**אה"מ קורייג'וס** הייתה האונייה המובילה של הסדרה שלה, שכללה שלוש סיירות מערכה שנבנו עבור הצי המלכותי במלחמת העולם הראשונה. היא תוכננה לתמוך בפרויקט הבלטי בהנהגת לורד הים הראשון ג'ון פישר, והייתה משוריינת קלות מאוד וחמושה בכמה תותחים כבדים בלבד. קורייג'וס הושלמה בסוף 1916 ובילתה את המלחמה בפטרול בים הצפוני. היא השתתפה בקרב מפרץ הלגולנד השני בנובמבר 1917 והייתה נוכחת כשצי הים הפתוח הגרמני נכנע שנה לאחר מכן.

קורייג'וס הוצאה משירות לאחר המלחמה, ולאחר מכן נבנתה מחדש כנושאת מטוסים באמצע שנות ה-20. היא יכלה לשאת 48 מטוסים, לעומת 36 שנישאו על ידי אחותה למחצה פיוריוס בערך באותה תפוסה. לאחר ההפעלה מחדש היא בילתה את רוב הקריירה שלה בפעילות מחוץ לבריטניה ואירלנד. היא הפכה לזמן קצר לספינת אימונים, אך חזרה לתפקידה הרגיל כמה חודשים לפני תחילת מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939. צוללת גרמנית הטביעה את קורייג'וס בטורפדו מאוחר יותר באותו החודש, עם אובדן של יותר מ-500 מאנשי הצוות שלה.

תכנון ובנייה
------------

במלחמת העולם הראשונה, אדמירל פישר נמנע מלהזמין גרסה משופרת של סדרת רינואון הקודמת, בשל הגבלה בזמן מלחמה שאסרה על בניית ספינות גדולות מסיירות קלות ב-1915. כדי להשיג ספינות המתאימות לתפקידים הדוקטריניים של סיירות מערכה, כמו סיור אחר ציים וציד פושטות אויב, הוא הזמין אוניות עם שריון מינימלי של סיירת קלה וחימוש של סיירת מערכה. הוא הצדיק את קיומם בטענה שהוא זקוק לספינות מהירות ורדודות לפרויקט הבלטי שלו, תוכנית לפלוש לגרמניה דרך החוף הבלטי שלה.

לקורייג'וס היה אורך כולל של 786 רגל 9 אינץ' (239.8 מטרים), רוחב של 81 רגל (24.7 מטרים), ושוקע של 25 רגל 10 אינץ' (7.9 מטרים) במעמס מלא. הדחק האונייה היה 19,180 טונות ארוכות (19,490 טונות) בתפוסה סטנדרטית ו-22,560 טונות ארוכות (22,922 טונות) במעמס מלא. קורייג'וס ואחיותיה היו ספינות המלחמה הגדולות הראשונות בצי המלכותי שהיו להן טורבינות קיטור. כדי לחסוך בזמן התכנון, התקנת הטורבינה ששימשה בסיירת הקלה צ'מפיון, הסיירת הראשונה של הצי עם טורבינות הילוכים, פשוט שוכפלה עבור ארבע מערכות טורבינות. הטורבינות של פארסונס הונעו על ידי שמונה עשר דוודי צינורות קטנים של Yarrow. הם תוכננו להפיק סך של 90,000 כוחות סוס (67,113 קילוואט) בלחץ עבודה של 235 PSI (1,620 קילו-פסקל, 17 קילוגרם-כוח לסמ"ר). האונייה הגיעה למהירות של 30.8 קשר (57.0 קמ"ש; 35.4 מייל לשעה) בניסויים ימיים.

היא תוכננה לשאת בדרך כלל 750 טונות ארוכות (762 טונות) של מזוט, אך יכלה לשאת לכל היותר 3,160 טונות ארוכות (3,211 טונות). בתפוקה מלאה, היא יכלה להפליג לטווח של (6,000 מיילים ימיים (11,110 ק"מ) במהירות של 20 קשרים (37 קמ"ש).

