recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
פסל "הגולם" במרכז הגן, 2022
**גן רבינוביץ'**, המוכר יותר בשם "**גן המפלצת**", הוא גן שעשועים בשכונת קריית היובל בירושלים, על הציר המרכזי המוביל לבית החולים הדסה עין כרם. הגן ידוע במיצב הבטון הממוקם בו, הקרוי "**הגולם**" או "**המפלצת**".

היסטוריה
--------

את המפלצת יצרה הפסלת הצרפתייה ניקי דה סן פאל מבטון יצוק בשנים 1971–1972. הפארק שבו עומדת המפלצת נקרא גן רבינוביץ', על שם האיש שמימן את בניית הפסל והגן. הפסל הוזמן על ידי מוזיאון ישראל במסגרת סדרת פסלים שיועדו להקמה בשכונות בירושלים לאחר פתיחת המוזיאון ב-1965.

לדבריה של דה סן פאל, ועדה בעיריית ירושלים פסלה בהצבעה את הקמת הפסל שאושר כבר על ידי ראש העיר טדי קולק, בטענה שהוא מפחיד מידי עבור ילדים. קולק ביקש מהוועדה להצביע בשנית, וביקש מדה סן פאל להגיע מפריז כדי להגן על הפסל המתוכנן. היא הסבירה להם כי "בהסתמך על כתביו של הפסיכולוג ברונו בטלהיים על אגדות, כשהם מוצגים בהקשר מתאים, דברים מפחידים הם טובים כי הם עוזרים לילדים לכבוש את הפחדים שלהם". לאחר הסבר זה הקמת הפסל אושרה בוועדה.

על פי תיאור שהופיע בעבר באתר עיריית ירושלים ומשם הועתק למקורות רבים נוספים (ניתוח אמנותי שנכתב על ידי ד"ר רונית שטיינברג), המפלצת מייצגת אישה בשרנית החולשת על הפארק, אך עם זאת - משרה תחושה נעימה. בכך מבקשת האמנית לנפץ את דימוי האישה השברירית בעולם המערבי. חלל המפלצת מייצג את רחם האשה - אפל וחמים. בעיצוב פיה של המפלצת כפתח אשר מתוכו יוצאות 3 לשונות-מגלשות, שבאמצעותן גולשים ילדים החוצה, התכוונה האמנית לייצג את הלידה – שבתחילה היא מפחידה, חשוכה ולא ידועה, אך לאחר מכן גולשת ומשמחת. בניגוד למרבית הפסלים הצבעונים של דה סן פאל, את המפלצת היא צבעה בשחור ובלבן כדי שלא להתחרות בנוף .

בשנת 2003 צולם במקום הסרט הישראלי "שיבולת בקפה" שבמרכז עלילתו קיימת מסעדה בתוך מתקן המפלצת.

בשנת 2006 צולמה במקום הקלטת "המסע אל הכוכב" של יובל המבולבל, בסצנה שבה יובל רואה את המפלצת ובורח ממנה מרוב פחד, הוא מגלה את לוע המפלצת שמוביל לעולם אחר, שבסוף המסע, קופץ לתוך בול עץ קסום שמוביל להתגלשות באחת הלשונות.

בשנת 2014 הושלם שיפוץ של הגן סביב המפלצת, שנערך במטרה לעשותו בטוח ונגיש יותר לתושבים, ובשנת 2022 עם סיום בניית קומפלקס בניינים גבוהים בצמוד לגן, הפסל נצבע והגן נפתח מחדש.

מבנה הגן
--------

מיצב הבטון, הקרוי "**הגולם**" או "**המפלצת**", משמש כמגלשה לילדים. לראש המפלצת מוביל גרם מדרגות פתלתל, ומפיה נמתחות שלוש מגלשות אדומות.

בגן מתקנים נוספים, אך המפלצת היא האטרקציה המרכזית בו ומהווה מוקד משיכה לילדי מטיילים ותיירים רבים, הבאים מחוץ לעיר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גן רבינוביץ'** בוויקישיתוף
* פיסול חוצות - הגולם - המפלצת, פרטי הפסל בחלק העוסק בגלריות ופיסול חוצות באתר עיריית ירושלים
* אתר למנויים בלבד דפנה ארד, דברים שלמדתי בתור למגלשה, באתר הארץ, 8 בספטמבר 2013
* מיכאל יעקובסון, סיבוב במפלצת בירושלים, בבלוג "חלון אחורי", 3 בפברואר 2014
* מיכאל יעקובסון, הנה באה הרכבת להרוס את המפלצת?, באתר Xnet‏, 17 בפברואר 2014
* למי קראתם מפלצת? - הושלמו עבודות השדרוג והשיפוץ של גן המפלצת בהשקעה של 2.5 מיליון שקלים, באתר עיריית ירושלים
* האתר של פאב המפלצת http://hamiflezet.org/

הערות שוליים
------------

1. ↑  , ראיון באתר Los Angeles Times
2. ↑  , דברים שלמדתי בתור למגלשה, דפנה ארד, הארץ
3. ↑  , סיבוב במפלצת בירושלים - בלוג חלון אחורי
**פילדלפיה**
(למפת מצרים מוגדלת)קהירקהיר
אלכסנדריהאלכסנדריה
אל-ערישאל-עריש
אסואןאסואן
אסמאעיליהאסמאעיליה
לוקסורלוקסור
שארם/א-שייח'שארם  
א-שייח'  

סואץסואץ
סיווהסיווה
**ישראל**
**ירדן**
**סודאן**
**ערב  
הסעודית**
**ל  
ו  
ב**
**הים התיכון**
**הים האדום**פילדלפיה**פילדלפיה**(למפת מצרים רגילה)קהירקהיר
אלכסנדריהאלכסנדריה
אל-ערישאל-עריש
אסואןאסואן
אסמאעיליהאסמאעיליה
לוקסורלוקסור
שארם/א-שייח'שארם  
א-שייח'  

סואץסואץ
סיווהסיווה
**ישראל**
**ירדן**
**סודאן**
**ערב  
הסעודית**
**ל  
ו  
ב**
**הים התיכון**
**הים האדום**פילדלפיה**פילדלפיה**
**פילדלפיה** הייתה עיר עתיקה מהתקופה ההלניסטית־רומית באזור נווה המדבר פיום במצרים, וידועה היום בשם **קום אל־חמאם**. העיר נוסדה על ידי תלמי השני באמצע המאה ה־3 לפנה"ס. היא שכנה כ־40 ק"מ צפונית מזרחית לעיר פיום של היום. בימינו, האזור הוא מדברי. כמו קרוקודילופוליס, הוקדשה העיר לארסינואה, אחותו ואשתו של תלמי השני.

החפירות בעיר החלו בשנת 1908, והחורבות השתרעו על שטח של כ־1000 על 500 מטר. העיר הייתה מרושתת ברשת של רחובות אורך ורוחב בזווית ישרה, שרוחבם בין 5–10 מטר. בדרום העיר נתגלה מקדש בסגנון מצרי. הממצאים בחפירות כללו חפצים לשימוש יומיומי ופפירוסים רבים, ובבתי הקברות של העיר נמצאו גם ציורי דיוקנאות של מומיות. העיר כונתה על ידי הארכאולוגים "עיר מודל" של אפולוניוס, ראש השרים של תלמי השני.

אחד הממצאים החשובים היה הארכיון של זנון, שהיה פקידו הפרטי של אפולוניוס, ראש השרים, והאחראי על הכספים של תלמי השני, שעבר לגור בעיר לאחר שפרש משירות המדינה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פילדלפיה** בוויקישיתוף
* קום אל־חמאם (באנגלית)


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007291739305171

 |
**יעקב גלברד** (נולד ב-2 במאי 1947) הוא מנהל ואיש עסקים ישראלי. כיהן בין היתר כמנכ"ל הריבוע הכחול, בזק ופרטנר.

ביוגרפיה
--------

גלברד נולד בשנת 1947 בגרמניה ועלה עם הוריו לישראל בשנת 1949. בשירותו הצבאי שימש כמדריך בבית הספר לחימוש ולאחר שחרורו למד לתואר ראשון בכלכלה וחשבונאות באוניברסיטת תל אביב, גלברד הוא רואה חשבון בהשכלתו.

גלברד נישא ב-1972 ולו 4 בנים.

קריירה
------

גלברד עבד ברשת הריבוע הכחול במשך 17 שנים, בין השנים 1992–1999 כיהן כמנכ"ל הרשת. כשנתיים לאחר פרישתו מהריבוע הכחול מונה למנכ"ל פלאפון וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 2005 אז עבר לנהל את החברה האם, בזק.

בתקופת כהונתו בבזק נחשפה פרשת בונוסים ואופציות שהוענקו לבכירי החברה ללא הליך תקין. גלברד פרש מתפקידו בבזק באפריל 2007 ברקע הבדיקה שהתקיימה בפרשה. בדצמבר אותה שנה מונה ליו"ר תפרון עד לשנת 2010.

בשנת 2010 מונה למנכ"ל פרטנר ולאחר כשנה הוחלט על סיום כהונתו.

