recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
משמאל בתמונה אברהם תג'ר, לצידו מורנו גרציאני. מימין בתמונה רחמים מושונוב ולצידו יוסיף הרבסט ויושבת סולטנה מושונוב, רעייתו של רחמים. התמונה צולמה בינואר 1896
**יוסיף יאקוב (יעקב) הֶרְבְּסְט** (בבולגרית: **Йосиф Яков Хербст**; ‏20 בנובמבר 1875, אדירנה, האימפריה העות'מאנית – 16 באפריל 1925, סופיה, ממלכת בולגריה) היה עיתונאי, פובליציסט, איש ציבור, ודיסידנט יהודי-בולגרי, אשר נרצח במהלך תקופת הטרור שהחלה לאחר הפיגוע בכנסיית סווטה נדליה.

ביוגרפיה
--------

יוסיף הרבסט נולד באדירנה. אביו, המהנדס יעקב הרבסט מצ'רנוביץ מונה למנהל תחנת הרכבת באדירנה, והמשפחה עברה להתגורר בעיר. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) היגרה המשפחה לסופיה בירת נסיכות בולגריה. הרבסט סיים את האקדמיה הצבאית הבולגרית והוצב בגדוד רגלים, ובהמשך הוצב במח' טופוגרפיה במשרד המלחמה הבולגרי.

בשנים 1901–1909 כתב וערך במספר ביטאונים. ב-1907 נבחר לנשיא אגודת העיתונאים בסופיה. במהלך מלחמת הבלקן השנייה נפצע ועוטר בעיטור הגבורה של צבא בולגריה. בין 1913 ל-1918 כיהן כמזכיר העיתונות הבולגרי.

לאחר רציחתו של ראש ממשלת בולגריה אלכסנדר סטמבוליסקי וניסיון ההפיכה הקומוניסטי הכושל בספטמבר 1923, רדף משטרו של אלכסנדר צאנקוב מתנגדי משטר, בעיקר מהשמאל הפוליטי בבולגריה. הרבסט הוציא לאור את כתב העת "הזעקה לאנשים חופשיים" (בבולגרית: Вик за свободни хора) ושלושה עיתונים יומיים שביטאו התנגדות נחרצת למשטרו של צאנקוב ורדיפת החופש בבולגריה. הרבסט היה פוליגלוט וערך בעיתונים גרמניים, אוסטריים ורומניים, שהופצו בבולגריה. הוא תרגם לבולגרית מספר ספרים מרוסית, גרמנית, צרפתית ואנגלית. ב-1923 הוציא לאור את הנובלה שלו "אתמול, היום ומחר" (בבולגרית: Вчера, днес и утре).

מאבקו נגד משטרו של צאנקוב, מיצב אותו כמטרה לנאמני משטר זה. להרבסט היה מידע מוקדם על הפיגוע בכנסיית סווטה נדליה והוא פרסם אותו. לאחר הפיגוע, ניצל משטרו של צאנקוב את מצב החירום, כדי להיפרע מגורמי אופוזיציה. יוסיף הרבסט נעצר על ידי המשטרה הבולגרית ו"נעלם" במהלך מעצרו. חקירה שהתקיימה שנים מאוחר יותר קבעה שנרצח ומקום קבורתו לא נודע.

משפחתו
------

יוסיף הרבסט היה נשוי לוויולטה בתו של פטקו קרבלוב ראש ממשלת בולגריה. רעייתו של פטקו קרבלוב אקטרינה קרבלובה הייתה דמות משמעותית במאבק נגד רדיפת יהודי בולגריה במהלך מלחמת העולם השנייה.

אחיו של יוסיף הרבסט, קרל הרבסט נמנה עם מייסדי התנועה הציונית בבולגריה, היה ציר מטעמה לקונגרס הציוני הראשון ובהמשך חבר הוועד הפועל הציוני הגדול.

אחותו למחצה של יוסיף הרבסט, רגינה זילברשטיין (1880, סופיה, נסיכות בולגריה - 1 בנובמבר 1963, מעברות, ישראל) הייתה פעילה מרכזית בארגון ויצו, יושבת ראש תא הנשים בחזית המולדת היהודית וצירה לקונגרס הציוני ה-22 שנערך ב-1946 בבזל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוסיף הרבסט** בוויקישיתוף
* התיק המשטרתי אודות יוסיף הרבסט, באתר ארכיון משטרת בולגריה (בבולגרית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  עיתונאי פרסם מידע מוקדם על הפיגוע בכנסיית סווטה נדליה, באתר www.168chasa.bg (בבולגרית).

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007313250205171
* GND: 119497131
* ISNI: 0000 0000 6678 3360
* LCCN: n82032623
* VIAF: 64818765
* WorldCat: lccn-n82032623

 |
**חולדה סוחרת מדברית** (שם מדעי: ***Neotoma lepida***) הוא מין של מכרסם מדברי מהסוג חולדה סוחרת שבמשפחת האוגריים. חולדה זו חיה במחילות במדבריות של מערב אמריקה הצפונית.

מאפיינים
--------

החולדה קטנה יחסית לבני סוגה באורך 28–39 ס"מ ואורך הזנב 12–20 ס"מ ומשקלה מגיע ל-122–350 גרם כשהזכרים גדולים לעיתים הרבה יותר מהנקבות. החולדה משתנה בצבעה בין אפור-בהיר עד לקינמון ואף שחור. הם בעלי זנב שעיר כהה יותר מהגוף ובעלי אוזניים וחרטום ארוכים יחסית.

התפוצה של החולדה משתרעת מדרום-מזרח אורגון עד דרום-מערב איידהו, דרומה לנבאדה, מערב יוטה וקליפורניה בארצות הברית, ועד לבאחה קליפורניה וסונורה שבמקסיקו. החולדה מצויה בין אזורי סלעים על גבעות מדבריות עד גובה 2,500 מ' המכוסות בקקטוסים או בצמחי יוקה. החולדה מצויה רוב זמנה במחילות ויוצאת לחפש מזון בלילה.

היא ניזונה משעועית, עלי ערער ועצי Prosopis ומעלי קקטוסים ומגוונת בצמחייה עשבונית כמו לראה משולשת, דרדרים וכוסמת. היא ניזונה גם מזרעים, פרחים, פירות שונים וצנוברים. התזונה שלה כמעט לגמרי צמחונית.

החולדה נטרפת בידי ינשופיים, נצים, נחשים, קויוטים ויונקים טורפים נוספים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חולדה סוחרת מדברית** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  חולדה סוחרת מדברית באתר הרשימה האדומה של IUCN
**האפיפיור אדריאנוס השני** (בלטינית: **Adrianus II**;‏ 792 – 14 בדצמבר 872) היה האפיפיור מ-14 בדצמבר 867 עד מותו בשנת 872. הוא היה בן למשפחת אצולה רומאית והפך לאפיפיור בגיל מתקדם, למרות התנגדותו.

ביוגרפיה
--------

אדריאנוס נולד בשנת 792, וב-14 בדצמבר 867 נבחר לאפיפיור במקום ניקולאוס הראשון. הוא המשיך, אם כי עם פחות אנרגיה, את המדיניות של קודמו ניקולאוס הראשון. לותר השני, מלך לותרינגיה, שמת בשנת 869, השאיר את אדריאנוס כדי לתווך בין המלכים הפרנקים במטרה להבטיח לקיסר הפרנקי לואי השני את ירושתו של לותר השני, אחיו של לואי. אדריאנוס ביקש לשמור על יחסים טובים עם לואי, שכן המערכות האחרונות בדרום איטליה היו בעלי פוטנציאל לשחרר את האפיפיורות מהאיום הנשקף על ידי המוסלמים.

פוטיוס, הפטריארך האקומני של קונסטנטינופול, זמן קצר אחרי המועצה שבה הכריז על התצהיר נגד ניקולאוס הראשון, גורש מהפטריארכיה על ידי קיסר חדש, בסיליוס המקדוני, שאהב את יריבו איגנציוס. המועצה האקומנית (שנחשבת למועצה הקתולית השמינית על ידי הכנסייה הקתולית) התכנסה כמועצה הרביעית של קונסטנטינופול כדי להחליט בעניין זה. במועצה זו אדריאנוס יוצג על ידי נציגים אשר ניהלו את גינויו של פטיוס ככופר, אבל לא הצליחו להגיע להבנה עם איגנטיוס בנושא שיפוט על הכנסייה הבולגרית.

בדומה לקודמו ניקולאוס הראשון, נאלץ אדריאנוס להכיר בעניינים חילוניים בהתערבותו של הקיסר לואי השני, שהציב אותו תחת פיקוחו של ארסניוס, הבישוף של אורטה, יועצו הסודי, ואחיינו של ארסניוס אנסטסיוס, הספרן.

אדריאנוס התחתן בנעוריו עם אישה בשם סטפניה, אשר ילדה לו בת, ושניהם עדיין חיו בעת בחירתו, ולאחר מכן גרו איתו ארמון הלטראנו. בשנת 868, הם הובלו ונרצחו על ידי בנו של ארסניוס, אלות'ריוס, אשר התחתן בכפייה עם הבת.