קורייג'וס נשאה ארבעה תותחי BL 15 אינץ' Mk I בשני צריחי תותחים תאומים עם הפעלה הידראולית, המסומנים 'A' ו-'Y' מלפנים לאחור. החימוש המשני שלה כלל 18 תותחי BL 4 אינץ' Mk IX המורכבים בשישה צריחים המופעלים באופן ידני. הצריח הציבה שלושה מכנסי תותחים קרובים מדי זה לזה, מה שגרם ל-23 המעמיסים להפריע זה לזה, ולמנוע את קצב האש הגבוה המיועד. זוג תותחי נ"מ QF 3 אינץ' 20 cwt הותקנו ליד התורן הראשי בקורייג'וס. היא הרכיבה שני צינורות טורפדו שקועים בקוטר 21 אינץ' ונשאה עבורם 10 טורפדות.

מלחמת העולם הראשונה
-------------------

קורייג'וס הונחה ב-26 במרץ 1915, הושקה ב-5 בפברואר 1916 ונכנסה לשירות ב-4 בנובמבר. בניסויי הים שלה מאוחר יותר באותו החודש, היא ספגה נזק מבני בעודה מפליגה במלוא המהירות בים סוער; הסיבה המדויקת אינה ברורה. סיפון המצודה התעקם עמוק בשלוש מקומות בין שובר הגלים לצריח הקדמי. ציפוי הצד התעקם באופן גלוי בין המצודה והסיפונים העליונים. מים נכנסו לחדר הטורפדו השקוע ומסמרות נעקרו במגהצי הזווית שהחזיקו את שריון הסיפון במקומו. במהלך התיקון, האונייה הוקשחה ב-130 טונות ארוכות (130 טונות) של פלדה. נכון ל-23 בנובמבר 1916, בנייתה עלתה 2,038,225 ליש"ט.

עם כניסתה לשירות, קורייג’וס שובצה בשייטת הסיירות הקלות השלישית של הצי הגדול. היא הפכה לאוניית הדגל של שייטת הסיירות הראשונה לקראת סוף 1916, כאשר יחידה זו הוקמה מחדש לאחר שרוב ספינותיה הוטבעו בקרב יוטלנד במאי. האונייה הותקנה באופן זמני כמקשת באפריל 1917 על ידי הוספת מסילות מוקשים על סיפון הרבע שלה שיכולים להכיל למעלה מ-200 מוקשים, אך מעולם היא לא הניחה מוקשים. באמצע 1917, היא קיבלה חצי תריסר משגרי טורפדו, כל אחד עם שני צינורות: משגר אחד בכל צד של התורן הראשי בסיפון העליון ושני משגרים בכל צד של הצריח האחורי בסיפון הרבע. ב-30 ביולי 1917 קיבל אדמירל משנה טרוויליאן נאפייר את הפיקוד על שייטת הסיירות הראשונה ומונה כתת-אדמירל בפועל למפקד כוח הסיירות הקלות עד שהוחלף ב-26 באוקטובר 1918.

ב-16 באוקטובר 1917, האדמירליות קיבלה ידיעה על תנועות ספינות גרמניות, מה שמצביע אולי על פשיטה. אדמירל ביטי, מפקד הצי הגדול, הורה למרבית הסיירות הקלות והמשחתות שלו לצאת לים במאמץ לאתר את ספינות האויב. קורייג'וס וגלוריוס לא נכללו בתחילה ביניהם, אך נשלחו לתגבר את שייטת הסיירות הקלות השנייה המפטרלת בחלק המרכזי של הים הצפוני מאוחר יותר באותו היום. שתי סיירות קלות גרמניות מסדרת ברומר הצליחו לחמוק דרך הפערים בסיורים הבריטיים והשמידו שיירה לסקנדינביה בשעות הבוקר של 17 באוקטובר, אך לא התקבלה הודעה על הקרב עד לאותו אחר הצהריים. שייטת הסיירות הראשונה קיבלה פקודה לנסות ליירט את הספינות הגרמניות, אך הן התגלו כמהירות מדי והספינות הבריטיות לא הצליחו.

### קרב מפרץ הלגולנד השני

במהלך 1917 האדמירליות הפכה מודאגת יותר מהמאמצים הגרמניים בים הצפוני לטהר שבילים דרך שדות המוקשים שהונחו על ידי בריטניה שנועדו להגביל את פעולות צי הים הפתוח והצוללות הגרמניות. פשיטה ראשונית על כוחות שולות מוקשים גרמניים ב-31 באוקטובר על ידי כוחות קלים השמידה עשר ספינות קטנות והאדמירליות החליטה על מבצע גדול יותר להשמדת שולות המוקשים והסיירות הקלות המלוות שלהם. בהתבסס על דיווחים מודיעיניים החליטה האדמירליות ב-17 בנובמבר 1917 להקצות למבצע שתי שייטות סיירות קלות, שייטת הסיירות הראשונה שחופתה על ידי שייטת סיירות המערכה הראשונה, ובמרחק רב יותר, אוניות המערכה של שייטת אוניות המערכה הראשונה.

