**גברילו פרינציפ** (בסרבית: **Гаврило Принцип**;‏ 25 ביולי 1894 – 28 באפריל 1918) היה פעיל לאומני בוסני ממוצא סרבי שהיה חבר בקבוצות היד השחורה ובוסניה הצעירה. התנקש בחייהם של יורש העצר האוסטרו-הונגרי הארכידוכס פרנץ פרדיננד ורעייתו סופיה, דוכסית הוהנברג בסרייבו ב-28 ביוני 1914. ההתנקשות, הידועה בשם "הרצח בסרייבו", נחשבת על ידי רבים כגורם הישיר לפעולת האימפריה האוסטרו-הונגרית נגד ממלכת סרביה, שהובילה לפרוץ מלחמת העולם הראשונה. עם זאת, רבים אחרים סבורים כי ההתנקשות היוותה רק תירוץ לפעולה אוסטרו-הונגרית נגד סרביה, שתוכננה ממילא עוד קודם לכן.

פרינציפ נולד למשפחה סרבית ענייה. כשהיה בן 13 נשלח לסרייבו, בירת בוסניה תחת הכיבוש האוסטרי. שם למד בבית ספר לסוחרים לפני שעבר לגימנסיה, שבה הפך מעורה פוליטית. ב-1911 הצטרף לקבוצת "בוסניה הצעירה", תנועה שתמכה בשחרור כל השטחים הסלאביים הנתונים תחת שליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית ואיחודם עם ממלכת סרביה ליצירת ממלכה פאן-סלאבית גדולה. לאחר שהשתתף בהפגנות נגד שלטונות סרייבו, גורש מבית ספרו והלך לבלגרד כדי להמשיך את לימודיו. במהלך מלחמת הבלקן הראשונה נסע לדרום סרביה וביקש להתנדב ל"קומיטה" – כוחות גרילה סרביים שלחמו במקדוניה נגד העות'מאנים, אך סורב בשל ממדי גופו הקטנים.

ב-1913 הכריז מושל בוסניה והרצגובינה אוסקר פוטיורק על מצב חירום, פיזר את הפרלמנט, הטיל שלטון צבאי ואסר על כל האיגודים הסרביים הציבוריים, התרבותיים והחינוכיים. בהשראת שלל ניסיונות התנקשות נגד פקידים אימפריאליים על ידי לאומנים ואנרכיסטים סלאבים, פרינציפ שכנע שני צעירים בוסנים נוספים להצטרף למזימה לרצוח את יורש העצר פרנץ פרדיננד במהלך ביקורו הרשמי בסרייבו. היד השחורה סיפקה לקושרים כלי נשק ואימונים לפני שסייעה להם להיכנס מחדש לבוסניה.

ביום שבת, 28 ביוני 1914, במהלך ביקורם בסרייבו, ירה למוות פרינציפ בפרנץ פרדיננד ובאשתו סופי בירי אקדח לעבר מכוניתם שעצרה במרחק של מטר וחצי ממנו. פרינציפ נעצר ונשפט לצד 24 בוסנים אחרים. במשפטו הצהיר פרינציפ: "אני לאומני יוגוסלבי ואני מאמין באיחוד של כל הסלאבים הדרומיים בכל צורה שהיא של מדינה שתהיה חופשית מאוסטריה". בגלל שהיה בן 19 בעת ביצוע הרצח, בשל גילו בעת הרצח הוא ניצל מעונש מוות ונידון ל-20 שנות מאסר.

פרינציפ מת באפריל 1918 משחפת שהחמירה בשל תנאי הכליאה הגרועים שלו שאף גרמו לכריתת אחת מזרועותיו.

ראשית חייו
----------

בית משפחת פרינציפ באובליאי
פרינציפ נולד בכפר אובליאי (Обљај), הסמוך לעיירה בוסנקו גראחובו (Босанско Грахово) שבבוסניה (באותה התקופה – בניהולה של האימפריה האוסטרו-הונגרית). הוא היה השני מבין תשעה ילדים (חמישה בנים וארבע בנות), שישה מהם מתו בינקותם. אמו של פרינציפ, מריה, רצתה לקרוא לו על שם אחיה המנוח, אך הוא נקרא גברילו לאחר שכומר נוצרי אורתודוקסי טען כי מתן השם לתינוק החולה (בריאותו הייתה לקויה) על שם המלאך גבריאל יעזור לו לשרוד.