הערות שוליים
------------

1. ↑  יעקב גלברד, מסופרמרקטים לתקשורת, באתר הקשר הרב דורי
2. ↑  הדר חורש, שלוש השנים הרעות של פלאפון, באתר הארץ, 29 בספטמבר 2001
3. ↑  אורה קורן, יעקב גלברד מונה למנכ"ל פלאפון, באתר הארץ, 20 ביולי 2001
4. 1 2  נופר סיני ונווית זומר, גלברד יצטרך לספק את הסחורה: לייצר מזומנים, באתר ynet, 29 באוגוסט 2010
5. ↑  גיא הדס, ‏בזק מאשרת: "כשלים חמורים" באישורי הבונוסים לבכירי החברה, באתר גלובס, 26 במרץ 2007
6. ↑  גולן חזני, יעקב גלברד: "לא יריתי לעצמי ברגל, יריתי בראש", באתר כלכליסט, 22 בדצמבר 2009
7. ↑  גד פרץ, ‏זעזוע בפרטנר: המנכ"ל יעקב גלברד עוזב, חיים רומנו יחליפו, באתר גלובס, 14 בספטמבר 2011
**אורי יצחק כץ** (נולד ב-22 בדצמבר 1971) הוא סופר, במאי ותסריטאי ישראלי.

ביוגרפיה
--------

כץ הוא תסריטאי ובמאי הפועל משנת 2002. את שירותו הצבאי עשה בפיקוד העורף ולאחר השחרור עבד בפיתוח עזרי הוראה וכתיבת תוכני מולטימדיה.

בתחילת דרכו הגיש פינה קומית בתוכנית הטלוויזיה זומביט עד שהחל לכתוב לתוכניות בידור קומיות לטלוויזיה כגון לעונה השנייה של ארץ נהדרת, כוכבי השכונה עם אבי גרייניק ועידן אלתרמן ו"המופע של פיני הגדול" בביפ, ערב אדיר ובהיכל התרבות עם אדיר מילר ושלישיית מה קשור. בשנת 2005 יצר ביחד עם יגאל שפירא ושלישיית מה קשור את הישראלים, תוכנית מערכונים שזכתה להצלחה רבה. בהמשך כתב כץ ופיתח תוכניות כגון עם סגולה יחד עם רמי פרג, צחוק מעבודה, שבוע סוף, ועוד. 

במקביל החל כץ גם לביים. הוא ביים וכתב את שותפים בהשתתפות חן מזרחי וגדי וילצ'רסקי להוט קומדי סנטרל. ביים את העונה השלישית של שבט צוצלת לערוץ זום של yes. ביים גם את טרנינג לערוץ KidZ. 

בשנת 2019 כץ יצר, ביים והיה עורך התוכן והתסריטאי הראשי של מצולמים, ביחד עם שלישיית מה קשור, עמי טיר, ורם לנדס. הסדרה זכתה להצלחה רבה, הייתה התוכנית הנצפית ביותר של הוט באותה שנה, וזכתה לקבל עונה נוספת.

כץ כתב מופעי סטנדאפ למיקי גבע וחן מזרחי.

בשנת 2019 פרסם כץ רומן פרוזה ראשון בשם "האיש שנתקע לו הפרצוף הזועף", הוצאת כתר. הרומן זכה בפרס שרת התרבות לספרי ביכורים. ב-2020 זכה כץ בקרן התרגום של משרד התרבות והרומן יתורגם לשפות נוספות בהמשך.
בשנת 2021 יצא לאקרנים סרטו לשחרר את שולי בכיכובם של שלישיית מה קשור אשר זכה להצלחה רבה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אורי כץ, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* אורי כץ, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* אורי כץ, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* אתר למנויים בלבד עמרי הרצוג, "האיש שנתקע לו הפרצוף הזועף": חיקוי משעשע ומודע לעצמו לקפקא וגוגול, באתר הארץ, 10 במאי 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  אורי כץ באתר הסוכנות
**משה אורן** (נולד ב-28 בדצמבר 1947) הוא סופר, עיתונאי ועורך פרסומים ישראלי.

ביוגרפיה
--------

נולד בקיבוץ מזרע שבעמק יזרעאל. את שירותו הצבאי החל בסיירת שקד וסיים כקצין בגדוד 890 של הצנחנים. בוגר החוג להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב, בלימודי העת העתיקה.

כעיתונאי כתב ב"על המשמר", "הארץ" ו"ידיעות אחרונות" (בעיקר בנושאי תרבות ואמנות) והיה בעל טור לסרטים וקולנוע במוסף השבועי של "על המשמר".

בראשית שנות השבעים עבד אורן כעיתונאי בלונדון ובשנות השמונים יצא עם משפחתו לשליחות באיי הוואי (בעקבותיה פרסם שני ספרי ילדים, "אי" ו"הר געש").

ספרו הראשון, "כיבוי אורות", ראה אור בשנת 1981 ועובד אחר כך למחזמר שהוצג בבבימת הקיבוץ.

בתקופת עבודתו כמו"ל (ההוצאה לאור, משרד הביטחון), יזם ותכנן את סדרות הספרים "אדם בקו האש" (עם זמורה, ביתן, מודן), "קלע" (עם הוצאת מערכות) ו"תרמיל קלאסיקה" (עם ספריית תרמיל).

אורן יזם וערך את "לחיות בכל תנאי" (1983), מדריך ההישרדות הראשון בעברית למטיילים ותרמילאים, והיה הראשון שעבר את הארץ כולה ברגל, מדן לאילת (עוד לפני שנחנך שביל ישראל). ספרו **"**איש הולך את ארץ ישראל" (1994) היה הראשון שתיאר מסע כזה.

בתפקידו כראש תחום מפעלי הנצחה במשרד הביטחון יזם, תכנן והוביל כמה ממפעלי הזיכרון הגדולים של העשור הראשון של המאה ה-21 בהר הרצל בירושלים, ובהם יצירת השביל המחבר בין יד ושם להר הרצל (חיבור פיזי וסימבולי בין השואה לתקומה); בניית מסלול המבקרים המקיף בהר; הקמת גן הנעדרים לחללים שמקום קבורתם לא נודע; הקמת מפעל הזיכרון ואנדרטת נצר אחרון; והאירוע השנתי של צעדת השביל המחבר (בשיתוף עם משרד החינוך ויד ושם).

ספריו
-----

* **כיבוי אורות** איורים: ארנון אבני, (ספרית פועלים, 1981)
* **ספר החיים, ספר המתים** (כנרת, 1983)
* **אי** איורים: מושיק לין (הקיבוץ המאוחד, 1988 / עברית ספרים אלקטרוניים, 2013)
* **מי אמר שאי אפשר** איורים: מושיק לין (מסדה, 1990 / מודן, 2008)
* **הר געש** איורים: רות צרפתי (ביתן, 1991)
* **איש הולך את ארץ ישראל** (ביתן, 1994 / עברית ספרים אלקטרוניים, 2013)
* **ילדה אחת גרה על ענן** איורים: כריסטינה קדמון (שוקן, 1997)
* **השביל המחבר** (יד יצחק בן צבי, 2014 / עברית ספרים אלקטרוניים, 2021)
* **מחזות** קובץ של ארבעה מחזות *(*עברית ספרים אלקטרוניים*,* 2021*)*
* **נגיעות** *(*הוצאת כרמל, 2021 / עברית ספרים אלקטרוניים, 2021*)*
* **מי אמר שאי אפשר, סיפורים ושירים לילדים** (עברית ספרים אלקטרוניים, 2022)
* **ארץ גזֵרה** (אנפה ספרים 2023/ עברית ספרים אלקטרוניים 2023)

לקריאה נוספת
------------

* משה אורן, **השביל המחבר**, באנתולוגיה "תמונה קבוצתית" (ספרות ישראלית במאה ה-21), עמ' 347–349, הוצאת כרמל, 2017.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של משה אורן
* רשימת הפרסומים של משה אורן, בקטלוג הספרייה הלאומית
* הספרים של משה אורן, באתר "סימניה"
* משה אורן וסיפור הקמת "השביל המחבר", באתר יזכור
* "השביל המחבר", באתר יזכור
* נצר אחרון - פתח דבר, אתר יד ושם
* פעולת כארמה, באתר סיירת שקד

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007276911905171
* LCCN: n85299980
* SUDOC: 16998480X
* VIAF: 61880186
* WorldCat (עם VIAF): 61880186

 |
**אייזק קופר** (באנגלית: **Isaac Cooper**; נולד ב-7 בינואר 2004) הוא שחיין אוסטרלי, זוכה מדליית ארד אולימפית (טוקיו 2020) במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב, אלוף עולם בבריכת 25 מטר (מלבורן 2022) במשחה שליחים 4x50 מטר חופשי ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, וסגנית אלופת עולם בבריכת 25 מטר (מלבורן 2022) במשחה ל-50 מטר גב.

ביוגרפיה
--------

### 2021

#### מדליית ארד אולימפית

באולימפיאדת טוקיו שנערכה ביולי זכה במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב, לאחר ששחה בשלב המוקדמות של המשחה. בנוסף, סיים במקום 12 במשחה ל-100 מטר גב בשיא אישי חדש של 53.43 שניות.

### 2022

#### סגן אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה ביוני בבודפשט שבהונגריה זכה במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב, לאחר ששחה בשלב המוקדמות של המשחה. כמו כן, סיים במקום שמיני במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 24.76 שניות, ובמקום 12 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 53.55 שניות. במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב סיים במקום רביעי בתוצאה של 3:31.81 דקות.

#### אלוף עולם ושיאן עולם בבריכת 25 מטר

באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה בדצמבר במלבורן שבאוסטרליה זכה בחמש מדליות: שתי מדליות זהב, מדליית כסף אחת ושתי מדליות ארד. במדליות זהב זכה במשחה שליחים 4x50 מטר חופשי בשיא אוקיאניה חדש של 1:23.44 דקות, ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש של 3:18.98 דקות. במדליית כסף זכה במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 22.73 שניות, לאחר שבשלב חצי הגמר של המשחה קבע שיא עולם לנוער חדש ושיא אוקיאניה חדש של 22.52 שניות. כבר בשלב המוקדמות של המשחה קבע שיא אוקיאניה חדש של 22.79 שניות. במדליות ארד זכה במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב בשיא אוקיאניה חדש של 1:30.81 דקות, ובמשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 49.52 שניות.