הספינות הגרמניות, ארבע סיירות קלות של קבוצת הסיור השנייה, שמונה משחתות, שלוש פלגות של שולות מוקשים, שמונה שפרברכרס (מכמורות מלאות שעם, המשמשות לפוצץ מוקשים מבלי לטבוע) ושתי מכמורות לסימון הנתיב המטוהר, זוהו בשעה 7:30 בבוקר, בצללית השמש העולה. קורייג'וס והסיירת הקלה קארדיף פתחו באש עם התותחים הקדמיים שלהם שבע דקות מאוחר יותר. הגרמנים הגיבו בהנחת מסך עשן יעיל. הבריטים המשיכו במרדף, אך איבדו את עקבותיהם של רוב הספינות הקטנות יותר בעשן וריכזו אש על הסיירות הקלות ככל שההזדמנות אפשרה. קורייג'וס ירתה בקרב 92 פגזים בקוטר 15 אינץ' ו-180 פגזים בקוטר 4 אינץ', והנזק היחיד שקיבלה היה מפיצוץ הלוע שלה. פגיעה אחת של פגז 15 אינץ' הושגה על מגן תותח של SMS פילאו, אבל זה לא השפיע על המהירות שלה. בשעה 9:30 שייטת הסיירות הראשונה הפסיקה את המרדף שלהם כדי שלא ייכנסו לשדה מוקשים המסומן במפות שלהם; האוניות פנו דרומה, ללא תפקיד נוסף בקרב.

לאחר הקרב, הוסרו אביזרי המיקוש על קורייג'וס, והיא בילתה את שארית המלחמה בסיורים לסירוגין בים הצפוני. בשנת 1918, סיפוני המראה קצרים הותאמו לסופווית' קאמל וסופווית' 1½ סטראטר על צריחי תותחי ה-15 אינץ' (380 מילימטרים). האונייה הייתה נוכחת בכניעת צי הים הפתוח הגרמני ב-21 בנובמבר 1918. קורייג'וס שובצה למילואים ברוזית' ב-1 בפברואר 1919 והיא הפכה שוב לאוניית הדגל של נאפייר כאשר הוא מונה לתת אדמירל במפקדת המילואים של רוזית' עד 1 במאי. האונייה שובצה לבית הספר לתותחנים בפורטסמות' בשנה שלאחר מכן בתור ספינת אימוני צריח. היא הפכה לאוניית הדגל של האדמירל משנה שפיקד על המילואים בפורטסמות' במרץ 1920. קפטן סידני מיריק הפך לקפטן הדגל שלה בשנת 1920.  הוא הוחלף על ידי קפטן ג'ון קייסמנט באוגוסט 1921.

בין המלחמות
-----------

### הסבה

הסכם הצי של וושינגטון משנת 1922 חייב את המדינות החתומות לצמצם קשות את תוכניותיהן לספינות מלחמה חדשות ולבטל ספינות מלחמה קיימות רבות כדי לעמוד במגבלות הטונאז' שלה. עד 66,000 טונות ארוכות (67,000 טונות) של ספינות קיימות, לעומת זאת, יכלו להפוך לנושאות מטוסים, והצי המלכותי בחר להמיר את האוניות מסדרת קורייג'וס בגלל הגוף הגדול ומהירותן הגבוהה. ההסבה של קורייג'וס החלה ב-29 ביוני 1924 בדבונפורט. צריחי התותחים בקוטר 15 אינץ' שלהם הוכנסו לאחסון ולאחר מכן נעשה בהם שימוש חוזר במהלך מלחמת העולם השנייה עבור אה"מ ואנגארד, אוניית המערכה האחרונה של הצי המלכותי. ההמרה לנושאת מטוסים עלתה 2,025,800 ליש"ט.

