recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**זמירה חן** (נולדה ב-22 בנובמבר 1940) היא זמרת, פזמונאית ומלחינה ישראלית. הייתה פעילה החל משנות ה-60 והגיעה לשיאה בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20.

ביוגרפיה
--------

נולדה וגדלה ברמת גן בשם זמירה חיון, במשפחה מרובת ילדים, בת להורים מלוב ומאיטליה. אביה, מורה במקצועו, היה חזן בבית הכנסת "אוהל רחל". בשירות הצבאי התגייסה ללהקת גייסות השריון, והקליטה שירים רבים הן כסולנית והן כחלק מהלהקה.

ב-1964 השתתפה במופע התיאטרלי "ערק ודבש", על בימת מועדון התיאטרון, לצידם של משה יערי, יהודה כתבי ושלמה ניצן. ב-1965 השתתפה בגרסה העברית למחזמר המצליח "איך להצליח בעסקים מבלי להתאמץ", שהעלה גיורא גודיק. היא גילמה את דמותה של רוזמרי. ב-1966 השתתפה במחזה "אסתר המלכה", מאת נתן אלתרמן, שהועלה בתיאטרון הקאמרי, וגילמה בו את תפקיד ושתי.

ב-1969 הוציאה תקליט בשם "כל המילים האוהבות", שכלל ארבעה שירים; שלושה מהם למילים שלה (כולל שיר הנושא שהולחן על ידי דרורה חבקין) והשיר הרביעי, "יום בו יקום", מאת לאה גולדברג (לחן: דני ליטני). בהמשך, העלתה מופע בשם "שלח את עמי", שהוקדש ליהודי ברית המועצות; שירה המפורסם ממופע זה נקרא "כחול ולבן". בשנות השיא שלה בישראל כתבה מילים ללהיטים של זמרים רבים, הבולטים בהם: "אני אצבע את השלכת בירוק" שהלחין ושר יורם ארבל, "פמלה" בלחנו וביצועו של בעז שרעבי ו"ים של דמעות" בביצועה של אווה פרנסיס (אולם התפרסם בביצועו של זוהר ארגוב).

לאחר שיא הקריירה שלה בישראל ובחיפושה אחר אפיקי התפתחות חדשים, עברה להתגורר בניו יורק, שם היא מופיעה עד ימים אלו. בשנות ה-80 הקליטה מספר שירים באלבום בשפה העברית, אותו הקדישה לאביה שנפטר בשנים אלו. אלבום זה כולל פיוטים וזמירות של יוצאי יהדות לוב.

בשנת 1985 הפיקה קלטת בשם "יונתי תמתי".

בשנת 1987 הפיקה את אלבומה "לא הפכתי ליבי" שאת כלל השירים בו הלחינה וכתבה, פרט לשלושה מהם אותם תרגמה.

ב-2017 הועלתה טענה כי הלחן לשיר "דלילה" שפורסם ב-1979 והולחן על ידה, היווה השראה ללחן השיר "הפרח בגני" של זוהר ארגוב.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **זמירה חן** |

* זמירה חן, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* זמירה חן, באתר Discogs (באנגלית)
* זמירה חן, דף שער בספרייה הלאומית
* זמירה חן, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט)
* שירי הקלטת "**יונתי תמתי**" (בסוף העמוד ובעמ' 2), 1985 (באתר מרכז אור שלום, לא עובד בדפדפן פיירפוקס)
* הטענה כי הלחן ה"פרח בגני" גנוב, באתר (הצינור)
* נטענה כי הלחן ה"פרח בגני" גנוב, באתר (הספרייה הלאומית)
* שירים נוספים שנכתבו על ידי זמירה חן, באתר (shironet)
* זמירה חן: על אין ויש, דבר, 17 ביולי 1970

הערות שוליים
------------

1. ↑  עדה כהן, תבשילים מתובלים בפזמונים, מעריב, 30 בספטמבר 1971
2. ↑  מסך ומסכה (פסקת "ערק ודבש"), מעריב, 6 באוקטובר 1964
3. ↑  הנשים מאחורי מסך ההצלחה בעסקים, הַבֹּקֶר, 1 במרץ 1965
4. ↑  שמואל כץ, דמויות מהצגת "אסתר המלכה" ב"קאמרי", על המשמר, 6 במרץ 1966
5. ↑  כל המילים האוהבות באתר סטריאו ומונו
6. ↑  הטענה כי הלחן ה"פרח בגני" גנוב, באתר (הצינור)
7. ↑  סרטונים זמירה חן - דלילה- סוף שנות ה-70, ערוץ היוטיוב של דודי פטימר

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007308930005171
* ISNI: 0000 0003 7020 5135
* MusicBrainz: 991feb04-61a9-4da9-9ef6-c68ea5c25450
* VIAF: 235732007
* WorldCat: viaf-235732007

 |
**ברמפטון** (באנגלית: **Brampton**) היא עיר בפרובינציה של אונטריו בקנדה. העיר שוכנת בדרום אונטריו, באזור המטרופוליני של טורונטו. במפקד האוכלוסין של שנת 2016 העיר מנתה 593,638 תושבים. ברמפטון היא העיר התשיעית בגודל אוכלוסייתה בקנדה, היא במקום ה-77 בגודל אוכלוסייתה בצפון אמריקה.

הכפר ברמפטון זכה לראשונה למעמד של רשות מקומית בשנת 1853, אז היו בו 50 תושבים. שמו של היישוב הושאל משם עיירת השוק ברמפטון, בקאמבריה, אנגליה. בשנת 1873, כאשר ישבו בה 2,000 תושבים, ברמפטון קיבלה מעמד של עיר. בעבר העיר הייתה ידועה בכינוי "עיר הפרחים של קנדה", זאת בזכות ענף גידולי חממה ששגשג בתחום העיר. במאה ה-21 המגזרים הכלכליים העיקריים בעיר הם תעשייה מתקדמת, ניהול קמעונאות ולוגיסטיקה, טכנולוגיות מידע ותקשורת, מזון ומשקאות, מדעי החיים ושירותים עסקיים. הגירה המונית לעיר הגדילה את אוכלוסיית ברמפטון מ-10,000 תושבים בשנות ה-50 של המאה ה-20 למעל 600,000 בשנת 2018.

גאוגרפיה ואקלים
---------------

שטחה הכולל של ברמפטון הוא 265 קמ"ר. במזרח גובלת ברמפטון בכביש מהיר מספר 50, ממערב בשדרות וינסטון צ'רצ'יל, דרך מייפילד מהווה את גבול העיר מצפון (להוציא שכונה קטנה בשם Snelgrove הנמצאת מצפון לדרך מייפילד אך שייכת לברומפטון), רצועת עמודי מתח גבוה מהווה את גבול העיר מדרום, מלבד שדרת פינץ' המהווה את הגבול בין ברמפטון למיסיסוגה.

בברמפטון אקלים יבשתי (מסוג Dfb בשיטת קפן) האופייני לחלק ניכר מאזור המטרופולין של טורונטו.

### דת

באופן יחסי, בברמפטון חיים יותר סיקים, ג'יינים והינדים מאשר בכל עיר קנדית אחרת.  50.5% מאוכלוסיית לאחד מזרמי הנצרות: 26% מהם קתולים ורוב האחרים בזרמים הפרוטסטנטים השונים. סיקים מהווים 18.8% מאוכלוסיית העיר, הינדים 12.1%, מוסלמים 7.1%. כמעט 10% מכלל האוכלוסייה, אינה מזדהה עם דת כלשהי.

ערים תאומות
-----------

* ארצות הבריתארצות הברית מיאמי ביץ', פלורידה, ארצות הברית
* ארצות הבריתארצות הברית פלאנו, טקסס, ארצות הברית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ברמפטון** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ברמפטון (באנגלית)
* ברמפטון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Economic Development Committee" (PDF). City of Brampton. 2 במרץ 2016. נבדק ב-28 בנובמבר 2016. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007567073305171
* GND: 4649508-3
* LCCN: n83030012
* MusicBrainz: 438757bf-3e86-4be6-9e3f-0145b382a81b
* SUDOC: 182448711
* VIAF: 123162587
* WorldCat: lccn-n83030012

 |
**גואריקו** (בספרדית: **Guárico**) היא אחת מ-23 המדינות המרכיבות את ונצואלה. המדינה, הנמצאת בצפון ונצואלה, גובלת בקרבובו, בארגואה ובמירנדה בצפון, באנסואטגי במזרח, בבוליבר ובאפורה בדרום ובברינס ובקוחדס במערב.

המדינה משתרעת על שטח של 64,986 קילומטרים רבועים. במדינה מתגוררים 747,739 תושבים (נכון ל-2011). בירתה היא סן חואן דה לוס מורוס והעיר הגדולה ביותר בה היא קלבוסו.

היסטוריה
--------

הספרדים הגיעו לאזור במאה ה-16, כבשו אותו והוא נותר בשליטתם עד המאה ה-19.

במהלך מלחמת העצמאות של ונצואלה התקיימו מספר קרבות חשובים בשטחי המדינה של היום. לאחר המלחמה, בשנות ה-20 של המאה ה-19, האזור צורף לרפובליקת קולומביה הגדולה ולאחר שזו התפרקה ב-1830 האזור הועבר לוונצואלה. ונצואלה חולקה לפרובינציות והאזור הפך להיות חלק מפרובינציית קראקס. ב-1848 נוצרה פרובינציית גואריקו. מקור השם הוא בנהר גואריקו הזורם באזור.

