recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
פירוש נוסף ערך זה עוסק בבמאי. אם התכוונתם לקצין משטרה או לפדגוג ומומחה לריקודי עם, ראו דן רונן (פירושונים).
דן רונן
**דן רונן** הוא דוקטור לתיאטרון, במאי, מחזאי, מרצה, מפיק ומנהל אמנותי ישראלי.

ביוגרפיה
--------

למד בחוג לאמנות התיאטרון של אוניברסיטת תל אביב וקיבל תואר ראשון ב-1971 ותואר שני ב-1974. ב-1976 קיבל תואר דוקטור לתיאטרון מאוניברסיטת קרנגי מלון, ארצות הברית, ולאחר מכן הרצה במשך שנתיים באוניברסיטת מדינת פנסילבניה.

רונן מכהן כיום כיועץ אקדמי ומרצה בבית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב, בתחומי החינוך לאמנויות וחינוך באמצעות האמנויות. בנוסף הוא מרצה באוניברסיטת בר-אילן בתחום "תיאטרון יהודי", ובמכללה האקדמית אחוה בנושא התיאטרון כחוויה ומשחק בתיאטרון – הלכה למעשה.

בחלק מעבודתו הוא מבטא תפיסה אמנותית המשתפת את הקהל בתיאטרון, ומדגישה את החוויה המיידית והבלתי אמצעית.

פעילות אמנותית
--------------

### ניהול אמנותי

רונן ניהל את מחלקת הדרמה של הערוץ הראשון בטלוויזיה הישראלית במשך 3 שנים. בנוסף כיהן כמנהל אמנותי של תיאטרון "Hunter Playwrights" בניו יורק, בו גם הרצה וביים מחזות, במשך 5 שנים.

### בימוי

רונן ביים יותר מ-60 הצגות בתיאטראות הבימה, תיאטרון הקאמרי, תיאטרון החאן הירושלמי ובתיאטרון באר שבע. הוא תרגם, עיבד וביים בתיאטרון הבימה את ההצגה "אבנים בכיסים", בהשתתפות השחקנים יעקב כהן ושמואל וילוז'ני, וכן ביים את "ליל המרצחים". בתיאטרון החאן ביים את "מיס ישראל", שכתב יחד עם אפרים סידון; ההצגה צולמה ושודרה בשידורי "רשת" בערוץ 2. בנוסף ביים בתיאטרון החאן את ההצגות "סקופ" ו"רופא בעל כורחו". בתיאטרון הקאמרי ביים, תרגם ועיבד את ההצגה "ראש משוגע", וכן ביים את "מאורע מוצלח". בתיאטרון באר שבע ביים את "סקפינו" ו"אופרת הקבצנים". 

רונן ביים והפיק את האירוע התיאטרוני "חופשת רצח", הצגה שנמשכה שלושה ימים והוצגה במלון הילטון בירושלים. הצגות נוספות שביים הן "זוג משמיים" ו"פצצת טום" (תיאטרון יובל) ו"הפתיון" (תיאטרון לילך). את המחזה "הילוך חוזר" כתב וביים עבור תיאטרון צה"ל. רונן עיבד גם את המחזה "הקמצן" מאת מולייר, שהוצג בתיאטרון הילדים והנוער.

### בימוי והפקה

רונן עוסק בבימוי, הפקה ועריכה של אירועי ענק המשלבים סרטי וידאו, טכנולוגיות מולטימדיה ופעלולים. בין השאר ביים והפיק את אירוע "50 שנה לצנחנים" (שנערך באצטדיון רמת גן), "50 שנה לחיל האוויר" (בהיכל הספורט יד אליהו), "75 שנה לחברת החשמל" (בתחנת הכוח "רוטנברג" באשקלון), ו"50 שנה לניצחון על הנאצים" (בבריכת הסולטאן, ירושלים). חלק מהאירועים שודרו בערוץ הראשון והשני בטלוויזיה.

### תסריטאי

ב-2016 כתב את התסריט לסרטו של דורון ערן, "רוח חדשה".

### משחק

השתתף בקבוצה של "משחקי תיאטרון", מופע אלתורים בהשתתפות הקהל.

### מנחה

רונן מנחה בקפה תיאטרון של "הקאמרי" מופע מיוחד של "אימפרובוקציה", עם השחקנים אתי שילוני ודב רייזר ושחקני התיאטרון הקאמרי.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של דן רונן
* 

* דן רונן, סרטונים בערוץ היוטיוב
* דן רונן (1933-), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  באתר הבמה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007305722305171
* LCCN: no2011095752
* WorldCat (עם LCCN): no2011-095752

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק באצטדיון הביתי של ריאל מדריד בשנים 1924–1947. אם התכוונתם לאצטדיון הכדורגל שכונה בתחילה אצטדיון נואבו צ'מרטין, ראו אצטדיון סנטיאגו ברנבאו.
**אצטדיון צ'מרטין** (בספרדית: **Estadio Chamartín**), ובשמו הרשמי **מגרש מועדון הכדורגל ריאל מדריד** (בספרדית: **Campo del Real Madrid Club de Fútbol**), היה אצטדיון כדורגל במדריד, השימש כמגרשה הביתי של ריאל מדריד משנת 1924 ועד פתיחתו של אצטדיון נואבו צ'מרטין בשנת 1947. תכולת האצטדיון עמדה על 22,500 צופים.

היסטוריה
--------

בשנת 1923 ריאל מדריד, שבאותו זמן שיחקה באצטדיון קטן ברחוב אודונל, רכשה אדמה בצ'מרטין דה לה רוסה, אז עיירה מצפון מדריד, והיום חלק מהעיר מדריד, כדי לבנות אצטדיון חדש. הקרקעות, הידועות בשם וילה רוזה, היו באורך של 400 אלף רגל ותוחמו על ידי כביש ארנל, דרך מאודס ורחוב אלפרדו קלדרון.

שחקן עבר של המועדון, חוסה מריה קסטל, שהיה האדריכל של אצטדיון מטרופוליטנו, היה אחראי על הפרויקט, שכלל מתחם ספורט המורכב ממגרשי טניס, מגרשי אימון, חדר כושר, בריכת שחייה, משרדי המועדון, מסעדה, וכמובן אצטדיון כדורגל - שהיה הראשון בהיסטוריה שהיה בבעלותה של ריאל מדריד - עם קיבולת של 15,000 צופים, מתוכם 4,000 מקורים בגג. כדי לממן את עבודות הבנייה, נאלץ המועדון לקחת הלוואה של חצי מיליון פסטות.

אצטדיון צ'מרטין נחנך ב-17 במאי 1924, במשחק בין ריאל מדריד לבין ניוקאסל יונייטד, זוכת הגביע האנגלי. מדריד ניצחה 3-2, ופליקס פרס היה השחקן שכבש את השער הראשון בהיסטוריה של האצטדיון.

בהתחלה האצטדיון נקרא *פארק דה ספורטס דל ריאל מדריד*, ולבסוף נקרא באופן רשמי *קאמפו דל ריאל מדריד קלוב דה פוטבול*. למרות זאת, האוהדים קראו לאצטדיון בשם *אצטדיון צ'מרטין*, על שם השכונה בה הוא נבנה, ומאז הוא ידוע בשם הזה.

משחקי גמר גביע המלך ב-1931, 1932 ו-1935 התקיימו באצטדיון. ב-21 במאי 1933, במשחק באצטדיון צ'מרטין, נבחרת ספרד חגגה את הניצחון הגדול ביותר בהיסטוריה שלה, כשניצחה את נבחרת בולגריה 13-0. ב-11 במרץ 1934, נבחרת ספרד אירחה באצטדיון את נבחרת פורטוגל במסגרת מוקדמות מונדיאל 1934, ספרד ניצחה 9-0 את פורטוגל.

ביולי 1936 פרצה מלחמת האזרחים בספרד, ומדריד סבלה מהשפעות הלחימה. בתום המלחמה, אצטדיון צ'מרטין נותר הרוס, וריאל מדריד נאלצה להשקיע הרבה כסף כדי לשפצו. לאחר שיפוצים נרחבים גדלה תכולת האצטדיון ל-22,500 צופים, והוא נפתח מחדש ב-22 אוקטובר 1939 במשחק דרבי נגד אתלטיקו מדריד, שהסתיים עם ניצחון 2-1 של ריאל. למרות שהאצטדיון גדל ל-22,500 צופים, תוך זמן קצר זה כבר לא הספיק לאחר שהביקוש גדל.

עם היבחרו של סנטיאגו ברנבאו לנשיאות ריאל מדריד בשנת 1943, הוא החל לתכנן לבנות אצטדיון מודרני וגדול הרבה יותר. בנייתו של האצטדיון החדש החלה ב-27 באוקטובר 1944. האצטדיון החדש נבנה בשטח הצמוד לאצטדיון צ'מרטין.

ב-16 במאי 1946 התקיים המשחק האחרון באצטדיון צ'מרטין, במסגרת גומלין חצי גמר גביע הגנרל, במשחק בו ריאל מדריד ניצחה 3-1 את ריאל אוביידו.