בני משפחתו הסרבים חיו בצפון מערב בוסניה במשך מאות שנים. אבותיו, שהגיעו מניקשיץ', מונטנגרו, והיגרו לסרביה בתחילת המאה ה-17, דבקו באמונה הנוצרית האורתודוקסית הסרבית. הוריו של פרינציפ, פטר ומריה (לבית מיצ'יץ'), היו חקלאים עניים שהתפרנסו משטח האדמה הקטן שהיה בבעלותם. הם השתייכו למעמד האיכרים הצמיתים "קמֶטובי", שדוכא על ידי בעלי האדמות המוסלמים. פטר מעולם לא שתה לשכרה ולא קילל ובעקבות כך זכה ללעג על ידי שכניו. בצעירותו השתתף בהתקוממות הרצגובינה, שבעקבותיה חזר להיות חקלאי בעמק גראחובו. כדי להשלים את הכנסתו ולפרנס את משפחתו, הוא עבד גם כדוור בצפון בוסניה ובדלמטיה.

למרות שאביו התנגד בתחילה, מכיוון שהיה זקוק לרועה צאן שישמור על כבשיו, פרינציפ החל ללמוד בבית ספר יסודי בשנת 1903, בגיל תשע. שנת לימודיו הראשונה הייתה קשה אך בסופה זכה להצלחה בלימודיו, ועל כך העניק לו מנהל בית ספרו אוסף שירים אפיים סרבים. בגיל 13 עבר לסרייבו, שם התכוון אחיו הבכור יובאן לרשום אותו לאקדמיה הצבאית האוסטרו-הונגרית של סרייבו. עם זאת, עד שאחיו הצעיר הגיע לסרייבו, שינה יובאן את דעתו לאחר שבעל חנות המליץ לו לא להפוך אותו ל"תליין של בני עמו", ופרינציפ נרשם לבסוף לבית הספר למסחר. יובאן שילם את שכר הלימוד שלו בכסף שהרוויח מעבודת כפיים. לאחר שלוש שנות לימוד, עבר פרינציפ לגימנסיה בסרייבו.

בוסניה הצעירה וההכנות לרצח פרנץ פרדיננד
---------------------------------------

פרינציפ, טריפון גרבז' ונדלקו צ'ברינוביץ' בתקופה בה התאמנו לקראת הרצח
לאחר משבר בוסניה וסיפוחה על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית ב-1908, השתוקקו תושבי בוסניה לחירות. כתוצאה מכך, צצו קבוצות סטודנטים שונות שהתעניינו בתנועות כמו ניהיליזם או אנטי-אימפריאליזם, בעוד שבבית ספרו ובאמצעות שותפו דנילו איליץ', נחשף פרינציפ גם לכתיבה סוציאליסטית, אנרכיסטית וקומוניסטית. פרינציפ החל להתרועע עם מהפכנים לאומנים צעירים בעלי דעות דומות והעריץ את בוגדן ז'רייץ', בוסני סרבי שניסה להתנקש בחייו של המושל האוסטרו-הונגרי של בוסניה והרצגובינה מריאן ורשנין. ביום השנה למותו, צעירים סרבים מסרייבו החלו לפקוד את קברו על מנת להניח עליו פרחים. לדברי לואיג'י אלברטיני, זה המקום שבו התחיל פרינציפ לגבש את תוכניותיו. בשנת 1911 סיים את לימודיו והצטרף לבוסניה הצעירה (בסרבית: Mlada Bosna), תנועה שתמכה בשחרור כל השטחים הסלאביים הנתונים תחת שליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית ואיחודם עם ממלכת סרביה ליצירת ממלכה פאן-סלאבית גדולה. קבוצה זו הורכבה מקרואטים, סרבים, בוסנים מוסלמים שביקשו להביא לעצמאותם של העמים הסלאבים הדרומיים מידי אוסטרו-הונגריה.

היו שסברו שממלכת סרביה הייתה מחויבת לסייע באיחוד העמים הסלאביים הדרומיים. מכיוון שהרשויות המקומיות אסרו על סטודנטים להקים ארגונים ומועדונים, פרינציפ וחברים אחרים בבוסניה הצעירה החלו להיפגש בחשאי, ובפגישות דנו בנושאים מתחום הספרות, האתיקה והפוליטיקה. ז'רייץ', אשר כמו פרינציפ גם הוא היה מבוסניה והרצגובינה, גילם בעיני רבים את האידיאל של הקרבה עצמית.

ב-18 בפברואר 1912 השתתף פרינציפ בהפגנה נגד שלטונות סרייבו, שאורגנה על ידי לוקה יוקיץ', סטודנט קרואטי מבוסניה. בהפגנה שרפו המפגינים את דגל בולגריה ורבים מהם נפצעו ונעצרו. במהלך ההפגנה נפגע פרינציפ מסיף פרשים ובגדיו נקרעו. למחרת הכריזו התלמידים על שביתה כללית, שבה השתתפו לראשונה יחד סרבים, קרואטים ומוסלמים. כתוצאה מהתנהלותו ומעורבותו בהפגנות נגד השלטונות האוסטרו-הונגריים, גורש פרינציפ מבית ספרו, ובאביב 1912 החליט לעבור לבלגרד. נטען כי כאשר חצה את הגבול לסרביה נשק את אדמתה. לאחר שעזב את סרייבו מבלי לספר לאחיו, חי פרינציפ בעוני ובתנאים קשים לצד תלמידים בוסנים אחרים. ביוני אותה שנה הלך לגימנסיה בבלגרד כדי לגשת לבחינה, בה נכשל.