בשנת 1864, לאחר המלחמה הפדרלית, הפכה ונצואלה למדינה פדרלית והאזור הפך למדינת גואריקו שבירתה הייתה קלבוסו. ב-1874 הבירה הועברה לאורטיס.

ב-1881 המדינה אוחדה עם עוד מספר מדינות באזורה ל"מדינת מירנדה הגדולה", אך זו פורקה למרכיבותיה ב-1899.

בשנת 1934 הועברה בירת המדינה לסן חואן דה לוס מורוס.

כלכלה
-----

כלכלת גואריקו מתבססת על חקלאות, הכוללת בין היתר גידול אורז, תירס ודורה, הפקת נפט, גידול מקנה וכרייה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גואריקו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של גואריקו
* גואריקו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| מדינות ונצואלה |
| --- |
| מדינות | אמסונאס • אנסואטגי • אפורה • ארגואה • בוליבר • ברינס • גואריקו • דלטה אמקורו • ורגאס • טאצ'ירה • טרוחיו • יארקוי • לרה • מונגס • מירנדה • מרידה • נואבה אספרטה • סוליה • סוקרה • פורטוגסה • פלקון • קוחדס • קרבובו | מפת מדינות ונצואלה |
| ישויות פדרליות נוספות | הדפנדנסיות הפדרליות • מחוז הבירה |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: 3f53bfa2-8a5a-4920-a701-4f1ae5324904

 |
**דובינה** (בבלארוסית: **Дубіна**; בפולנית: **Dubinowo**) הוא כפר קטן במחוז משנה ברסלב במחוז ויטבסק שבצפון בלארוס, 2.5 ק"מ מצפון-מערב לאגם שאראנץ (בלא'). ראשית היישוב במקום במושבה יהודית חקלאית שהוקמה על אדמות מדינה בתקופת האימפריה הרוסית. יהודי המקום נרצחו או גורשו לגטו וידזה בעת מלחמת העולם השנייה והיישוב היהודי במקום חוסל.

היסטוריה
--------

המושבה החקלאית היהודית דובינובו נוסדה על שטח יער, אדמת מדינה שהתקבלה לצורך התיישבות חקלאית מידי ממשלת הצאר ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה. היהודים המקומיים, שהיו שומרי מצוות אדוקים, ביראו את היער והכשירו את השטח לעיבוד חקלאי. הם הקימו בית מדרש גדול שבו היה 'חדר' לילדים, ואף בית קברות קטן.

אחרי מלחמת העולם הראשונה התגוררו במקום כ-400 איש, מהם 362 יהודים. דובינובו סופחה עם מחוז וילנה כולו לשטח פולין העצמאית בסוף 1922. גבול לטביה שוכן מאז בסמיכות קרובה (כ-3 קילומטרים) לעיירה.

הארגונים יקופ"ו ואורט סייעו להתארגנות החקלאית של יהודי המקום בין מלחמות העולם, הקהילה התפתחה ולצד בית המדרש הגדול, קם בית מדרש חדש שני.

רבה האחרון של הקהילה היה רבי שמואל פייגין, שנספה בשואה יחד עם יהודי העיירה. רוב יהודי העיירה נרצחו או הוגלו לגטו וידזה בראשית 1942.

לקריאה נוספת
------------

* רחל גרוסבאום-פסטרנק, "**דוּבִּינוֹבוֹ**, נפת ביאליסטוק, מחוז ביאליסטוק", בתוך: שמואל ספקטור וברכה פרוינדליך (עורכים), **פנקס הקהילות: (4) פולין**, כרך ח: מחוזות וילנה–ביאליסטוק–נובוגרודק, ירושלים: יד ושם, תשס"ו 2005, עמ' 238–239.

קישורים חיצוניים
----------------

* דובינובו במילון גאוגרפי של ממלכת פולין (אנ'), כרך XV חלק א, ורשה 1900, עמ' 445
**דלטה אמקורו** (בספרדית: **Delta Amacuro**) היא אחת מ-23 המדינות המרכיבות את ונצואלה. המדינה, הנמצאת בצפון-מזרח ונצואלה, גובלת במפרץ פריה בצפון, באוקיינוס האטלנטי בצפון ובמזרח, בגיאנה (בגיאנה אסקיבה) בדרום-מזרח, בבוליבר בדרום ובמונגס במערב.

המדינה משתרעת על שטח של 40,200 קילומטרים רבועים. במדינה מתגוררים 167,525 תושבים (נכון ל-2011). בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא טוקופיטה.

במדינה נמצאת הדלתה של נהר האורינוקו.

היסטוריה
--------

הראשון שחקר את האזור היה דייגו דה אורדס הספרדי ב-1531. בהמשך המאה ה-16 הגיעו לאזור מספר משלחות שתרו בו אחר עיר הזהב האגדית אל דוראדו. הספרדים שלטו באזור עד המאה ה-19.

בשנות ה-20 של המאה ה-19 האזור צורף לרפובליקת קולומביה הגדולה ולאחר שזו התפרקה ב-1830 האזור הועבר לוונצואלה. ונצואלה חולקה לפרובינציות והאזור הפך לחלק מפרובינציית גואיאנה. ב-1854 שם הפרובינציה שונה לאורינוקו.

ב-1864 ונצואלה הפכה למדינה פדרלית והפרובינציה הפכה למדינת גואיאנה (כיום מדינת בוליבר). ב-27 בפברואר 1884 נוצרה טריטוריה פדרלית נפרדת בשם דלטה אמקורו, אך ב-21 באוקטובר 1893 היא חזרה להיות חלק ממדינת גואיאנה. כתוצאה מבוררות בינלאומית בין ונצואלה ובריטניה ב-1889, שטח בגודל של כ-23,000 קילומטרים רבועים משטחי הטריטוריה הפדרלית לשעבר הועבר למושבת בריטניה גיאנה הבריטית.

ב-26 באפריל 1901 הטריטוריה הפדרלית הוקמה מחדש כשבירתה הייתה סן חוסה דה אמקורו. ב-16 במאי 1905 הבירה הועברה לטוקופיטה.

הטריטוריה קיבלה מעמד של מדינה ב-3 באוגוסט 1991.

כלכלה
-----

כלכלת דלטה אמקורו מתבססת על הפקת נפט, חקלאות, הכוללת בין היתר גידול אורז, תירס וקוקוס, גידול מקנה ודיג.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דלטה אמקורו** בוויקישיתוף
* דלטה אמקורו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  מפקד האוכלוסין והדיור הלאומי ה-14 - תוצאות עבור מדינת דלטה אמקורו, מכון הסטטיסטיקה הלאומי של ונצואלה (בספרדית).

| מדינות ונצואלה |
| --- |
| מדינות | אמסונאס • אנסואטגי • אפורה • ארגואה • בוליבר • ברינס • גואריקו • דלטה אמקורו • ורגאס • טאצ'ירה • טרוחיו • יארקוי • לרה • מונגס • מירנדה • מרידה • נואבה אספרטה • סוליה • סוקרה • פורטוגסה • פלקון • קוחדס • קרבובו | מפת מדינות ונצואלה |
| ישויות פדרליות נוספות | הדפנדנסיות הפדרליות • מחוז הבירה |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb12023277q (data)
* GND: 4376831-3
* MusicBrainz: 5dfc33de-4fcd-45ec-9211-6a39483ac1ba

 |
**דלרנה** (בשוודית: **Dalarna**, "העמקים") הוא חבל ארץ במרכז שוודיה. 

האגם סיליאן (Siljan) נוצר כתוצאה מפגיעת מטאור לפני 360 מיליון שנה. כיום יושבות על גדותיו הערים מוּרָה, רֵטְוִיק ולֵקְסַנְד. דלרנה נזכרה לראשונה בכתב בשנת 1177, בהקשר של אזור פגני שהתקיים תחת מלך סְביאה.

בירת החבל, העיר פאלון, נמצאת על האגם רוּן (Runn), ושניים מהסמלים המזוהים ביותר עם המסורת השוודית קשורים בשמה ויצאו מהחבל - "נקניקיית פאלון", נקניקיית חזיר גדולת-ממדים, והצבע "אדוֹם-פאלון", שהוא הגוון העמוק של הצבע האדום, שיותר מכל מוכר מחזיתות בתי עץ ואסמים באזורי-הכפר ברחבי שוודיה.

הנקודה הגבוהה ביותר בחבל היא גם הגבוהה ביותר בארץ סביאלנד, ההר סְטוּרְוֵטֵסְהוֹגנָה (1,204 מ' מעל פני הים). החבל משובץ אגמים ויישובים כפריים קטנים על שפתם. החיות הנפוצות בטבע בחבל הן דוב, אייל וזאב מים.

סוס-העץ של דלרנה (Dalahäst), שבמקורו עוצב כצעצוע לילדים, הוא כיום הסמל הבולט של דלרנה ומסמליה של שוודיה, וזוכה לווריאציות שונות במקומות שונים בעולם המבקשים לציין את התרבות השוודית. "חג אמצע הקיץ" הפגני שנחוג בדלרנה מדי 21 ביוני הוא שם-נרדף נוסף לחבל, ומלווה בתלבושות אופייניות, שתיית שיכר ואכילת נקניקיות-פאלון.

ייצוג מודרני יותר של האזור היא להקת המטאל "סבטון".