ריאל מדריד סיימה את עונת 1946/47, וגם התחילה את העונה הבאה באצטדיון מטרופוליטנו, שהיה אצטדיונה של היריבה העירונית אתלטיקו מדריד, עד שב-14 בדצמבר 1947, נחנך אצטדיון נואבו צ'מרטין (צ'מרטין החדש), שהיום נקרא אצטדיון סנטיאגו ברנבאו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אצטדיון צ'מרטין** בוויקישיתוף
* אצטדיון צ'מרטין באתר הרשמי של ריאל מדריד
* אצטדיון צ'מרטין באתר האוהדים הישראלי של ריאל מדריד
סלט אבוקדו עם עגבניות
מטבל אבוקדו (גואקמולי)
**גוּאַקַמוֹלֵה** (בספרדית: **Guacamole**ׂ) הוא סלט, מטבל או ממרח אבוקדו שמקורו במטבח המקסיקני. בגרסתו הנפוצה ביותר הסלט מכיל, פרט לאבוקדו, בצל, ליים, כוסברה ומלח, ולעיתים גם עגבנייה. המאכל קיים מתקופת האצטקים שהכינו אותו על ידי מעיכת האבוקדו בעלי ומכתש והוסיפו אחר כך עגבניות ומעט מלח. המאכל מצא חן בעיני הכובשים הספרדים, שניסו לייבא את צמח האבוקדו לספרד. הצמח לא נקלט שם היטב ולכן הגואקמולה נחשב באותה עת בספרד כמאכל אמריקאי אקזוטי.

מקור השם "גואקמולה" בנאוואטל במשמעות "רוטב אבוקדו", ממנה הגיע לספרדית המקסיקנית ולשפות אחרות.

את סלט האבוקדו מכינים לרוב מהמרכיבים המקוריים - אבוקדו, עגבניות ומלח. יש המוסיפים מיץ לימון או ליים, הן בשל טעמו והן כדי למנוע את השחרת האבוקדו. יש מי שמכינים עדיין גואקמולה באמצעות עלי ומכתש. שיטות מודרניות יותר הן מעיכה על ידי מזלג או במעבד מזון, להשגת מרקם פחות גושי. במקסיקו מולדתו אוכלים אותו כממרח בתוך טורטייה מגולגלת, כמטבל עם חטיפי טורטייה מטוגנים או אפויים וכן מוסיפים אותו לתבשילים שונים. בטקסס ואזורים אחרים בדרום-מערב ארצות הברית הוא משמש כמתאבן מסיבות ולעיתים קרובות מועכים את האבוקדו עם רוטב סלסה.

גיוונים למתכון הבסיסי מושגים על ידי הוספת בצל, פלפלי צ'ילי חריפים, שום, כוסברה ותבלינים נוספים. חלק מהגרסאות בארצות הברית כוללות מוצרי חלב כגון שמנת חמוצה או חלב, וכן פלפל שחור.

בישראל מכינים את הסלט מאבוקדו מעוך עם מלח, לעיתים גם עם ביצה קשה מעוכה. יש המוסיפים מיץ לימון או פלפל שחור. הוא עשוי להיות מוגש בכל ארוחה שהיא, כסלט או כמנת פתיחה. משתמשים בו גם כממרח לכריכים, לרוב בתוספת פרוסות ירקות שונים כגון מלפפון, עגבנייה, פלפל. בישראל קיימות גם גרסאות תעשייתיות של ממרח אבוקדו, לרוב טעמו חמוץ משל הסלט הביתי בשל תוספים למניעת השחרה.

בניו זילנד מערבבים את האבוקדו עם חלבוני ביצה טרופים לקבלת מרקם קרוש.

אף על פי שמקורו של המאכל הוא ממקסיקו, הוא פופולרי מאוד בארצות הברית, בעיקר בחגים ובאירועים חגיגיים. 5% מתצרוכת האבוקדו השנתית של ארצות הברית נצרכת בכל אחד מהאירועים הבאים: 5 במאי - חג לאומי מקסיקני שנחגג גם בארצות הברית, 4 ביולי - יום העצמאות האמריקאי, יום ראשון של הסופרבול ופסחא. הפופולריות שלו כחטיף מסיבות הולכת וגוברת גם בניו זילנד ובאוסטרליה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גואקמולה** בוויקישיתוף
* סלט אבוקדו - אוכל - ynet / עליזה לוי, באתר ynet
* גואקמולה - אוכל - ynet / איתמר דוידוב, באתר ynet
**ג'ון גריי** (באנגלית: **John Gray**;‏ 2 במרץ 1866, לונדון – 14 ביוני 1934) היה משורר וכומר אנגלי לפי השערות הוא היה הדמות מאחורי דוריאן גריי בספר של אוסקר ויילד.

ביוגרפיה
--------

ג'ון גריי נולד בלונדון למשפחת פועלים. בגיל 13 הוא עזב את בית הספר והחל לעבוד במפעל. בשעות הערב הוא המשיך בלימודים ובשנת 1882 עבר בחינות לשירות הציבורי וחמש שנים מאוחר יותר התקבל ללימודים באוניברסיטת לונדון.

ג'ון גריי ידוע כמשורר המשתייך לתנועה האסתטית וכחבר של אוסקר ויילד. הוא היה מתרגם מוצלח מצרפתית.

הוא לא הכחיש את הקשר שלו לדמות הראשית בתמונתו של דוריאן גריי. יחסיו עם אוסקר ויילד שהיו חמים בשנים 1891–1893 התקררו בהמשך.

הספר המפורסם של ג'ון גריי Silverpoints פורסם בשנת 1893 וכלל שירים שכתב ומספר תרגומים מצרפתית. בשנת 1896 הוא הוציא לאור ספר נוסף באותה מתכונת - שירים שכתב ותרגומים. בהמשך הוא הוציא לאור מספר ספרים נוספים.

כמו אנשי אמנות נוספים של התקופה, ג'ון גריי עבר לקתוליות. בשנת 1898 הוא עזב את שרותו במשרד החוץ והחל ללמוד בקולג' לכמורה. החל משנת 1901 הוא כיהן בתפקידים דתיים באדינבורו.

ג'ון גריי היה תומך וחבר לחיים של מארק-אנדרה רפלוביץ' שהיה משורר ותומך מוצהר בהומוסקסואליות. בהשראת גריי גם רפלוביץ' עבר לקתוליות. גריי נפטר בשנת 1934, מספר חודשים לאחר מותו הפתאומי של חברו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ון גריי** בוויקישיתוף
* ספר על ג'ון גריי
* כתבי ג'ון גריי בפרויקט גוטנברג (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007444215805171
* BIBSYS: 90810260
* BnF: cb12183834h (data)
* CiNii: DA08737425
* GND: 119051990
* ISNI: 0000 0000 8118 0971
* LCCN: n50032133
* MusicBrainz: 20890675-d7dd-4f76-9546-caf9f6a05c15
* NLA: 35141638
* NLP: a0000002692061
* NSK: 000620100
* NTA: 070056234
* SELIBR: 374980
* SNAC: w63f689v
* SUDOC: 030421462
* Trove: 840250
* VIAF: 39421155
* WorldCat: lccn-n50032133

 |
צילום של אוטו המפל לאחר מעצרו
צילום של אליזה המפל לאחר מעצרה
שלט זיכרון על חזית הבית בו התגוררו בני הזוג המפל ברובע ודינג שבברלין
**אוטו** ו**אליזֶה הַמְפֶּל** (**Otto & Elise Hampel**) היו זוג גרמני ממעמד הפועלים, שהתגורר בברלין ופיזר עלונים וגלויות ברחבי העיר נגד המשטר הנאצי במשך כשנתיים. הם נתפסו, הועמדו לדין, הורשעו והוצאו להורג ב-8 באפריל 1943.

רקע
---

אוטו הרמן המפל נולד ביוני 1897. הוא שירת במלחמת העולם הראשונה, ולאחריה החל לעבוד במפעל סימנס לחוטי וכבלי חשמל בברלין.
בשנים 1933-1928 היה חבר בארגון ותיקי מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1935 הוא נישא לאליזה לבית לֶמִה.
אליזה נולדה באוקטובר 1903 ועבדה כמשרתת. היא הצטרפה ב-1936 ל"תנועת הנשים הנאצית" (NS-Frauenschaft) ועמדה שם בראשות צוות נשים עד שנת 1940.

פעילותם כנגד המשטר הנאצי
------------------------

בעקבות נפילתו של אחיה של אליזה בתחילת מלחמת העולם השנייה, במהלך המערכה על צרפת, החל הזוג בספטמבר 1940 בפעילות כנגד המשטר הנאצי. בני הזוג הדפיסו מאות גלויות וכתבו למעלה מ-200 עלונים בכתב-יד והפיצו אותם בתיבות דואר ובחדרי מדרגות ברחבי ברלין, בעיקר באזור מגוריהם בשכונת ודינג, בצפון העיר. הגלויות והכרוזים קראו לאי-השתתפות בעצרות המונים שארגנו הנאצים, להשתמטות מן השירות הצבאי ולהפלת היטלר מן השלטון. במיוחד דרבנו אנשים לא לתרום למפעל העזרה לחורף, שהיה מפעל צדקה מדומה של הנאצים, שהפעיל לחץ על האזרחים לתרום כסף, ששימש למעשה למימון המלחמה.

עקב הלשנה נעצרו בני הזוג ב-20 באוקטובר 1942. עם מעצרם הכריז אוטו המפל בפני השוטרים "המחשבה על כך שזכיתי להביע את מחאתי כנגד היטלר ומשטרו עושה אותי מאושר". 
במשפטם בפני הפולקסגריכטסהוף (בית המשפט העממי, בפניו ערכו הנאצים את משפטי הראווה שלהם) הודו בהאשמות כלפיהם, והסבירו את מניעיהם בכך שהושפעו מכמות האבדות שנסובו לגרמנים, ובייחוד מנפילתו של אחיה של אליזה. עם זאת עמד אוטו על כך שפעל לבדו, ואשתו לא הייתה מעורבת במעשיו. השניים נמצאו אשמים ב"גרימת דמורליזציה בקרב הצבא" וב"הכנות לבגידה" ונדונו למוות.

הם הוצאו להורג בגליוטינה בכלא פלצנזה (Plötzensee) ב-8 באפריל 1943.