### 2023

באליפות העולם שנערכה ביולי בפוקואוקה שביפן סיים במקום רביעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.70 שניות, במקום תשיעי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 24.86 שניות, ובמקום 17 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 53.95 שניות.

### 2024

באליפות העולם שנערכה בפברואר בדוחה שבקטר סיים במקום רביעי במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 23.12 שניות. בשלב חצי הגמר של המשחה ל-50 מטר גב קבע שיא אוקיאניה חדש של 24.12 שניות.

שיאים אישיים
------------

### בריכה אולימפית

* 50 מטר חופשי: 21.65 שניות (2023)
* 100 מטר חופשי: 49.75 שניות (2023)
* 50 מטר גב: 24.12 שניות (2024), **שיא אוקיאניה**
* 100 מטר גב: 53.43 שניות (2021)
* 50 מטר פרפר: 23.12 שניות (2024)

### בריכת 25 מטר

* 50 מטר חופשי: 21.24 שניות (2022)
* 100 מטר חופשי: 48.98 שניות (2022)
* 50 מטר גב: 22.52 שניות (2022), **שיא עולם לנוער** ו**שיא אוקיאניה**
* 100 מטר גב: 49.46 שניות (2022)

ראו גם
------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל שחייה** |

קישורים חיצוניים
----------------

* אייזק קופר, ברשת החברתית אינסטגרם
* אייזק קופר, באתר olympedia.org
* אייזק קופר, באתר Swimrankings
**טומורו הונדה** (יפנית: **本多 灯**; נולד ב-31 בדצמבר 2001) הוא שחיין יפני, סגן האלוף האולימפי (טוקיו 2020), שיאן עולם בבריכת 25 מטר, וזוכה פעמיים ברציפות במדליית ארד באליפות העולם (בודפשט 2022) במשחה ל-200 מטר פרפר.

ביוגרפיה
--------

הונדה נולד וגדל ביוקוהמה.

### 2019

#### סגן אלוף עולם לנוער

באליפות העולם לנוער שנערכה בבודפשט, הונגריה באוגוסט 2019 הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:55.31 דקות, אחרי לוקה אורלנדו מארצות הברית (1:55.02 דקות) ולפני פדריקו בורדיסו מאיטליה (1:55.39 דקות).

### 2021

#### סגן אלוף אולימפי

באולימפיאדת טוקיו זכה הונדה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 1:53.73 דקות, אחרי כרישטוף מילאק מהונגריה שקבע שיא אולימפי חדש של 1:51.25 דקות ולפני פדריקו בורדיסו (1:54.45 דקות).

### 2022

באליפות העולם שנערכה בבודפשט בסוף יוני 2022 זכה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:53.61 דקות, אחרי כרישטוף מילאק שקבע שיא עולם חדש של 1:50.34 דקות ולאון מרשאן מצרפת (1:53.37 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 4:12.20 דקות.

#### שיאן עולם בבריכת 25 מטר

באליפות יפן בבריכת 25 מטר שנערכה בטוקיו ב-22 באוקטובר קבע במשחה ל-200 מטר פרפר שיא עולם חדש של 1:46.85 דקות, שיפור לשיא בן 4 השנים של דאיה סטו יפן (1:48.24 דקות).

### 2023

באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי 2023 זכה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:53.66 דקות, אחרי לאון מרשאן מצרפת (1:52.43 דקות) וקשישטוף חמיילבסקי מפולין (1:53.62 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום 16 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:16.71 דקות.

שיאים אישים
-----------

### בריכה אולימפית

* 100 מטר פרפר: 51.89 שניות (2023)
* 200 מטר פרפר: 1:53.61 דקות (2022)
* 400 מטר מעורב אישי: 4:12.20 דקות (2022)

### בריכת 25 מטר

* 200 מטר פרפר: 1:46.85 דקות (2022) **שיא עולם**
* 200 מטר מעורב אישי: 1:54.73 דקות (2020)
* 400 מטר מעורב אישי: 4:04.89 דקות (2020)

ראו גם
------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טומורו הונדה** בוויקישיתוף

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל שחייה** |

קישורים חיצוניים
----------------

* טומורו הונדה, ברשת החברתית אינסטגרם
* טומורו הונדה, באתר olympedia.org
* טומורו הונדה, באתר Swimrankings
**דוד (דדו) ישי** (27 ביוני 1953 – 16 בפברואר 2003) היה כדורגלן ישראלי. שיחק לאורך רוב הקריירה שלו שיחק במדי מועדון בית"ר ירושלים, ושימש כקפטן הקבוצה בתקופה בה זכתה לראשונה בתולדותיה בגביע המדינה, בשנת 1976.

קריירה
------

ישי נולד בשכונת מלחה בירושלים להורים עולי תוניסיה. הוא החל את הקריירה בקבוצת הנוער של הפועל ירושלים, ובלט במשחק הראש שלו. אברהם לוי, מנהל בית"ר ירושלים באותם ימים, התרשם מיכולתו, והוא עבר לשחק בקבוצת הנוער של היריבה העירונית.

בעונת 1972/1973 ערך ישי את הופעתו הראשונה במדי קבוצת הבוגרים של בית"ר, ושימש בה בתפקיד קשר ימני. בהמשך שיחק כחלוץ. בעונת 1973/4 החל לשחק באופן קבוע בהרכב. בעונת 1975/1976 הוביל את הקבוצה כקפטן כאשר הגיעה למקום השני בליגה ולזכייה ראשונה בתולדותיה בגביע המדינה. בסיום העונה שלאחר מכן נפצע ישי פציעה קשה, ונאלץ לפרוש ממשחק למשך שלוש שנים.

בזכייתה של קבוצת בית"ר ירושלים בגביע המדינה השני בעונת 1978/1979, היה חלק מסגל הקבוצה, אך לא שותף בשל פציעתו.

בעונת 1979/1980 השתקם ושב לשחק במדי בית"ר. בתום אותה עונה ירדה הקבוצה לליגה הארצית (הליגה השנייה אז), וישי עבר לשחק בקבוצת בית"ר רמלה, בה נשאר עד לסיום קריירת המשחק שלו. בסך בכל ערך ישי 162 הופעות במדי בית"ר ירושלים, במשך שבע עונות. הוא כבש לאורך השנים 17 שערים.

אחרי הפרישה
-----------

לאחר פרישתו, בשנת 1991/1992, שימש ישי בתפקיד מנהל בית"ר ירושלים למשך עונה אחת.

בשנות הארבעים לחייו לקה ישי בהתקף לב תוך כדי משחק במסגרת הליגה למקומות עבודה. מספר שנים לאחר מכן לקה בדום לב ונפטר בגיל 49.

על שמו נקראת קבוצת הוותיקים של בית"ר בשם "בית"ר נורדיה דוד ישי ירושלים". בכל שנה נערך לזכרו משחק דרבי בין ותיקי בית"ר ירושלים לבין ותיקי הפועל ירושלים, מסורת שבשנת 2015 הוחלפה במשחק בין ותיקי בית"ר ירושלים לבין בית"ר נורדיה ירושלים.

תארים
-----

בית"ר ירושלים
* גביע המדינה: 1975/1976
* אלוף האלופים: 1975/1976

הערות שוליים
------------

1. ↑  רון עמיקם, מאיר גבאי, רוני דיאון, **אני אוהב אותך בית"ר – תולדות בית"ר ירושלים**, פרק שביעי, דוד ישי - הקפטן שעשה היסטוריה, עמוד 100, הוצאת Media41LTD
2. ↑  שלמה חסיד, ידיעה על מותו של דוד ישי, באתר ynet, 16 בפברואר 2003
**שדרות חיים ויצמן** הן כביש הכניסה המרכזי לירושלים מצד מערב, הקרויות על שמו של נשיא מדינת ישראל הראשון, חיים ויצמן.

תיחום וסביבה
------------

שדרות ויצמן מתחילות במחלף גבעת שאול, שם הן מחליפות את כביש 333 (שדרות בן-גוריון) ופוגשות את כביש בגין ושכונת גבעת שאול (רחוב גבעת שאול). בהמשכן, חולף מעליהן גשר המיתרים ובכיכר ש. שלום שטרית הן מתפצלות לרחוב יפו, רחוב ירמיהו, שדרות הרצל ושדרות שזר.

קטע נוסף הנקרא "שדרות חיים ויצמן" ונחשב להמשכן יוצא משדרות הרצל מול שכונת קריית משה (רחוב הרב צבי יהודה) ומגיע עד לשדרות יצחק רבין בקריית הלאום. בפועל שם זה כמעט ולא נמצא בשימוש, וקטע זה קרוי במקביל גם שדרות ויצמן וגם רחוב הרב אברהם שפירא.

במקור, הוחלט כי גם הקטע משדרות הרצל שבין שני רחובות אלו ייקרא שדרות ויצמן (באופן שיוצר כעין צורת האות ל'), אולם בפועל החלטה זה אינה מיושמת כיום בשטח ובמפות.

קטע מכביש בגין עובר במנהרה מתחת לשדרות ויצמן.

היסטוריה
--------

החל מהמאה ה-19, הקטע הנקרא כיום שדרות ויצמן היה חלק מהדרך מיפו לירושלים (עד אז, העולים לירושלים היו עוברים דרך מעלה רומאים). לאחר קום המדינה הוצע לקרוא לרחוב זה על שמם של מגיני ירושלים.