כמה אלפים של תושבי האזור הם דוברי השפה האלוודאלית.

ראו גם
------

* ברגסלאגן
* סוס דלה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דלרנה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של דלרנה

| חבלי שוודיה |
| --- |
|  יטאלנד | בלקיניה • בוהוסלן • גוטלנד • דלסלנד • הלנד • וסטרייטלנד • סמולנד • סקונה • א‏לנד • אסטריטלנד | חבלי שוודיה |
|  סביאלנד | אופלנד • דלארנה • וסטמנלנד • ורמלנד • נרקה • סדרמנלנד |
|  נורלנד | אוניירמנלנד • וסטרבוטן • הלסינגלנד • הריידלן • ימטלנד • יסטריקלנד • לפלנד • מדלפד • נורבוטן |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007540970005171
* BnF: cb119875922 (data)
* GND: 4010935-5
* LCCN: sh85035509
* VIAF: 238973417
* WorldCat: viaf-238973417

 |
"שקל הגאולה" משנת תרע"ט 1919
שקל משנת תרצ"ה 1935
שקל משנת תש"א 1941
שקל משנת תש"ט-תש"י 1950
**השקל הציוני** או בקיצור **שקל** היה מטבע של ההסתדרות הציונית אשר הונהג על ידי דוד וולפסון לקראת הבחירות לקונגרס הציוני השני בשנת 1898. המטבע היה סמלי והומר בכל תפוצה לערך במטבע המקומי. מקור השם הוא במטבע העברי הקדום - "שקל".

השקל הציוני שימש עם היווסדה של התנועה הציונית הממוסדת בראשותו של בנימין זאב הרצל, ועד הקמת המדינה לציון מס חבר שנתי. ה"**שוקל**", היה מי שרכש שקל ציוני, ובלבד שמלאו לו 18 שנים, קנה את הזכות לבחור צירים לקונגרס הציוני למשך שנה. מי שמלאו לו 24 שנים זכאי היה גם להתמודד בעצמו. לפי מספר השקלים שנמכרו בכל מדינה נקבע מספר הצירים שהייתה זכאית לשגר לקונגרס. מטבע הדברים, בשנים שבהן לא נערכו בחירות לקונגרס הציוני צנחו מכירות השקל. אמנם השקל היה מטבע סמלי, אך כתעודה על תשלום המס ניתנה לכל שוקל חשבונית בצורת שטר, שעליו הופיעו דימויים שבטאו את תמצית הרעיון הציוני, ולעיתים צילום של מטבע ישראלי-יהודי עתיק.

השקל הציוני ביטא את הרצון החופשי של כל יהודי להשתתף בקביעת גורלו של עם ישראל, בשונה מהנהוג בקהילה היהודית בגולה, שם רוב ההחלטות התקבלו בידי מנהיגי הקהילה: החכמים, פרנסי הציבור או שבעת טובי העיר. בהתאם לאחוז רוכשי השקל ניתן היה להעריך את מעמדה של התנועה הציונית בקרב התפוצה. ההכנסות ממכירת השקל הציוני הסתכמו בסכומים נכבדים שאפשרו את תפקודה השוטף של ההסתדרות הציונית ומימון הוצאותיה המנהלתיות.

יום השקל הציוני
---------------

קהילות שונות נהגו לקיים אירועים ואספות שונים לשם איסוף תרומות תחת הכותרת "**יום השקל הציוני**". 

לדוגמה, התנועה הציונית בבולגריה הכריזה במאי 1901 על ל"ג בעומר גם כחג ציוני בשם "יום השקל". בקהילת וידין נחוג חג זה מדי שנה. בדרך כלל נוהגים היו החוגגים בני תנועות הנוער ללבוש בגדי חג, לענוד סרט כחול לבן, לערוך תהלוכה שהחלה בבית הספר היסודי היהודי והסתיימה בבית הכנסת, שם נערכה תפילה חגיגית. בשנות ה-30 הפך יום השקל למעין הפנינג של כל בני הקהילה שלווה בנוסף לתהלוכה, בתחרויות ספורט, שירה ונאומים בקרב משתתפיו.

קישורים חיצוניים
----------------

* הפרזנטור של הציונות, נאמן למקור, הספרייה הלאומית
* השקל הציוני, אתר הסוכנות היהודית
* שקל ישן, אלטנוילנד, תפוז בלוגים
* תרומה לשקל במרוקו בשנת 1930, עיתון L`Avenir Illustré, אתר עיתונות יהודית היסטורית
* השקל הציוני שהונפק והופק במאוריציוס, עודד ישראלי, פליקר
* תמונה של שטר שקל משנתה השמינית של התנועה הציונית
* השקל הציוני, אתר אוצר התיישבות היהודים
הפסל בעיר ניו יורק
הפסל בגן הפסלים של מוזיאון ישראל.
בול אמריקאי המבוסס על הפסל
**אהבה** (באנגלית: **LOVE**) הוא פסל מעשה ידי אמן הפופ ארט האמריקני רוברט אינדיאנה. הפסל מורכב מארבע אותיות בשפה האנגלית המרכיבות יחד את המילה "LOVE" - "אהבה" באנגלית. האותיות "L" מצויה בחלקו השמאלי העליון של הפסל והאות "O" מצויה בחלקו הימני של הפסל (כאשר האות O מוטה על צידה), והאותיות "V" ו-"E" בחלקו התחתון של הפסל, כאשר האות "V" ממוקמת מתחת לאות "L", והאות "E" מתחת לאות "O". הפסל המקורי עשוי פלדה וממוקם כיום במוזיאון אינדיאנה לאמנות, והעתקים רבים שלו מצויים באתרים רבים ברחבי העולם.

בגרסה העברית של הפסל, הממוקמת בגן הפסלים של מוזיאון ישראל בירושלים, האותיות "א" ו-"ה" מצויות בחלקו העליון של הפסל (כאשר האות "א" מימין והאות "ה" משמאל, כשהיא אינה מוטה), ומתחת לאות "א" מצויה האות "ב" ומתחת לאות "ה" מצויה אות "ה" נוספת, ונוצרו בגופן הצבי.

עיצוב זה של האותיות הוכן לראשונה בשנת 1964 כעיצוב כרטיס ברכה עבור המוזיאון לאמנות מודרנית (המומה) שבניו יורק, והפסל הראשון בעיצוב זה הוצג בעיר ניו יורק בשנת 1970. הפסל הועבר למוזיאון אינדיאנפוליס לאמנות בשנת 1975.

גרסאות נוספות של הפסל קיימות בסינית, איטלקית וספרדית. כמו כן, היווה השראה ביצירת הלוגו I Love New York.

גרסאות הפסל
-----------

העתקים של הפסל מצויים באתרים רבים בארצות הברית:

* בשדרה השישית של רובע מנהטן בעיר ניו יורק;
* בקמפוס ברוקלין של מכון פראט בניו יורק;
* בסקוסטדייל, אריזונה;
* בפארק האהבה שבפילדלפיה, בפנסילבניה;
* במוזיאון ניו אורלינז לאמנות;
* בחוף דלריי שבפלורידה;
* במכללת מידלברי שבורמונט;
* בקמפוס אוניברסיטת פנסילבניה בפילדלפיה;
* במוזיאון לאמנות של אוניברסיטת בריגהאם יאנג שביוטה;
* במכללת אורסינוס שבפנסילבניה;
* באתר הנופש רד רוק שבלאס וגאס, נבדה;
* באוניברסיטה המדינתית של ויצ'יטה, בקנזס;
* במוזיאון פרנסוורת' שבמיין.

מחוץ לארצות הברית ממוקם הפסל בגרסתו האנגלית במספר מקומות:

* בשינג'וקו, בטוקיו בירת יפן;
* בבניין טאיפיי 101 בטאיפיי שבטאיוואן;
* בדרך אורצ'ד בסינגפור;
* בכיכר דל סאגראדו קוראזון, בילבאו, ספרד;
* ברחוב וירג'יניה המערבית, בוונקובר, קנדה;
* בהונג קונג; ליסבון;
* בישקק שבקירגיזסטן;

גרסה בשפה העברית ממוקמת במוזיאון ישראל שבירושלים.

גרסה בשפה האיטלקית ("AMOR") ממוקמת בגלריית ויטוריו עמנואלה השני במילאנו שבאיטליה.

ברוסית - מופיע בפארק גורקי (מוסקבה), עם האותיות "горько" (פירוש מילולי "מר", קריאה נפוצה בחתונות בעולם דובר הרוסית)

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אהבה** |

* תיאור הפסל באתר מוזיאון אינדיאנה לאמנות

הערות שוליים
------------

1. ↑  יעל פרידסון ועמית קוטלר, חדש בירושלים: פסל I ♥ JLM ענק, באתר ynet, 7 באוגוסט 2017
**זולצבורג** (בגרמנית: **Sulzburg**) היא עיירה במחוז ברייסגאו-הוכשוורצוולד(אנ') במדינת באדן-וירטמברג שבגרמניה. מיקומה של העיירה בקצה הדרומי של היער השחור, כ-20 ק"מ דרומית לפרייבורג וכ-48 קילומטר צפונית לבזל, בסמוך למשולש הגבולות גרמניה-צרפת-שווייץ. את העיירה חוצה נחל הזולצבך (אנ'), אחד מיובלי הריין. בסמוך לעיירה עובר "שביל הקבצנים" (גר'), דרך נוף שאורכה כ-27 ק"מ.