הנצחתם
------

בשנת 1946 מסר שר התרבות של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית, המשורר יואכים בכר את תיק החקירה של הגסטפו על בני הזוג לסופר הנס פאלאדה, ובשנת 1947 פרסם הלה את הספר "לבד בברלין", המבוסס על סיפור חייהם של אוטו ואליזה המפל. הספר היה להצלחה, וזכה לשבחים רבים. בשנת 2009 תורגם הספר לראשונה לאנגלית, והביא לגל מחודש של עניין בזוג המפל ובמעשיו.

ביום השנה להוצאתם להורג בשנת 1989 נתלה לוח זיכרון על חזית הבית שבו התגוררו בשכונת ודינג בברלין.

ראו גם
------

* התנגדות גרמנית לנאציזם

קישורים חיצוניים
----------------

* אוטו המפל באתר מרכז הנצחת ההתנגדות הגרמנית (באנגלית)
* אליזה המפל באתר מרכז הנצחת ההתנגדות הגרמנית (באנגלית)
**אוניברסיטת ראדבאוט** (בהולנדית: **Radboud Universiteit**, ובראשי תיבות **RU**, לשעבר האוניברסיטה הקתולית ניימכן) היא אוניברסיטת מחקר ציבורית, שממוקמת בניימכן בהולנד, אשר נוסדה בשנת 1923. האוניברסיטה נושאת את שמו של הקדוש ראדבאוט (אנ'), בישוף הולנדי מהמאה ה-9, שנודע בזכות האינטקלקט שלו ודאגתו לאוכלוסיות מוחלשות ומקופחות.

האוניברסיטת חברה בגילדת האוניברסיטאות האירופאיות עתירות המחקר. מבין בוגריה הידועים של האוניברסיטה ניתן למנות את פראנס דה ואל, קונסטנטין נובוסלוב, דריס ואן אכט, גודפריד בומאנס וביורן קויפרס.

באוניברסיטה שבע פקולטות: אמנויות, משפטים, ניהול, מדעי הרפואה, מדעי החברה ותאולוגיה, פילוסופיה ולימודי דת. נכון לשנת 2020, לומדים באוניברסיטה כ-23,000 סטודנטים, מתוכם 10.6% זרים.

היסטוריה
--------

שורשי האוניברסיטה במוסדות האקדמיים שנוסדו באזור עוד באמצע המאה ה-17 שעסקו בעיקר בתאולוגיה, רפואה ומשפט. מוסדות אלו אמנם שגשגו מאוד בתחילתם, אך קרסו בעקבות פרוץ מגפת הדבר ומלחמת הולנד–צרפת.

בשנת 1923 הוחלט להקים שוב את האוניברסיטה בשביל לשרת את האוכלוסייה הקתולית באזור, שנתפשה כמוחלשת. למרות ההצלחה בשנים הראשונות, האוניברסיטה נפגעה קשות במהלך מלחמת העולם השנייה. רבים מאנשיה נהרגו ומבנים נהרסו במהלך ההפגזות. הלימודים התחדשו במרץ 1945 לאחר השחרור על ידי בעלות הברית.

מאז תום המלחמה, מספר הסטודנטים עלה בהתמדה מ-3,000 בשנת 1960 ל-15,000 בשנת 1980.

דירוגים בינלאומיים
------------------

* דירוג שאנגחאי - 101–150 (2019)
* Times Higher Education‏ - 128 (2020)
* דירוג QS לאוניברסיטאות - 214 (2020)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוניברסיטת ראדבאוט** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת ראדבאוט (בהולנדית ובצרפתית)
* אוניברסיטת ראדבאוט, ברשת החברתית פייסבוק

* אוניברסיטת ראדבאוט, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* אוניברסיטת ראדבאוט, ברשת החברתית אינסטגרם

* אוניברסיטת ראדבאוט, ברשת החברתית LinkedIn

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007605435805171
* BnF: cb146038131 (data)
* GND: 10103039-3
* ISNI: 0000 0001 2293 1605
* LCCN: nb2004308286
* NKC: ko2010616022
* SUDOC: 112681611
* Trove: 1171580
* VcBA: 494/6211
* VIAF: 141045569
* WorldCat: lccn-nb2004308286

 |
**פארוק א-שרע** (בערבית: **فاروق الشرع** ;נולד ב-10 בדצמבר 1938) הוא מדינאי סורי אשר כיהן כסגן נשיא סוריה משנת 2006 עד 2014.

ביוגרפיה
--------

א-שרע נולד בדרעא. לאחר שהשלים תואר ראשון באנגלית, עבד כעשר שנים באירופה, כנציג של חברת התעופה הסורית. בשנות השבעים הפך לחבר פעיל במפלגת הבעת' הסורית, והתקבל לעבודה במשרד החוץ הסורי. בשנים 1976–1980 שירת כשגריר באיטליה, בשנים 1984-1980 היה סגן שר החוץ, ובמרץ 1984 מונה לתפקיד שר החוץ, על ידי הנשיא חאפז אל-אסד. במקביל התחזק מעמדו במרכז מפלגת הבעת', והוא מונה לסגן ראש הממשלה.

א-שרע נטל חלק בוועידות השלום עם ישראל, בוועידת מדריד בשנת 1991, בקמפ דייוויד ובוועידת שפרדסטאון בשנת 2000. במהלכן הצהיר כי החזרת השטח שנכבש במלחמת ששת הימים בשנת 1967 (רמת הגולן) היא תנאי הכרחי לחתימה על הסכם שלום.

לאחר מותו של חאפז אל-אסד בשנת 2000, החליף בנו בשאר רבים מבכירי הממשל, אך השאיר את א-שרע. בכך היה לאחד משרי החוץ הוותיקים בעולם.

באוקטובר 2005, בעקבות האשמות כי הטעה את החוקרים הבינלאומיים בנוגע לחקירה על מעורבות סורית אפשרית ברצח ראש ממשלת לבנון לשעבר רפיק אל-חרירי, הייתה ציפייה כי יתפטר מתפקידו. עם זאת, מאז 2009, נראה כי טענת א-שרע התקבלה, במיוחד לאחר שחרורם של ארבעה לבנונים בכירים שהואשמו בעבר במעורבות ברצח.

ב-11 בפברואר 2006 עזב את תפקידו כשר החוץ והתמנה לסגן נשיא סוריה. תפקיד שלא היה מאויש במשך מספר חודשים, מאז עזיבתו של עבד אל-חלים ח'דאם, אשר שימש גם שר החוץ במשך זמן רב לפני שהפך סגן נשיא. היו שראו במינויו של א-שרע לסגן נשיא הורדה בדרגה, שכן יש בתפקיד זה פחות קשר עם דיפלומטים רבים ומנהיגים בעולם. סגן נשיא סוריה הוא בדרך כלל תפקיד טקסי. עם זאת, אחרים מאמינים כי מאז מינויו לסגן הנשיא, יש לא-שרע תפקיד גדול יותר בקבלת ההחלטות, שכן הוא נמצא בסוריה לעיתים קרובות יותר. כסגן הנשיא, ימלא א-שרע את תפקיד הנשיא במקרה שאסד יפסיק לשמש בתפקידו.

בנובמבר 2018, לאחר שנים שלא נראה בציבור ונפוצו שמועות לגביו, נראה א-שרע לצד הנשיא הסורי אסד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פארוק א-שרע** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  אהוד יערי, ‏צפו: אסד מתפלל, סגנו פארוק א-שרע - נעדר, באתר ‏מאקו‏, 19 באוגוסט 2012  
ניר יהב‏, אסיר בביתו: לאן נעלם סמל המשטר הסורי?, באתר וואלה!‏, 20 בספטמבר 2014  
 ציוץ של רועי קייס ברשת החברתית אקס (טוויטר), 21 בנובמבר 2018

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007520971105171
* BnF: cb17054485f (data)
* CiNii: DA18833469
* GND: 1135929440
* ISNI: 0000 0004 5428 4934
* LCCN: no2016002757
* SUDOC: 202378241
* VIAF: 132145541844996601429
* WorldCat: lccn-no2016002757

 |
**ניקולה מילוטינוב** (בסרבית: **Никола Милутинов**; נולד ב-30 בדצמבר 1994) הוא כדורסלן סרבי המשחק בקבוצת אולימפיאקוס.

קריירה
------

מילוטינוב שיחק בעונת 2011/2012 בקבוצת המופארם ורשאץ הסרבית. ב-2012 עבר לפרטיזן בלגרד. הוא זכה עמה באליפות ב-2013 וב-2014 ובאליפות הליגה האדריאטית ב-2013. כמו כן השתתף במשחקי היורוליג והיורוקאפ. בעונת 2014/2015 רשם במשחקי פרטיזן בכל המסגרות, ממוצע של 9.94 נקודות ו-7.6 ריבאונדים למשחק. 

ביולי 2015 עבר לאולימפיאקוס מליגת העל היוונית וזכה עמה באליפות. הוא רשם במהלך העונה ממוצע של 3.7 נקודות ו-3 ריבאונדים למשחק. 

ב-2 ביוני 2020 חתם בצסק"א מוסקבה למשך 3 עונות.

מילוטינוב היה חבר בסגל נבחרת סרביה עד גיל 16 שהשתתפה באליפות אירופה ב-2010. ב-2013 זכה עם נבחרת סרביה במקום השני באליפות העולם עד גיל 19 שהתקיימה בפראג. הוא רשם באליפות ממוצע של 10.7 נקודות ו-5.9 ריבאונדים למשחק. במאי 2015 זומן לסגל של נבחרת סרביה בכדורסל לקראת אליפות אירופה. באליפות עצמה זכה לדקות משחק מועטות.