אדריאנוס מת ב-14 בדצמבר 872 אחרי חמש שנים בדיוק לכהונתו כאפיפיור, ויוחנן השמיני נבחר לאפיפיור במקומו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אדריאנוס השני** בוויקישיתוף
* אדריאנוס השני, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* אדריאנוס השני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Loughlin, James. "Pope Adrian II." The Catholic Encyclopedia Vol. 1. New York: Robert Appleton Company, 1907. 21 September 2017
2. 1 2  Chisholm 1911.
3. ↑  Christopher Kleinhenz (2 אוג' 2004). "Hadrian II, Pope". *Medieval Italy: An Encyclopedia*. Routledge. ISBN 9781135948795. Hadrian sought to alienate no one in Rome, while also maintaining good relations with Louis II, whose campaigns in the south might free the papacy from the threat posed by the Muslims. `{{cite book}}`:  (עזרה)
4. ↑  Riche, Pierre, *The Carolingians*

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**ניקולאוס הראשון** | **אפיפיור(רשימת האפיפיורים)** | **הבא**:**יוחנן השמיני** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007257442505171
* BnF: cb137533429 (data)
* CANTIC: a10477172
* CiNii: DA04912432
* GND: 118700014
* ISNI: 0000 0000 7820 9868
* LCCN: nb2007020690
* NKC: xx0025958
* NTA: 07249509X
* VcBA: 495/45932
* VIAF: 288685466
* WorldCat: lccn-nb2007020690

 |
**אנסגר קנאוף** (בגרמנית: **Ansgar Knauff**; נולד ב-10 בינואר 2002 בגטינגן שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת איינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה.

קריירת מועדונים
---------------

קנאוף גדל עם אמו בגטינגן שבגרמניה, וגדל באקדמיה של הקבוצה המקומית, עד שבשנת 2015 עבר למחלקת הנוער של הנובר 96. עונה לאחר מכן הצטרף לקבוצת הנוער של בורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה, עמה שיחק בליגת האלופות לנוער לעונת 2019/2020. ב-25 בנובמבר 2020 הוא חתם על חוזה מקצועני ראשון במועדון, עד לשנת 2023. ב-8 בדצמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 1–2 על זניט סנקט פטרבורג במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות לעונת 2020/2021. ב-20 במרץ 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה במדי המועדון, בתיקו 2-2 נגד פ.צ. קלן במסגרת המחזור ה-26 בליגה לעונת 2020/2021. ב-10 באפריל הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, השער המכריע בניצחון 2–3 על שטוטגרט במסגרת המחזור ה-28 בליגה. בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת של המועדון ערך קנאוף ארבע הופעות ליגה והבקיע שער אחד.

תארים
-----

איינטרכט פרנקפורט
* הליגה האירופית: 2021/2022

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנסגר קנאוף** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית)
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ansgar Knauff bei der BVB-Vorbereitung dabei: Das ist das Talent aus der U19 von Borussia Dortmund באתר Spox, ‏ 29 ביולי 2020 (בגרמנית)
2. ↑  BVB extend Ansgar Knauff's contract באתר הרשמי של בורוסיה דורטמונד, 25 בנובמבר 2020 (באנגלית)
ה-CDS הוא הרצף החופף לאזורים האדומים במולקולת ה-mRNA.
**אזור מקודד** של גן, ידוע גם **כרצף מקודד** או בקיצור האנגלי – **CDS**‏ (**coding DNA sequence**), הוא החלק מתוך רצף ה-DNA וה-RNA של הגן שבו נמצאים האקסונים, שבתוכן נמצא המידע הגנטי הדרוש ליצירת חלבון. 
בתהליך יצירת חלבון, קטע מרצף ה-DNA משועתק למולקולת RNA, אשר יעבור תהליכי עיבוד, שבסופם מולקולת ה-mRNA הבוגרת תעבור תרגום לחלבון. מולקולת ה-mRNA הבוגרת מכילה רק אקסונים, ולא אינטרונים. האזור המקודד תחום בקצה ה-5' בקודון התחלה, ובקצה ה-3' בקודון סיום. מולקולת ה-mRNA יכולה להכיל בשני קצוותיו אזורים שאינם מתורגמים - UTR. האזור המקודד הוא האזור מתוך ה-mRNA אשר יעבור תרגום על ידי הריבוזום.

מציאת אזורים מקודדים
--------------------

בעוד המינוח של מסגרת קריאה הוא פשוט, זיהוי של אזור מקודד אינו פשוט כלל ועיקר, מכיוון שבתא נתון רק חלק ממסגרות הקריאה אכן משמשות כאזור מקודד. כדי לזהות אזורים מקודדים, מקובל לרצף מולקולות mRNA, ולנסות להבין אילו חלקים מתוכם מתורגמים. זיהוי אזור מקודד הוא חלק התחום של חיזוי גנים, אשר חוקר גם חיזוי של מרכיבים פונקציונליים נוספים.

ההבדל בין אזור מקודד לדנ"א משלים
--------------------------------

בתהליך רוורס טרנסקריפציה ניתן להפוך מולקולת mRNA בחזרה לרצף DNA, המכונה דנ"א משלים, או cDNA. מולקולת ה-DNA שתיווצר תכיל את אזורי ה-UTR שאינם חלק מה-CDS, אשר משועתקים ל-RNA אך 
אינם מתורגמים לחלבון. לכן ניתן לומר שברוב המוחלט של המקרים האזור המקודד ייפתח ברצף AUG (הקודון של מתיונין) ויסתיים באחד משלושת קודוני הסיום. כל זאת בניגוד ל-cDNA, המכיל את רצף ה-UTR.

ראו גם
------

* אזור לא מתורגם
* שעתוק (ביולוגיה)
* תרגום (ביולוגיה)
* cDNA
* DNA לא-מקודד
* DNA זבל
**אזור התעשייה קסונג** (**Kaesong**;‏ **개성 공업 지구**) הוא אזור תעשייה במעמד מנהלי מיוחד בעיר קסונג שבקוריאה הצפונית. הוא הוקם בשנת 2002 באזור פיתוח כלכלי המשותף לה ולקוריאה הדרומית ומועסקים בו פועלים מהצפון.

הפארק החל להיבנות על ידי קוריאה הצפונית תוך שיתוף פעולה של הדרום בשנת 2002, ובנייתו הושלמה ביוני 2004 אז החלה הפעלתו על ידי יצרנית הרכב יונדאי. הוא נמצא בשטח הצפון במרחק 10 קילומטר מהאזור המפורז הקוריאני, והוא מרוחק שעת נסיעה מסיאול בירת הדרום. הוא חובר גם לרשת הרכבות של קוריאה הדרומית ומתוכננת הארכת המסילה לפיונגיאנג המרוחקת ממנה בכ-160 ק"מ.

האזור, המשתרע על פני 66 קמ"ר, מנוהל על ידי ועדה של משקיעים מקוריאה הדרומית. באזור פועלים למעלה מ-100 חברות מן הדרום המעסיקים למעלה מ-50,000 פועלים מהצפון, ואשר נהנים מכוח עבודה זול יחסית המאפשר להם להתחרות בייצור של סין.

בחודש מאי 2010, בעקבות טביעתה של אוניית המלחמה הקוריאנית והטלת האשמה על קוריאה הצפונית, סגרה בתגובה פינוגיאנג את משרדי הפארק. באפריל 2013, בעקבות משבר היחסים בין שתי המדינות, חסמה קוריאה הצפונית את הגישה לפארק לאנשי צוות מהדרום. ב-16 בספטמבר, חמישה חודשים לאחר הסגירה נפתח הפארק מחדש. 123 החברות שפעלו בפארק העריכו את ההפסד המצטבר שלהן כתוצאה מהסגירה בסכום כולל של 944 מיליון דולר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אזור התעשייה קסונג** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  הקוריאות בשיתוף פעולה חסר תקדים: פארק תעשייה על 27 מיליון מ"ר, באתר גלובס, 14 בינואר 2001
2. ↑  North and South Korea reopen Kaesong Industrial Complex, CNN, 16 September 2013
3. ↑  South Koreans head back north to reopened Kaesong complex, The Guardian, 16 September 2013

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: kn20090316008
* VIAF: 135350782
* WorldCat (עם VIAF): 135350782

 |
**רוּ** (באנגלית: **Roo**) הוא אחת מהדמויות בסדרת ספרי פו הדב, מאת א.א. מילן.

ביוגרפיה
--------

רו הוא גור קנגורו צעיר, חברו הטוב של פו הדב וחברו הטוב ביותר של טיגר. רו וקנגה, אימו, גרים יחדיו ליד חלקת החול, בצידו הצפון מערבי של יער ת"ק פרסאות, הלא הוא יער אשדון. מאוחר יותר, טיגר עובר לגור עימם.

רו מסתבך לעיתים קרובות בצרות, אך תמיד לומד מהן שיעור חשוב. הוא שמח ונלהב לגלות את ההנאות הקטנות של החיים. הוא סקרן, בדחן וניחן בגישה אופטימית ואוהבת כלפי העולם שסביבו. 