העיצוב החדש של האונייה היה משופר לעומת אחותה למחצה פיוריוס, שחסרה אי וארובה רגילה. כל המבנה העילי, התותחים, צינורות הטורפדו והאביזרים עד לסיפון הראשי הוסרו. האנגר בן שתי קומות, כל קומה בגובה 16 רגל (4.9 מטרים) ובאורך 550 רגל (167.6 מטרים), נבנה על גבי האונייה שנותרה; מפלס ההאנגר העליון נפתח אל סיפון טיסה קצר, מתחת ולפני סיפון הטיסה הראשי. שתי מעליות מעט גדולות יותר 46–48 רגל (14.0–14.6 מטרים) הותקנו מלפנים ומאחור בסיפון הטיסה. אי נוסף בצד הימני עם הגשר, תחנת הבקרה והארובה, שכן אי לא יצר מערבולות כמו שחששו קודם לכן. עד 1939 האונייה יכלה לשאת 34,500 גלונים (157,000 ליטר; 41,400 גלון) של בנזין עבור המטוסים שלה.

קורייג'וס קיבלה חימוש דו-תכליתי של 16 תותחי QF 4.7 אינץ' Mk VIII בצריחי HA Mark XII בודדים. בכל צד של סיפון הטיסה התחתון היה צריח, ושני צריחים היו על הסיפון. 12 הצריחים הנותרים חולקו לאורך דפנות האונייה. בשיפוץ באמצע שנות ה-30, קיבלה קורייג'וס שלושה צריחי Mk VII עבור תותחי 2 פאונד "פום-פום" בקוטר 40 מ"מ (1.6 אינץ') מרובעי קנים, שניים מהם הועברו מאוניית המערכה רויאל סובריין. בכל צד של סיפון הטיסה היה צריח, לפני תותחי ה-4.7 אינץ', ואחד היה מאחורי האי על סיפון הטיסה. היא גם קיבלה ארבעה מקלעי נ"מ Mk III מקוררי מים בקוטר 0.50 קליבר בצריח מרובע אחד. הוא הוצב בספונסון בצד האחורי.

ההסבה הושלמה ב-21 בפברואר 1928, והאונייה בילתה את החודשים הבאים בניסויים ובאימונים לפני ששובצה בצי הים התיכון להתבסס במלטה, בה שירתה ממאי 1928 עד יוני 1930. באוגוסט 1929 פרצו פרעות ארץ-ישראל ב-1929, וקורייג'וס קיבלה פקודה להגיב. כשהיא הגיעה לחופי ארץ ישראל, הכנף האווירית שלה הורדה על מנת לבצע פעולות לסייע בדיכוי הפרעות. האונייה הוחלפה בים התיכון על ידי גלוריוס ושופצה מיוני עד אוגוסט 1930. היא שובצה בצי האטלנטי ובצי הבית מ-12 באוגוסט 1930 עד דצמבר 1938, מלבד התקשרות זמנית לצי הים התיכון ב-1936. בתחילת שנות ה-30 הותקן עליה ציוד עצירה רוחבי והיא קיבלה שני מעוטים הידראולים על סיפון הטיסה העליון לפני מרץ 1934. קורייג'וס שופצה שוב בין אוקטובר 1935 ליוני 1936 וקיבלה את צריחי תותחי הפום-פום שלה. היא גם נכחה בסקירת צי ההכתרה של 1937. היא הפכה לאוניית הדרכה לנושאת מטוסים בדצמבר 1938 כאשר ארק רויאל הצטרפה לצי הבית. היא הוחלפה בתפקיד זה על ידי אחותה למחצה פיוריוס במאי 1939. קורייג'וס השתתפה בסקירת הצי בפורטלנד ב-9 באוגוסט 1939.

### קבוצת אוויר

 פיירי פלייקאצ'ר
 בלקברן סקואה
קורייג'וס יכלה לשאת עד 48 מטוסים; לאחר השלמת הניסויים שלה, טעינת אספקה ואיוש באנשי צוות, היא הפליגה לספיטהד ב-14 במאי 1928. למחרת, מטוס בלקברן דארט של טיסת 463 ערך את הנחיתה הראשונה על האונייה. אחרי הדארט הגיעו מטוסי פיירי פלייקאצ'ר של טייסות 404 ו-407, פיירי IIIF של טייסות 445 ו-446 ומטוסי בלקברן דארט של טייסות 463 ו-464. האונייה הפליגה למלטה ב-2 ביוני כדי להצטרף לצי הים התיכון.