לקראת ציון עשור למותו של נשיא מדינת ישראל הראשון חיים ויצמן, הציע מקורבו של ויצמן, מאיר וייסגל, לראש העירייה דאז גרשון אגרון, לגייס כספים עבור שיפוץ שדרת הכניסה לעיר, ובתמורה שמו של ויצמן יונצח בה. וייסגל גייס את הכסף ולקראת יום השנה העשירי לפטירתו התכנסה מועצת עיריית ירושלים כדי לאשר את קריאת שם הרחוב על שמו. נציגי תנועת החרות ואגודת ישראל התנגדו להצעה, וב"חרות" הציעו שהקטע שבין חורבות הכפר ליפתא לשכונת גבעת שאול ייקרא על שם מגיני ירושלים והנשיא ויצמן יונצח בקטע שבין מוסד הרב קוק לקריית הממשלה. מועצת העירייה דחתה את הצעתם בתום דיון סוער, והחליטה כי הרחוב לכל אורכו ייקרא על שמו של ויצמן. בעת חנוכת הכביש, עברה לאורכו שדרת עצי זית. טקס חנוכת שם הרחוב התקיים ביום האזכרה של ויצמן, בכ"ג בחשוון ה'תשכ"ג (18 בנובמבר 1962).

עד סלילת דרך יצחק שמיר וכביש 16, רוב כלי הרכב שהגיעו לירושלים מכיוון תל אביב דרך כביש 1 היו נכנסים לעיר דרך שדרות ויצמן. מאז פתיחת כבישים אלו, מתפצלת הכניסה המערבית לירושלים, וכיום נכנסים דרך שדרות ויצמן בעיקר לכיוון מרכז העיר או שכונות גבעת שאול וקריית משה. 

צומת הכניסה לשדרות ויצמן, בהיותו שער הכניסה הראשי לירושלים, נחסם פעמים רבות לצורכי מחאה. ב-2022 ארע פיגוע בתחנת האוטובוס בצומת זה, שבו נרצחו שני אזרחים וב-2023 בוצע פיגוע ירי בצומת, שבו נרצחו שלושה ישראלים ואחד נוסף נהרג בשוגג בידי חייל צה"ל.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ויכוח סוער במועצת ירושלים על קריאת רחוב ע"ש וייצמן, הארץ, 22 באוקטובר 1962
2. ↑  רחוב בכניסה לירושלים ייקרא בשם "שדרות וייצמן", על המשמר, 22 באוקטובר 1962
3. ↑  מ. אבידן, פרשת ואלה שמות הרחובות בירושלים, חרות, 8 בינואר 1963
4. ↑  שדרה ע"ש וייצמן במבואות ירושלים, חרות, 19 בנובמבר 1962
5. ↑  שדרת הכניסה לירושלים נקראה ע"ש וייצמן, קול העם, 19 בנובמבר 1962
6. ↑  לירן תמרי, מפגיני ימין חוסמים את הכניסה לירושלים, באתר ynet, 13 באוגוסט 2023
7. ↑  אהרן רבינוביץ ורן שמעוני, חרדים חסמו את כביש 4 באזור פתח תקווה ואת הכניסה לירושלים במחאה על מעצר עריק, באתר הארץ, 13 בספטמבר 2023
8. ↑  בר פולג, עשרות נכים חסמו את הכניסה לירושלים בכביש 1 ובגשר המיתרים, באתר הארץ, 18 באוגוסט 2021

קטגוריה:הנצחת חיים ויצמן
קטגוריה:הכניסה הראשית לירושלים
ויצמן
**עד שתחפץ האהבה** (באנגלית: **Redeeming Love**) הוא מערבון רומנטי אמריקאי משנת 2022 בבימויו של די. ג'יי. קארוסו, עם טום לואיס ואביגיל קוון בתפקידים הראשיים.

התסריט מבוסס על רב המכר "Redeeming Love" של פרנסין ריברס (אנ') משנת 1991. זה רומן עם מסרים נוצריים על זונה לשעבר, טובת הלב שהפכה לדתייה והיא עוזרת לאנשים אחרים וגם מקבלת תגמול על טוב ליבה ויש לה ילדים למרות חששותיה שלא תוכל להרות.

תקציר העלילה
------------

בשנת 1850, בתקופת הבהלה לזהב בקליפורניה בעיירה פר א דיס (שם פיקיטבי) זונה צעירה יפהפיה בשם "אנג'ל" (אביגיל קוון). היא נמצאת בבית בושת של "הדוכסית" (פמקה ינסן). מחפשי הזהב חושקים דווקא ועליה נערכת מדי יום "הגרלה".

אנג'ל נולדה כבת לא חוקית למיי (נינה דוברב) מגבר עשיר שזנח אותה. מיי נאלצת לעסוק בזנות ולבסוף מתה ממחלה והילדה שרה מועברת לשיקגו ושם נמסרת לסרסור ופדופיל המכנה "דוכס" (אריק דיין) שקורא לה אנג'ל (מלאך), מנצל אותה מינית והיא הופכת לזונה מבוקשת. באחד הפעמים היא שוכבת עם אביה הביולוגי כלקוח וכאשר היא מגלה לו זאת בבוקר, הוא יורה בעצמו.

אנג'ל נמלטת משיקגו ומגיעה בדרך חתחתים לפר א דיס. מייקל הוסיאה (טום לואיס) הוא חוואי צעיר וחדור אמונה נוצרית. הוא מבקש מאלוהים שיזווג לו את אשתו העתידית. כאשר הוא מגיע לפר א דיס וזוכה לביקור אצל אנג'ל הוא מציע לה נישואין למרות שהוא יודע על עברה, כי אלוהים סולח לחוטאים. אנג'ל מסרבת אבל לאחר עימותים עם ה"דוכסית, היא מסכימה. מייקל משלם את חובותיה לדוכסית והיא מגיעה אתו לחווה.

לחווה מגיע גיסו האלמן פול (לוגאן מרשל-גרין) וטום שולח אותו לעיירה יחד עם אנג'ל לקנות מצרכים. אנג'ל מגלה לפול כי עברה הפלה מלאכותית ולא תוכל להרות לכן היא רוצה לעזוב. לאחר שהם מקיימים יחסים היא מגיעה לעיירה ומסתבר שבית הבושת הוצת והדוכסית וחברותיה הזונות נשרפו. היא מצטרפת לבית בושת אחר משם מוציא אותה מייקל בכוח.

היא מתחילה להתאהב במייקל אבל בגלל שהיא יודעת שלא תוכל ללדת היא בורחת שוב מגיעה לסן פרנסיסקו ועובדת שם כטבחית ואח"כ כבעלת מסעדה. "הדוכס" מזהה אותה וכאשר היא מסרבת לעבוד אצלו, הוא שורף את המסעדה ומאלץ אותה לעבוד עבורו בזנות. הוא מציג אותה לפני הלקוחות אבל כשהיא מגלה להם שהוא מחזיק במקום ילדות קטנות, הקהל מתנפל עליו ותולה אותו.

אנג'ל חוזרת בתשובה ופותחת בית מחסה לנשים. שם מוצא אותה מייקל ומשכנע אותה לבוא אליו. היא מהססת ומייקל חוזר לבדו. לבסוף היא חוזרת למייקל ומספרת לו ששמה האמיתי הוא שרה. מייקל שמר לה על הטבעת והם חוזרים ומצהירים על אהבתם.

בסוף הסרט אנו רואים כי אנג'ל בהיריון ויש גם ילד קטן וכולם נמצאים ליד הנהר ודגים ביחד.

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| טום לואיס | מייקל הוסיאה |  |
| אביגיל קוון | אנג'ל/שרה |  |
| לוגאן מרשל-גרין | פול |  |
| פמקה ינסן | הדוכסית |  |
| נינה דוברב | מיי |  |
| אריק דיין | הדוכס |  |
| מיי לי אודונל | לאקי | זונה |
| וו קקסי | מיי לינג | זונה |
|

קישורים חיצוניים
----------------

* "עד שתחפץ האהבה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "עד שתחפץ האהבה", באתר נטפליקס
* "עד שתחפץ האהבה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "עד שתחפץ האהבה", באתר Metacritic (באנגלית)
* "עד שתחפץ האהבה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קדימון, באתר יוטיוב
* הפגישה הראשונה בין מייקל לאנג'ל, באתר יוטיוב
* הסצנה הסופית, באתר יוטיוב
*
**שמואל אברהם הרמתי (שוורץ)** (ה'תרמ"ה, 1885 – י"ז בניסן ה'תר"פ, 5 באפריל 1920) היה אגרונום ופעיל ציוני. מחללי מאורעות תר"פ בירושלים.

ביוגרפיה
--------

נולד בשנת 1885 (ה'תרמ"ה) באוטאץ' שבאזור בסרביה (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום במולדובה) למשפחה מסורתית וציונית. אביו ישראל היה סוחר תבואה. הוא למד לימודים תורניים וגם ספרות עברית. בגיל 17 עבר לברסלאו, שם למד חקלאות (כהכנה לעלייה לארץ ישראל), והוסמך כאגרונום. שירת בתפקיד תומך לחימה בצבא הרוסי במלחמת העולם הראשונה.

בשנת 1919 עלה לארץ ישראל עם רעייתו דבורה (לבית ברשטיין) דרך נמלי קושטא וביירות, והתגורר ברובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים. בארץ היה פעיל בתכנון ההתיישבות מטעם ועד הצירים ובמסגרת "המועצה לעיקרי ההתיישבות". סייר במושבות וביישובים החקלאיים וכתב דו"חות מקצועיים על החקלאות בהם. כמו כן פרסם מאמרים בעיתונות העברית. היה מראשוני השופטים בבית משפט השלום העברי בירושלים.