כשרו מדבר, הוא נוטה להשתמש בקריאות קולניות ונלהבות ולעיתים חוזר על דבריו כמו ילד קטן. הוא צעיר ואינו יודע קרוא וכתוב. עדות לכך היא כאשר הוא חותם לכריסטופר רובין במריחת צבע ואינו כותב את שמו.

בניגוד לשאר הדמויות בספר, לרו אין מאכל מועדף ואהוב. הוא אוכל לעיתים את הכריכים שאמו מכינה לו, והוא סולד מריחו של משקה הלתת, שאמו דורשת ממנו לשתות כ"תרופה מחזקת" לאחר הארוחות.

רו הוא הדמות הצעירה בספר, ובשל כך הוא גם מוצג כחיה הקטנה ביותר בסיפור (פרט לחבריו וקרובי משפחתו של ארנב ואלכסנדר החיפושית). עם זאת, הוא קרוב בגודלו הפיזי לחזרזיר, שכן קנגה לא מצליחה להבדיל בינו לבין חזרזיר כאשר חזרזיר קופץ לכיסה של קנגה במקום רו. 

באיוריו של ארנסט ה. שפרד רו קטן במעט מחזרזיר ואף קטן מספיק כדי ליפול לחור של עכבר, כאשר הוא מתאמן בקפיצותיו, וכדי לא להגיע לשלב הראשון במעקה של הגשר, בו משחקים משחק של זריקת מקלות למים.

כמו מרבית הדמויות בספרי "פו הדוב", דמותו של רו מבוססת על אחד מצעצועיו של כריסטופר רובין, בנו של א.א. מילן. באיוריו של שפרד מופיע רו כבעל פרווה חומה וזנב הפונה כלפי מעלה. בגרסת הסרטים המצוירים של וולט דיסני רו מתואר כבעל פרווה חומה, הלובש חולצה כחולה.

רו ואימו קנגה מופיעים לראשונה בפרק 7 בספר "פו הדב". הם חוזרים ומופיעים שוב בפרקים 8, 9 ו-10. בין הרפתקאותיו של רו: "חטיפתו" על ידי ארנב, הצטרפותו למסע לקוטב הצפוני, השתתפותו במסיבה לכבוד פו שעורך כריסטופר רובין, השתתפות במשחק המקלות על הגשר ובילוי משותף עם טיגר על העץ.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רו** בוויקישיתוף

| פו הדב |
| --- |
| ספרים | פעוטים היינו (1924) • פו הדב (1926) • אנחנו שנינו (1927) • הבית בקרן פו (1928) • בחזרה ליער מאה העצים (2009) • פו הדב הכי טוב בעולם (2016) |
| דמויות | כריסטופר רובין • פו הדב • ינשוף • איה • חזרזיר • רו • קנגה • ארנב • פיל נפיל • טיגר |
| סרטים | פו הדב ועץ הדבש (1966) • פו הדב ביום סגריר (1968) • פו הדב וטיגר גם (1974) • הרפתקאותיו של פו הדב (1977) • פו הדב ויום ההולדת של איה (1983) • פו הדב וחברים (1985) • פו הדב: ההרפתקה הגדולה ביותר (1997) • טיגר: הסרט (2000) • חזרזיר: הסרט (2003) • פו הדב: האביב של רו (2004) • פו הדב: סיפורו של פיל נפיל (2005) • פו הדב (2011) • כריסטופר רובין (2018) |
| אישים | א"א מילן • ג'ים קאמינגס • פיטר דניס • וולט דיסני • סטרלינג הולוויי • יבגני לאונוב • כריסטופר רובין מילן • האחים שרמן • ארנסט שפארד |
| שונות | ויניפג הדובה • יער אשדאון • יער ת"ק פרסאות • הטאו של פו • הטה של חזרזיר • הרפתקאותיו הרבות של פו הדב |
| סדרות | הרפתקאות פו הדוב (1988–1991) • חבריי טיגר ופו (2007–2010) |
**איוואן אלחנדרו גארסיה נווארו** (בספרדית: **Iván Alejandro García Navarro**; נולד ב-25 באוקטובר 1993 בגוודלחרה) הוא קופץ למים מקסיקני. הוא סגן אלוף אולימפי (לונדון 2012) וסגן אלוף עולם (קאזאן 2015) בקפיצות סינכרוניות מ-10 מטרים, ובן זוגו בקפיצות הסינכרוניות הוא חרמן סאנצ'ס.

קריירה
------

הישגו המשמעותי הראשון של גארסיה בזירה הבינלאומית היה במשחקי מרכז אמריקה והקריביים שנערכו בשנת 2010 במאיאגואס שבפוארטו ריקו, כשזכה, יחד עם סאנצ'ס, במדליית הזהב בקפיצות הסינכרוניות מ-10 מטרים. באולימפיאדת הנוער שנערכה באותה שנה בסינגפור זכה במדליית הארד במקצה היחידים.

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו ב-2011 בעיר הולדתו, גוודלחרה, זכה גארסיה בשתי מדליות זהב, הן במקצה היחידים והן בקפיצות הסינכרוניות, יחד עם סאנצ'ס. באליפות העולם שנערכה באותה שנה בשאנגחאי סיים במקום השביעי הן במקצה היחידים והן במקצה הסינכרוני.

### סגן אלוף אולימפי

באולימפיאדת לונדון (2012) סיים במקום השביעי, ויחד עם סאנצ'ס רשם את הישג השיא שלו בקריירה, כשזכה במדליית הכסף בקפיצות הסינכרוניות.

באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד ב-2013 סיים במקום חמישי, ובקפיצות הסינכרוניות הגיעו הוא וסאנצ'ס למקום רביעי.

### סגן אלוף עולם

אליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה יולי 2015 זכה גארסיה במדליית כסף ביחד עם סאנצ'ס בתחרות קפיצות סינכרוניות מ-10 מטר, בתוצאה של 448.89 נקודות, אחרי צ'ן אייסן ולין יואה מסין (495.72 נקודות) ולפני רומן איזמיילוב וויקטור מיניבייב מרוסיה (441.33 נקודות).

קישורים חיצוניים
----------------

* איוואן גארסיה, ברשת החברתית טוויטר
* איוואן גארסיה, ברשת החברתית אינסטגרם
* איוואן גארסיה, באתר olympedia.org
**איוואן ארגונוב** (ברוסית: **Иван Аргунов**‏; 1729–1802) היה צייר רוסי, ממייסדי האסכולה הרוסית בציור פורטרטים.

ביוגרפיה
--------

הוא היה צמית השייך לרוזן שרמטב וגדל במשפחתו של דודו, סמיון ארגונוב, שהיה משרת במשפחת צ'רקסקי ואחר כך עבד אצל הרוזן שרמטב. במשך שנים רבות ניהל סמיון את ביתו של שרמטב בסנקט פטרסבורג, הבית שבו גדל איוואן.

בשנים 1746–1749 למד איוואן ארגונוב ציור אצל אמן גרמני בשם גאורג גרוט שבאותו זמן היה בעבודה אצל הקיסרית אליזבת מרוסיה. איוואן קיבל גם שיעורים מבני דודיו שהיו ציירים שעבדו בסנט פטרסבורג על קישוט בתי המגורים הקיסריים.

העבודות הראשונות של ארגונוב היו בכנסיית הארמון בצארסקויה סלו (1753) ושל מנזר "ירושלים" החדש (1749). באותה תקופה הוא גם יצר את הציור ההיסטורי הידוע היחיד שלו קלאופטרה גוססת. דיוקנאותיו המוקדמים ביותר היו של הנסיך איבן לובנוב-רוסטובסקי (1752) והנסיכה יקטרינה אלכסנדרובנה לובנובה-רוסטובסקיה (1754). ניתן לראות בעבודותו את המסורות הישנות של אמנות המסורתית מעורבת בהשפעת הבארוק החדש.

בשנות ה-60 של המאה ה-17 ארגונוב היה בשיאו. הוא יצר הרבה דיוקנאות ואייקונים. בין נתיניו היו בני מלוכה רוסיים ומשפחת הרוזן שרמטב וקרוביהם. הוא היה אחד היוצרים של ז'אנר הדיוקנאות שלאחר המוות.

בשנת 1770 הפך ארגונוב למשרת הראשי של ביתם ואחוזותיהם משפחת שרמטב. הוא צייר הרבה פחות אבל בתקופה ההיא (1784) הוא יצר את יצירת המופת שלו דיוקן אישה לא ידועה בלבוש איכר. זהותה של הדוגמנית בציור נותרה לא ברורה.

בין המחצית השנייה של 1780 ועד מותו ב-1802 ארגונוב לא צייר אלא בילה את כל זמנו בניהול אחוזות ועסקים שונים של בני שרמטב.

ארגונוב היה מורה חשוב לאמנות. הוא לימד שיעורי ציור החל משנת 1753 - לפני פתיחת האקדמיה הקיסרית לאמנויות ב-1757. בין תלמידיו היו אנטון לוסנקו, פיודור רוקוטוב, קיריל גולובצ'בסקי ואיבן סבלוקוב - כולם בעתיד היו מורים באקדמיה.