העיר הוזכרה בפעם הראשונה בכתובים בשנת 821 בשם זולצבורגהיים (Sulzibergeheim) ברשומות של מנזר. החל מימי הביניים המאוחרים ועד המאה ה-19 השתייכה העיירה למחוז ההיסטורי מרקגרפלרלנד (אנ') של האימפריה הרומית הקדושה ונשלטה ברוב התקופה על ידי הדוכסים של באדן.

הקהילה היהודית
--------------

בית הכנסת
הכניסה לבית העלמין
מראה בית העלמין
לקהילה היהודית של זולצבורג שורשים עוד מימי הביניים. במאה ה-15 זכתה הקהילה היהודית לכתב הגנה קיסרי (גר') ובאותה תקופה נחנך בית העלמין של הקהילה בדרום-מזרח העיירה. במאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 היו כשליש מתושבי העיר יהודים שעסקו ברובם במסחר. העיירה מוקפת מצפון ומדרום בכרמים שמענביהם הפיקו יין בו סחרו היהודים.

מבני הקהילה הידועים היה המזרחן גוסטב וייל (אנ').

בליל הבדולח נותץ בית הכנסת (שנבנה בשנים 1821–1822. להבדיל מעיירות סמוכות לא שרפו את בית הכנסת כי הוא עמד סמוך מידי לבניינים השכנים. ב-22 באוקטובר 1940 (שנפל על חג הסוכות) נלקחו היהודים שלא הצליחו או לא רצו לעזוב את זולצבורג למחנה המעצר גירס בצרפת, חלקם מתו במחנה והשאר הועברו משם למחנות ההשמדה בפולין.

בית הכנסת בסגנון הנאו-קלאסי של העיר הקטנטנה הזו - שנוצר על ידי אחד האדריכלים הגדולים של באדן, פרידריך וויינברנר - שוקם כמצבת זיכרון ותרבותית בשנת 1977. כיום משמש כמוזיאון ואולם קונצרטים וניתן לבקר בו. בסמוך לעיירה נמצא בית העלמין של הקהילה היהודית שב-1970 הוקם בו ציון לקורבנות השואה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זולצבורג** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של זולצבורג
* יהדות זולצבורג (בגרמנית)
* זולצבורג (גרמניה), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  Sulzburg, germany.travel(הקישור אינו פעיל)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007535578205171
* GND: 4058582-7
* LCCN: n93076463
* MusicBrainz: b40f1743-27df-4a07-be98-8ac0736ac0df
* VIAF: 149900793
* WorldCat: lccn-n93076463

 |
**אידניבה** (בערבית, **إدنبّة**) היה כפר ערבי בשפלת יהודה כ-22 קילומטרים דרומית לרמלה וכ-2 קילומטרים צפונית מזרחית לכפר מנחם בגובה 150 מטרים מעל פני הים.
במהלך מלחמת העצמאות נמלטו רוב תושביו ממנו ולאחר שצה"ל כבש את האזור הוא גירש את הנותרים והרס מספר בתים. על אדמות הכפר שוכן הקיבוץ כפר מנחם.

בשנת 1596, בתקופת השלטון העות'מאני, מנו תושבי הכפר 198 נפשות ועסקו בחקלאות ובגידול בעלי חיים. תושבי אידניבה היו מוסלמים בני חמולת חימור שמוצאה מתימן. 
בתקופת המנדט הכפר היה שייך לנפת רמלה במחוז לוד.
ב-1935 הוקם מושב ארגון מנחם על אדמות שנקנו מהכפר (במעין מובלעת בתוך שטחו). המושב הוחרב ב-1936 במהלך המרד הערבי הגדול, ב-28 ביולי 1937 הוקם מחדש המושב במסגרת יישובי חומה ומגדל אך לא החזיק מעמד. ב-6 בדצמבר 1939 נערך חג עלייתו של קיבוץ במקום שנקרא הפעם "כפר מנחם" המייסדים החדשים היו מבני הארץ וחברי "קבוצת כרית"
בסקר הכפרים המנדטורי משנת 1945 השתרע הכפר על פני 8,103 דונם (מתוכם 1,082 בבעלות יהודית) ואוכלוסייתו נאמדה ב-490 נפשות

במהלך מלחמת העצמאות, בתחילת חודש יולי 1948, נמלטו רוב תושבי אידניבה מכפרם (יחד עם רוב הערבים תושבי האזור) לאחר נפילת הכפר הגדול הסמוך תל א-צאפי במסגרת מבצע אנ-פאר של צה"ל. ב-17 ביולי כבש כוח צה"ל את הכפר, גירש את התושבים שנותרו בכפרים אידניבה, ג'יליא, קזאזה, ומע'לס ופוצץ מספר בתים.

לאחר קום מדינת ישראל התרחב קיבוץ כפר מנחם על חלק מאדמות אידניבה. חורבות החלק הבנוי של הכפר מצויות על גבעה מדרום לכביש 383 בקרבת "יער חרובית", מול הפנייה לבסיס צבאי סמוך. שרידי הכפר מצויים כיום בתוך סבך צמחייה שמקשה על מציאתם, מלבד כניסה מקושתת למערה או חורבה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אידניבה** בוויקישיתוף
* כיבוש תל א צאפי והסביבה באתר "גבעתי"

הערות שוליים
------------

1. 1 2  נתונים מסקר הכפרים 1945 בארץ ישראל (באנגלית: Village statistics 1945), שנערכו מחדש בספר, Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומן הספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com
2. ↑  ד"ר זאב וילנאי, **אנציקלופדיה לידיעת הארץ**, הוצאת ידיעות אחרונות, 1956.
3. ↑  אודות הקיבוץ, באתר קיבוץ כפר מנחם
פירוש נוסף ערך זה עוסק בכפר ערבי באצבע הגליל. אם התכוונתם ל**חאלסה** (בערבית: الخلصة) כפר בדואי לשעבר של שבט אל-עזאזמה דרומית לבאר שבע, ראו מסעודין אל-עזאזמה - ערך על השבט.

הכפר בשנת 1937
**אל-ח'אלצה** (בערבית: **الخالصة**, קרוי גם "**חלסה**") היה כפר ערבי גדול באצבע הגליל שתושביו נמלטו ממנו במהלך מלחמת העצמאות. על אדמותיו יושבת היום העיר קריית שמונה.

היסטוריה
--------

הכפר אל-ח'אלצה היה קיים כבר בשנת 1596, אך במהלך השנים היו תקופות בהן לא היה מיושב. במאה ה-19 התיישב במקום השבט הבדואי ערב אל-ע'וארנה. תושבי הכפר היו מוסלמים ברובם, ועסקו בחקלאות ובמסחר.

לאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל הכפר בשטח המנדט הצרפתי; תושבי אל-ח'אלצה, בהנהגת כאמיל אפנדי, התנגדו לשלטון הצרפתי ונלחמו בו, מתוך נאמנות למלך פייצל בדמשק. ב-1 במרץ 1920 התקיפו לוחמים מהכפר את אנשי היישוב היהודי תל חי והרגו שמונה מהמתיישבים, ובהם יוסף טרומפלדור. הקרב על תל חי היה למיתוס ציוני של הקרבה בקרב אנשי היישוב היהודי בארץ ישראל שהנחילו אותו הלאה לדורות הבאים של מדינת ישראל.

בשנת 1924 סופח האזור למנדט הבריטי. עקב כך נותקו תושבי עמק החולה מעיירת השוק המרכזית, מרג' עיון, ואל-ח'אלצה הפכה למרכז החדש ומספר תושביה גדל באופן משמעותי. הבריטים בנו מצפון-מערב לכפר תחנת משטרה. בתקופת המרד הערבי 1939-1936 שיתפו תושבי הכפר פעולה עם הבריטים ואף עם היישוב. מנהיג הכפר סייע לקרן הקיימת לישראל ברכישת קרקעות באזור. סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל העריך את אוכלוסיית הכפר ב-1,840 תושבים, על שטח של 11,280 דונם, מתוכם 20 דונם שטח בנוי.

עם תום המנדט הבריטי, ב-15 באפריל 1948, התפנו הבריטים מהאזור ומסרו את בניין המשטרה לידי הערבים. בתקופה זו היו בכפר בין 35 ל-80 לוחמים. במאי 1948, אחרי כיבוש צפת בידי כוחות ההגנה במסגרת מבצע יפתח, נמלטו תושבי אל-ח'אלצה לכפר הסמוך הונין. הלוחמים שנשארו להגן על הכפר הובסו בהמשך אותו החודש על ידי כוחות ההגנה. בספטמבר 1948 נמלטו פליטי הכפר מהונין ללבנון, בעקבות פשיטה של חטיבת כרמלי על הכפר.

בדצמבר 1949 הוקמה במקום מעברה לעולים מתימן ועיראק, שנקראה חלסה. בהמשך הפכה המעברה ליישוב "קריית יוסף" (על שם יוסף טרומפלדור), ששמו שונה ל"קריית שמונה", לזכר שמונת נופלי מאורעות תל חי. 

כיום משמש מסגד הכפר כמוזיאון לתולדות קריית שמונה, וביתו של מנהיג הכפר משמש כמרכז קהילתי. המסגד נמצא בשטח פארק הזהב, הפארק העירוני המרכזי של העיר.