### רציחתו

"האגרונום שמואל הרמתי מת" ברשימת הנפגעים הראשונים במאורעות תר"פ
 ערך מורחב – **מאורעות תר"פ**  

ב-4 באפריל 1920, ביומן השני של מאורעות תר"פ בירושלים, נתקל הרמתי בפורעים ערבים שתקפו יהודי ברחוב דוד סמוך לשער יפו. הוא נחלץ לעזרתו, ונפגע בעצמו על ידי הפורעים. כוח משטרה בריטי ששהה בסמיכות נמנע מלהושיט לו עזרה ואף עיכב את כוחות ההצלה היהודים שביקשו לטפל בפצועים. הוא פונה לבית חולים, שם נפטר מפצעיו בערבו של אותו היום. נקבר בחלקת הפרושים בבית הקברות היהודי בהר הזיתים, לצד חמישה מחללי הפרעות. על מצבתו נכתב: "נהרג על קדוש השם וכבוד האומה בימי הפרעות שבירושלם... תנקום אדמתו דמו".

הותיר את רעייתו ואת בנו ארנן בן שמונה חודשים.

יוסף חיים ברנר כתב לאחר המאורעות:

> 
> מחר אולי תידקר היד היהודית הכותבת את המלים האלה, איזה "שֵׁיך" או "חג'" ינעץ בה את פגיונו לעיני המושל האנגלי, **כאשר נעשה לאגרונום שמואל הרמתי**, והיא, היד הזאת, לא תוכל לעשות לשיך ולחג' דבר, כי לא תדע להחזיק חרב. ואולם שארית-ישראל לא תאבד. גזע-ישי לא יכלה.
> 
> 
> 
> — "לְעִנְיָנֵנוּ", "קונטרס", ניסן תר"ף
> 

למרבה האירוניה, כשנה לאחר מכן נרצח ברנר במאורעות תרפ"א ביפו, כפי שחזה.

קישורים חיצוניים
----------------

* דף לזכר שמואל אברהם הרמתי, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה
* שמואל אברהם הרמתי (שורץ) באתר מיזם לתת פנים לנופלים.
* כרטיס הקבר של שמואל אברהם הרמתי בהר הזיתים.
* שמואל אברהם שורץ-הרמתי, העולם, 20 באפריל 1920.
* עקרים אחדים בשאלת ההתיישבות מאמר שכתב ופורסם לאחר מותו בעיתון דואר היום, 5 במאי 1920, תחת הכותרת "על קבר קדושים".

הערות שוליים
------------

1. ↑  בכמה מקומות נטען כי עלה על סיפונה של האונייה "רוסלאן", אך כפי הנראה מכמה ידיעות בעיתון שהגיע כבר באביב של שנת 1919, בטרם בוא "רוסלאן" לארץ וכן שהפלגתו עברה דרך איסטנבול וביירות, בניגוד ל"רוסלאן".
2. ↑  גוף שכלל מומחים בנושאים שונים שייעצו למשרד הארצישראלי בתחומי התמחותם.
3. ↑  החקירה בעניין הפרעות, דואר היום, 19 במאי 1920.
4. ↑  כך עולה ממספר עדויות, וכן מדו"ח של ועדת פיילין שחקרה את המאורעות מטעם הבריטים.
5. ↑  לפי הכתבה "פרטי הפרעות" (דואר היום, 6 באפריל 1920) הוא הובא לבית החולים ביקור חולים ואילו לפי רשימת הנפגעים המובאת בהמשך אותה כתבה (ראו תמונה) הוא נמנה עם אלו שהובאו לבית החולים הדסה (בית החולים מאיר רוטשילד).
6. ↑  הלוית הקדושים, הארץ, 8 באפריל 1920.
**אסף כהן** (נולד ב-11 ביולי 1976 בירושלים) הוא שדרן, פרשן כדורגל ועיתונאי ישראלי.

ביוגרפיה
--------

אסף כהן נולד בירושלים. בילדותו עברו הוריו לאמסטרדם למשך 6 שנים. עם שובם, רכש כהן השכלה תיכונית בבית הספר התיכון על שם מיי בויאר. הוא סיים תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטה העברית ותואר מוסמך אוניברסיטה בשפה ובתרבות עברית באוניברסיטת אמסטרדם.

את הקריירה העיתונאית שלו החל כהן במקומון הירושלמי "כל זמן" מבית מעריב, שם שימש ככתב ספורט ומאוחר יותר עורך מדור הספורט. בין השנים 2001–2010 התגורר בהולנד שם השלים תואר אקדמי ובמקביל שיחק כדורגל בליגת החובבים ההולנדית.

כהן מועסק בערוץ ספורט1. הוא השתתף בפאנל הפרשנים הקבוע במהלך יורו 2016 ויורו 2020 וכן משמש חבר קבוע בפאנל ליגת העל בכדורגל של שידורי ספורט1. החל מעונת 2018/19 משתתף בפודקאסט "בשירות הוד מלכותה" אודות הפרמייר ליג בשיתוף בן פורגס ושרון דוידוביץ'. מ-2019 משמש כהן פרשנה של התכנית "פספורט", תוכנית סוף השבוע לסיכום האירועים בכדורגל העולמי של ספורט1. כהן הוא בעל טור באתר האינטרנט ספורט1, ובאתר וואלה!. ביוני 2022 נבחר לצוות הפרשנים מטעם כאן 11 למשחקי מונדיאל 2022 שנערכו בקטר.

ב-2019 הוציא בצוותא עם שרון דוידוביץ' ספר בשם "אגדות דשא", העוסק בכדורגל עולמי וסוקר את 50 השחקנים הגדולים ביותר בדור האחרון - מאז חקיקתו של חוק בוסמן. הספר הפך לרב מכר ברשימות הספרים של סטימצקי.

כהן נשוי למאיה לבית מוסק ולהם 2 ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

* אסף כהן, ברשת החברתית פייסבוק
* אסף כהן, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* הפודקאסט בשירות הוד מלכותה, בשירות הזרמת המוזיקה "ספוטיפיי"
* הכתבות של אסף כהן, באתר ספורט1
* כדורגל בשביל האוהדים: הצצה לעולם עם אסף כהן, באתר sportour.co.il
* ראיון עם אסף כהן - שדר בערוצי צ'רלטון, באתר nightmare-league.com
* שער למונדיאל, פרק 4: לחשוב אחרת, באתר כאן 11

הערות שוליים
------------

1. ↑  הזווית הנוספת על יורו 2020, באתר icflag.wp.sapir.
2. ↑  רן בוקר, טל ברמן יגיש את אולפן המונדיאל מקטאר, באתר ynet, 4 ביולי 2022.
3. ↑  דותן מלאך, ‏ספר האגדות, בעיתון מקור ראשון, 20 ביוני 2019.
**מלחמת רוסיה–פרס (1826–1828)** פרצה ביוזמת ממלכת פרס, מתוך רצונה להחזיר לעצמה את השטחים שאיבדה במלחמה קודמת בין הצדדים. הסיבה הישירה למלחמה היו ידיעות שהגיעו לפרס בהקשר למרד הדקבריסטים ופורשו בצורה שגויה בחצר החאן. יורש העצר הנמרץ שעמד בראש הצבא, אבאס מרזה, חשב שיצליח לגבור על האימפריה הרוסית.

ב-31 ביולי 1826 הצבא הפרסי שכלל כ-35 אלף חיילים נכנס לשטחי רוסיה, כבש את יליזבטפול, החל מצור של שושה ובכך איים על טביליסי שהייתה המרכז השלטוני של רוסיה בקווקז. 

לרשות הרוסים היו באזור כששת אלפים חיילים בלבד. מושל האזור, גנרל אלכסיי ירמולוב ידע שלא יוכל להילחם בכוח כה עודף ולכן החל בנסיגה מאורגנת. ב-15 בספטמבר 1826 נערך קרב בין הכוח הרוסי שכלל כ-4,500 חיילים לבין כוח פרסי שכלל כ-10,000 חיילים. הקרב הסתיים בניצחון מוחץ של הרוסים שאילץ את הפרסים להפסיק המצור על שושה ולשחרר את יליזבטפול. בינתיים הגיע תגבורת משמעותית לצבא רוסי באזור. בראש הכוח שכלל עתה כשמונת אלפים חיילים הועמד גנרל איוואן פסקביץ'. הוא הצליח להביא לנסיגה פרסית מעבר לנהר אראס. בהתאם לכך, כל השטח שהיה לפני המלחמה בשליטה רוסית שוחרר, אך הלחימה נמשכה.

באביב 1827 הרוסים החלו להתקדם לכיוון ירוואן. לאחר קרבות עזים שנמשכו 6 ימים העיר נכבשה. הרוסים כבשו את כל שטחה של מזרח ארמניה ואף התקדמו לכיוון פרס עצמה תוך כיבוש תבריז. בהמשך הכוחות הרוסים התקדמו עד לאזור של ימת אורמיה ועוררה בהלה בחצר החאן הפרסי.

ב-2 בפברואר 1828 נחתם הסכם טורקמנצ'אי. בהתאם להסכם הועברו לרוסיה שטחים במזרח ארמניה. במהומות שפרצו בטהראן ב-11 בפברואר 1828, בעקבות עימות דיפלומטי הקשור באחד מסעיפי ההסכם, נכבשה השגרירות הרוסית ורוב עובדיה נהרגו. בין ההרוגים היה גם השגריר הרוסי אלכסנדר גריבוידוב.