גם בניו של ארגונוב היו תלמידיו. שניים מהם: (ניקולי ארגונוב ויעקוב ארגונוב) הפכו לציירים, ואילו השלישי (פאבל ארגונוב) הפך לאדריכל.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איוואן ארגונוב** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Yamshchikov, S.V. (1976). Русский портрет XVIII—XIX веков в музеях РСФСР (Russkii portret XVIII—XIX vekov v muzeiah RSFSR) [Russian portrait of the 18th–19th centuries in the RSFSR museums] (in Russian). Moscow: Izobrazitel'noe iskusstvo (Изобразительное искусство). pp. 1–248.
2. ↑  Richard Stites, 'Serfdom, Society, and the Arts in Imperial Russia', p. 333

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 131505173
* ISNI: 0000 0000 6685 574X
* RKD: 2392
* ULAN: 500032097
* VIAF: 8521366
* WorldCat: viaf-8521366

 |
האנדרטה לזכר באשב במקום פטירתו בוויטושה
**איוואן חריסטוב באשב** (בבולגרית: **Иван Христов Башев**‏; 11 בפברואר 1916, סופיה, ממלכת בולגריה - 13 בדצמבר 1971, ויטושה, הרפובליקה העממית של בולגריה) היה דיפלומט ופוליטיקאי בולגרי, אשר בין השנים 1962–1971 כיהן כשר החוץ של הרפובליקה העממית של בולגריה.

קורות חייו
----------

איוואן באשב נולד בסופיה. הוא רכש השכלה אקדמית במשפטים ובהיסטוריה באוניברסיטת סופיה. בראשית שנות ה-40 של המאה ה-20, הצטרף לחוגי הנוער המזוהים עם המפלגה הקומוניסטית של בולגריה אשר בעת ההיא הייתה מחוץ לחוק. הוא נעצר מספר פעמים ונכלא במחנה מעצר. ב-1944, לאחר הפיכת חזית המולדת של בולגריה רקם קשרים עם מנגנון הממשל החדש, והצטרף למפלגה הקומוניסטית. בין 1957–1961 כיהן כשר החינוך והתרבות של בולגריה וסגן ראש הממשלה.

בין 1961–1962 כיהן כסגן שר החוץ הבולגרי. ב-1962 מונה לחבר בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית ומונה לשר החוץ של בולגריה במקומו של קארלו לוקאנוב. בדצמבר 1971 במהלך חופשה בוויטושה נקלע באשב לסערת שלגים כאשר הוא לבדו. הוא נפל, נחבל ונפטר מהיפותרמיה ותשישות לפני שצוותי ההצלה הצליחו להגיע לחלצו.

קישורים חיצוניים
----------------

* על חייו ומותו של איוואן באשב, באתר ponedelnik.bg (בבולגרית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מנהיגי בולגריה, באתר zarate.eu (באנגלית).
2. ↑  איוואן באשב, באתר rulers.org (באנגלית).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**קארלו לוקאנוב** | **שר החוץ של בולגריה** 27 בנובמבר 1962 – 13 בדצמבר 1971 | **הבא**:**פטר מלאדנוב** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb16555512g (data)
* GND: 12715681X
* ISNI: 0000 0001 0586 9985
* LCCN: no2010113840
* NKC: js2011617867
* VIAF: 158691820
* WorldCat: lccn-no2010113840

 |
דגל רובע יוספוב
**יוספוב** (בגרמנית: **Josefstadt**) הוא הרובע היהודי בפראג, בירת צ'כיה.

היסטוריה
--------

יהודים החלו להתיישב בפראג מהמאה ה-10 ומהמאה ה-13 נקבע מושבם בגטו. בין בני הקהילה שחיה בפראג התבלטו מהר"ל מפראג ומרדכי מייזל. במאה ה-16 היהודים גורשו פעמיים מפראג. תחילה פרסם פרדיננד הראשון, מלך בוהמיה צו לגירוש היהודים ב-1541; היהודים נאלצו לעזוב ב-1543, וכעבור שנתיים הורשו לשוב. ב-1557 שוב ציווה המלך על גירוש היהודים; הם עזבו את העיר ב-1559, ושבו אליה לאחר מותו ב-1564.

במהלך מלחמת שלושים השנים נכבשה פראג על ידי צבאות שונים. כשהצבא השוודי ניסה לכבוש את פראג, התגוננו התושבים וגם היהודים לקחו חלק במגננה, שהצליחה למנוע מהשוודים את כיבוש פראג. מאוחר יותר, כאות תודה לפועלם של המגינים, החליט פרדיננד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה להעניק להם זכות לשאת דגל לכל שכונה, וכך, לראשונה בהיסטוריה הוצג דגל הנושא את הסמל מגן דוד כסמל ליהדות.

בתקופת מריה תרזה, ב-1745, שוב גורשו היהודים מפראג וב-1748 הורשו חלק מהם לשוב תמורת סכומי מיסים גדולים. בתקופתו של יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שונה לטובה היחס אל היהודים וב-1852 בוטל הגטו של פראג. יהודי פראג היו אסירי תודה, לכן קראו לרובע היהודי בשם "יוספוב", לכבוד הקיסר המיטיב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוספוב** בוויקישיתוף
* על רובע יוספוב והאתרים היהודים באתר פראג איי אל
* History of Josefov, the old Jewish Quarter in Prague (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Steaua lui David - Scutul lui David (ברומנית)
2. ↑  Josefov (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987011433110905171
* LCCN: n2018033173
* NKC: ge129496
* VIAF: 24152930905609671843
* WorldCat (עם VIAF): 24152930905609671843

 |
**יוסי רונן** (נולד ב-27 במרץ 1947) הוא במאי טלוויזיה, עורך, מפיק ואיש רדיו ישראלי זוכה פרס כינור דוד ומרצה בבית הספר לתקשורת באוניברסיטת אריאל בשומרון.

ביוגרפיה
--------

יוסי רונן נולד ב-27 במרץ 1947 בישראל להורים ניצולי השואה.

את שירותו הצבאי עשה בלהקות צבאיות, והשתתף בהצגה על אנה פרנק, שהעלה תיאטרון צה"ל.
בגיל 20 הגיע לגלי צה"ל, שם שירת ככתב צבאי. שובץ תחילה לצוות היומן, שניהל אז דודו דיין, ושידר את הפריצה לעיר העתיקה ב-1967.

השתחרר מצה"ל בנובמבר 1968 והצטרף לטלוויזיה החינוכית. בין היתר, בשנת 1973 ביים את הסדרה "עברית בסימן טוב" שכתבה רות בונדי, בשנת 1977 ביים את התוכנית "מצב משפחתי" וביולי 1978 היה הבמאי המייסד של התוכנית "זהו זה!", בשנת 1978 זכה בפרס כינור דוד ליוצרים בתרבות הישראלית.

כמנהל מחלקת האקטואליה של הטלוויזיה החינוכית היה רונן אחראי לתוכניות "תיק תקשורת", "מוסף המוספים" ו"חדש בעיניים".

נמנה עם מקימי התוכנית "ערב חדש", ביוני 1982, בתחילת מלחמת לבנון הראשונה. שמה הראשון היה "שלום הגליל" ושונה ל"ערב חדש" כשלושה חודשים לאחר עלייתה לאוויר. שימש כעורך הראשי של התוכנית לסירוגין, כ-13 שנה.

בשנת 1991 הפיק וביים את השידור החי הראשון של "מצעד החיים" מפולין.

בשנים 1993–1994 היה סמנכ"ל בחברת החדשות של ערוץ 2.

בשנת 1996 היה בין המייסדים של רדיו אקו 99FM וכיהן בו כמנכ"ל.

בין השנים 1999 ל-2000 ערך את התוכנית "הכול פוליטי" ו"דן בעניינים", שתיהן בהנחיית דן מרגלית ב"קשת 12".

בשנים 2001–2002 היה חבר בצוות ההקמה של ערוץ 10, בתפקיד של מנהל תוכניות.

שימש כבמאי בעימותים בין ראשי המפלגות הגדולות, בחמש מערכות בחירות.

שיחק בתפקיד עצמו בתוכניות "במדינת היהודים" בשנת 2004 וב"זה הסוד שלי" בשנת 2016. 

רונן הוא בוגר החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב.

