן לקבל צילום פנורמי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ונרה 9** בוויקישיתוף
* ונרה 9 באתר היצרן.
* צילומים שהתקבלו
* תיאור החללית
* נתונים מאתר נאס"א
* תיאור מפורט של ונרה 9 ו-ונרה 10

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**ונרה 8** | **תוכנית ונרה** | **הבא**:**ונרה 10** |
ממליגה בצורתה המוקשית
ממליגה עם תוספות
בולז (כדורי ממליגה) על הגריל
**ממליגה** (ברומנית: ‏**Mămăligă**ⓘ‏?‏, באיטלקית: **Polenta** - פולנטה, בגיאורגית: **ღომი** - ר'וֹמי) היא מאכל רומני נפוץ העשוי מקמח תירס. הממליגה היא אחד מהמאכלים הנפוצים ברומניה, בעבר שימש מאכל זה בעיקר כתחליף ללחם אצל העניים, אך במשך הזמן נעשה מאכל זה למאכל עממי, המוגש אף במסעדות היוקרה ברומניה.

הכנת הממליגה
------------

באופן מסורתי מכינים את הממליגה על ידי הרתחת מים בסיר העשוי מיציקת ברזל (ברומנית: ceaun). לתוך המים מוסיפים קמח תירס ומלח בישול. כאשר המאכל מוגש כתחליף ללחם (בסגנון האיכרים) את הממליגה הרומנית מכינים סמיכה הרבה יותר מאשר את הגרסה האיטלקית שלה, והיא מבושלת עד דרגת סמיכות בה ניתן לחתוך ממנה חתיכות, כבלחם. החיתוך באופן המסורתי לא נעשה על ידי סכין אלא על ידי חוט חזק המוחזק משני צדדיו ומועבר מעל החלק אותו רוצים לפרוס. כאשר הממליגה מבושלת למטרות אחרות היא מוגשת בצורה יותר דלילה.

הממליגה מוגשת בדרך כלל עם תוספת של גבינה מלוחה מסוג ברינזה (רומנית: brânză) או בורדוף ושמנת חמוצה או יוגורט לצידה. לפעמים מגישים אותה כשהיא מעוכה בקערה עם חלב חם. לעיתים הממליגה מבושלת בחלב במקום מים.

מאכל רומני פופולרי אחר, המבוסס על ממליגה, נקרא בולז (bulz). הוא עשוי מכדורי ממליגה ממולאים בגבינה וחמאה אפויים בתנור. לפעמים מטגנים במחבת עם שמן, פרוסות של ממליגה והתוצאה שמתקבלת היא כמו לחם תירס. כמו כן הממליגה מוגשת כתוספות למנות בשריות ואף למרק.

הכפריים הרומנים מגישים את הממליגה עם מוז'דיי (mujdei), תערובת של שיני שום מעוכות, מים, חומץ ומלח בישול.

### עוגת ממליגה

המאכל הרומני מלאי (Malai) הוא עוגה העשויה מקמח תירס, סוכר, שמנת וביצים, האפויה בתנור.

היסטוריה
--------

התירס הגיע למחוזות הדנובה רק במאה ה-17, אבל ממליגה אכלו הרומנים כבר לפני כמעט אלף שנים. הממליגה המקורית בושלה מקמח דוחן, תבואה שהובאה לאירופה על ידי המונגולים בעת הפלישה המונגולית לאירופה. עם הופעת קמח התירס התמעט עד שכמעט נעלם השימוש בקמח דוחן, משום שקמח התירס מספק יותר אנרגיה וטעים יותר.

דיאטה המסתמכת יתר על המידה על ממליגה מסוכנת משום שבקמח תירס אין ויטמין B3, לכן אפשר ללקות בפלגרה. בעבר, בתקופה בה לא ידעו על קיומו של ויטמין B3, בין האיכרים העניים של רומניה, תופעת הפלגרה הגיעה לממדי מגפה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **ממליגה** |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **ממליגה** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **ממליגה** |

* על ההיסטוריה של הממליגה (ברומנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  יתרונות צריכת הממליגה (ברומנית)
2. ↑  DENUMIREA "TATAR" ÎN ISTORIOGRAFIA UNIVERSALA באתר TATAR.RO - DILDE, FIKIRDE, IŞTE BIRLIK (ברומנית)
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**רות יקירתי** (באנגלית: **Dear Ruth**) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1947, בבימויו של ויליאם ראסל, עם ויליאם הולדן, ג'ואן קולדפילד ומונה פרימן בתפקידים הראשיים.