תוצאות המלחמה עיצבו את הגבול הדרומי של האימפריה הרוסית באזור והגבולות הדרומיים של ארמניה ואזרבייג'ן של היום.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מלחמת רוסיה–פרס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007405757105171
* LCCN: sh2017003234

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק במוטיב קישוטי באדריכלות. אם התכוונתם לשימושים אחרים במלה, ראו וולטה.

הסדר האיוני
כותרת עמוד נפוצה בסגנון פרוטו-איולי מתקופת בית ראשון על גב מטבע של 5 שקלים חדשים
סיומת קישוטית של כינורות
**ווֹלוּטה** (יש המתרגמים לעברית "לוליין") היא מוטיב קישוטי דמוי ספירלה הנפוץ באדריכלות קלאסית ובסגנונות אדריכלות ועיצוב שונים. המונח עצמו קשור לכותרת העמוד האיוני אך וולוטה הייתה אלמנט קישוטי בעמודים עתיקים יותר ומאפיינת עיצובים שונים נוספים.

מקור השם הוא במילה הלטינית "voluta" שפירושו "מגילה" וזאת משום צורתו ה"מגולגלת" של הקישוט. העיצוב שמקורו בכותרות עמודים, תוכנן לתת תחושה של עמוד המחזיק בעדינות את העומס מעליו ומתגלגל נוכח המשקל. יש גם הרואים בו דמיון לקרניים של טלה. כותרות בעלות וולוטות היו קיימות בארמונות ומקדשים חיתים והיו נפוצים בסגנונות בנייה קדומים של הסהר הפורה. אדריכלות יוון העתיקה זיקקה את סגנון הכותרת והגדירה את מידותיה ויחסי הרכיבים בה מעובי התבליט ועד רדיוס הספירלה. הסדר האיוני, שמקורו באיוניה, השתמש בזוג וולוטות בכותרות ומאוחר יותר הסדר המשולב כלל ארבע וולוטות המשולבות בתבליטי עלים בסגנון קורינתי.

מלבד מופע בכותרות עמודים, וולוטות בסדרי גודל אחרים קיימים גם במבנים רבים כאלמנטים קישוטיים בגג ובסיומת של מעקות או פתחים. האלמנט נפוץ בעיקר באדריכלות הבארוק ובאופן כמעט מוגזם בסגנון הרוקוקו שאת שמו קיבל על שם צורות דמויות הקונכיות המאפיינות אותו.

הוולוטות סיפקו השראה גם לעיצובים של רהיטים שונים ואף כלי נגינה כסיומת אסתטית של חלקים שונים באובייקט. בעיצוב המונח אינו נקרא וולוטה אלא קיימים שמות אחרים (כגון "צמרת" לכלי מיתר) אך מקורו הוא בוולוטות האדריכליות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וולוטה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4685945-7

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בכדורגלן ישראלי. אם התכוונתם לחוקר התלמוד הירושלמי, ראו משה עסיס (חוקר תלמוד).

**משה עסיס** (נולד ב-9 באוקטובר 1943) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר במכבי תל אביב בשנות ה-60 של המאה ה-20 ותחילת שנות ה-70 של המאה ה-20.

עסיס שיחק בקבוצת הנוער של מכבי תל אביב והופעתו הראשונה בקבוצה הבוגרת הייתה לפני גיל 18, ב-15 במאי 1961
במשחק הדרבי נגד הפועל תל אביב במסגרת הליגה הראשונה. ב-1968 עמנואל שפר ניפה את עסיס מסגל נבחרת ישראל לקראת אולימפיאדת מקסיקו סיטי, ובעקבות כך החליט עסיס לפרוש מכדורגל, אך לאחר בקשות של ג'רי בית הלוי המשיך לשחק עד סוף העונה. ב-1969 עבר לגור בניו יורק שבארצות הברית, ובסוף 1971 חזר לישראל והצטרף שוב למכבי תל אביב, עד שפרש סופית מכדורגל ב-1973.

במדי הקבוצה זכה ב-3 אליפויות, 4 גביעי מדינה, פעמיים באלוף האלופים ופעמיים בליגת האלופות האסיאתית.

לעסיס 15 הופעות במדי נבחרת ישראל. הופעתו הראשונה הייתה ב-8 במאי 1966 במשחק ידידות נגד נבחרת פינלנד. את שערו היחידי במדי הנבחרת, כבש ב-26 באוקטובר 1966 במשחק ידידות נגד נבחרת דנמרק. הוא השתתף בשני משחקים במסגרת גביע אסיה בכדורגל 1968.

לאחר שפרש מכדורגל, הקים את מסעדת דרבי בר בתל אביב-יפו.

תארים
-----

מכבי תל אביב
* אליפות (3): 1966/1968, 1969/1970, 1971/1972
* גביע המדינה (4): 1963/1964, 1964/1965, 1966/1967, 1969/1970
* אלוף האלופים (2): 1964, 1967
* ליגת האלופות האסיאתית (2): 1968/1969, 1970/1971

הערות שוליים
------------

1. 1 2  אביעד פוהורילס, "פחדנו פחד מוות מהפועל לפני ה–0:5, אבל שיחקנו בשביל לנצח", באתר nrg‏, 23 באפריל 2009
2. ↑  נאווה ליברמן וורד ברלל, לדרבי חוקים משלו: משה עסיס מבשל לארבעה, באתר nrg‏, 2 בדצמבר 2009

| **‏‏נבחרת ישראל‏ - גביע אסיה בכדורגל 1968 (מקום שלישי)** |
| --- |
|  לוין | 
 ויסוקר | 
 בלו | 
 דרוקר | 
 קרקו | 
 מרילי | 
 רוזן | 
 רום | 
 עסיס | 
 בורסוק | 
 נוריאלי | 
 רוזנטל |
 בורבה | 
 רומנו |
 שפיגל |
 שפיגלר |
 טלבי |
 יאנג |
מאמן: צ'יריץ'
 | ישראלישראל |
**שלמה (צחיק) נהרי** (נולד ב-17 באוקטובר 1934) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ בהפועל פתח תקווה ובנבחרת ישראל בשנות החמישים והשישים.

קריירה
------

נהרי החל את קריירת המשחק שלו בהפועל רעננה, ששיחקה אז בליגה השנייה, לאחר שחבר ששיחק בקבוצה לקח אותו לטורניר נוער שנערך במגרש הפועל פתח תקווה. הוא שיחק לסירוגין בקבוצת הנוער ובקבוצה הבוגרת, עד שהתגייס לצה"ל והתנתק מהאגודה. נהרי הצטרף לגרעין "בתלם" של הנח"ל ושירת בקיבוץ הספר דאז ניר אליהו. בזמן שירותו הצבאי שיחק במדי נבחרת הנח"ל, ולאחר השחרור זומן לאימון של הפועל פתח תקווה. הוא הציג יכולת טובה והרשים את המאמן משה וארון, ובעקבות זאת צורף לקבוצה.

בעונתו הראשונה במועדון, 1955/1956, כבש שמונה שערים בשבעה משחקים בהם שותף. במשחק הדרבי מול מכבי פתח תקווה, שהסתיים בתוצאה 4–4, כבש נהרי שער שוויון דרמטי למרות שהיה באותו שלב אחרי כמעט שלוש שעות רצופות של משחק - הוא שיחק במשחק מוקדם לקבוצה הראשונה במדי קבוצת המילואים, ואז נקרא לעלות גם במשחק של הקבוצה הראשונה לאחר שאשר זליקוביץ' לא הגיע למשחק בעקבות סכסוך עם ההנהלה.

נהרי פתח בצורה מוצלחת גם את עונת 1956/1957, עם צמד בהופעתו הראשונה. בעונה זו הפך לשחקן הרכב קבוע, לקח חלק בזכייה של הקבוצה בגביע המדינה, והיה הכובש המוביל של הקבוצה לצד נחום סטלמך, עם שמונה שערים לכל אחד. בעונה שלאחר מכן הוסיף 13 שערים ב-21 הופעות, ובעונת 1958/1959 זכה עם הקבוצה בתואר האליפות השני בתולדותיה. אליפות זו הייתה הראשונה ברצף של חמש אליפויות, שיא שטרם נשבר, ונהרי לקח חלק בכולן. בעונת 1962/1963 כבש שער ניצחון דרמטי לאחר שקבוצתו כבר פיגרה 0–3 מול הפועל תל אביב.

נהרי שיחק בהפועל פתח תקווה עד לסיום עונת 1964/1965, ולאחר מכן פרש ממשחק פעיל, כשלזכותו 68 שערי ליגה, והוא מדורג במקום השישי בטבלת מלך השערים של הפועל פתח תקווה בכל הזמנים.

בנבחרת ישראל רשם שלמה נהרי 12 הופעות בין השנים 1958 ל-1961, בהן כבש שני שערים. נהרי זכה להגיש לסגן נשיא ארצות הברית (לימים נשיא ארצות הברית) ריצ'רד ניקסון ספר תורה כנציגה של נבחרת הפועל.