רונן הוא מרצה בבית הספר לתקשורת באוניברסיטת אריאל בשומרון, נשוי למיקה רונן ולהם 3 ילדים אפרת,גיא ומירב ושישה נכדים: נועם, מעין ,יהלי, עמרי, עמית, אלי ומילה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אריאל הורוביץ, ‏הראשון בשידור, בעיתון מקור ראשון, 28 באוגוסט 2018
* מאיה כהן, ‏"את החרדות והלחץ שלי הכנסתי בדמות של הבאבא בובה", באתר ישראל היום, 15 באפריל 2018
* ארי ליבסקר וטל זלמנוביץ', ‏ערב חדש-ישן; 20 שנה ל"ערב חדש" ולמלחמת לבנון, באתר גלובס, 29 באוגוסט 2002
* ניצן צבי כהן, ‏הנכס הוא אנחנו, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 22 ביוני 2018
* יוסי רונן - במאי מפיק ומרצה לטלויזיה: סיום תוכנית מושב טי וי לאחר 10 שנים, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 8:46)
* הערב החדש - 05.08.2018 - התכנית האחרונה, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 35:25)

הערות שוליים
------------

1. ↑  יוסי רונן: במאי, מפיק ואיש תקשורת האזינו לשיחה עמו, באתר 103fm
2. ↑  דף המרצה של יוסי רונן, באתר אוניברסיטת אריאל בשומרון
3. ↑  יוסי רונן, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
4. ↑  אייל לוי, ‏50 שנה אחרי ששידרו את שחרור הכותל, אנשי גלי צה"ל משחזרים את הדרמה, באתר מעריב אונליין, 1 ביוני 2017
5. ↑  "קדימה לתוך שער האריות": ההקלטות הנדירות משחרור ירושלים, באתר גלי צה"ל
6. ↑  נטע סלע, כך כבשנו את העיר העתיקה, באתר ynet, 7 ביוני 2007
7. ↑  שידרתי היסטוריה, לגמרי במקרה, באתר וואלה!‏, 18 במאי 2007
8. ↑  טליה לוין, ‏כוכבי "זהו זה" נזכרים: "כל המדינה הייתה מנותקת בין 16:00 ל-17:00", באתר מעריב אונליין, 23 ביוני 2018
9. ↑  מירב קריסטל, אחרי 30 שנה, באתר ynet, 4 ביולי 2008
10. ↑  כרמית ספיר ויץ, ‏"לוקחים נכס של ממש, וזורקים אותו": העורכים והמגישים על סגירת "ערב חדש", באתר מעריב אונליין, 7 באוגוסט 2018
11. ↑  שתי תוכניות מחפשות פוליטיקאית, באתר amalnet
**אדמתי** היא עמותה ציבורית ישראלית ללא כוונת רווח, שהוקמה בשנת 2002. העמותה מייצגת אינטרסים של 283 מושבים וקיבוצים בישראל, שעלו על הקרקע לפני הקמת המדינה. יישובי אדמתי מכל תנועות ההתיישבות מחזיקים בחוזי קק"ל, יק"א ופיק"א, אשר משקפים מדיניות קרקעית ויחסי חוכר מחכיר, המושתתים על הדדיות ועל אינטרסים לאומיים משותפים. יו"ר עמותת אדמתי הוא גלעד אלטמן.

חזון אדמתי
----------

אדמתי שמה לה למטרה לשמר את זכויות ואת מורשת ההתיישבות החקלאית הוותיקה ואת זכויות המתיישבים, שעלו על הקרקע לפני הקמת המדינה ובטרם הוקמה רשות מקרקעי ישראל (רמ"י). שימור הזכויות והמורשת מתייחסים לבסיס ההסכמה שביסוד מעשה התיישבות ההיסטורית ולזכויותיהם הקנייניות של המתיישבים, לחוזי קק"ל, יק"א, פיק"א ולרוח הדברים של אותה תקופה.

אדמתי פועלת לכך שממשלת ישראל תבטא באופן מוחשי ומעשי את התייחסותה לפועלה ולתרומתה של ההתיישבות הוותיקה לעיצוב גבולות המדינה שבדרך, לביטחון המדינה העתידית, לשמירה על אדמות המדינה לעתיד לבוא, להשבחת הקרקע, לחינוך הדורות להקרבה לעבודה ולהגשמה, לקליטת גלי העלייה, לתנופת ההישגים העולמיים בחקלאות בקרקע ובמים.

עבודות מרכזיות בייזום אדמתי
---------------------------

* רעידת אדמתי - מבצעי היוון למגזר העירוני למגורים - עבודת מחקר של אדמתי, מאת עו"ד רון רוגין
* פס"ד הקשת הדמוקרטית המזרחית: מפולת של טעויות  - עבודת מחקר של אדמתי, מאת עו"ד רון רוגין
* דין אחד לחוכרים הוותיקים במגזר העירוני ובמגזר הכפרי-חקלאי - היחידה השלישית בעבודת המחקר של אדמתי, מאת עו"ד רון רוגין
* הזכויות בחלקת המגורים במושבים ובקיבוצים - עבודת מחקר של אדמתי, מאת עו"ד אמיר קמינצקי

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אדמתי
* אדמתי, באתר "גיידסטאר ישראל"
* "מפולת של טעויות", הרצאת עו"ד רון רוגין על פסק דין הקשת הדמוקרטית המזרחית
* דין אחד לחוכרים במגזר עירוני והכפרי - הרצאתו של עו"ד רון רוגין על היחידה השלישית
**אדן גאטי** (במקור **גרוסמן**, בהונגרית: **Gáti Ödön**; שאטוראליאויהיי, 14 אוגוסט 1913 – בודפשט, 4 באפריל 1978) היה במקצועו המקורי אופה יהודי-הונגרי, לאחר מכן פוליטיקאי קומוניסטי. הוא השתתף במחתרת הקומוניסטית הקטנה בהונגריה במלחמת העולם השנייה. נלקח לפלוגת ענישה כבית סוהר, ממנה ברח. לאחר לכידתו נשלח למחנה הריכוז דכאו ולאחר מכן למחנה הריכוז בוכנוולד. גאטי היה אחד ממארגני ומנהיגי מרד בוכנוולד שהציל את חייהם של מאות ילדים עצורים, בהם אימרה קרטס ואלי ויזל.

קורות חיים
----------

אדן גרוסמן נולד במשפחה יהודית כבנם של הסנדלר אדולף גרוסמן ושל סבינה רוסט. הוא היה חבר באיגוד הלאומי של עובדי המזון מאז 1932. ב-1937 נסע לספרד והשתתף במלחמת האזרחים כמפקד מחלקה ונלחם בצד הרפובליקנים נגד הכוחות של הגנרל פרנסיסקו פרנקו. מפברואר 1939 היה אסיר במחנות המעצר צרפתי, משם ברח חזרה לבודפשט דרך גרמניה.

### במחנה הריכוז בוכנוולד

גאטי היה מעורב בתנועת המחתרת הקומוניסטית (האנטי-פשיסטית) הקטנה בהונגריה. הוא נעצר במאי 1942 ונידון לשבע שנות מאסר. הוא נלקח לחזית המזרחית עם פלוגת העונשים שלו (מאי 1944), אך נמלט בדרך. אחרי שנתפס, נשלח למחנה הריכוז דכאו ולאחר מכן למחנה הריכוז בוכנוולד. כסגן מפקד הצריפים ניהל את הטיפול ב-800 ילדים שהופקדו לטיפולו. במחנה הריכוז בוכנוולד ארגן טקס לילדים היהודים ב-15 במרץ, שבו נכתבו מהזיכרון שירי מהפכת 1848 בהונגריה והוזמנו גם ילדים יהודים אסירים פולנים, סלובקים ורומנים.

גאטי היה מראשי תנועת ההתנגדות בבוכנוולד. כלי הנשק שנגנבו מהאס אס פורקו לחלקים ואוחסנו בבור בעומק 1.5 מ' \* 1 מ' \* 1.5 מ' מתחת לרצפת צריף 6 והוכנו לשחרור בהקדם האפשרי. כאשר האס אס כבר ידעו שהחיילים האנגלים והאמריקאים יגיעו למחנה תוך ימים, הם הורו לילדים ללכת לככר אפל כי הם "מועברים". אז החליטו לאסלו קרו ואדן גאטי לא לאפשר העברת הילדים למוות כמעט וודאי וההתקוממות במחנה החלה. בין הילדים העצורים היו חתני פרס נובל (לימים) לספרות אימרה קרטס וחתן פרס נובל לשלום אלי ויזל.

### אחרי המלחמה

לאחר שחרור המחנה חזר גאטי הביתה לבודפשט במאי 1945. הוא לקח חלק פעיל בהלאמה שלאחר המלחמה. הוא היה קומוניסט מושבע בעל הכרה עמוקה. אף על פי כן עזר להרבה "חברי תנועת ההתנגדות האנטי פשיסטית" שלא היו חברי המפלגה. במשך תקופה ארוכה היה נשיא אגודת ההתנגדות של האנטיפשיסטים ההונגרים. באמצעות קשריו הבינלאומיים עזר ליהודים רבים לעזוב את הונגריה כחלק מתוכנית איחוד המשפחות של הצלב האדום.

הוא היה חבר בהנהלה המרכזית של איגוד עובדי המזון. משנת 1949 היה מנהל בית הבראה ולאחר מכן ראש המחלקה הכלכלית של לשכת הספורט הלאומית. בין 1957 לבין 1978 היה ראש המחלקה לכלכלה עסקית של הרדיו ההונגרי. הוא היה אחד מעורכי האנתולוגיה "ממנטו הונגריה 1944" (בודפשט, 1975).