התסריט מבוסס על המחזה "רות יקירתי" של נורמן קרסנה שהועלה בהצלחה בברודוויי ב-1944. המחזה הוצג גם בתיאטרון הקאמרי ב-1949 בתרגומו של בנימין תמוז ובבימויו של יוסף מילוא.

תקציר העלילה
------------

השנה 1944, משפחת וילקינס גרה בפרבר של ניו יורק האב הארי (אדוארד ארנולד) שהוא שופט, האם אדית (מרי פיליפס) הבת הגדולה רות (ג'ואן קולפילד) והבת המתבגרת מרים (מונה פרימן). מרים היא דעתנית, פועלת למען זכויות נשים ושולחת מכתבים לחיילים בחזית בשם אחותה, כדי להעלות את מצב רוחם.

יום אחד מגיע לביתם לוטננט צעיר ונאה בשם ביל סיקרופט (ויליאם הולדן) ושואל על רות. ההורים אינם מכירים אותו וגם לא רות אך עד מהרה מתברר שהוא קבל כ-60 מכתבים מרות וענה עליהם כשבראש כל מכתב שלו נכתב "רות יקירתי".

מרים מתוודה בפני בני המשפחה שהיא כתבה את המכתבים. רות קוראת את מכתביו של ביל והם מוצאים חן בעיניה. ביל אומר שבגלל המכתבים האלה הוא ביקש לעבור ללהק מפציצים היות שאחרי 25 הפצצות מקבלים חופשה בת יומיים בארצות הברית.

הבעיה היא שרות מאורסת לחבר ותיק שלה בשם אלברט (בילי דה וולף) שהוא פקיד בכיר בבנק שמשום מה לא גויס. לבית המשפחה מגיעה גם מרתה סיקרופט (וירג'יניה וולש) אחותו של ביל שהגיעה לפגוש את ארוסה, סרג'נט צ'אק (קני או'מוריסון) שהוא חברו של ביל.

רות מציעה שהיא, בילי, אלברט ומרתה יצאו לטיול בעיר. הם נוסעים ברכבת ובילי ורות מתחמקים מהם. אלברט מנסה לרדוף אחריהם ונכנס לקרון ללא כרטיס וגם מואשם ונקנס..

רות וביל מבלים עד שעשה מאוחרת בעוד שאלברט מחכה להם עצבני בבית המשפחה. ביל מציע נישואים לרות והיא מסכימה. הארי מכין תעודות לשני טקסי נישואים מהירים בבית. הוא משיא לראשונה את מרתה וצ'אק אבל כשרות שומעת שביל לא צריך לחזור לאירופה אלא קיבל הצבה בפלורידה, היא מתחרטת ומבטלת את רצונה להתחתן אתו ומעדיפה את אלברט המרובע אבל הבטוח.

אלברט מרוצה ועולה לקומה השנייה כדי לשוחח עם הכומר על סדרי החתונה. באותו זמן מתחרטת רות ומסכימה להינשא לביל. והארי משיא אותם במהירות והם עוזבים את הבית במהירות. כשאלברט יורד למטה הוא מחפש את רות והארי מתכונן לספר לו אך באתו רגע נכנס לדירה חייל נוסף ומחפש את "מיס רות".

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ויליאם הולדן | ויליאם סיקרופט | לוטננט בחיל האוויר |
| ג'ואן קולדפיל | רות וילקינס |  |
| מונה פרימן | מרים וילקינס |  |
| בילי דה וולף | אלברט | הארוס של רות |
| אדוארד ארנולד | הארי וילקינס | שופט |
| מרי פיליפס | אדית וילקינס | אקרובט |
| וירג'יניה וולס | מרתה סיקרופט | אחותו של ויליאם |
| קני או'מוריסון | סרג'נט צ'אק | חבר של ויליאם |

קישורים חיצוניים
----------------

* "רות יקירתי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "רות יקירתי", באתר AllMovie (באנגלית)
* "רות יקירתי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "רות יקירתי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* רות יקירתי, באתר TCM
* קטע מרות יקירתי, באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  באותו זמן העלה תיאטרון המטאטא את "חיות הנגב באות העירה" שעוסק באותה בעיה - שני בחורים רבים על ליבה של בחורה, אחד חייל גברי ומושך והשני אזרח חלשלוש ולא סימפתי והבחירה שלה ברורה
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**רייצ'ל, רייצ'ל** (באנגלית: **Rachel, Rachel**) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1968 בבימויו של פול ניומן עם ג'ואן וודוורד בתפקיד הראשי.