קישורים חיצוניים
----------------

* ניקולה מילוטינוב, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* ניקולה מילוטינוב, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Basketball-Reference
* פרופיל, באתר eurobasket
* פרופיל, באתר פיב"א
* פרופיל, באתר היורוליג
* ניקולה מילוטינוב באתר פרטיזן בלגרד
* ניקולה מילוטינוב באתר הליגה האדריאטית

הערות שוליים
------------

1. ↑  אליפות אירופה 2010 עד גיל 16
2. ↑  אליפות העולם בכדורסל עד גיל 19
3. ↑  SERBIA RELY ON WORLD CUP CORE, אתר פיב"א, 26 במאי 2015
4. ↑  פרופיל באתר האליפות
פנים בית הכנסת
**בית הכנסת דה נצרת** (בצרפתית: **Synagogue Nazareth**) ממוקם על רחוב נוטרדאם-דה-נצרת, ברובע השלישי של פריז, והוא הוותיק מבין בתי הכנסת של פריז. הוא מכונה בדרך כלל בית הכנסת נצרת ולא בית הכנסת של נצרת, שמו הרשמי.

היסטוריה
--------

בשנת 1810 היו ליהודי אשכנז של פריז שני בתי כנסת, אחד ברחוב סנט-אבוי (כיום: רו דו טמפל) ואחר נוסף ברחוב רום דו צ'ולמה (כיום: רחוב הארכיונים). ב-1818 סולק בית הכנסת שבסנט-אבוי, על ידי בעלי הקרקע עליו הוא עמד. ב-1819 רכשו בני הקהילה שטח אדמה הממוקם בין רחוב נובה סן-לורן (כיום: רחוב ורטוואה) לבין רחוב נוטרדאם-דה-נצרת לשם בנייתו מחדש של בית הכנסת. לאחר שקיבלו את רישיון המלך לואי ה-18, מועצת יהודי פריז, החלה בבניית בית הכנסת תחת הכוונתו של האדריכל סנדרי דה ג'ואי, שהסתיימה ב-1822. בית הכנסת נבנה כדי להתאים לקהילה של כמה מאות מתפללים וכלל עזרת נשים. בית-הכנסת ברחוב דו-צ'לומה נסגר בשנה שלאחר מכן. 

במהרה החלו להתגלות תקלות במבנה, ובשנת 1848 היה הבניין בסכנת התמוטטות. המשטרה סגרה אותו בשנת 1850 והוא נהרס. במקומו נבנה בית כנסת חדש שתוכנן על ידי האדריכל תיירי (1810–1890), במימונו של הברון ג'יימס דה רוטשילד. בית הכנסת החדש נפתח בשנת 1852.

כבר מראשיתו הכיל בית הכנסת עוגב לשם ניגון במהלך התפילה, כפי שעדיין היה חריג בקרב יהדות צרפת. המלחין ז'אק אופנבך, אחר הגעתו לפריז, מונה עם אחיו להכשיר ולנהל את המקהלה במשך שישה חודשים מדצמבר 1833, ונגן העוגב היה ארנסט כהן. בין חברי הקהילה נמנתה השחקנית רחל פליקס (ראשל).

בית הכנסת שימש בעבר אף כמקום משכנם של הרבנים הראשיים של צרפת ושל פריז, עד לבניית בית הכנסת הגדול בפריז ב-1875. 

במלחמת העולם השנייה, בשנת 1941, ניזוק בית הכנסת על ידי משתפי פעולה צרפתים. הרב הראשי של בית הכנסת, יוסף סאקס ואשתו נעצרו וגורשו בשואה. בשל זרם המהגרים היהודים ממדינות צפון אפריקה, השתנה נוסח בית הכנסת לנוסח הספרדים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הכנסת דה נצרת** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בית הכנסת דה נצרת

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007297155905171
* MusicBrainz: bf31d488-4541-4eb3-b3b4-678f2861b3da

 |
**יוסי אלפר** (נולד ב-30 בנובמבר 1942) הוא איש המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים לשעבר, כיהן כמנהל מרכז יפה למחקרים אסטרטגיים.

ביוגרפיה
--------

אלפר נולד בוושינגטון די. סי. בן למשפחה יהודית לא ציונית. בעקבות משפט אייכמן עלה ב-1962 לישראל. לאחר שנה בקיבוץ ולימוד עברית חזר לארצות הברית לסיום התואר הראשון בלימודי המזרח באוניברסיטת קולומביה.

ב-1964 התגייס לצה"ל ושירת כממלא מקום קצין (ממ"ק) כמורה לאנגלית. את פעילותו בתחום הביטחוני החשאי החל כשנקרא לתרגם לאנגלית ספרי הדרכה של צה"ל לצורך פעילות משלחת הסיוע הביטחונית לכורדיסטן. שימש קצין מודיעין ביחידת קישור לגורמי מערכת הביטחון האחרים. במהלך מבצע רוטב נקרא לבחון את ציוד הסיוע הישראלי החשאי למורדים בתימן על מנת לוודא שלא נושא כל זיהוי המקשר לישראל.

ב-1968 הצטרף למוסד ומילא בו תפקידים בכירים, בין היתר פעל בתחום הסיוע הביטחוני לכורדים, שימש שליח המוסד בשלוחה בלונדון ועסק בהערכת המודיעין לגבי איראן. ב-1974 במהלך שירותו כקצ"א באגף צומת שיגר עם תשעה מעמיתיו מכתב לראש המוסד יצחק חופי (מכתב שכונה "מכתב ההעשרה") ובו טענה על שחיתויות כספיות בארגון ושורת מחדלים ותקלות מקצועיות שהובילו לאובדן חיי אדם ולשיבוש יחסים מדיניים.

בשנים 1981 עד 1995 שימש עמית במרכז יפה למחקרים אסטרטגיים, הוא כיהן כסגנו של מנהל המרכז אהרון יריב וב-1993 כשיריב חלה מונה לממלא מקומו ושימש בתפקיד במשך שנה. הוא חיבר מאמרים ותוכניות לתוכנית שלום המבוססת על עקרון שתי מדינות לשני עמים, פינוי היישובים היהודים מיהודה ושומרון וחבל עזה ונסיגת ישראל לקו הירוק, כיהן כחבר הנהלת המועצה לשלום ולביטחון, ותמך בתוכנית ההתנתקות. לאחר עבודתו במרכז יפה עבד במשך חמש שנים בשלוחת המזרח התיכון של הוועד היהודי-האמריקאי עד שנת 2000. כמו כן שימש יועץ מיוחד לראש ממשלת ישראל אהוד ברק במהלך ועידת קמפ דייוויד. ב-2001 הקים יחד עם שר העבודה הפלסטיני ע'סאן חטיב, את אתר האינטרנט bitterlemons.org שמטרתו להפגיש ולקיים שיח בין ישראלים, פלסטינים ותושבי מדינות ערב.

חיים אישיים
-----------

אלפר הכיר את רעייתו, אף היא עולה מארצות הברית, במהלך שהותו בקיבוץ. בנם הוא העיתונאי רוגל אלפר.

ספריו
-----

* מדינה בודדה: החיפוש החשאי של ישראל אחרי בעלות ברית באזור, 2016, זוכה פרס יצחק שדה לספרות צבאית ופרס למחקרים בביטחון ישראל ע"ש סא"ל מאיר ורחל צ'צ'יק.
* וגר זאב עם זאב: המתנחלים והפלסטינים, 2001

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוסי אלפר** בוויקישיתוף
* "כך כמעט חיסלנו את חומייני", כל הזמן
* גולשי, "אני חושש ששרון אינו מועמד לתהליך שלום", באתר ynet, 14 בפברואר 2005
* ראיון עם יוסי אלפר באתר justvision.org
* The life and times of a Mossad agent, and what he did after quitting the spy gam
* יוסי אלפר, יוסי אלפר | זיכרונות מימי חושך, באתר הארץ, 18 בינואר 2011

הערות שוליים
------------

1. 1 2  How Jimmy Carter vetoed the first Israeli envoy requested by Sadat, ‏Times of Israel, ‏24 בפברואר 2015
2. ↑  רונן ברגמן, "קצ"א נפשם", 7 ימים, ידיעות אחרונות, יוני 2015
3. ↑  ברית הפריפריות: משחקי המודיעין המשונים של ישראל // רן אדליסט, ליברל

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007257787105171
* BnF: cb12375751f (data)
* CiNii: DA01757865
* ISNI: 0000 0001 1691 0605
* LCCN: n85018793
* NTA: 072268808
* SUDOC: 032798032
* VIAF: 97176045
* WorldCat: lccn-n85018793

 |
**אייל רוזן** (נולד ב-26 באפריל 1969) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, כיהן כמפקד התותחנים הפיקודי של פיקוד הדרום.

ביוגרפיה
--------

רוזן התגייס לצה"ל ב-1987 ושירת בחיל התותחנים. שימש סגן מפקד גדוד 411 בתקופת מבצע דין וחשבון. היה בקורס תותחנים מתקדם בפורט סיל שבארצות הברית במשך כשנה. בשובו מונה לקצין אג"ם של אגד ארטילרי 282 ושימש מפקד בקורס קציני תותחנים. בשנים 1996 עד 2000 למד משפטים ומנהל עסקים במרכז הבינתחומי הרצליה. בתקופת הנסיגה מלבנון שירת בפיקוד הצפון. ב-2001 מונה למפקד גדוד 405 ושירת בתפקיד עד 2003. בהמשך שירת ביחידת הקישור לכוחות זרים. ב-2005 מונה לראש ענף עמדה במרכז לאימוני יבשה, ב-2006 מונה לסגן מפקד אגד ארטילרי 215 ושירת בתפקיד במהלך מלחמת לבנון השנייה. ב-2007 מונה למפקד מרכז תותחנים במרכז לאימוני יבשה.