גאטי הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט. בעיר הולדתו הרחוב הקרוי על שמו שומר על זכרו.

לקריאה נוספת
------------

* לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש. 1967
* ארכיון הרדיו ההונגרי
* מאגר מידע של האגודה ההונגרית להתנגדות ואנטי-פשיסטים

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Születési bejegyzése a sátoraljaújhelyi polgári születési akv. 449/1913. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-01-15.
**אדן פרקש** (בהונגרית: **Farkas Ödön**; פוסטהמונושטור, 27 בינואר 1851 – קולוז'וואר, 11 בספטמבר 1912) היה מלחין ומורה למוזיקה יהודי-הונגרי.

ביוגרפיה
--------

אדן פרקש נולד במשפחה יהודית בכפר קטן במישור הגדול הצפוני בממלכת הונגריה. על פי רצון הוריו, למד תחילה הנדסה. אחרי זה נרשם לאקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט לאחר שנפתחה בשנת 1875, שם סיים את לימודיו במחלקה העליונה של ההלחנה. הוא היה תלמיד של קורנל אבראני ושל שאנדור ניקוליץ'. משנת 1879 ועד מותו התגורר בעיר קולוז'וואר (אז חלק מהונגריה) והפך שם למכוון של חיי המוזיקה בעיר. הוא היה מנהל הקונסרבטוריון ובנו, הכנר המוכשר יאנוש פרקש, מת ממחלת ריאות בגיל 29. הוא היה מורה לשירה מעולה ובשנים 1882–1883 היה גם מנצח תיאטרון קולוז'וואר. תלמידיו המפורסמים היו זמרי האופרה ארז'י שאנדור ופרנץ סקייהידי. הוא לימד את תורת המוזיקה גם את המלחין לימים פונגרץ קאצ'ו. פרקש היה מלחין פופולרי, שכתב בעיקר אופרות ומוזיקה קאמרית. האופרות והאופרטות שלו שחותרות לסגנון המוזיקה ההונגרית הוצגו גם בבודפשט.

עבודותיו
--------

### אופרות

* מזרקת הפיות, 1893. (בביצוע התיאטרון הלאומי קולוז'וואר).
* הבאיאדר, 1876.
* החוזרים בתשובה, 1894. (הוצג בבית האופרה של בודפשט ב-24 באפריל 1894)
* באלינט בלשי, 1896
* קריאה לגופה, 1900

### מוזיקה

* עולם הקורוצים, 1906. (בטקס החזרת אפרו של פרנץ ראקוצי, להופעה חגיגית באוקטובר 1906).

כמו כן הלחין יצירות פסנתר, שירים, יצירות למקהלות מעורבות, רביעיות מיתרים. רוב יצירותיו פורסמו בהוצאת "אגודת ארקל" בקולוז'וואר.
גם עבודתו בתחום תורת המוזיקה והפדגוגיה מוזיקלית הייתה משמעותית. (מאמריו בנושא נכתבו ופורסמו בספרי השנה של 1903 ו-1904 של הקונסרבטוריון). בשנת 1907 הוציא ספר מתודולוגי ותאורטי בשם "קול השירה" (Az énekhang).

לקריאה נוספת
------------

* לקסיקון ביוגרפי הונגרי
* לקסיקון גדול של פאלאס
* קלמן אישוז: אדן פרקש, 1851–1912. בתוך: Zeneközlöny, 1912. מס' 24.
* אישטוואן לקטוש: מחשבותיו של אדן פרקש על מוזיקה הונגרית בטרנסילבניה. בתוך: המוזיקה, 1943. מס' 4.
* אישטוואן לקטוש: היסודות של תורת המוזיקה ההונגרית בקולוז'וואר: אדן פרקש. בתוך: Magyar Zenei Szemle 1943. 11. sz.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אדן פרקש** בוויקישיתוף
* לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. אדן פרקש
* המאה העשרים במותו של אדן פרקש
* *Magyar színházművészeti lexikon.* Főszerk. Székely György. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6635-4 לקסיקון הונגרי לאמנות הבמה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007301662205171
* GND: 1208663399
* LCCN: no2012152347
* VIAF: 299307444
* WorldCat: lccn-no2012152347

 |
**אַטָּלוֹס** (ביוונית: **Ἄτταλος**‏; ?–316 לפנה"ס) היה מצביא מוקדוני בצבאו של אלכסנדר הגדול, ולאחר מכן דמות שולית במלחמות הדיאדוכים.

ביוגרפיה
--------

שנת לידתו המדויקת אינה ידועה. הוא היה בנו של אציל מוקדוני בשם אנדרומנס, וידוע על שלושה אחים שהיו לו, אשר כולם שירתו בצבא המוקדוני, סימיאס, פולמון ואמינטס. הוא שירת בצבאו של פיליפוס השני, מלך מוקדון, והגיע לדרגה של סומאטופילקס בצבאו. כאשר פיליפוס נרצח בשנת 336 לפנה"ס, הוא היה אחד מהחיילים שדלקו אחרי הרוצח פאוסניאס והרגו אותו. לאחר מכן המשיך לשרת בצבאו של אלכסנדר הגדול. בשנת 330 לפנה"ס, במהלך קשר פילוטאס, נחשדו הוא ושלושת אחיו במעורבות בקשר על סמך ידידותם הקרובה עם פילוטאס. פולמון נמלט אל הפרסים ולאחר מכן נרצח, אולם שלושת האחרים נותרו להמתין למשפטם. הם זוכו, הודות להתגוננותו העיקשת של אמינטס שהוכיח את חפותם. בתחילת שנת 328 לפנה"ס, במהלך כיבושי אלכסנדר הגדול באסיה התיכונה, הוא פיקד על טקסיס (מקביל בערך לחטיבה) שהיה תחת פיקודו העליון של קרטרוס, והשתתף בדיכוי מרידות בבאקטריה. אריאנוס מספר שבשנת 323 לפנה"ס הוא ושישה קצינים נוספים ישנו לילה במקדש סראפיס כדי לבקש רחמים מהאל עבור אלכסנדר החולה. מקטע שהשתמר מחיבורו האבוד של אריאנוס, "אירועים לאחר מותו של אלכסנדר", ניתן ללמוד שהיה לו חלק בהבאת גופתו של אלכסנדר לקבורה, אולם הטקסט בקטע זה קטוע עד מאוד.

במהלך הסכמי בבל, צידד אטלוס בפרדיקס, ואף נשא לאשה את אטלנטה, אחותו של זה. עם פרוץ מלחמת הדיאדוכים הראשונה בשנת 322 לפנה"ס, התייצב לימינו של פרדיקס והתלווה אליו במסעו כנגד תלמי. הוא קיבל ממנו פיקוד על הצי העוגן בפלוסיום, ולא נכח כאשר פרדיקס נרצח בידי חייליו בשנת 320 לפנה"ס. במסגרת הסכם טריפרדיסוס שנערך בין המנצחים, הוצא גזר דין מוות על כל תומכיו לשעבר של פרדיקס, ואשתו של אטלוס, אטלנטה, נרצחה. אטלוס הפליג אל העיר צור בפיניקיה, והמושל המוקדוני של העיר, ארכלאוס, קיבל את פניו בברכה והחזיר לו 800 טלנטים כסף שהופקדו בידיו על ידי פרדיקס. אטלוס נשאר זמן מה בצור, וקיבץ סביבו את תומכיו של פרדיקס שנמלטו ממצרים. הצבא שלו כלל בסופו של דבר 10,000 חי"ר ו־800 פרשים. עם כוח זה הוא תקף את רודוס, אולם הרודים בהנהגת האדמירל דמרטוס, הדפו אותו.

אטלוס הפליג לפסידיה, במטרה לאחד כוחות עם שאר תומכיו לשעבר של פרדיקס. הוא התאחד עם צבאו של אלקטס, ומלאכת השמדתם הופקדה בידי אנטיגונוס מונופתלמוס. אנטיגונוס הביס אותם בקרב, ובעוד אלקטס הצליח להימלט (ומאוחר יותר נתפס בטרמסוס), נפלו אטלוס וקצינים נוספים בשבי. הם נכלאו בטירה מבודדת בתחומי ממלכתו של אנטיגונוס יחד עם אסירים נוספים. בשנת 317 לפנה"ס מרדו הוא ושאר האסירים, והצליחו להכריע את שומריהם. הם השתלטו על הטירה, ואנשיו של אנטיגונוס, בהנהגתה של המלכה סטרטוניקה בעצמה, הטילו עליהם מצור שנמשך שנה וארבעה חודשים, שלאחריו נהרג אטלוס.