זה הסרט הראשון שביים פול ניומן שגם הפיק אותו.

התסריט מבוסס על הרומן "A Jest of God" של הסופרת הקנדית מרגרט לורנס (אנ') שיצא לאור ב-1966.

ג'ואן וודוורד זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה.

פול ניומן זכה בפרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר - סרט קולנוע.

הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר:

* פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר - פול ניומן
* פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר - ג'ואן וודוורד
* פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר - אסטל פרסונס
* פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר - סטיוארט סטרן

בסרט יש קטעים רבים של פלשבק בהם משחקת נל ניומן בתם של וודוורד וניומן, שהייתה אז בת תשע.

תקציר העלילה
------------

רייצ'ל קמרון (ג'ואן וודוורד) היא מורה בת 35 המתגוררת בעיירה מנומנמת בקונטיקט. היא מרגישה שחייה הם ללא תכלית, כי הגיעה למחצית חייה ומכאן יש לה לצפות רק לירידה. רייצ'ל גרה עם אמה בבית בו יש עסק לסידור לוויות וקבורה שהיה שייך פעם לאביה המנוח.

רייצ'ל משרתת את אמה (קייט הרינגטון) המתייחסת אליה בזלזול ומשווה אותה כל הזמן לאחותה שהתחתנה והקימה משפחה. רייצ'ל מכינה כריכים וכיבוד לחברותיה של אמה המגיעות לביתן לשחק ברידג' ומרכלות על הנעשה בעיירה, היא מרגישה שכולם בעיירה מתייחסים אליה כאל בתולה זקנה.

עבודתה כמורה בבית הספר המקומי משכיחה ממנה את המחשבות על מצבה וכשמגיעה חופשת הקיץ היא שוב דואגת מה תעשה. אחת המורות, קאלה מקי (אסטל פרסונס) היא החברה היחידה שלה. היא משכנעת אותה להגיע איתה לערב הטפה מיוחד בכנסייה שיעשה לה טוב, לאחר היסוסים מסכימה רייצ'ל להגיע לכנסייה.

רייצ'ל מתרגשת לנוכח התנהגותו של המטיף הסוחפת את הקהל. היא נמלטת מהמקום בבכי וחברתה קלה מנסה להרגיע אותה בנשיקה ארוכה מדי שמתפרשת על ידי רייצ'ל כנשיקה לסבית. היא בורחת מהמקום ומנתקת את קשריה עם קאלה.

כעת רייצ'ל שוב בודדה. היא פוגשת בעיירה את ניק קאזליק (טד אולסון), ידיד ילדות שלה העובד כמורה ברובע הברונקס שהגיע לעיירה לפגוש את הוריו ולעזור להם במשק.

הוא מתחיל לחזר אחרי רייצ'ל והיא לבסוף נענית לחיזוריו ומסכימה לקיים איתו יחסים אינטימיים בפעם הראשונה בחייה. כאשר היא מגלה לו כמה היא מאושרת ורוצה משפחה עם ילדים הוא נרתע ומראה לה תמונה של "בנו". למחרת הוא עוזב את העיירה ללא הודעה ולרייצ'ל נודע כי כלל אינו נשוי...

אמה של רייצ'ל מגלה את האמת על יחסיה של רייצ'ל וניק, כועסת עליה ומפסיקה לדבר אתה. רייצ'ל מרגישה תסמינים של הריון וחושבת לעבור הפלה מלאכותית. היא מתפייסת עם קאלה שעוזרת לה בעת צרה.

בבית החולים מתגלה שהמדובר בציסטה בשחלה ולא בהריון. לאחר הניתוח מחליטה רייצ'ל לעזוב את העיירה ובעזרתה של קאלה היא מוצאת משרת מורה באורגון.

אמה לא רוצה לעזוב את המקום ורייצ'ל מקווה שתוכל לנסוע לבד אבל לבסוף אמה מחליטה לנסוע אתה. רייצ'ל נוסעת לבסוף עם אמה אל עתיד חדש ולא ידוע ומדמיינת כל הנסיעה את עתידה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רייצ'ל, רייצ'ל** בוויקישיתוף

* "רייצ'ל, רייצ'ל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "רייצ'ל, רייצ'ל", באתר נטפליקס
* "רייצ'ל, רייצ'ל", באתר AllMovie (באנגלית)
* "רייצ'ל, רייצ'ל", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "רייצ'ל, רייצ'ל", באתר אידיבי
* "רייצ'ל, רייצ'ל", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קדימון לסרט רייצ'ל, רייצ'ל, באתר יוטיוב
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**רכבת אחרונה מגאן היל** (באנגלית: **Last Train from Gun Hill**) הוא מערבון אמריקאי בטכניקולור משנת 1959, בבימויו של ג'ון סטרג'ס עם קירק דאגלס ואנתוני קווין בתפקידים הראשיים.