באוגוסט 2009 מונה למפקד בית הספר לתותחנות שדה, באוגוסט 2011 מונה לנספח יבשה בארצות הברית. על שירותו הוענק לו אות לגיון ההצטיינות ממחלקת צבא ארצות הברית. באוגוסט 2013 מונה למפקד התותחנים הפיקודי של פיקוד הדרום ושימש מפקד מרכז האש של הפיקוד, תפקיד בו שירת במהלך מבצע צוק איתן. כיהן בתפקיד עד פרישתו מצה"ל בשנת 2015.

חיים אישיים
-----------

רוזן נשוי ואב לשלושה.

קישורים חיצוניים
----------------

* רגע לפני אמריקה, אתר ישראל דיפנס, 30 בספטמבר 2011
* פיקוד האש: כך מתכונן צה"ל לעימות הבא עם הפלסטינים ברצועת עזה, אתר מעריב, ערב ראש השנה 18 ספטמבר 2015

הערות שוליים
------------

1. ↑  מירון רפופורט, צלקת לבנונית, באתר הארץ, 2 באפריל 2008
2. ↑  חילופי פיקוד בשבטה, אתר זרוע היבשה, 13 באוגוסט 2009
3. ↑  מספר מינויים אחרונים בחיל, תמיד תותחן, ספטמבר 2015, עמ' 30
**מופיד גאנם** (בערבית: **مفيد غانم**; נולד ב-1959) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. כיהן כקצין לוגיסטיקה ראשי. כיהן כסמנכ"ל בכיר במשרד המשפטים ומכהן כמנהל אגף שירות לקוחות בחברת החשמל.

קורות חיים
----------

גאנם נולד וגדל במע'אר שבגליל, בן למשפחה דרוזית-ישראלית. אביו היה איש מערכת הביטחון במשך שנים רבות, אחד מאחיו שירת בצה"ל כמפקד חטיבה.

התגייס לצה"ל ב-1978 ושירת כלוחם בחיל הרגלים, ב-1981 סיים קורס קציני תחזוקה. בתפקידו הראשון כקצין שירת כעוזר קצין התחזוקה של חטיבת הערבה, ב-1988 מונה למפקד פלוגת המפקדה של גדוד חרב, ב-1990 מונה לקצין התחזוקה של חטיבת הערבה וב-1991 לקצין התחזוקה של חטיבת גבעתי. ב-1996 מונה לקצין התחזוקה של עוצבת עמוד האש בפיקוד הדרום וב-1998 מונה לקצין התחזוקה של המרכז לאימוני יבשה. בשנת 2000 מונה לראש מחלקת התחזוקה במפקדת זרוע היבשה וקודם לדרגת אלוף-משנה. ב-2004 מונה לקצין התחזוקה הפיקודי של פיקוד המרכז. ב-2007 מונה לראש מחלקת תוא"ם (תורה, ארגון ומשאבי אנוש) במפקדת קצין לוגיסטיקה ראשי וכסגן קצין לוגיסטיקה ראשי. בנובמבר 2009 מונה לקצין לוגיסטיקה ראשי בדרגת תת-אלוף ושירת בתפקיד עד נובמבר 2013. גאנם הוא הדרוזי הראשון שכיהן כקצין חיל ראשי. במסגרת תפקידו הוביל את הקמת עיר הבה"דים בנגב.

לאחר שחרורו מונה ב-2014 לסמנכ"ל בכיר תפעול ולוגיסטיקה במשרד המשפטים.

בסוף אפריל 2020 מונה למנהל אגף שירות לקוחות בחברת החשמל.
גאנם הוא יושב ראש מרכז המורשת הדרוזית.

גאנם נשוי ואב לחמישה. הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי, ובעל תואר ראשון במדעי המזרח התיכון ותואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מופיד גאנם** בוויקישיתוף
* מופיד גאנם באתר אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה
* נעמה רק, נוטל את ההובלה, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 13 בנובמבר 2009
* אמיר בוחבוט‏, קצין הלוגיסטיקה היוצא: "גם תחת אש, נגיע לכל מקום", באתר וואלה!‏, 17 בנובמבר 2013
* תא"ל (במיל') מופיד גאנם מונה לתפקיד סמנכ"ל בכיר תפעול ולוגיסטיקה במשרד המשפטים(הקישור אינו פעיל), אתר משרד המשפטים, 7 באוקטובר 2014
* דוד גרין, שלושה דורות של מורשת דרוזית למען ביטחון המדינה, "צוות שלנו" (ביטאון ״צוות״), גיליון מספר 131, ספטמבר 2021, עמודים 17–20
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**יצחק (ז'ק) בן דוד** (1931 - 25 במאי 2007), היה רוכב אופניים ישראלי, אלוף ישראל במרוץ אופני כביש (1960) שהשתתף באולימפיאדת רומא (1960) במדי נבחרת ישראל.

ביוגרפיה
--------

בן דוד נולד בשנת 1931 וגדל במרוקו. בשנים 1950, 1951, 1953 ו-1954 השתתף בן דוד בטור דה מרוקו וזכה במקומות הראשונים[1]. לאחר שעלה לישראל הוא התגורר ברחובו והתאמן והתחרה בקבוצות האופניים של הפועל נהריה, הפועל אשקלון ביחד עם הנרי אוחיון, אף הוא אלוף ישראל במרוץ אופני כביש והפועל נהריה.

### אלוף ישראל

בשנת 1960 זכה בן דוד באליפות ישראל ברכיבת אופני כביש.

באולימפיאדת רומא (1960) השתתף בן דוד במרוץ הכביש יחד עם חברו לאגודה, הנרי אוחיון. המרוץ התקיים בחום של 38º צלזיוס למרחק של 175.38 ק"מ (12 הקפות של 14.615 ק"מ). לאחר שמשקפיו נפלו ובניסיון למצוא אותם הוא רכב בכיוון ההפוך ונפסל על ידי שופטי המרוץ.

במהלך הקריירה הענפה שלו השתתף במרוצים רבים והתחרה עד גיל 70.

בשנת 2007 נפטר בן דוד לאחר ניתוח שעבר בברך שאמור היה לאפשר לו לחזור ולרכב על אופניים, אלא שהתקף לב ושבץ לאחר הניתוח הביאו למותו.

קישורים חיצוניים
----------------

* יצחק בן דוד, באתר olympedia.org
* ענף האופניים זוכר את ז'ק בן דוד, באתר וואלה!‏, 3 ביוני 2007
* אלון וולף, על ג'ק בן דוד – כוכב רכיבה מקצוען במרוקו ומהרוכבים הגדולים של ישראל, באתר בייקפאנל, 18 בדצמבר 2017

הערות שוליים
------------



|  משלחת ישראל לאולימפיאדת רומא (1960)  |
| --- |
| מרוץ אופני כביש **מרוץ אופני כביש** | הנרי אוחיון • יצחק בן דוד |
| אתלטיקה **אתלטיקה** | אילנה אדיר • גדעון אריאל • עמוס גרודז'ינובסקי • אילה חצרוני • ברוך פיינברג • יאיר פנטילט • דוד קושניר • אילנה קרשיק |
| הרמת משקולות **הרמת משקולות** | גזי כהן • אדוארד מרון |
| התעמלות **התעמלות מכשירים** | רות אבלס • ראלי בן-יהודה • מרים קארה |
| סיף **סיף** | דוד ואן-חלדר • מיכאל רון |
| קליעה **קליעה** | רפאל פלס • חנן קריסטל |
| שחייה **שחייה** | עמירם טראובר • יצחק לוריא • יורם שניידר • גרשון שפע |
**אדרברי** (באנגלית: **Adderbury**) היא עיירה בצפון אוקספורדשייר, אנגליה. היא ממוקמת דרומית לבנברי וצפונית לאוקספורד.

היסטוריה
--------

התיישבות קיימת במקום למעלה מ-1,000 שנה. העיר העתיקה של אדרברי כללה מספר התיישבויות - אדרברי המזרחית, אדרברי המערבית, בודיקוט, ברפורד סנט ג'ון ומילטון. במהלך השנים נפרדו ההתיישבויות למעט אדרברי המזרחית והמערבית.

המבנים העתיקים ביותר שנותרו בעיירה הם כנסיית הקהילה של סנט מרי הבתולה שמתוארכת למאה ה-13 ואסם עתיק המתוארך למאה ה-15.

שמורת טבע אדרברי
----------------

בשנת 2011 קיבלו אגמי אדרברי מעמד רשמי של שמורת טבע. השמורה ממוקמת מזרחה למרכז אדרברי וכוללת שני אגמים והיערות הצמודים להם.

מינים רבים של בעלי חיים מתקיימים באגמים ומחוץ להם; בעלי הכנף במקום כוללים ברכייה, סופית, תת-משפחות שונות ממשפחת השלדגיים, מלכילון אורנים, גנובתן אירופי וסיטה. במקום נצפו גם פרטים של עטלפון אירופי, בעיקר בקיץ, וכמו כן נחש מים אירופי, סנאי אפור, אייל הכרמל ומינים שונים של שפריריות, שפיריות, חפרפרות, נברנים וצפרדעים.

הצומח במקום כולל אקוניטום, פעמונית כחולה, דרדר הכותנה (מין של חוחן), חרדל השדה, קיסוס, נזמית, אצבעונית, זכריני, מורן שסוע עלים ורוד, גרניון הארגמן, גזר הגינה, אלנוס, מילה, אשור, שקד, אדר, אלון, דולב וערבה.