ראו גם
------

* הונין

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אל-ח'אלצה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, **Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine**, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com.
2. ↑  מפה עם סימון אדמות הכפר, 1945-1950 (בשוליים התחתונים של הגליון), באתר אוסף המפות ע"ש ערן לאור, הספרייה הלאומית
3. ↑  סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל, טבלה 10, מאתר הספרייה הלאומית, ‏אפריל 1945 (באנגלית)
4. ↑  יואב גלבר, חסימת השיבה, **קוממיות ונכבה: ישראל, הפלסטינים ומדינות ערב, 1948**, אור יהודה: דביר, 2004, עמ' 288
**אל-מוג'ידל** (בערבית: **المْجيدل**) היה כפר ערבי בגליל התחתון, כ-6 ק"מ מדרום-מערב לנצרת, בגובה של כ-230 מטרים מעל פני הים. הכפר נהרס במלחמת העצמאות ופונה מיושביו.

היסטוריה
--------

על פי חפירות ארכאולוגיות שנערכו באזור, האתר מוג'ידל יושב עוד בתקופה הפרסית, במאה ה-5 לפנה"ס. למרות זאת, אתר נוסף שנמצא באזור, עין חילו, יושב עוד בתקופת הברונזה הבייניימית, במאה ה-22 לפנה"ס. 

כמו כן, נמצאו באזור גתות לייצור יין, מערות קבורה מהתקופה ההלניסטית והרומית, ואף שרידים של דרך רומית קדומה.

על פי מפקד אוכלוסין שנערך על ידי השלטון העות'מאני בשנת 1596, חיו בכפר 22 תושבים בלבד. רובם היו מוסלמים.

לפי מפקד האוכלוסין של שנת 1931, חיו בכפר 1,241 תושבים, מהם 1,044 מוסלמים ו-197 נוצרים. מספר זה כלל גם את הבדואים משבט חוריפאת שהתגוררו בסביבה.

על פי סקר הכפרים שנערך בשנת 1945, חיו בכפר כ-1,900 תושבים - מתוכם כ-1,640 מוסלמים וכ-260 נוצרים קתולים - ונבנו בה גם כנסייה ומנזר קתוליים. כמו כן, הוקמו בו בית ספר לבנים ובית ספר לבנות, ומועצה מקומית של הכפר. הבעלות על אדמות הכפר התחלקו בין 18,165 דונם טורקי בבעלות ערבית, 485 דונם בבעלות יהודית ו-186 דונם אדמה בבעלות ציבורית, סה"כ 18,836 דונם.

רוב תושבי הכפר התפרנסו בעיקר מחקלאות, ובעיקר מגידול דגנים ומטעים של עצי זית. מלבד זאת, הם עסקו בייצור בדים.

### מלחמת העצמאות

הכפר היה ממוקם בדרום הגליל התחתון, מעל עמק יזרעאל וסמוך לכביש נהלל-תל עדשים, העובר בעמק. נקודה זו היוותה מיקום אסטרטגי לפגיעה בנוסעים בכביש זה. ב-28 ביוני 1948, החייל מנחם גולדשטיין נפצע קשה לאחר שעלה על מוקש שטמנו תושבי הכפר. הכפריים גררו אותו אל תוך הכפר, שם נרצח בעינויים. תושבי הכפר גם הואשמו בסיוע לצבא ההצלה בראשות פאוזי קאוקג'י.

ב-15 ביולי 1948, במהלך מבצע דקל, נכנס גדוד 13 של חטיבת גולני אל הכפר אל-מוג'ידל, וכבש אותו בהתנגדות מועטה של תושבי הכפרים. בתי הכפרים נהרסו ותושביהם ברחו לכפר הערבי הסמוך יפיע ולעיר נצרת ולא הורשו לחזור לכפרם.

בשנת 1953 הוקמה מגדל העמק בחורשת הזיתים העתיקה ליד הכפר הנטוש. כיום נמצאים שרידי בתים מן הכפר בצפון העיר. על תילם עומדים מנזר המלאך גבריאל (סמוך לשדרות הבנים) וכנסייה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אל-מוג'ידל** בוויקישיתוף
* הכפר אל-מוג'ידל באתר Palestine Remembered (בערבית)
* פארק ארכאולוגי - מגדל העמק

הערות שוליים
------------

1. ↑  מתוכם 485 דונם בבעלות יהודית ו-186 דונם בבעלות ציבורית.
2. ↑  זאב וילנאי, אנציקלופדיה אריאל, עמ' 4209
3. ↑  נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, **Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine**, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com.
4. ↑  נתן דונביץ', קאווקג'י מוסיף להפר את ההפוגה, דבר, 1 ביולי 1948  
נתן דונביץ', פאשיסטים בשרותו של קאוקג'י, דבר, 27 ביולי 1948
5. ↑  כיבושים בחזית נצרת, המשקיף, 15 ביולי 1948
6. ↑  נתן דונביץ', כך נכבשה נצרת מידי קאוקג'י, הצופה, 18 ביולי 1948
7. ↑  פניית תושבי מג'דל היושבים בנצרת, על המשמר, 29 בספטמבר 1948
8. ↑  י. ושיץ, לעג לרש, על המשמר, 13 בספטמבר 1949
הגבעה עליה שכן הכפר, וערוץ הואדי שבו היה מעיין הכפר עין קאבוהגבעה עליה שכן הכפר, וערוץ הואדי שבו היה מעיין הכפר עין קאבו
**אל-קבו** (בערבית **القبو**, פירוש המילה הוא "המרתף") היה כפר ערבי בהרי ירושלים כ-8 קילומטרים צפונית מערבית לבית לחם, מערבית לכפר בתיר, בגובה 740 מטרים מעל פני הים. הכפר היה שייך לנפת ירושלים במחוז ירושלים (1945), שטחי אדמותיו היו 3,806 דונם ובשנת 1945 מנה 260 נפשות.
במלחמת העצמאות במהלך מבצע ההר ב-22 באוקטובר 1948 הכפר נכבש על ידי חטיבת הראל והתרוקן מתושביו.

היום שרידי הכפר נמצאים בפארק בגין ואזור מעיין הכפר הוא חניון לרכבים, בו נמצאים שולחנות וספסלים לבילוי בטבע והוא נקרא בשם עין קובי. אדמות הכפר משמשות את המושב מבוא ביתר.

היסטוריה
--------

היישוב היהודי הקדום קובי (ב' צרויה ורפויה) היה על הדרך מירושלים לביתר ומשם מערבה אל פלשת. מזהים את המקום עם היישוב העברי כַּבּוֹן שבנחלת יהודה המוזכר בספר יהושע, פרק ט"ו, פסוק מ'. כאן שכן היישוב כַּבּוּ שהופיע ברשימות היישובים אותם כבש סנחריב מלך אשור בדרכו מלכיש לירושלים. שמו של המקום בתקופת המשנה היה קוֹבֵי, (תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף צ"ה, עמוד א'). שרידי היישוב הקדום נמצאים בחורבת קוֹבִי, מצפון למעיין. 

בחורבה שרידי מבנים, מערות קבורה ומתקנים חקלאיים חצובים בסלע מהתקופה הביזנטית. במקום נמצאו שרידים של כנסייה מהתקופה הצלבנית שכוסו בעפר כדי לשמור עליהם אך לא ניתן לראותם.

ויקטור גרן שביקר במקום במחצית השנייה של המאה ה-19, ציין את הכפר הקטן קאבו, את הבוסתנים והגנים ובהם עצי תאנה, לימון, תפוז וירקות. מעיין הכפר שימש לחקלאות שלחין מסורתית וקדומה שעדיין קיימת בכפרים כמו בתיר וואדי פוכין בהרי יהודה. הכפר נכבש על ידי חטיבת הראל במבצע אל ההר בשלהי מלחמת העצמאות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אל-קבו** בוויקישיתוף
מידע על אתר אל-קבו, בארכיון המנדטורי באתר רשות העתיקות

הערות שוליים
------------

1. ↑  זהו השטח הכולל, מתוכו 5 דונמים היו שטחים ציבוריים
2. ↑  נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, **Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine**, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com.
**אמאפַּה** (בפורטוגזית: **Amapá**) היא מדינה בברזיל הממוקמת בצפון ברזיל, וגובלת בצפון עם גיאנה הצרפתית. ממזרחה משתרע האוקיינוס האטלנטי ומדרום ומערב היא גובלת במדינת פארה. לאמאפה שטח של 142,816 קמ"ר, ואוכלוסייתה מונה כ-751,000 נפש. בירתה היא מקאפה.

גאוגרפיה
--------

אמאפה נמצאת בפתח נהר האמזונאס ומכוסה ברובה ביערות גשם. בפנים הארץ נמצאות כמה גבעות נמוכות המהוות בסיס לקצה המזרחי של גויאנה.

המדינה כיום מייצרת ומייצאת כמות גדולה של ברזל, בוקסיט ואבני מינרלים אחרים.

דגל
---

הדגל אומץ ב־23 באפריל 1984. הצבע העליון, הכחול, מסמל את שמי אמאפה ואת הצדק; הצבע הירוק במרכז מסמל את יערות הגשם; הצבע התחתון, הצהוב, מסמל את האיחוד ואת המקורות הטבעיים; הצבע השחור בפסים הצרים מהווה זיכרון למייסדי המדינה שנהרגו; והצבע הלבן מסמל את רצון המדינה לחיות בשלום וביציבות. הסמל שבחלק השמאלי מסמל את מבצר "סאו ז'וזה" אשר ממנו צמחה המדינה.