בסרט משתתפת בתפקיד קטן השחקנית הישראלית-אמריקאית זיוה רודן-שפיר.

תקציר העלילה
------------

קרייג בלדן (אנתוני קווין) הוא אדם עשיר בעל עדרי בקר ועסקים בעיירה גאן היל (שם פיקטיבי) הוא למעשה שליט יחיד בעיירה וכולם נשמעים לו כולל השריף. בלדן הוא אלמן ומגדל את בנו היחיד ריק (ארל הולימן).

בעיירה סמוכה נמצא חברו מט מורגן המשמש כמרשל. הוא נשוי לקתרין (זיוה רודן-שפיר) אישה ממוצא אינדיאני ויש להם ילד בשם פיטי.

יום אחד כאשר קתרין חוזרת מביקור אצל הוריה עם פיטי, תוקפים אותה שני בחורים, ריק בלדן (ארל הולימן) וחברו לי (בריאן האטון). היא מצליפה על לחיו של ריק אבל הם מתגברים עליה, אונסים אותה והיא מתה. פיטי מצליח לעלות על אחד הסוסים שלהם ולדהור לעבר אביו מט ולספר לו מה שקרה. מט דוהר למקום הפשע, מזהה את אשתו המתה ונושא אותה בזרועותיו. את האוכף של הסוס הוא מזהה כזה של חברו קרייג. הוא חוגר אקדח ועולה לרכבת הנוסעת לגאן היל כדי לעצור את שני הפושעים ולהביאם לדין.

ברכבת הוא פוגש את לינדה (קרולין ג'ונס), המאהבת לשעבר של קרייג בלדן.

קרייג הוא חבר טוב של מט ופעם הציל את חייו. מט מראה לו את האוכף ומתאר לו שלאחד התוקפים יש שריטה עמוקה בלחי מצליפת השוט של אשתו. במהרה מתברר שהמדובר בריק, בנו של קרייג. מט מבקש לעצרו ולהביאו למשפט. קרייג אומר שלא ייתן לו לעצור את בנו וכי למן ביטחונו הוא מבקש ממנו לעזוב את גאן היל ברכבת האחרונה בתשע בערב.

מורגן נחוש בדעתו לא לחזור בלי שני הרוצחים אבל כל העיירה נשלטת בידי בלדן כולל השריף והוא נתון בסכנה גדולה. רק לינדה מחבבת אותו בגלל שנאתה לבלדן. לבסוף מצליח מורגן לחדור לחדרו של ריק במלון השייך לבלדן. הוא אוזק אותו למיטה ומיד מתחיל בקרב יריות עם אנשיו של בלדן. מורגן מקרב את המיטה לחלון והיריות פוסקת כדי לא לפגוע בריק.

לינדה מתנדבת לתווך בין הצדדים אבל מורגן מסרב גם לה ומבקש אותה שתגנוב למענו רובה והיא נענית לכך.

מפנה בעלילה קורה כאשר לי מצית את המלון כדי להכריח את כולם ובעיקר את מורגן להימלט עם ריק. מורגן משחרר את ריק מהמיטה, ומתחיל לרדת במדרגות כשהרובה מוצמד לסנטרו של ריק. הוא עולה על עגלה בדרך לתחנת הרכבת. לי פותח באש אך הורג בטעות את ריק ומחוסל בידי מורגן.

כעת מגיע מורגן לתחנת הרכבת ורוצה לעלות לרכבת האחרונה מגאן היל אך בלדן מגיע, רואה את בנו הרוג ומבקש לערוך דו-קרב עם מורגן שבסופו הוא נהרג ומורגן מצליח ברגע האחרון לעלות על הרכבת האחרונה מגאן היל לאחר שמשימתו הושלמה.

קישורים חיצוניים
----------------

* "רכבת אחרונה מגאן היל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "רכבת אחרונה מגאן היל", באתר נטפליקס
* "רכבת אחרונה מגאן היל", באתר AllMovie (באנגלית)
* "רכבת אחרונה מגאן היל", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "רכבת אחרונה מגאן היל", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קדימון לרכבת אחרונה מגאו היל, באתר יוטיוב
* רכבת אחרונה מגאן היל, באתר TCM

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 305889100
* WorldCat (עם VIAF): 305889100

 |