ריקוד מוריס
-----------

ריקוד מוריס הוא ריקוד אנגלי קבוצתי מסורתי המלווה במוזיקה, ולעיתים כולל שימוש במקלות, חרבות ופריטים אחרים. קיימות עדויות כתובות המתארכות את הריקוד לשנת 1448. מקור הריקוד הוא ככל הנראה בריקודים אירופיים של המאה ה-15, בהם המשתתפים לבשו תלבושות צבעוניות ומפוארות בעלות שרוולים ארוכים מאוד שעליהם פעמונים. היו קיימים שני סגנונות ריקוד - ריקוד סולו של אדם בודד, וריקוד קבוצתי מסביב לרקדנית, או רקדן בבגדי אשה.

מקור השם הוא במילים Moorish או Morisco (כינוי משפיל שמשמעותו "מורים קטנים")

הריקוד התפתח והשתנה עם השנים, ובמאה ה-18 היה נפוץ מאוד בדרום-מזרח אנגליה ומכיוון שלא היה ביכולת הרוקדים להרשות לעצמם בגדים מפוארים, הסתפקו בלבוש רגיל שהוספו לו סרטים ארוכים ופרחים. הריקוד זכה להצלחה אך במאה ה-19 איבד מהפופולריות שזכה לה עד שגווע בשנת 1880 לערך.

בשנת 1975 החלו שני תושבי אדרברי, בריאן שפרד וטים רדפורד, להשיב לחיים את הריקוד. הריקוד נלמד בבתי ספר למחול באזור, ואף נקבע יום מיוחד "יום הריקוד", בו מתקבצים רקדנים ממדינות שונות כדי להתחרות זה בזה.

בשנת 2011 יצא הסרט הדוקומנטרי Way of the Morris המתאר את הריקוד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אדרברי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אדרברי
* תמונות מהיסטוריית אדרברי
* ריקוד מוריס באתר

הערות שוליים
------------

1. ↑  כנסיית אדרברי, באתר
2. ↑  ההיסטוריה של אדרברי, באתר Adderbury History Association
3. ↑  אגם אדרברי, באתר
4. ↑  שמורת אדרברי, באתר
5. ↑  ההיסטוריה של ריקוד מוריס, באתר
6. ↑  Adderbury Village Morris Men,
7. ↑  Way of the Morris, IMDB

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007564663805171
* GND: 7841349-7
* LCCN: n84089334
* VIAF: 151319254
* WorldCat: lccn-n84089334

 |
**ג'האד חסן** הוא קצין בדרגת תת-ניצב במשטרת ישראל, המכהן כמפקד בסיס ההדרכה של משמר הגבול.

קורות חיים
----------

חסן נולד וגדל בכפר הדרוזי סאג'ור. הוא שירת במגוון תפקידי פיקוד במשמר הגבול. שירת כלוחם וכמפקד לוחמים, מפקד פלוגת מג"ב בשכם וראש ענף סמלים בבסיס הדרכה של משמר הגבול. ב-2003 היה אחד ממדליקי המשואות בטקס הדלקת המשואות. בהמשך שירת כסגן מפקד מג"ב צפון וסגן מפקד מג"ב ירושלים. ב-2019 מונה למפקד מג"ב דרום. באפריל 2021 מונה למפקד מג"ב איו"ש, ובמאי 2023 למפקד בה"ד מג"ב.

חסן נשוי ואב לשניים. בוגר קורס מפקדי פלוגות וקורס פיקוד ומטה, ובעל תואר ראשון במנהל עסקים. אחיו עימאד חסן שירת אף הוא כקצין בכיר במג"ב.

קישורים חיצוניים
----------------

* נועה מגיד, מפקד מג"ב איו"ש הנכנס, תנ"צ ג'יהאד חסן: "מקבל על עצמי את הזכות לפקד על מרחב יוקרתי ועוצמתי בצניעות ובענווה", באתר חדשות 0404‏, 21 באפריל 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  כתבי ynet, ישראל חוגגת עצמאות 55, באתר ynet, 7 במאי 2003
2. ↑  תת ניצב ג׳יהאד חסן מונה למפקד בית הספר של מג"ב, 7 במאי 2023, פורטל הכרמל והצפון
3. ↑  הסדר ניגוד עניינים, אתר מידע לעם
פירוש נוסף ערך זה עוסק באות כבוד. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו עיטור (פירושונים).
**עיטור** הוא אות כבוד הניתן כהוקרה על מעשה או הישג מסוים או על מפעל חיים. נהוג להבחין בין אותות ועיטורים צבאיים לאותות ועיטורים אזרחיים.

היסטוריה
--------

כבר בעת העתיקה היה מקובל להעניק עיטורים לאות הוקרה. ביוון העתיקה ניתנו זרים של עלי דפנה, זית או הדס לאזרחים שהצטיינו בפעילותם הציבורית. ברומא העתיקה, לעומת זאת, הוענקו עטרות זהב על השגים בשדה הקרב. 

הקיסר הרומי אוגוסטוס הרבה לטבוע מטבעות מתכת ועליהם דיוקנו, ונראה שהוא היה הראשון שהעניק מדליות לנושאי משרה בכירים ברומא. בימי הביניים נפסק הנוהג של הענקת מדליות, אך אצילים שהשתייכו למסדרי אצולה שונים קיבלו מן המלכים עיטורי כבוד כגון גלימות מיוחדות, צלבים וסרטים (כגון "אות מסדר הבירית" באנגליה). במאה התשע עשרה התחדש הנוהג להעניק עיטורים לא רק לאצילים אלא לבני כל המעמדות לאות על הישגים מיוחדים או על התנהגות אזרחית למופת.

מדליות ועיטורים במדינת ישראל
----------------------------

 ערך מורחב – **עיטורי צה"ל**  

עיטור הגבורה, העיטור הגבוה ביותר בצה"ל
צה"ל מנפיק עיטורים צבאיים, והם מוענקים על ידי הרמטכ"ל או שר הביטחון. 

שר הביטחון העניק אותות שירות על פעילות ביטחונית לפני הקמת המדינה לחברי השומר, ניל"י, ההגנה, האצ"ל והלח"י. כמו כן למתנדבים לשירות בצבא הבריטי ובצבאות בעלות הברית במלחמת העולם השנייה (אות ההתנדבות), ליחידות הנוטרים (אות המשמר), וללוחמים בנאצים ביחידות פרטיזנים ובארגוני מחתרות (אות הלוחם בנאצים). מקבלי עיטורים אלו קיבלו גם את "עיטור לוחמי המדינה" (על"ה).

סרט אותות מערכה ישראלי
בנוסף מעניק שר הביטחון אותות מערכה לחיילי צה"ל ואנשי כוחות הביטחון שהשתתפו במלחמות ומערכות ישראל. האות ניתן גם לאזרחים שסייעו ללחימה (כגון עובדי התעשייה הצבאית ופעילי מל"ח). עד כה ניתנו אותות למשתתפי מלחמת העצמאות, מבצע קדש, מלחמת ששת הימים, מלחמת ההתשה, מלחמת יום הכיפורים, מלחמת שלום הגליל, מלחמת לבנון השנייה ומבצע צוק איתן.
**נזים סביתי** (בערבית: **نظيم سبيتي**; נולד ב-12 בנובמבר 1957 ) הוא דרוזי-ישראלי וגונדר בדימוס בשירות בתי הסוהר.

קורות חיים
----------

סביתי גדל והתחנך בבית הספר היסודי שבכפר הדרוזי, יאנוח-ג'ת, ישראל. המשיך את לימודי התיכון בכפר הנוער "כפר גלים" שבמחוז חיפה.

בשנת 1976 התגייס לצה"ל, מילא תפקידים מבצעים ביחידות הלוחמות 244 ו-299, והשתחרר כקצין בדרגת סגן.

בסמוך לשחרורו מהצבא, התגייס לשירות בתי הסוהר וכיהן בשורת תפקידים פיקודיים בתחום הביטחון, ובהם מפקדם של ארבעה בתי סוהר (אשמורת, כרמל, דמון ושטה), ומפקד גוש שרון בדרגת תת-גונדר.

במהלך תפקידו כמפקד גוש יזם והוציא לפועל את פרויקט "ניצחון הרוח", שבמסגרתו הובאו אלפי אסירים פליליים לבית לוחמי הגטאות, כדי ללמד את האסירים והסוהרים את תולדות השואה. על-כך זכה להדליק משואה בעצרת נעילת יום הזיכרון לשואה ולגבורה בקיבוץ לוחמי הגטאות, ביום העצמאות ה-63 למדינת ישראל.

בשנת 2007 מונה למפקד מחוז המרכז, והועלה לדרגת גונדר, ובמסגרת תפקידו ביסס את הקמת הימ"ז (יחידה מבצעית מחוזית), אותה ייסד מספר שנים קודם לכן כימ"ג (יחידה מבצעית גושית).
עוד במסגרת תפקידו כמפקד מחוז המרכז, מונה על ידי נציב בתי הסוהר להוביל את הטיפול במשאב האנושי, במסגרת התוכנית הארגונית הרב שנתית "מעוף". בשנת 2011 מונה למפקד מחוז הדרום ותחת פיקודו הוחזקו במשמורת בטוחה מרבית האסירים הביטחוניים והשוהים הזרים בשב"ס.

בשנת 2013 מונה לראש אג"ם (ראש אגף המבצעים והביטחון) בשירות בתי הסוהר, ובתפקיד זה הוא משמש כמפקדם של היחידות המיוחדות של השב"ס (מצדה, נחשון, דרור), וכן על חטיבות הביטחון והמודיעין. במסגרת תפקיד זה הוא מונה על ידי הנציב להוביל את הטיפול בשביתת הרעב של האסירים הביטחוניים, שהסתיימה ללא-הישגים מבחינתם של האסירים.

לאחר פרישתו ממערכת הבטחון, החל את צעדיו הראשונים כפוליטיקאי ואף היה חבר מפלגת "צדק חברתי" כששובץ ברשימתה במקום השני, בהתמודדותה בבחירות לכנסת העשרים ואחת שנערכו באפריל 2019.