כשפרצה מלחמת הבלקן הראשונה באוקטובר 1912 ביקש פרינציפ להצטרף ל"קומיטה" – כוחות גרילה סרביים תחת פיקודו של הגנרל ווייסלב טנקוסיץ', חבר בכיר באגודה הסודית "איחוד או מוות" (Ujedinjenje ili Smrt) שלחמה במקדוניה נגד העות'מאנים. לאחר שנדחה בגלל ממדי גופו הקטנים, הוא ניסה להתגייס ל"קומיטה" באמצעות פגישה עם טנקוסיץ' בפרוקופליה. טנקוסיץ' דחה גם הפעם את פרינציפ בשל היותו "קטן מדי וחלש מדי". פרינציפ חזר תחילה לבלגרד לזמן קצר ואז חזר לכפר האדיץ'. לפי ולדימיר דדייר (אנ'), כישלונו להתקבל ל"קומיטה" בגלל שנראה חלש, היה אחד המניעים העיקריים שדרבנו אותו לעשות מעשה נועז במיוחד.

בארצות הדרום סלאביות ממערב הבלקן, ההצלחה הבלתי צפויה של הצבא הסרבי הביאה לחגיגות והפגנות תמיכה רבות. ב-2 במאי 1913, בזמן שפרינציפ שהה בסרייבו, הכריז מושל בוסניה והרצגובינה אוסקר פוטיורק על מצב חירום, פיזר את הפרלמנט, הטיל שלטון צבאי ואסר על כל האיגודים הסרביים הציבוריים, התרבותיים והחינוכיים.

בקיץ 1913 סיים את לימודיו התיכוניים (את כיתה ו' בתיכונו), ובתחילת 1914 עבר לבלגרד, ועצר לזמן קצר בכפר הולדתו כדי לפגוש את הוריו. בעת שהותו בבלגרד ראה מודעה בעיתון המכריזה על ביקורו של הארכידוכס פרנץ פרדיננד מאוסטריה בבוסניה ביוני. פרינציפ החליט להוביל קבוצת מתנקשים בחזרה לבוסניה כדי לתקוף את הארכידוכס במהלך ביקורו הרשמי בסרייבו. הוא שכנע אדם בשם נדלקו צ'ברינוביץ' ואת ידידו הוותיק טריפון גראבז' להצטרף לכך. הם גם שקלו להרוג את אוסקר פוטיורק כאות מחאה נגד מצב החירום. פרינצים שאל כלי נשק מחברו המוסלמי בוסני, ג'ולאגה בוקובאץ, והתגייס כחייל במלחמות הבלקן. בוקובאץ הציג אותו בפני מילאן ציגאנוביץ', שהשתתף אף הוא תחת פיקודו של ווייסלב טנקוסיץ' במלחמת הבלקן השנייה. ציגאנוביץ' היה חבר הבונים החופשיים והיה קשור לתנועת היד השחורה, שהייתה אחראית לרצח אלכסנדר הראשון, מלך סרביה ב-1903. ציגאנוביץ' הגיע אז לטנקוסיץ', שממנו הושאלו כלי הנשק.

ב-27 במאי 1914 סיפק ציגאנוביץ' לשלושת הבוסנים הצעירים חמישה אקדחי בראונינג, שישה רימוני יד וכמה בקבוקוני רעל. הוא לקח אותם ליער טופצ'ידר (אנ') ואימן אותם כיצד להשתמש בכלי הנשק. פרינציפ הוכיח את עצמו כצלף הטוב ביותר. שלושת המתנקשים עזבו את בלגרד ב-28 במאי, הגיעו לשאבאץ בסירה, התפצלו ועברו בנפרד את הגבול לבוסניה. כל אחד מהם נשא שתי פצצות שנקשרו סביב המותניים, וכן אקדחים, תחמושת ובקבוק ציאניד. לפני שעזב את סרביה, הודיע פרינציפ באמצעות מכתב לשותפו בעבר, דנילו איליץ', על תוכנית ההתנקשות וביקש ממנו לגייס אנשים נוספים לכך. איליץ' גייס את מוחמד מחמדבאשיץ' (אנ'), נגר במקצועו, את צבטקו פופוביץ' ואת ואסו צ'וברילוביץ', תלמידים בני 18 ו-17.