כחבר קיבוץ בתקופה זו היה נדרש לעבודה בפרדס במהלך היום ונאלץ לנסוע כל יום אחרי העבודה לאימונים, דבר שהקשה עליו, ולכן הוא בחר לעזוב את הקיבוץ ולהתמסר לכדורגל. כפי שהיה מקובל באותם ימים טרם העידן המקצועי - המועדון סידר לו עבודה כנהג אוטובוס בחברת אל על, שם המשיך גם לאחר פרישתו. ב-1983 עזב ועבר לעבוד כמפקח גינון וכמנהל אגף בעיריית פתח תקווה, שם עבד עד שיצא לפנסיה.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* משחקי שלמה נהרי בנבחרת ישראל, אתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* עמוד השחקן באתר מוזיאון הפועל פתח תקווה

| **‏‏נבחרת ישראל‏ - גביע אסיה בכדורגל 1960 (מקום שני)** |
| --- |
|  אמר | 
 אהרונסקינד | 
 עצמון | 
 בנבנישתי | 
 גולדשטיין | 
 גלזר | 
 חודורוב | 
 קלמי | 
 ר. לוי | 
 ש. לוי | 
 לבקוביץ' | 
 מויססקו |
 מנצ'ל | 
 נהרי |
 סטלמך |
 טיש |
 ויסוקר |
מאמן: מאנדי
 | ישראלישראל |
**יהודה דים** הוא זמר ומלחין חרדי ישראלי, הלחין וביצע עשרות שירים, והוציא לאור מספר אלבומים וסינגלים מוזיקליים.

ביוגרפיה
--------

נולד בירושלים, גדל בשכונת ישמח משה בגני תקווה בגיל עשר עברו הוריו לבני ברק למד בישיבת אור יהודה, בישיבת מאור התלמוד ברחובות, ובישיבת מיר בירושלים.
כיום מתגורר בבני ברק.

### קריירה מוזיקלית

את הקריירה המוזיקלית הציבורית החל דים עם הלחנת השיר "השמיעיני" אותו ביצע הזמר אודי אולמן באלבומו 'דברי שיר'.

בשנת 2006, עם האלבום '**שובי**' שכלל 10 שירים. חלקם נחשבו ללהיטים בזמנו, ביניהם "פותח את ידך", ו"לא של חלום" שאף נבחרו לאוסף 'קולה להיטים' שהופק בחסות חברת קוקה-קולה וחולק כשי לחג בעיתונים משפחה ובקהילה, וכמובן השיר "שובי השולמית" שעל שמו נקרא האלבום.

בשנת 2007 הוציא את האלבום "**מחשבות**", ובו עשרה שירים מקוריים שנכתבו על ידי הרב אהרן לוי אותם הלחין ושר דים. ביניהם הלהיטים 'טרבלינקה', 'השבבניק' ו'תגיד לי מה יותר מתוק מדף גמרא' ששמו הפך לביטוי מוכר. אלבום זה היה האלבום החרדי הראשון שהכיל כולו מוזיקה מקורית בלבד (ולא ציטוטים מהתנ"ך או דברי חז"ל). השיר 'דף גמרא' זכה במקום ראשון במצעד 'קפיצת הדרך' שהגיש קובי סלע בשנת 2022.

בשנת 2011 הוציא דים אלבום נוסף שכתב הרב אהרן לוי והולחן על ידו, בשם "**תכל'ס**" ובו השירים 'בית המוסר', 'מבקש סליחה' ו'תכל'ס' ועוד. במסגרת שיתוף הפעולה ביניהם, ערכו לוי ודים הופעות משותפות בשם 'סיפור ושיר' בישיבות ובבמות נוספות.

בשנת 2013 ביצע יחד עם להקת 'טריולה' את הסינגל '**נשמת כל חי**' שכתב האברך חיים שיר, בעיבודם של אלי יונה ויואב רומם.

בשנת 2015 הוציא סינגל שכתבה חני וינרוט ז"ל בשם 'החיים האלה'.

בשנת 2017 יצר יחד עם העיתונאי לשעבר הרב קובי לוי את אלבום '**המפגש**' המכיל 13 סיפורים ו-6 שירים שכתב הרב קובי לוי, והלחין וביצע דים.

בשנת 2018, החל בהגשת תוכנית יומית משעה שבע עד שמונה בבוקר בתחנת הרדיו "קול חי מיוזיק". .

בשנת 2024, עבר להגיש את התוכנית 8-10 בקול חי מיוזיק.

בשנת 2023 הוציא את הסינגל-קליפ החרדי הראשון שהופק בתוכנת בינה מלאכותית - 'על גגות העיר', שנכתב גם הוא על ידי הרב אהרן לוי בהפקה מוזיקלית של יוני אליאב ובהפקה גרפית של גיל ישראלוב.

באוגוסט 2023 הוציא את הסינגל 'ליבי' עם שלום ברנהולץ.

קישורים חיצוניים
----------------

* יהודה דים בריאיון למנחם טוקר בתוכנית חסידישקייט 2

הערות שוליים
------------

1. ↑  שובי - יהודה דים, באתר מוזיקה ישראלית, ‏2006
2. ↑  ה'מתוק' החדש של יהודה דים: תכל'ס • להאזנה, באתר בחדרי חרדים, ‏13 ביוני 2011
3. ↑  האלבום "תכל'ס", באתר הספרייה הלאומית, ‏2011
4. ↑  סיפור ושיר - "השבבניק". הרב אהרן לוי ויהודה דים. באתר יוטיוב
5. ↑  קובי לוי כתב, יהודה דים שר: "המפגש", באתר חסידיניוז, ‏18 ביוני 2017
6. ↑  יהודה דים מנגן לכם את היום, באתר קול חי מיוזיק
7. ↑  יאיר טוקר, גיל ישראלוב בקליפ AI הראשון במוזיקה היהודית, באתר כיכר השבת, ‏18 במרץ 2023
8. ↑  שלום ברנהולץ & יהודה דים - ליבי, באתר יוטיוב, ‏21 באוגוסט 2023
**אמין אל-חאפז** (בערבית: **أمين الحافظ**; תעתיק מדויק: **אמין אלחאפט'**; 1921 - 17 בדצמבר 2009) היה נשיא סוריה, איש צבא וחבר מפלגת הבעת'.

ביוגרפיה
--------

חאפז נולד בחלב. בוגר בית ספר צבאי בסוריה, בשנת 1946. לחם במלחמת העצמאות נגד מדינת ישראל. בסוף שנות החמישים תמך בהקמת הרפובליקה הערבית המאוחדת — איחוד מדיני בין מצרים לסוריה. עם זאת מאבקי הכוח בין שתי המדינות הובילו לפירוקו בשנת 1961. ב-8 במרץ 1963, בתקופת אי-היציבות שלאחר נפילת האיחוד, הוביל חאפז הפיכה נגד השלטון הסורי והעמיד בראש המשטר את "המועצה הלאומית של הפיקוד המהפכני", גוף שחבריו היו חברי מפלגת הבעת' הסורית בנשיאותו. כנשיא, הוא היה בעל אידאולוגיה חילונית-סוציאליסטית, תוך ראיית סוריה כמדינה בעלת ייחודיות ועצמאות; חאפז ביצע בארצו רפורמות סוציאליסטיות וקירב אותה למדינות הגוש המזרחי. חאפז השתייך אל הזרם הסוני; עם זאת, נקט גישה חילונית השוללת את עליונות האסלאם, וראה בלאומיות הסורית עליונה על הלאומיות הכלל-ערבית. עמדות אלו גרמו להתנגדות ולקרע בתוך מפלגת הבעת' בין תומכי הווטניה הפטריוטיים לבין תומכי הקוומיה הכלל-ערבים.

ב-23 בפברואר 1966 בוצעה נגד חאפז מהפכת הנאו בעת', הפיכה של קבוצת קציני צבא חברי ותומכי מפלגת הבעת', עלווים ברובם, בהנהגת צלאח ג'דיד. הם התנגדו לתפיסה הפאן-ערבית של חאפז ושאפו להקים מדינה בגבולות "סוריה הגדולה". חברי הקבוצה היו שמאלניים יותר וייצגו את קבוצות המיעוט בסוריה: העלווים והדרוזים. חאפז היה לנשיא האסלאמי האחרון של סוריה שהיה לבעל השפעה; אמנם השליט ג'דיד מינה נשיא אסלאמי, אך הלה בפועל נשלט בידי קצינים עלווים. לאחר ההפיכה חי חאפז בגלות עד 2005, עת הורשה לחזור לסוריה. בשנת 2009 מת בחַלַבּ.

יחסו לישראל
-----------

מפלגת הבעת' התנגדה לעצם קיומה של מדינת ישראל ובהשפעתה התקבלה ב-1964 ההחלטה של ועדת הליגה הערבית בדבר הטיית שניים ממקורות הירדן – החצבני והבניאס. הוויכוח בתוך ההנהגה הסורית לא היה על הצורך בהשמדת ישראל - בזה היו כולם מאוחדים - אלא בסדרי העדיפויות: אל-חאפז עמד על כך שקודם צריך ליצור אחדות ושיתוף פעולה בין מדינות ערב, לחזק את המדינה על ידי רפורמות חברתיות וכלכליות ולהתכונן למלחמה תוך הכנת צבא חזק. לעומתו, צלאח ג'דיד ואנשיו חשבו שהשמדת מדינת ישראל תוביל לאחדות ערבית ולכן תמכו בתנועת הפת"ח במאבקה נגד ישראל.