משנת 1933 ועד סוף 1938 נשאה קורייג'וס את טייסת מס' 800, שהטיסה תערובת של תשעה הוקר נמרוד ושלושה לוחמי הוקר אוספריי. טייסות 810, 820 ו-821 יצאו למשימות סיור ותקיפה נגד ספינות באותה תקופה. הם הטיסו את מפציצי הטורפדו בלקברן באפין, בלקברן שארק, בלקברן ריפון ומפציצי טורפדו פיירי סורדפיש, כמו גם מטוסי סיור פיירי סיל. כנושאת מטוסים לאימוני סיפון, בתחילת 1939 נשאה קורייג'וס מטוסי בלקברן סקואה וגלוסטר גלדיאטור של טייסת 801 ומפציצי טורפדו סורדפיש של טייסת 811, למרות ששתי הטייסות הללו ירדו מהאונייה כשהאונייה שוחררה מתפקידי האימונים שלה במאי.

מלחמת העולם השנייה וטביעה
-------------------------

 קורייג'וס טובעת לאחר שטורפדה על ידי U-29
קורייג'וס שירתה בצי הבית בתחילת מלחמת העולם השנייה עם טייסות 811 ו-822 על הסיפון, כל טייסת מצוידת בתריסר מטוסי פיירי סורדפיש. בימים הראשונים של המלחמה הוקמו קבוצות רוצחי ציידים סביב צי נושאות המטוסים כדי למצוא ולהשמיד צוללות. ב-31 באוגוסט 1939 היא נסעה לעמדת המלחמה שלה בפורטלנד והעלתה לסיפונה שתי טייסות של מטוסי פיירי סורדפיש. קורייג'וס עזבה את פלימות' בערב 3 בספטמבר 1939 לסיור נגד צוללות ב-Western Approaches, בליווי ארבע משחתות. בערב 17 בספטמבר 1939, היא הייתה בסיור אחד כזה מול חופי אירלנד. שתיים מארבע המשחתות המלוות שלה נשלחו לעזור לספינת סוחר מותקפת וכל המטוסים שלה חזרו מסיורים. U-29, בפיקודו של קפיטן-לויטננט אוטו שוהארט, עקבה אחרי קורייג'וס במשך יותר משעתיים. לאחר מכן פנתה נושאת המטוסים לרוח כדי לשגר את המטוסים שלה. זה העמיד את האונייה ממש מעבר לחרטום הצוללת, שירתה שלוש טורפדות. שניים מהטורפדות פגעו באונייה בצד השמאלי שלה לפני שהמריאו המטוסים ממנה, והפילו את כל הכוח החשמלי, והיא התהפכה וטבעה תוך 20 דקות עם אובדן של 519 מאנשי הצוות שלה, כולל הקפטן שלה. ספינת המשא האמריקאית Collinsgworth, אונית המשא של אלרמן ליינס דידו, ואוניית הקו האוקיינית ההולנדית Veendam הצילו ניצולים. שתי המשחתות המלוות תקפו נגד U-29 במשך ארבע שעות, אך הצוללת נמלטה.

אוניית הקו Veendam
התקפה לא מוצלחת קודם לכן על ארק רויאל על ידי U-39 ב-14 בספטמבר, וטביעתה של קורייג'וס שלושה ימים לאחר מכן, הניעו את הצי המלכותי להסיג את נושאות המטוסים מסיורים נגד צוללות. קורייג'וס הייתה ספינת המלחמה הבריטית הראשונה שהוטבעה על ידי הכוחות הגרמניים (הצוללת Oxley הוטבעה שבוע קודם לכן באש ידידותית מהצוללת הבריטית Triton). מפקד כוח הצוללות הגרמני, קומודורה קרל דניץ, ראה בטביעת קורייג'וס "הצלחה נפלאה" וזה הוביל לצהלה נרחבת בקריגסמרינה. גרוס-אדמירל אריך רדר, מפקד הקריגסמרינה, הורה להעניק לשוהארט את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושכל שאר חברי הצוות יקבלו את הדרגה השנייה של צלב הברזל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אה"מ קורייג'וס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Private papers of Sir Trevylyan Napier". Imperial War Museum. נבדק ב-22 בנובמבר 2011. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  "Meyrick, Sir Sidney Julius (1879–1973), Admiral". Liddell Hart Centre for Military Archives. נבדק ב-22 בנובמבר 2011. `{{cite web}}`:  (עזרה)