הערות שוליים
------------

1. ↑  דיודורוס, ספר שישה עשר, 94.
2. ↑  אריאנוס, "**אנבסיס**", ספר שלישי, 27.
3. ↑  אריאנוס, "**אנבסיס**", ספר רביעי, 16.
4. ↑  אריאנוס, "**אנבסיס**", ספר רביעי, 22.
5. ↑  אריאנוס, "**אנבסיס**", ספר שביעי, 26.
6. ↑  אריאנוס, "**אירועים אחרי מותו של אלכסנדר**". בתוך: יעקובי, **פרגמנטים**, 156, 10.
7. ↑  דיודורוס, ספר שמונה עשר, 37.
8. ↑  אריאנוס, "**אירועים אחרי מותו של אלכסנדר**". בתוך: יעקובי, **פרגמנטים**, 156, 11.
9. ↑  דיודורוס, ספר שמונה עשר, 44.
10. ↑  פוליאנוס, "**סטראטגמטה**", ספר רביעי, 6, 7.
אטלוס השלישי
**אטלוס השלישי** (ביוונית: ΄Ἄτταλος Γ) **פילומטור אורגטס** (Φιλομήτωρ Ευεργέτης;‏ 170 לפנה"ס לערך – 133 לפנה"ס) היה המלך האחרון של השושלת האטלידית ששלטה בפרגמון משנת 282 לפנה"ס.

אטלוס השלישי מלך בפרגמון בשנת 138 לפנה"ס אך הוא לא מצא עניין בשלטון והעדיף להקדיש את זמנו ללימודים. לא היו לו צאצאים או יורש מוגדר, ועם מותו ציווה להעביר את ממלכתו לשלטון הרפובליקה הרומית כדי להימנע ממלחמת ירושה או מכיבוש רומי כוחני. בתוך 4 שנים הכריעו הרומאים את הטוען לכתר והקימו במערב אסיה הקטנה את הפרובינקיה "אסיה", וחילקו את שטחה של ממלכת פרגמון בינה לבין קפדוקיה ופונטוס.

אילן יוחסין
-----------

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   |   |   |   |   |   | אטלוס |   | בואה |
|   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
| פילטאורוס |   | יומנוס |   | סאטירה |   |   |   |   |   |   |   | אטלוס |
|   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   | יומנוס הראשון |   | פילטאורוס (?) |   | אנטיוכיס |   | אטלוס |   | יומנוס (?) |
|   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | אפולונס |   | אטלוס הראשון |
|   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
| אטנוס |   | פילטאורוס |   | אטלוס השני |   |   |   | סטרטוניקה |   | יומנוס השני |   | (?) |
|   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | אטלוס השלישי |   | יומנוס השלישי |
|

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אטלוס השלישי** בוויקישיתוף
* אטלוס השלישי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb179583621 (data)
* GND: 118504916
* SUDOC: 12133497X
* VIAF: 20471164
* WorldCat: viaf-20471164

 |
איור אפשרי של הדינוזאור
**אטלזאורוס** (שם מדעי: ***Atlasaurus***; מילולית: "לטאת הרי האטלס") הוא סוג של דינוזאור זאורופוד בן לקבוצה טוריאזאוריה, שחי בצפון אפריקה של היורה התיכון לפני 167.7 עד 164.7 מיליון שנה מזמננו.

האטלזאורוס היה בעל דמיון מסוים לברכיוזאורוס, אך קטן ממנו בהרבה ובעל מספר הבדלים במבנה השלד. הוא היה בעל 12 חוליות בעמוד השדרה, בעל גולגולת זקופה בעלת מבנה שיניים מעוגלות וקשיחות שהתאימו ללעיסת עלי מחטניים וציקסיים ששגשגו במשך היורה. הצוואר היה קצר יחסית, באורך 3.8 מטרים והזנב והגפיים היו ארוכים יחסית עם עצם ירך באורך 1.95 מטר. אורכו הממוצע של הדינוזאור הגיע ל-15 מטרים ומשקלו ל-22 טונות בממוצע.

דינוזאור זה התגלה ב-1999 בתצורת גויטיואה (אנ') שבמרוקו, על האטלס הגבוה - החלק הגבוה ביותר בהרי האטלס. הממצאים תוארו בידי החוקרים Monbaron, Russell & Taquet והוא נקרא על שם הרי האטלס והסיומת "saurus" - לטאה. סוג זה הכיל מין בודד - **Atlasaurus imelakei**, שפירושו: ענק. במקור סברו שהוא סוג של צטיוזאורוס אך מבנה העצמות שלו היה שונה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אטלזאורוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |
**מלון VERT אילת** (לשעבר **קראון פלאזה אילת**) הוא מלון נופש הממוקם בחוף הצפוני שבעיר אילת, על שפת הלגונה לצד המלון "יו מג'יק פאלאס אילת". הוא כולל 266 חדרים וסוויטות.

המלון נבנה נוהל בעבר על ידי רשת "קראון פלזה" וכיום מנוהל על ידי אפריקה ישראל מלונות.

היסטוריה
--------

המלון נפתח בשנת 1994 כמלון קראון פלאזה אילת. בשונה ממלונות אחרים בישראל אשר נושאים את המותג "קראון פלאזה" זהו מלון נופש המיועד למשפחות ולא מלון עסקים. עקב כך המלון מציע יותר פעילויות המיועדות למשפחות וילדים ממלונות אחרים תחת אותו המותג, כגון צוות בידור ומשחקייה. במלון קיימות שתי מסעדות. אחת בלובי המלון והשנייה בבריכה. כמו כן המלון כולל בריכת שחייה, בריכת פעוטות, שירות ספא, חדר כושר, בר, בית כנסת, שני אולמות כנסים, מועדון ילדים, חדר משחקי וידאו. בנוסף, המלון כולל אולם באולינג. זהו המלון היחיד באילת אשר כולל בתוכו מסלול באולינג. בראשית העשור השני של שנות ה-2000 חדר משחקי הווידאו הגדול אשר שכן בקומת הבריכה נסגר ובמקומו נפתחה פינה מצומצמת בקומת הלובי אשר באה על חשבון אחת החנויות אשר שכנו בלובי המלון.

בשנת 2017 הטיל בית משפט השלום באילת על המלון קנס בסך 175 אלף שקל בגין זיהום מי מפרץ אילת. בדגימות שנערכו בנקודת היציאה של השפכים לעבר הים נרשמה חריגה של 14,750,000% מהערך המרבי המותר של חיידקי קולי צואתי. באותה השנה מכרה חברת אפריקה מלונות לידי קבוצת דיין את מלון קראון פלזה אילת יחד עם שלושה מלונות נוספים. בעבור קראון פלזה אילת וקראון פלזה תל אביב שילמה קבוצת דיין כ-300 מיליון שקל, כחלק מעסקה רחבה יותר בשווי 520 מיליון שקלים.

בשנת 2020 המלון עבר שיפוץ בפעם השנייה מאז שנפתח ב-1994.

בשנת 2021 המלון שינה שמו ל VERT אילת.

גלריה
-----

* קראון פלזה אילת בלילהקראון פלזה אילת בלילה
* קראון פלזה אילת והלגונהקראון פלזה אילת והלגונה
* חלקו האחורי של המלוןחלקו האחורי של המלון
* הבריכה של המלון והלגונההבריכה של המלון והלגונה
* הלובי של המלוןהלובי של המלון
* חדר האוכל של המלוןחדר האוכל של המלון

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קראון פלאזה אילת** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קראון פלאזה אילת

הערות שוליים
------------

1. ↑  רשת המלונות של אפריקה-ישראל - אפריקה – ישראל מלונות, באתר Africa Israel Hotels
2. ↑  אילנה קוריאל, מלון ייקנס על זיהום מפרץ אילת: "השפכים שזרמו לים חרגו במיליוני אחוזים מהתקן", באתר ynet, 18 במאי 2017
3. ↑  "עסקת הענק של משפחת דיין: מלונות אפריקה ישראל נמכרת ב-413 מיליון שקל". *TheMarker*. נבדק ב-2022-01-04.
4. ↑  מיכאל רוכוורגר, משפחת דיין רכשה 4 מלונות מאפריקה ב-520 מ' ש', באתר TheMarker‏, 23 בינואר 2017
בני שבט הקצ'ואה בפרו עם הלמות שלהם.
כריתת עצים ביער האמזונאס.
**אֶתְנוֹבִּיּוֹלוֹגְיָה** (באנגלית: Ethnobiology) היא ענף מחקר אנתרופולוגי העוסק בשימוש וביחס של תרבויות אנושיות שונות לצמחים ולבעלי חיים. מטרת המחקר היא להבין את היחסים בין בני אדם,  ביוטה וסביבה מהתקופה הקדומה ועד ימינו. לימוד יחסים אלו נועד לענות על השאלות "כיצד ובאיזו צורה תרבויות אנושיות משתמשות בטבע, וכיצד ובאיזה אופן תרבויות אנושיות שונות תופסות את הטבע".

תת-ענפי מחקר
------------

### אֶתְנוֹבּוֹטָנִיקָה (Ethnobotany)

 ערך מורחב – **אתנובוטניקה**  

אתנובוטניקה חוקרת את היחסים בין תרבויות אנושיות וצמחים: כיצד בני אדם משתמשים בצמחים, לצורכי מאכל, טכנולוגיה, רפואה וטקסים דתיים; כיצד הם תופסים צמחים ומבינים אותם; והסמליות ותפקידם הרוחני בתרבות.