לפני 1984 היה למדינה דגל אדום-לבן-אדום הדומה מאוד לדגל פרו.

דמוגרפיה
--------

לפי IBGE, בשנת 2008, התגוררו באמאפה כ-668,689 תושבים כאשר הצפיפות עומדת על כ-4.3 נפש לקמ"ר. 93.7% מהתושבים מתגוררים בערים וגדילת האוכלוסייה עומדת על כ-5.7%. רוב תושבי המדינה חיים בעוני.

מבחינה אתנית, 69.4% מהתושבים הם מגזע מעורב, 24.1% לבנים, 6.5% שחורים, ו-1% אסייתים.

כלכלה
-----

מגזר השירותים הוא המרכיב הגדול ביותר של התוצר המקומי הגולמי - 87.6%, ולאחר מכן המגזר התעשייתי - 7.8%. החקלאות מייצגת 4.6% מהתמ"ג (נכון לשנת 2004). הייצוא של המדינה מורכב מ-75.5% עץ, 18.7% עפרה, ו-5.5% לבבות דקל (2002). נכון לשנת 2005, אמאפה מהווה 0.2% מהכלכלה הארצית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמאפה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אמאפה

* אתר האינטרנט הרשמי של אמאפה
* אמאפה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| מדינות ברזיל |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אלגואס • אמאפה • אמזונאס • אספיריטו סאנטו • אקרי • באהיה • גויאס • טוקנטינס • מאטו גרוסו • מאטו גרוסו דו סול • מינאס ז'ראיס • מרניאו • סאו פאולו • סֵיארה • סנטה קטרינה • סרז'יפה • פאראיבה • פארה • פיאאוי • פרנה • פרנמבוקו • רונדוניה • רוריימה • ריו גראנדה דו נורטה • ריו גראנדה דו סול • ריו דה ז'ניירו

---

המחוז הפדרלי של ברזיל |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007565175905171
* BnF: cb11978557k (data)
* GND: 4475986-1
* LCCN: n89149973
* MusicBrainz: 1d3e8e50-6e00-4ae1-9f6e-f88afd78dd73
* NARA: 10037254
* WorldCat (עם LCCN): n89-149973

 |
**אראוקה** (בספרדית: **Arauca**) הוא אחד מ-32 המחוזות של קולומביה. המחוז נמצא במזרח קולומביה והוא גובל בוונצואלה בצפון ובמזרח, במחוזות ויצ'דה וקסנרה בדרום ובמחוז בויאקה במערב.

המחוז משתרע על שטח של 23,818 קמ"ר. במחוז מתגוררים כ-270,000 תושבים (הערכה ל-2017). בירת המחוז היא העיר אראוקה.

היסטוריה
--------

לאחר קבלת העצמאות של רפובליקת קולומביה הגדולה מהאימפריה הספרדית בתחילת המאה ה-19 האזור נכלל במחוז בויאקה. לאחר פיצול הרפובליקה ב-1830 האזור נכלל ברפובליקת גרנדה החדשה והשתייך לפרובינציית קסנרה שכללה את שטחי מחוז אראוקה העתידי ועוד מספר מחוזות מודרניים. ב-1857 הרפובליקה הפכה לפדרלית והפרובינציה נכללה במדינת בויאקה. ב-1863 הרפובליקה הפכה לארצות הברית של קולומביה והמדינות המקוריות המשיכו להתקיים. ב-1886 ארצות הברית של קולומביה הפכה לרפובליקת קולומביה הלא-פדרלית והאזור נכלל במחוז בויאקה.

לאחר מספר הפגנות וניסיונות מרידה של המקומיים בדרישה להתפצל ממחוז בויאקה, ב-1911 פוצלה מהמחוז הקומיסריה (יחידה דומה למחוז אך במעמד פחות יותר ותחת שליטה הדוקה יותר של השלטון המרכזי) אראוקה, שהייתה קטנה יותר מאשר המחוז המודרני. חלק מהתושבים לא הסתפקו בכך וב-1917 מקומיים הצליחו להשתלט על הבירה אראוקה וניסו להקים מדינת עצמאית בשם "רפובליקת אראוקה" אך השלטון הקולומביאני הצליח להשתלט מחדש על האזור תוך זמן קצר. ב-1923 הקומיסריה הורחבה וכללה את כל שטחי המחוז העתידי. בשנות ה-40 ושנות ה-50 של המאה ה-20 האזור היה אחד המוקדים של מלחמת לה ויולנסיה (אנ'), מלחמת אזרחים שהתרחשה באזורי הספר של קולומביה.

ב-1955 שונה מעמד הקומיסריה למעמד דומה של אינטנדנסיה. ב-4 ביולי 1991 שודרג מעמד האינטנדסיה למחוז.

כלכלה
-----

כלכלת המחוז מסתמכת בעיקר על הפקת נפט, כשבמחוז נמצא שדה הנפט קניו לימון (אנ'), אחד הגדולים בקולומביה. מלבד הנפט יש במחוז גידול מקנה וחקלאות, הכוללת בין היתר גידול קקאו, מניהוט, אורז, תירס, דורה, סויה ושומשום.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אראוקה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אראוקה

הערות שוליים
------------

1. ↑  קסנרה באתר האגודה הגאוגרפית של קולומביה (בספרדית).

| מחוזות קולומביה |
| --- |
| מחוז הבירה | בוגוטה | מפת מחוזות קולומביה |
| מחוזות | אטלאנטיקו • אמסונאס • אנטיוקיה • אראוקה • בויאקה • בוליבר • גואאיניה • גואביארה • ואופס • ואיה דל קאוקה • וילה • ויצ'דה • טולימה • לה גואחירה • מגדלנה • מטה • נורטה דה סנטנדר • נריניו • סוקרה • סן אנדרס ופרובידנסיה • סנטנדר • ססאר • פוטומאיו • צ'וקו • קאוקה • קונדינמרקה • קורדובה • קינדיו • קלדס • קסנרה • קקטה • ריסרלדה |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: c6337711-12a7-4c32-9a58-3043f7729901

 |
**קומסי קומסה** (בצרפתית: **Comme Ci Comme ça**, בתרגום חופשי לעברית: **ככה ככה**) הוא סינגל של הזמר הישראלי-טוגולזי, סטפן לגר, שנכתב והולחן על ידי המבצע יחד עם דולב רם ופן חזות, שגם הפיקו אותו, ויצא לאור ב-30 ביוני 2018.

השיר נוצר כפרסומת עבור שירותי הטלוויזיה רב-ערוצית של "yes", אך הצלחתו העמידה אותו בפני עצמו. מיד עם צאתו, הוא התמקם במקומות הראשונים במצעדי הפזמונים וזכה לצפיות רבות באתר האינטרנט "יוטיוב". ומעבר לכך, הוא הפך את צמד המילים "קומסי קומסה" למטבע לשון, והכניס את סטפן לגר, שעיקר פרסומו עד אז היה בקרב ילדים ובני נוער, היישר אל תוך המיינסטרים הישראלי.

בשבוע הראשון לשיווקו בתחנות הרדיו, השיר זכה ל-96 השמעות. הוא הגיע לשיאו שבועיים אחר כך, בשבוע השלישי, כשטיפס אל ראש המצעד העברי של "מדיה פורסט" עם 130 השמעות. פרט לשבוע אחד במהלך חודש ספטמבר, השיר הצליח להישאר בעשירייה הפותחת עד לתחילת חודש אוקטובר. בסך הכל, הוא זכה לכ-1,000 השמעות בין ה-15 ביולי ל-6 באוקטובר. במקביל, הוא הספיק לצבור 50 מיליון צפיות ב"יוטיוב". כמו כן, באפליקציית הזרמת המדיה "Spotify" הוא הושמע כ-6,287,000 פעמים. נתונים אלו, ככלותם, הקנו לו את התואר "להיט קיץ".

קישורים חיצוניים
----------------

 קומסי קומסה, בביצוע סטפן לגר, וידאו קליפ של השיר באתר יוטיוב
**5 To‏ 9** (קרי: **ניין טוּ פייב**; בעברית: **מתשע עד חמש**) הוא שיר שנכתב ובוצע על ידי זמרת הקאנטרי האמריקאית דולי פרטון ונכלל בפסקול הסרט "9 עד 5" כשיר הנושא שלו, ובאלבום של פרטון שיצאו שניהם בשנת 1980. השיר היה מועמד לזכייה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר, וזכה בשני פרסי גראמי. בזמן יציאתו היה השיר מעין "המנון" של עובדות משרדים בארצות הברית. בשנת 2004 דורג השיר במקום ה-78 על ידי מכון הסרטים האמריקאי במסגרת משאל בקרב אנשי תעשיית הקולנוע.

רקע
---

השיר נכתב עבור הסרט "9 עד 5" בכיכובן של ג'יין פונדה, לילי טומלין ופארטון עצמה, בהופעת בכורה כשחקנית בסרט.

השם של השיר ושל הסרט שאב השראה מארגון נשים בעל שם זהה, שנוסד בארצות הברית בשנת 1973 במטרה לשפר את תנאי ההעסקה של העובדות.

בשנת 2008 השיר הופיע במחזמר המבוסס על הסרט, יחד עם שירים נוספים שכתבה למחזמר דולי פארטון.