חיים אישיים
-----------

נשוי, ואב לחמישה.

בוגר קורס פו"מ (פיקוד ומטה) במשטרת ישראל, ובוגר תואר ראשון במדעי המדינה באוניברסיטת חיפה, ותואר שני במינהל עסקים.

קישורים חיצוניים
----------------

* גונדר נזים סביתי מפקד מחוז מרכז בשב"ס בין מדליקי המשואות בעצרת נעילת יום השואה בבית לוחמי הגטאות באתר שירות בתי הסוהר, 4 בפברואר 2013
* מסע ישראלי, באתר שירות בתי הסוהר
**גנון זהוב** (שם מדעי: Cercopithecus kandti) הוא מין של קוף בעל זנב מהסוג גנון החי במרכז אפריקה סביב לארבעה פארקים לאומיים הסמוכים להרי געש: הפארק הלאומי מגהינגה בדרום-מערב אוגנדה (אנ'), הפארק הלאומי וולקנסיס (אנ') בצפון רואנדה והפארקים וירונגה וקהוזי-בייגה ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו. קוף זה חי ביערות סבוכים, לרוב בסביבות במבוקים עבים.

הקוף מצוי כיום בסכנת הכחדה עקב השפעות של הרס בית גידולו המיוער ועקב מלחמות שהתחוללו באזור וגרמו למותם של קופים רבים. הוא מוגדר כמין בסכנת הכחדה, אך הפארקים בהם הוא חי מגוננים עליו מפגיעה.

תיאור
-----

הגנון הזהוב הוא קרובו של הגנון הכחול ובעבר הוגדר כתת-מין שלו. במראהו הוא דומה לגנון הכחול אך בעל גב, עורף וגפיים זהובות-בהירות ומעט חומות.

אורך הקוף 57 עד 65 ס"מ, עם זנב באורך 80 ס"מ ומשקל הזכרים 8 עד 10 ק"ג, בעוד הנקבות קטנות בהרבה ומשקלם 3.3 עד 3.5 ק"ג בממוצע. הם חיים לרוב על קרקע היער בחבורות של עד 30 פרטים ולעיתים נמצאים בחבורות של מעל 60 פרטים. הקופים מקימים מעונות לילה על הבמבוקים.

קופים אלו ניזונים מצמחייה הכוללת נצרי במבוק, עלים, פרחים ופירות אך הם מגוונים כנראה בחרקים שהם מוצאים, לרוב מזחלים בין העלים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גנון זהוב** בוויקישיתוף
* גנון זהוב, באתר ITIS (באנגלית)
* גנון זהוב, באתר NCBI (באנגלית)
* גנון זהוב, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* גנון זהוב, באתר GBIF (באנגלית)
**תִימֹורה לֶסינגר** (נולדה ב-31 בדצמבר 1979) היא עיתונאית, עורכת ומבקרת מוזיקה ישראלית.

ביוגרפיה
--------

לסינגר נולדה בתל אביב למשפחה דתית. מקור שמה הפרטי בספר יחזקאל, פרק מ"א, פסוק י"ח: "וְעָשׂוּי כְּרוּבִים, וְתִמֹרִים; וְ**תִמֹרָה** בֵּין-כְּרוּב לִכְרוּב". בילדותה עברה להתגורר עם משפחתה בימית. לאחר פינוי חבל ימית התגוררה משפחתה בגני טל ולאחר מכן בנוה דקלים. לסינגר עשתה שירות לאומי ביד שרה בירושלים.

במהלך השירות הלאומי השתתפה בסדנאות כתיבה יוצרת שעסקו בפרוזה (בהנחיית משה בן-שאול ויותם ראובני) ובשירה (בהנחיית צבי עצמון ואריה זקס). חבר לסדנה הכיר בינה לבין ישראל הראל, עורך כתב העת "נקודה"' שהזמין את לסינגר לעבוד בכתב העת. לסינגר הצטרפה לצוות כתב העת, תחילה כמגיהה ולאחר מכן ככותבת, והייתה חברה בו במשך כשנתיים בשלהי שנות ה-80.

לאחר שסיימה שירות לאומי למדה לתואר ראשון בספרות משווה באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1998 הצטרפה ל"מקור ראשון", תחילה כסגנית עורכת המגזין "דיוקן", ולאחר מכן כעורכת המגזין, תפקיד בו שימשה עד שנת 2000.

בין השנים 2001–2005 עבדה בשבועון "אנשים" כסגנית עורכת. במקביל הייתה פעילה בפורום "מוזיקה ישראלית" באתר ynet, שם זכתה להכרה בשל ביקורות מוזיקה והופעות שפרסמה ובשל סדרת ראיונות עומק שערכה עם מוזיקאים שונים, בהם יוסי בבליקי, רמי פורטיס, גבריאל בלחסן, אהוד בנאי ושרון מולדאבי. בעקבות כך, בשנת 2006 החלה לכתוב את מדור ביקורת המוזיקה ב-ynet, אותו כתבה עד שנת 2011. במקביל לכך שימשה לסינגר בין השנים 2006­–2008 ככתבת תרבות ב"גלובס". בשנת 2010 שימשה מבקרת מוזיקה בגלי צה"ל, בפינה שבועית קבועה בתוכנית "מוזיקה היום" של אסף צ'רנילס.

בשנת 2012 החלה לשמש עורכת לשונית במגזין "G" של "גלובס". בשנת 2019 החלה לערוך את מדור התרבות במגזין "G", תפקיד בו שימשה עד 2021.

בשנת 2021 החלה לפרסם תכנים באתר עצמאי בשם "סך הקול".

ללסינגר בת משותפת עם אבשלום אליצור. היא מתגוררת בתל אביב.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של תימורה לסינגר
* תימורה לסינגר, באתר ynet
* תימורה לסינגר, באתר גלובס

הערות שוליים
------------

1. ↑  סיני גז, השאלון עם תימורה לסינגר, 14 באוגוסט 2008
2. ↑  ריבי גיליס, ‏האתניות (כן) עוצרת במחסום: לשאלת הזהות האתנית בהתנחלויות, **תיאוריה וביקורת** 47, חורף 2016, עמ' 41–63
3. ↑  "הסימן הראשון לאמת הוא יופי" – ראיון עם יוסי בבליקי, באתר "סך הקול" (פורסם במקור בפורום "מוזיקה ישראלית" ב-ynet), 22 בדצמבר 2003
4. ↑  "בדרך כלל המנגינה מנצחת" – ראיון עם רמי פורטיס, באתר "סך הקול" (פורסם במקור בפורום "מוזיקה ישראלית" ב-ynet), 24 בדצמבר 2004
5. ↑  גבריאל בלחסן: ראיון אישי מקיף, באתר "סך הקול" (פורסם במקור בפורום "מוזיקה ישראלית" ב-ynet), אפריל 2005
6. ↑  "שיר זה כמו סוד קטן" – ראיון עם אהוד בנאי, באתר "סך הקול" (פורסם במקור בפורום "מוזיקה ישראלית" ב-ynet), 24 באוקטובר 2005
7. ↑  "אני רוצה להיות צליל" – ראיון עם שרון מולדאבי, באתר "סך הקול" (פורסם במקור בפורום "מוזיקה ישראלית" ב-ynet), 3 באוגוסט 2007
8. ↑  אתר "סך הקול"
**האיל סלאח** (נולד ב- 1949) הוא קצין בצה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כמפקדו הראשון של גדוד חרב, מפקד חטיבת שריון וכמפקד אוגדה 85. הוא הדרוזי הראשון שמילא תפקידים אלו.

קורות חיים
----------

סלאח גדל במע'אר ולמד בבית ספר תיכון בנצרת. בנעוריו היה פעיל במק"י והשתתף בהפגנות נגד הממשל הצבאי.

התגייס בנובמבר 1961 ליחידת המיעוטים, עבר קורס מ"כים בג'וערה וחזר ליחידתו כמפקד. לאחר מאבק ממושך יצא לקורס קצינים ואחריו שירת כמפקד מחלקה ביחידה. שירת כמפקד משמר עין יהב בערבה ומפקד משמר פארן. לאחר קורס מפקדי פלוגות הדריך בבית הספר לחי"ר. במלחמת יום הכיפורים השתתף בלחימה בגזרת רמת הגולן. לאחר המלחמה מונה למפקד גדוד מילואים ובהמשך מונה למפקדו הראשון של גדוד 299, גדוד סדיר שהתבסס על חיילים דרוזים, ופיקד עליו עד 1976. לאחר מכן שירת כסגן מפקד חטיבה, למד במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה וב-1979 מונה למפקד חטיבה. הוא עבר הסבה לשריון ושירת כסגן מפקד אוגדה ומפקד חטיבה 691 (שנקראה בעבר 274), חטיבת שריון במילואים באוגדה 440. ב-1986 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה למפקד אוגדה מרחבית 85 (אוגדת העמקים), גם בכך היה לדרוזי הראשון בדרגת תת-אלוף וכמפקד אוגדה. 

סלאח נשוי ואב לשבע בנות ושני בנים.
**אינגליש גרדנר** (באנגלית: **English Gardner**; נולדה ב-22 באפריל 1992) היא אצנית אמריקאית. פעמיים ברציפות סגנית אלופת העולם (מוסקבה 2013 ובייג'ינג 2015) בריצת שליחות 4x100 מטר, אלופת ארצות הברית (2013) ופעמיים ברציפות אלופת המכללות (2012 ו-2013) בריצת 100 מטר. שיאה האישי בריצת 100 מטר הוא 10.74 שניות, מה שמדרג אותה במקום השביעי בכל הזמנים ביחד עם מרלין אוטי מג'מייקה.