### אֶתְנוֹזוֹאוֹלוֹגְיָה (Ethnozoology)

האתנוזאולוגיה מתמקדת ביחסים של בני-אדם וחיות לאורך ההיסטוריה. לימוד עיסוקיו של האדם בנושאים כגון צייד, דייג וגידול בעלי חיים. כיצד בעלי החיים נתפסים בעיני בני-האדם ומיקומם בעולם הרוחני והמוסרי.

### אֶתְנוֹאֵקוֹלוֹגְיָה (Ethnoecology)

האנתואקולוגיה חוקרת כיצד תרבויות שונות מעצבות ותופסות את הסביבה. באופן מסורתי המחקר מתמקד בניתוח בלשני של המונחים לצמחים, לחיות, לסביבה ולתופעות אקולוגיות כדי לנסות להבין את המחשבה מאחורי התפיסה התרבותית שמשפיעה על ההתנהגות האנושית כלפי הסביבה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **אתנואקולוגיה** |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **אתנוביולוג** |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **אתנוביולוגיה** |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **אתנוזואולוגיה** |

* מאמרים בנושאים אתנוביולוגיה באתר *Biology Online*
* מקורות בנושא אתנוביולוגיה, מתוך קורס בנושא באוניברסיטת את'בסקה
* החברה הבינלאומית לאתנוביולוגיה
* כתב העת לאתנוביולוגיה
* החברה לאתנוביולוגיה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LNB: 000270958
* NKC: ph286379

 |
**אתנארך** (מיוונית: ἐθνάρχης **אתנארכס**, מבטאים /ˈɛθnɑːrk/) הוא מנהיג פוליטי של ממלכה או עם. מקור המילה ביוונית **אתנוס** (ἔθνος - שבט, אומה) ו**ארכון** (ἄρχων - מנהיג/שליט).

תחילתו של השימוש בתואר "אתנארך" אצל שליטי ממלכות וסאליות במזרח התיכון ההלניסטי אשר לא זכו לתואר מלך והוא שימש גם לאחר השתלטות הרומאים ועד זמן קצר לאחר תחילת תקופת האימפריה הרומית. ייתכן שהשימוש הראשון בתואר נעשה ביהודה, על ידי הורקנוס השני, שהיה גם כהן גדול.

בנו של הורדוס, ארכלאוס היה האתנארך של טטרארכיית יהודה (בין שנת 4 לפנה"ס ועד לשנת 6 לספירה) ושלט בשטחי יהודה, שומרון ואדום. אחיו, פיליפוס היה **טטרארך** ("שליט של רבע" - דרג שלטוני נמוך מהאתנארך) בצפון-מזרחה של הטטררכיה ביהודה והוא שלט בשטחי הבשן, הגולן, הטרכון (חבל ארגוב) ואזור פניאס (בניאס). הורדוס אנטיפס שימש באותה תקופה כטטרארך של הגליל והפראיה (עבר הירדן).

הביזנטים השתמשו בביטוי באופן גנרי, בתחילה כשם כינוי לאלילים של עמים פגניים, מנהיגי שבטים ברבריים ושליטי ממלכות שמחוץ לגבולות האימפריה. בתקופות מאוחרות יותר באימפריה, שימש השם *אתנארך* כתואר למפקדי יחידות הזרים שכירי-החרב בצבא הביזנטי.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **אתנארך** |
**נוירולוג** הוא רופא המתמחה בענף הנוירולוגיה. הנוירולוגים אחראים לחקר, אבחנה, טיפול ומעקב של כל התופעות הנוירולוגיות. במדינות מסוימות, אחריות חוקית נוספת לנוירולוגים היא קביעת מוות מוחי כדי להוכיח את מותו של מטופל.

הנוירולוג לעומת הנוירוכירורג
----------------------------

כאשר יש צורך בהתערבות כירורגית, הנוירולוג עשוי להפנות לנוירוכירורג או לנוירורדיולוג פולשני. **נוירוכירורג** הוא נוירולוג אשר עבר הכשרה מיוחדת לביצוע ניתוחים במערכת העצבים.

התמחות בנוירולוגיה
------------------

### ישראל

כדי לקבל את המינוי כמומחה בנוירולוגיה בישראל, צריך לסיים לימודי רפואה ואחר כך להתמחות בתקן מתמחה במחלקה נוירולוגית מוכרת באחד מבתי החולים בישראל. אורך ההתמחות היא כחמש שנים. על המתמחה לעבור בחינות התמחות באמצע ההתמחות ובסופה. אם הצליח בבחינות אלו יהפך לנוירולוג מומחה.

### תתי-התמחויות בנוירולוגיה

התמחויות מיוחדות הן בנוירופדיאטריה (נוירולוג ילדים) ונוירוגריאטריה (נוירולוג העוסק במחלות נוירולוגיות בקשיש). במכוני מחקר מיוחדים, כמו מכון ויצמן, אפשר להתמחות בתחומי נוירולוגיה שונים כגון נוירופיזיולוגיה, ביוכימיה של מערכת העצבים, נוירוגנטיקה, נוירוקרדיולוגיה ועוד.

### ההתמחות בנוירולוגיה בארצות הברית וקנדה

בארצות הברית ובקנדה, נוירולוגים הם רופאים שסיימו את הלימודים לתואר שני במדעי המוח לאחר שסיימו את לימודיהם בפקולטה לרפואה. הכשרת נוירולוגים אורכת 10-13 שנות לימוד הכוללות לימודים באוניברסיטה והכשרה קלינית. הכשרה זו כוללת תואר אקדמי של ארבע שנים, המקנה אישור לעסוק כרופא "MD" או "DO". לאחר מכן הנוירולוגים נדרשים לעבור ארבע שנים נוספות של מחקר, ולאחר מכן להשלים שלוש עד ארבע שנים, שנה אחת של הכשרה ברפואה פנימית, ושלוש שנים של הכשרה בתחום הנוירולוגיה.

הביקורת על עיסוקו של הנוירולוג
------------------------------

הביקורת על עיסוקו של הנוירולוג נסובה סביב העמימות האפשרית שבפרשנות בדיקות מעבדה מסוימות הקשורות במוח האדם (בעיקר חומר רדיולוגי) ובעצם השיח הנוירולוגי החופף לעיתים את השיח הפסיכיאטרי (בעיקר סביב המונחים בעיות זיכרון ובעיות התפתחותיות, הנחשבים לכלליים ועמומים).

ראו גם
------

* בדיקה נוירולוגית
* פסיכיאטר

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **נוירולוג** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **נוירולוג** |

* נוירולוג- במה הוא מטפל?
* נוירולוגים, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007565532705171
* GND: 4171587-1
* LCCN: sh85091135
* NKC: ph255248

 |
**סמירנוף** (Smirnoff) היא וודקה אמריקנית שמקורה ברוסיה. היא הומצאה בשנת 1860 על ידי פיוטר סמירנוב. סמירנוף הייתה הוודקה הראשונה שבתהליך הזיקוק שלה השתמשו בפחם פעיל.

בשנת 1886 הייתה סמירנוף לוודקה הרשמית של בית המלוכה הרוסי ושל הצאר. בשנת 1910 מת פיוטר ואת החברה קיבל בנו ולדמיר סמירנוב. לאחר המהפכה הקומוניסטית עזבה החברה את ברית המועצות וסמירנוב ניסה לשווק את המשקה באירופה. בתחילה נדד המפעל לטורקיה ומשם לצרפת. המשקה החל להימכר גם באירופה שעד אז וודקה לא הייתה נפוצה בה. בצרפת שינה המשקה את שמו מסמירנוב לסמירנוף כדי להקל על ההגיה הצרפתית.

בשנת 1934 נמכרה החברה לאמריקני בשם רודולף והמפעל עבר לארצות הברית. בשנת 1997, לאחר מיזוג של מספר חברות, נוצרה חברת דיאג'יו (Diageo), והיא הבעלים של סמירנוף היום.

מסופר שכאשר המשווק של סמירנוף רצה להכניס את הוודקה למועדונים בתחילת דרכה בארצות הברית הוא התקשה בתהליך ואז, כתרגיל שיווקי, הוא הלך למועדונים המוכרים והידועים ביותר וביקש מהברמנים להצטלם מוזגים סמירנוף לכוסות ולשייקרים, לאחר מכן הוא פנה למועדונים הפחות ידועים וטען שכל המועדונים הידועים משתמשים בוודקה שלו, כראיה הוא הראה את התמונות, עקב כך בעלי המועדונים הפחות ידועים השתכנעו, קנו את הוודקה וכך סמירנוף התחילה את דרכה בארצות הברית[דרוש מקור].

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סמירנוף** בוויקישיתוף
* Smirnoff אתר האינטרנט הרשמי של סמירנוף
* גיא גיסר, הסמירנובים, וואלה!
* Diageo האתר של חברת דיאגו
* סמירנוף - אלכופדיה, אנציקלופדיית האלכוהול האינטראקטיבית, מאורכב באתר  (באנגלית)
* סמירנוף, ברשת החברתית טוויטר

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: 13fbeded-af8a-450c-af5d-7e519b6d8e11

 |