מספר חודשים לפני שיצאו השיר והסרט, הזמרת הסקוטית שינה איסטון הוציאה סינגל בשם 5 To ‏9 בבריטניה. כאשר השיר יצא לאור בארצות הברית הוחלף שמו על מנת למנוע בלבול עם השיר של פארטון. שירה של איסטון הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 בארצות הברית בשמו החדש, שלושה חודשים לפני שהשיר של פארטון עזב את המצעד הזה. על אף השמות הדומים נושאי השירים אינם דומים זה לזה.

ביקורות
-------

### רשימות כל הזמנים

| ארגון | רשימה | מיקום | מקור |
| --- | --- | --- | --- |
| בילבורד | 500 שירי הפופ של כל הזמנים | 191 |  |

הצלחה
-----

בפברואר 1981 השיר הגיע בו זמנית למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 ולמצעד המוזיקה העכשווית למבוגרים. השיר גם הגיע למקום הראשון במצעד שירי הקאנטרי.

השיר זכה בפברואר 1981 במכירות זהב לאחר מכירת 500,000 עותקים. בספטמבר 2017 זכה הסינגל בפלטינום, לאחר מכירת מיליון עותקים ממנו.

בבריטניה הגיע השיר למקום 47 בלבד, אך הושמע רבות ברדיו ובמעודונים.

פרסים
-----

השיר היה מועמד לזכייה בפרס האוסקר בקטגוריית "השיר המקורי הטוב ביותר", אך שיר הנושא Fame מתוך הסרט תהילה גבר עליו. הוא זכה בשני פרסי גראמי.

מיקומי שיא
----------

| 
‏‏‏  **מצעדי עשור (1980-89)** |
| --- |
| מדינה | מצעד | מיקום שיא |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 1 |
|  בריטניה | מצעד הסינגלים הבריטי | 47 |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |
| גלגלצ | 45 |

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "9 to 5" באתר מיוזיק בריינז
* מידע על הסינגל "9 to 5" באתר מיוזיק בריינז
* גרסאות נוספות ל"9 to 5" באתר SecondHandSongs

הערות שוליים
------------

1. ↑  Dolly Parton, באתר גראמי
2. ↑  The 500 Best Pop Songs (Nos. 500-301): Staff List, בילבורד, ‏17 באוקטובר 2023 (באנגלית אמריקאית)
3. ↑  GOLD & PLATINUM, באתר איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**1981: וילי נלסון - "On the Road Again"** | **פרס גראמי לשיר הקאנטרי הטוב ביותר** **1982: דולי פרטון -** "9 to 5" | **הבא**:**1983: וילי נלסון - "Always on My Mind"** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**1981: אן מורי – "Could I Have This Dance"** | **פרס גראמי לביצוע הקאנטרי הווקאלי הטוב ביותר – אישה**  **1982: דולי פרטון – "9 to 5"**  | **הבא**:**1983: ג'וס ניוטון – "Break It to Me Gently"** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: 5a2862db-8c19-47da-bdf4-06ab7a32c37b
* MusicBrainz work: 0a60c381-5eb0-3c0e-a368-2f562bb6da95

 |
**ח'סאב** (בערבית: **خصب**; בתעתיק מדויק: **ח'צב**) היא בירת מחוז המובלעת מוסנדם שבעומאן. המחוז הוא מובלעת בתוך איחוד האמירויות הערביות, אך יש לו גישה לים.

היסטוריה
--------

ח'סאב הוקמה בתחילת המאה ה-17 על ידי הפורטוגזים ששלטו שם באותה התקופה, בשיאה של הנוכחות הימית שלהם באזור. הנמל הטבעי נתן מקלט מסערות ומזרמים קשים למעבר. שלא כמו מבצרים רבים, שנבנו על קרקע גבוהה למטרות הגנה, ח'סאב תוכננה כנקודת אספקה ולימים לספינות שיט פורטוגזית במְצָרִים. היום, ח'סאב מוגנת משיטפונות על ידי שלושה סכרים גדולים.

תיירות בעיר
-----------

ח'סאב ידועה כעיר תיירותית וידידותית לתיירים, יש בח'סאב אטרקציות רבות כמו מבצר ח'סאב, המבצר שהוקם על ידי הפורטוגזים. נפתח גם כביש חדש בעיר המאפשר גישה מהירה מאיחוד האמירויות הערביות, מה שהופך את ח'סאב ליעד סוף שבוע פופולרי עבור אנשים המתגוררים באיחוד האמירויות. הכביש החדש מאפשר גישה גם לכפר טאווי, שבו ציורים פרהיסטוריים של סירות, בעלי חיים ולוחמים כפי שניתן לראות על הסלעים.

בח'סאב יש גם מספר אזורי קניות מודרניים עם מוצרים מיובאים, וכמה מלונות, כגון: מלון מוסנדם רזורט ומלון אתנה, היושבים על צוק המשקיף על המפרץ.

סירות מח'סאב לוקחות תיירים לטיולים לצפייה בדולפינים הנפוצים במים סביב מוסנדם, כמו גם לבקר באי טלגרף, תחנת מהאדר טלגרף הייתה מאוישת למשך זמן קצר (1865 - 1868) והיום היא הפכה לאתר עתיקות תיירותי.

כלכלה
-----

יש לח'סאב עמדת מסחר מעניינת, אשר נשענת על קרבתה לאיראן. האיראנים מייבאים כבשים ועזים לתעשייה המקומית ובתמורה העומאנים מאפשרים לאיראנים להבריח סחורות לאיחוד האמירויות הערביות ולתימן דרך ח'סאב (ועומאן כולה).

אקלים ומזג אוויר
----------------

יש בח'סאב אקלים מדברי חם עם קיץ חם מאוד וחורף מתון. רמת המשקעים נמוכה, וסוער בעיקר מדצמבר עד מרץ.
נמל התעופה של ח'סאב, ממוקם כמה קילומטרים מהחוף. ב -27 ביוני 2011, נרשמה הטמפרטורה המינימלית הגבוהה ביותר בעולם עם טמפרטורה של 41.2 מעלות צלזיוס (106.2 פרנהייט) ח'סאב שברה את השיא של עמק המוות בקליפורניה ב-0.5 מעלות צלזיוס.

| **אקלים בח'סאב** |
| --- |
| חודש | ינואר | פברואר | מרץ | אפריל | מאי | יוני | יולי | אוגוסט | ספטמבר | אוקטובר | נובמבר | דצמבר |
| טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°) | 24.4 | 24.9 | 28.0 | 33.5 | 37.8 | 39.2 | 39.8 | 38.6 | 37.2 | 34.5 | 30.2 | 25.9 |
| טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°) | 15.6 | 16.2 | 19.4 | 23.9 | 27.9 | 30.0 | 31.3 | 31.1 | 29.3 | 25.5 | 20.9 | 17.3 |
| משקעים ממוצעים (מ"מ) | 44.8 | 49.1 | 46.3 | 8.8 | 1.9 | 0.0 | 0.8 | 0.0 | 0.0 | 0.0 | 2.9 | 32.1 |

גלריית תמונות
-------------

* 
* ספינה בדרך לאי טלגרףספינה בדרך לאי טלגרף
* 
* 
* 
* 
* דולפינים במי המפרץ הפרסי ליד ח'סאבדולפינים במי המפרץ הפרסי ליד ח'סאב

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ח'סאב** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  האוכלוסייה במוסנדם
2. ↑  the feel tree.com, the norway of arabia
**טַיְר דִבַּא** (בערבית: **طير دبا**) הוא כפר בנפת צור שבמחוז דרום לבנון בלבנון, השוכן כשבעה ק"מ מזרחית לעיר צור. הכפר גובל ממזרח בעיירה מערכה (לבנון) ובעיירה עבאסיה מצפון.

אטימולוגיה
----------

אדוארד הנרי פאלמר כותב שהפירוש המילולי של השם הוא "מבצר הדובים", אך מציין שראה הערה בספר בערבית, שהמילה "טיר" מתייחסת לשביל או חיץ בין גנים. הוא עצמו מייחס את המילה טיר למלה הארמית "טורא" שמשמעותה מצודה. בפי התושבים ישנן פרשנויות שונות לגבי המלה "דבא", כמו: ארץ עם הרבה חול, כלי קיבול לשמן, ויש הטוענים שמקור השם הוא יווני – "דיר דבא", כלומר מנזר על שמו של הנזיר דבא.

היסטוריה
--------

בדו"ח של משלחת הסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל (1881) נכתב על הכפר: "כפר עם בתי אבן, שבו גרים 250 מתואלים, ממוקם על רכס, מוקף זיתים ועצי תאנה ואדמה מעובדת. בכפר יש שלושה בורות מים".

גאוגרפיה
--------

הכפר נמצא בגובה ממוצע של כ-200 מ' מעל פני הים. מיקומו מאפשר להשקיף מערבה על הים התיכון. שטחו הכולל של הכפר הוא כ-5.5 קמ"ר.

אוכלוסייה
---------

אוכלוסיית הכפר מונה כ-5,000 איש. המשפחות הגדולות הן: משפחת פקיה (آل فقيه) ומשפחת מוע'נייה (آل مغنية), המונות יחד כ-1,250 איש.