שהאחרון כשל בלשונו ואמר לו כי הוא הולך להתפלל "במסגד של מוסלמים". אל-חאפז הסביר כי משפט כזה יכול לומר רק אדם שאינו מוסלמי. עם זאת, בראיון שנתן חמש שנים מוקדם יותר הוא מסר גרסה שונה, ואמר כי כהן נלכד בידי כוחות הביטחון הסוריים בעקבות שידור אלחוטי, שבו העביר את

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמין אל-חאפז** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------



| נשיאי סוריה |
| --- |
| הרפובליקה הסורית הראשונה והשנייה | שוכרי אל-קוותלי • חוסני א-זעים • סאמי חינאווי • האשם אל-אתאסי • אדיב שישכלי • פאוזי סלו • אדיב שישכלי • מאמון אל כוזברי • האשם אל-אתאסי • שוכרי אל-קוותלי | דגל סוריה כיוםדגל סוריה כיום |
| הרפובליקה הערבית המאוחדת | גמאל עבד אל נאצר |
| הרפובליקה הערבית הסורית | מאמון אל כוזברי • עיזאת אל נוס • נאזים אל קודסי • לואיי אל-אתאסי • אמין אל-חאפז • נור א-דין אל-אתאסי • אחמד אל חטיב • חאפז אל-אסד • עבד אל-חלים ח'דאם • בשאר אל-אסד |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* SUDOC: 178598410
* VIAF: 309566627
* WorldCat: viaf-309566627

 |
מודל ההסלמה הביטחונית של גלסל בצרפתית. מחולק ל-3 קבוצות כשכולן בעלות 3 סעיפים: ניצחון-ניצחון, ניצחון-הפסד, הפסד-הפסד.
**הסלמה** היא עלייה או התגברות הדרגתית וקבועה של משהו. ברוב הפעמים, המילה "הסלמה" מיוחסת להידרדרות ביטחונית, אך נאמרת גם בהקשרים אחרים.

אטימולוגיה
----------

מקור המילה "הסלמה" הוא כנראה במילה סולם ובפרט מפרשת חלום יעקב.

> 
> וַיַּחֲלֹם וְהִנֵּה סֻלָּם מֻצָּב אַרְצָה וְרֹאשׁוֹ מַגִּיעַ הַשָּׁמָיְמָה וְהִנֵּה מַלְאֲכֵי אֱלֹהִים עֹלִים וְיֹרְדִים בּוֹ
> 
> 
> 
> — ספר בראשית, פרק כ"ח, פסוק י"ב
> 

אם כי יש מחלוקת על איזה סוג של סולם מדובר.

אחרים טוענים כי המילה "הסלמה" הגיעה מהמילה האכדית Simmiltu שמשמעותה היא מערכת מדרגות.

כלכלה
-----

האינפלציה נכון לאוקטובר 2023
הסלמה כלכלית מתייחסת לעלייה, ירידה או הידרדרות כללית במחיר או בשווי של משהו מסוים, לעיתים כתוצאה מאינפלציה או דפלציה.

צבא
---

ישנם כמה סוגים לתיאור של הסלמה שנמצאים בשימוש יום-יומי. חיל הנחתים של ארצות הברית (USMC) מחלק את ההסלמה ל-5 רמות שונות:

### רמה 1: משתף פעולה

הנמען מגיב לפקודות מילוליות ומציית להם. הוא נמנע מקרב צמוד.

### רמה 2: מתנגד (פסיבית)

הנמען מתנגד לפקודות מילוליות אך מציית לפקודות הנוגעות במגע. הוא נמנע מקרב.

### רמה 3: מתנגד (אקטיבית)

הנמען מתנגד לפקודות מילוליות אך בעזרת טכניקות שכנוע, הדבר ניתן לשינוי.

### רמה 4: תוקף (פוגע)

הנמען תוקף באופן פיזי את האויב שלו, וניתן להתנגד להתקפות שלו באמצעות טקטיקות הגנה.

### רמה 5: תוקף (קטלני)

הנמען בעל נשק או כלי אשר מסוגל להרוג את אויבו כל עוד הוא נשלט.

פילוסופיה
---------

נושא ההסלמה הוא מוקד עיקרי שבו עוסקת תורת השלום. רבים הולכים בנתיב של השכנת שלום בשביל לבצע דה-הסלמה, גם אם תלוי במחיר מסוים. אחרים רואים בהפגנות, שביתות ופעולות ישירות לא אלימות, דרך התנגדות הומנית. בנוגע להסלמה בין 2 אנשים, הידברות היא לעיתים דרך לבצע דה-הסלמה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  הסלמה פירוש: מילים נרדפות, ביטויים ועוד | מילון אבניאון, באתר www.milononline.net
2. ↑  "כך נולדה המילה השימושית (מדי) "הסלמה"". *הארץ*. נבדק ב-2024-01-15.
| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **אדם לאדם זאב** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אדם לאדם זאב** |

**אדם לאדם זאב** (בלטינית: **ben zone**) הוא פתגם בלטינית שמשמעותו הוא שאדם מתנהג לאדם אחר כזאב מטבעו - הוא חשדן כלפי רעהו ושואף לפגוע בו. הביטוי נטבע בידי המחזאי הרומאי פלאוטוס במחזהו "החמורים" ב-195 לפנה"ס. לעיתים הביטוי מתורגם כ"אדם הוא זאב לרעהו", משמע האדם הוא הטורף של מינו עצמו. שימוש שגור בביטוי הוא בנושא הזוועות שלהן מסוגלים בני האדם.

הפילוסוף והמחזאי הרומאי סנקה כתב, כטענת נגד לביטוי, ש"לעיתים, אדם לאדם מקודש". הפילוסוף האנגלי תומאס הובס עסק בשני הביטויים האלה. בספרו *De* *Cive*‏ כתב הובס: 

> 
> אם נדבר ללא משוא פנים, נוכח כי שתי האמרות נכונות מאוד. אדם לאדם הוא סוג של אלוהים; ואדם לאדם הוא זאב תועה. הראשון נכון אם נשווה את האזרחים ביניהם לבין עצמם; והשני, אם נשווה ערים.
> 
> 
> 
> 

אבחנתו של הובס מהדהדת בקו לטענתו של פלאוטוס על פיה האדם הוא אנוכי מטבעו.

הפילוסוף הקנדי סרג' בושארד אמר כי "אדם לאדם זאב, עליך להסכים, אינו מחמיא במיוחד לזאב". במשפט זה טוען בושארד כי טבע האדם אכזרי ובוגדני אף יותר משנהוג לייחס לזאב.

אזכורים בולטים
--------------

* ארסמוס מרוטרדם דן במשפט של פלאוטוס בחיבור הביאורים הלטיניים ויווניים שלו, *אדאגיה* (1500)
* וולטר עשה שימוש אירוני במשפט בספרו קנדיד (1759), כדי לטעון נגד הפילוסופיה של האופטימיות
* "אדם לאדם זאב" היא הנחת הבסיס בספרו של זיגמונד פרויד, *תרבות בלא נחת*‏ (1929)

ראו גם
------

* ציניות
* מיזנתרופיה
* אגואיזם אתי

קישורים חיצוניים
----------------

* שלמה אבינרי, אדם לאדם כבר לא זאב, לויתן וייסוד תורת המדינה המודרנית, באתר הארץ, 18 בנובמבר 2009

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Homo, sacra res homini (...)". סנקה: "Epistulae morales ad Lucilium‏ XCV, 33
2. ↑  **הנתין*/*האזרח**, פורסם במקור בלטינית ב-1647 באמסטרדם
3. ↑  טענה זאת עומדת במרכז הגותו של הובס. בספרו המפורסם "לווייתן" טוען הובס כי זכותו הטבעית הראשונה של האדם היא לאגואיזם מוסרי וכי במצב הטבע, זכות זו מובילה אותו למלחמת כל בכל.
4. ↑  סרג' בושארד, *Quinze lieux communs*, Les armes, Boréal editions‏, p. 177
**ארנסט בקר** (באנגלית: **Ernest Becker**‏; 27 בספטמבר 1924 – 6 במרץ 1974) היה אנתרופולוג תרבותי וסופר יהודי-אמריקאי. בקר ידוע בזכות ספרו זוכה פרס פוליצר לשנת 1974 הכחשת המוות.

ביוגרפיה
--------

בקר קיבל דוקטורט באוניברסיטת סירקיוז בניו יורק בשנת 1960. לאחר מכן, קיבל משרת פרופסור באוניברסיטת סיימון פרייזר בברנבי, קנדה. בקר היה מנודה בעשור האחרון שלו באקדמיה וקיבל הכרה בעיקר לאחר זכייתו בפרס פוליצר על ספרו משנת 1973 **הכחשת המוות**.

בקר פיתח רעיון כי אופיו של האינדיבידואל נבנה ביסודו על התהליך של התכחשות האדם לעובדת מותו, וכי התכחשות זו היא מרכיב הכרחי ביכולת לתפקד בעולם. כמו כן, בניית האופי על הבסיס של הכחשת המוות גורם להסתרה וערפול של הכרות עצמית אותנטית. בקר האמין כי הרבה מן הרוע במציאות הוא כתוצאה מן הצורך בהכחשת המוות.

רעיונותיו של בקר השפיעו רבות על תחומי הפסיכולוגיה החברתית ופסיכולוגיה של הדת. בפסיכולוגיה חברתית התפתחה תאוריית ניהול האימה שהולידה למעלה ממאתיים מחקרים בנושא ועזרה להבין מגוון של התנהגויות אנושיות כגון הערכה עצמית, דעות קדומות ודת.

בקר נפטר מסרטן המעי הגס בשנת 1974 ואחר מותו הוקמה קרן לזכרו.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ארנסט בקר

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007463638705171
* BIBSYS: 90066875
* BNE: XX929428
* BnF: cb16129394r (data)
* CiNii: DA01917189
* GND: 118850075
* ISNI: 0000 0001 1737 8374
* LCCN: n50006215
* NDL: 00462994
* NKC: skuk0000081
* NLK: KAC200900492
* NTA: 071457291
* SELIBR: 226456
* SNAC: w6zj22b3
* SUDOC: 081576102
* Trove: 791283
* VIAF: 3268229
* WorldCat: lccn-n50006215

 |