ביוגרפיה
--------

גרדנר נולדה בווראיז טאונשיפ, ניו ג'רזי. היא למדה והתאמנה באוניברסיטת אורגון.

### 2011

בשנת 2011 קבעה גרדנר קבעה בריצת 100 מטר שיא ארצות הברית לנערות (שלא אושר) בתוצאה של 11.03 שניות.

### 2012

#### אלופת המכללות

באליפות המכללות שנערכה ביוני 2012 זכתה גרדנר במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.10 שניות.

### 2013

#### אלופת ארצות הברית

באליפות ארצות הברית שנערכה ביוני 2013 זכתה גרדר במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.85 שניות, לפני אוקטביוס פרימן (10.87 שניות) ואלכסנדריה אנדרסון (10.91 שניות). 

באליפות העולם שנערכה במוסקבה, רוסיה באוגוסט 2013 זכתה גרדנר במדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.75 שניות אחרי ג'מייקה שקבעה שיא אליפות חדש של 41.29 שניות ולפני בריטניה (42.87 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.97 שניות, 3 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד. בשלב המוקדמות היא קבעה את התוצאה המהירה ביותר (10.94 שניות).

### 2015

באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג, סין באוגוסט 2015 זכתה גרדנר במדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 41.68 שניות, אחרי ג'מייקה שקבעה שיא אליפות חדש של 41.07 שניות ולפני טרינידד וטובגו (42.03 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום 14 בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.13 שניות.

### 2016

במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שנערכו ביוג'ין, אורגון ביולי 2016 ניצחה גרדנר את ריצת ה-100 מטר בשיא אישי חדש של 10.74 שניות בתוצאה השביעית בטיבה בכל הזמנים ונכללה בנבחרת ארצות הברית למשחקים האולימפיים. במשחקים האולימפיים עצמם היא סיימה במקום שביעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.94 שניות וזכתה במדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם טיאנה ברטולטה, אליסון פליקס וטורי בואי בתוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים של 41.01 שניות, לפני ג'מייקה (41.36 שניות) ובריטניה (41.77 שניות).

שיאים אישיים
------------

### אצטדיון

* ריצת 100 מטר: 10.74 שניות (2016)
* ריצת 200 מטר: 22.62 שניות (2013)

### אולם

* ריצת 60 מטר: 7.12 שניות (2012)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אינגליש גרדנר** בוויקישיתוף
* אינגליש גרדנר, ברשת החברתית פייסבוק
* אינגליש גרדנר, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* אינגליש גרדנר, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* אינגליש גרדנר, באתר olympedia.org
* אינגליש גרדנר, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
* אינגליש גרדנר, באתר ליגת היהלום
* אינגליש גרדנר, באתר Track and Field (נשים)
* אינגליש גרדנר, באתר נבחרת ארצות הברית באתלטיקה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* World Athletics: 14310719

 |
**פֶּשְׁט** (בהונגרית: **Pest**) הוא מחוז במרכז הונגריה. בשטחו הוא מקיף את עיר הבירה בודפשט, המהווה יחידה טריטוריאלית-מנהלית עצמאית ואינה חלק מהמחוז. מצפון הוא גובל בסלובקיה ובמחוז נוגראד, ממזרח במחוזות הווש ויאס-נאג'קון-סולנוק, מדרום במחוז באץ'-קישקון וממערב במחוזות פייר וקומארום-אסטרגום. בירת המחוז היא בודפשט (למרות שמנהלית היא יחידה עצמאית).

גאוגרפיה
--------

מחוז פשט הוא הגדול ביותר באוכלוסייתו מכל מחוזות הונגריה, והשלישי בגודלו בשטחו. כ-65% מאוכלוסיית המחוז גרה במטרופולין של בודפשט הכולל עשרות ערים ויישובים כפריים. במחוז 48 ערים, ובסך הכל 187 יישובים.

פני השטח של המחוז מגוונים – ניתן למצוא בו אזורים הרריים המגיעים לשיא של 939 מטר וגם שטחים מישוריים נרחבים. כרבע מחלקו של הדנובה העובר בשטח הונגריה נמצא במחוז.

היסטוריה
--------

המחוז נוסד ב-1950, כאשר החלק הדרומי של מחוז פשט-פיליש-שולט-קישקון (Pest-Pilis-Solt-Kiskun) ההיסטורי (נוסד ב-1876) הופרד ממנו וחובר למחוז באץ'-קישקון, והחלק הנותר הפך למחוז פשט. מחוז פשט-פיליש-שולט-קישקון נוצר במהלך השנים על ידי איחוד המחוזות ההיסטוריים פשט ופיליש, שנוסדו עוד במאה ה-11 כחלק מממלכת הונגריה והאזורים הסמוכים שולט וקישקון.

ראו גם
------

* בית הקברות הצבאי הבריטי בבודפשט

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פשט** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פשט
* פשט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| מחוזות הונגריה |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| באץ'-קישקון • באראניה • בורשוד-אבאוי-זמפלן • בקש • גיור-מושון-שופרון • הווש • היידו-ביהר • ואש • וספרם • זאלה • טולנה • יאס-נאג'קון-סולנוק • נוגראד • סבולץ'-סטמאר-ברג • פייר • פשט • צ'ונגראד-צ'נאד • קומארום-אסטרגום • שומוג' |  |

 |
| עיר הבירה בודפשט |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007552874305171
* BnF: cb122877331 (data)
* GND: 4379779-9
* LCCN: n81024791
* MusicBrainz: b96293b9-ebde-4b1c-afad-f8e613d4e598
* VIAF: 139561234
* WorldCat: lccn-n81024791

 |
**אלכסנדר (סרז') סטביסקי** (20 בנובמבר 1886 - 8 בינואר 1934) היה פיננסייר ונוכל צרפתי ממוצא ליטאי-יהודי.

ביוגרפיה
--------

סטביסקי נולד בסלובודקה שבפאתי קובנה. אביו היה רופא שיניים בשכונת עוני צרפתית לאחר שהמשפחה עברה לצרפת בתחילת המאה העשרים.

בתחילת דרכו ניסה סטביסקי לשלוח את ידו במספר פרנסות, בין היתר כזמר בבתי קפה, מנהל מועדון לילה, פועל בבית חרושת למרק ומנהל בית הימורים מפוקפק. קיבל אזרחות צרפתית בשנת 1910. בשנות השלושים ניהל בתי עבוט והתרועע בחוגים פיננסיים. מכר איגרות זבל בהמוניהן.

בשנת 1927 הועמד סטביסקי לדין על הונאה בפעם הראשונה על שישה מיליון פאונד. המשפט נדחה חזור ודחה, והוא שוחרר בערבות 19 פעמים.

בדצמבר 1933 ברח סטביסקי ונתפס על ידי המשטרה ב-8 בינואר 1934, בטירה בעיר שאמוני, כשהוא שכיב מרע בעקבות שתי יריות אקדח בראשו. מנתחים נאבקו על חייו אך לשווא. הוא מת בשעות המוקדמות של ה-9 בינואר. באופן רשמי סיבת המוות הנה התאבדות, אולם שמועות עקשות טענו כי המשטרה היא שהרגתו.

מותו בא בעיצומה של פרשת סטביסקי, שבמהלכה התברר כי איגרות חוב עירוניות רשמיות של עיריית באיון בסך מאתיים מיליון פרנקים, שהיו חסרי כיסוי. בדיעבד הסתבר שמפקד המשטרה שדאג לשחרורו של סטביסקי בערבות 19 פעם היה גיסו של ראש ממשלת צרפת, אם כי ראש ממשלת צרפת הכחיש את הקשר בינו לבין שחרור סטביסקי.

מנהל הבנק שהנפיק את איגרות החוב הטיל את האשמה להנפקת האג"ח חסר הערך על ראש עיריית באיון. ראש העיר טען לחסינות בהיותו חבר פרלמנט, אולם נאסר בכל זאת על פי סעיף מיוחד המחריג חסינות במקרה של זיוף תעודות רשמיות על ידי איש ציבור. באותה שעה התגבר המצוד אחרי סטביסקי, ומותו של סטביסקי גרר לפיכך את תאוריות הקונספירציה לפיהן המשטרה אחראית למותו על מנת שלא יוכל להפליל את האחראים הנוספים לפרשת אג"ח הזבל. לספקולציות תרמה לא במעט העובדה שהתברר שסטביסקי התאבד, לכאורה, מאקדחו של שוטר בשם קולומבו.

סטביסקי נקבר בפר לשז.

לאחר מותו נחשפו רבים מהמקושרים לפרשה על ידי העיתונות, מהחשובים שבאליטה השלטונית. לאחר מותו גם נחשפה העובדה שסטביסקי רכש שני עיתונים (אחד ימני ואחד שמאלי) שהגנו עליו בזמן סערת פרשת אג"ח הזבל. שופט חוקר (טארס) שמונה לחקור את הפרשה והיה ידוע בניקיון כפיו נמצא מת כשהוא כפות למסילת ברזל.

ייצוג בתרבות
------------

ז'אן-פול בלמונדו שיחק את דמותו של סטביסקי בסרט "סטביסקי" של אלן רנה ב-1974.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלכסנדר סטביסקי** בוויקישיתוף
* אלכסנדר סטביסקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* אלכסנדר סטביסקי (1886-1934), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007268406105171
* BnF: cb119815244 (data)
* GND: 122674251
* ISNI: 0000 0000 6680 407X
* LCCN: n50038456
* NKC: vse20201063819
* NLP: a0000001215155
* NTA: 113540663
* SNAC: w6tg28jb
* SUDOC: 027864812
* VIAF: 13197036
* WorldCat: lccn-n50038456

 |