### אישים

* עימאד מורנייה – (1962–2008) היה טרוריסט לבנוני, ראש הזרוע הצבאית ו"מספר 2" בארגון חזבאללה. נולד בכפר.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Palmer, E.H. **The Survey of Western Palestine: Arabic and English Name Lists Collected During the Survey by Lieutenants Conder and Kitchener, R. E. .**, Committee of the Palestine Exploration Fund, 1881, עמ' 11
2. ↑  Conder, C.R.; Kitchener, H.H. **The Survey of Western Palestine: Memoirs of the Topography, Orography, Hydrography, and Archaeology. Vol. 1.**, London.: Committee of the Palestine Exploration Fund, עמ' 51
**נפת טְרֶנְטוֹ** (באיטלקית: **Provincia autonoma di Trento - הפרובינציה האוטונומית - טרנטו**) היא אחת משתי הנפות שמרכיבות את מחוז טרנטינו - אלטו אדיג'ה שבצפון איטליה ובירתה טרנטו. שטחה חופף במידה רבה לשטחו של האזור ההיסטורי "טרנטינו".

גאוגרפיה
--------

שטחה של טרנטו הררי ברובו כשעמק ואל ד-אדיג'ה (אי') הגדול, הנקרא על שמו של נהר אדיג'ה שזורם בו, חוצה אותה במרכזה. רוב עריה החשובות של הפרובינציה נמצאות בעמק זה. העמק מחבר מזה דורות רבים את צפון איטליה עם אירופה. עמקים חשובים נוספים הם: ואל די נון (אי') הידוע בתפוחים הגדלים בו, ואל די סול (אי'), ואל גידיקארי (אי') ואחרים.

שטח הנפה הוא 6,207 קמ"ר ואוכלוסייתו מנתה בשנת 2023 כ-543,890 נפש. מבחינה אדמיניסטרטיבית הנפה נהנית מאוטונומיה רבה בתחומי החינוך, הבריאות, הרווחה והתשתיות. מועצת הפרובינציה מורכבת מ-35 חברים שאחד מהם מייצג את מיעוט דוברי ה-לדינית.

יחד עם מדינת טירול האוסטרית ונפת דרום טירול, אשר שטחיהם חופפים כמעט לחלוטין לשטחי האזור ההיסטורי של טירול, היא מיוצגת באיחוד האירופי בשם האזור האירופאי טירול-דרום טירול-טרנטינו (בגרמנית: *Europaregion Tirol-Südtirol-Trentino*, באיטלקית: *Euregio Tirolo-Alto Adige-Trentino*).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טרנטו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של טרנטו

הערות שוליים
------------

1. ↑  Monthly Demographic Balance, demo.istat.it

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007564318605171
* BNE: XX459300
* GND: 4078397-2
* ISNI: 0000 0001 0943 8808
* LCCN: n80046345
* MusicBrainz: 9557b216-cef9-4cb3-b9f4-0a1d14362379
* NKC: ge257399
* RERO: 02-A000163616
* SUDOC: 027563782
* VcBA: 494/38070
* VIAF: 142524838
* WorldCat: lccn-n80046345

 |
**בוג'נורד** (בפרסית: **بجنورد**) היא עיר הבירה של מחוז צפון ח'וראסאן שבאיראן. העיר מרוחקת 701 ק"מ מטהראן עיר הבירה. בוג'נורד היא עיר עתיקה - היא הוקמה בגבעה מצפון מערב לעיר הנוכחית ולאחר מכן הועברה למיקומה הנוכחי. העיר בוג'נורד ידועה ברקע הרב תרבותי-אתני שלה ורבים מהאנשים הגרים בה מדברים לפחות שתי שפות שונות: פרסית, טאטי, טורקית, חוראסאנית, כורדית חוראסנית וטורקמנית. נישואי תערובת בין קבוצות אתניות המדברות שפות אלו שכיחים מאוד.

אתרי תיירות מרכזיים
-------------------

בוג'נורד מפורסמת בסוסים הטורקמניים שלה ובמרכזים המקצועיים לאימון סוסים שנמצאים בה. בזכות מרכזים אלו העיר היא מרכז תיירותי המושך אליו תיירים מכל העולם, המבקרים בעיר ומעשירים את קופתה.

העיר מלאה במקוואות מים ומזרקות עתיקות וידועה גם בזכות האתרים הטבעיים וההיסטוריים שבה, כמו מערות, אזורי טבע מוגנים ואתרי טיפוס מובחרים. רוב מוקדי העניין ההיסטוריים מתוארכים להקמה בתקופת קאג'אר (1785-1925) כיוון שהערכת נזקים שנמצאה בבניינים העתיקים תאמה לנזק מצטבר מרעידות אדמה שנערכו באזור זה באותן השנים.

כמה מן אתרי התיירות המפורסמים בבוג'נורד:

* בש קארדאש (בתרגום מילולי: חמישה אחים) - מעיין מים מינרליים.
* בית הנופש מופח'ם - ארמון ששימש לנופש את השאה האיראנים ונבנה בתקופת קאג'אר.
* המאוזוליאום של סולטאן סייד עבאס (אחיו של האימאם עלי א-רידא).
* איוב - מעיין מים מינרלים.
* באבא אמאן - פארק טבע עירוני.
* בית החולים ההיסטורי מופח'ם, נבנה בתקופה הקאג'ארית.
* הכפר רווין (Ruwin).
* עמק בזח'אנה (MBazkhaneh).

אוניברסיטאות והשכלה
-------------------

בבוג'נורד יש ארבע אוניברסיטאות והן:

* אוניברסיטת בוג'נורד.
* אוניברסיטת אזד המוסלמית של בוג'נורד.
* אשראק - המכון להשכלה גבוהה.
* אוניברסיטת פאיאם נור (Payam Noor).

### פרשת מונא הושמנד

בדצמבר 2016 התפרסם סיפור של סטודנטית בהאית בשם מונא הושמנד, שגורלה הוא כגורלם של כל הסטודנטים הבהאים האחרים במחוז צפון ח'וראסאן ובאיראן כולה. הושמנד למדה אדריכלות באוניברסיטת בוג'נורד והשתתפה בכל השיעורים עד שיום אחד ביקשו ממנה להגיע אל משרד הביטחון שם ניסו להכריח אותה לחתום על טופס בו היא מכריזה שהיא כבר לא חלק מהדת הבהאית.

הושמנד לא הסכימה לחתום על הטופס ובשל כך היא גורשה מן האוניברסיטה ולימודיה הופסקו. היא ואביה פנו במכתבים אל מנהל האוניברסיטה, מושל המחוז ואל צמרת השלטון ומכולם הם קיבלו את התשובה "הדת הבהאית היא דת שפוברקה על ידי הבריטים ומזיקה לאסלאם."

הפרשה על אפליית בהאים באיראן התפוצצה והגיעה לכלי תקשורת ברחבי העולם, קיימות מחאות על מצב הבהאים באיראן, אם כי קטנות עקב חשש מדיכוי השלטון האיראני.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בוג'נורד** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בוג'נורד (בפרסית)
* ריקוד פולקלורי אופייני מבוג'נורד

הערות שוליים
------------

1. ↑  دانستنیهایی از استان خراسان شمالی
2. ↑  Mona Houshmand, a Baha’i Student, Expelled from University of Bojnord – Iran Press Watch, iranpresswatch.org (באנגלית)
הפרס נמסר בבית העירייה באאכן
 ג'וזף לונס מקבל את הפרס ב-1967
**הפרס הבינלאומי על שם קרל הגדול אאכן**, ובקצרה: **פרס קרל הגדול**, נוסד ב-14 במרץ 1950, ומוענק מדי שנה לאיש, אנשים או ארגון שתרם תרומה משמעותית למען איחוד ואינטגרציה של אירופה.

בעשורים הראשונים לקיומו, כלל הפרס סכום של 5,000 אירו, ומדליה עם דמותו של קרל הגדול. החל משנת 2007 בוטל הפרס הכספי לטובת פרס מקביל המיועד לבני נוער.

הפרס נקרא על שמו של קרל הגדול. חלוקת הפרס נערכת באופן מסורתי בחג העלייה (המציין את יום עליית ישו השמימה במסורת הנוצרית), באולם ההכתרה של בית העירייה באאכן. ועד המחליטים של 'קרן הפרס הבינלאומי על שם קרל הגדול אאכן', מורכב מאזרחים, עובדי מדינה ורשויות העיר, והם בוחרים את הזוכים בפרס.

זוכים החל מ-2011
----------------

* 2024 - הרב פנחס גולדשמידט ויהודי אירופה
* 2023 - ולדימיר זלנסקי והעם האוקראיני
* 2022 - סבטלנה טיכאנובסקאיה, מריה קולסניקובה, ורוניקה צ'פקאלו
* 2020 - קלאוס יוהאניס
* 2019 - אנטוניו גוטרש
* 2018 - עמנואל מקרון
* 2017 - טימותי גרטון אש
* 2016 - פרנציסקוס
* 2015 - מרטין שולץ
* 2014 - הרמן ואן רומפיי
* 2013 - דליה גריבאוסקאיטה
* 2012 - וולפגנג שויבלה
* 2011 - ז'אן-קלוד טרישה

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פרס קרל הגדול (בגרמנית, באנגלית, בצרפתית ובהולנדית)

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרס קרל הגדול** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Karlspreis 2024

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007541067205171
* BnF: cb162253254 (data)
* GND: 4203218-0
* LCCN: sh85071653
* NKC: ph325868
* SUDOC: 146533178
* VIAF: 134728938
* WorldCat: viaf-134728938

 |