פרינציפ ואדם נוסף היו חולי שחפת, ולכן לקחו את המשימה על עצמם, כי חשבו שאין להם מה להפסיד, כי בכל מקרה היו עתידים למות ממחלה זו.

ההתנקשות בארכידוכס פרנץ פרדיננד
-------------------------------

פרינציפ יורה בסופיה ופרנץ פרדיננד: ציור מאת אקילה בלטראמה (אנ') שהופיע בעמוד השער של העיתון האיטלקי *Domenica del Corriere* ב-12 ביולי 1914
 ערך מורחב – **רצח פרנץ פרדיננד**  

מעט לפני 10 בבוקר ביום שבת, 28 ביוני 1914, הגיע הזוג הנסיכותי לסרייבו ברכבת. מכוניתם הייתה המכונית השלישית בשיירה של שש מכוניות שנסעה לכיוון בית עיריית סרייבו. גג המכונית קופל כדי לאפשר להמונים לראות היטב את האורחים רמי המעלה. במכונית שלפניהם נסעו פהים צ'ורצ'יץ', ראש העיר סרייבו, וד"ר גרדה, מפקד המשטרה העירוני. במכונית השנייה נסעו פרנץ פרדיננד, סופיה, אוסקר פוטיורק והדוכס פון האראך.

שבעת המתנקשים הוצבו לאורך נתיב הנסיעה במרחקים של כ-200 מטרים אחד מהשני. הם חולקו לאורך רציף אפל (Appel). הראשון מבין השבעה שראה את המכונית המלכותית היה מוחמד מחמדבאשיץ'. אולם הוא איבד את עשתונותיו והמכונית המשיכה בנסיעתה. בשעה 10:15 בבוקר, כשהשיירה חלפה על פני תחנת המשטרה המרכזית, נדלקו צ'ברינוביץ' בן ה-19 השליך רימון יד לעבר מכונית הארכידוכס. נהג המכונית האיץ כאשר הבחין ברימון נע לעברו, והרימון התפוצץ מתחת לגלגל המכונית הבאה בשיירה. שניים מהנוסעים - אריק פון מריצי והרוזן אלכסנדר פון בוס-וואלדק, נפצעו קשה. כתריסר מהצופים נפגעו מרסיסים. אחרי שצ'ברינוביץ' החמיץ את מכוניתו של יורש העצר, חמישה מהמתנקשים האחרים החמיצו את הזדמנותם לתקוף בשל הצטברות הקהל ובגלל מהירות המכונית הגוברת. על מנת שלא להיתפס, צ'ברינוביץ' בלע גלולת ציאניד וקפץ לנהר. מאוחר יותר משתה אותו המשטרה מהמים כשהוא בחיים.

לאחר שפרנץ פרדיננד נשא את נאומו המתכונן בבית עיריית סרייבו, הוא החליט מאוחר יותר לגשת אל בית החולים ולבקר את קורבנות הרימון. על מנת שלא לעבור דרך מרכז העיר, החליט הגנרל אוסקר פוטיורק כי מוטב שהמכונית המלכותית תיסע ישר דרך כביש "רציף אפל" (בו הייתה התהלוכה) אל בית החולים של סרייבו. אולם, פוטיורק שכח להודיע לנהג לאופולד לויקה על השינוי בנתיב הנסיעה, אשר המשיך במסלול המתוכנן. ועל כן, הנהג פנה לרחוב בו עמד פרינציפ - "רציף אפל", מחוץ לבית הקפה-קיוסק של מוריץ שילר. לאחר שפוטיורק צעק על לויקה, הוא עצר את המכונית ליד החנות ו-3 מטרים בלבד מפרינציפ, והחל לנסוע לאחור. באותו הזמן נתקע המנוע וההילוכים ננעלו. ברגע זה פרינציפ צעד קדימה, דרך את אקדחו, וממרחק של כמטר וחצי ירה פעמיים לתוך המכונית. פרנץ פרדיננד נפגע בצווארו וסופיה בבטנה. סופיה מתה מיד, ופרנץ פרדיננד שסירב לקבל את מותה "ביקש" ממנה להתעורר. לאחר כחמש דקות הוא התעלף ומת.

לפני שהספיק פרינציפ לירות כדור שלישי, האקדח הושמט מידו והוא נדחף לקרקע. פרינציפ ניסה להתאבד תחילה על ידי בליעת ציאניד אולם הקיא את הרעל שפג תוקפו. אותו דבר קרה גם לצ'ברינוביץ', ובכך הצליחו השוטרים לתפוס אותו חי.

ממשלת האימפריה האוסטרו-הונגרית, שראתה בשאיפות הלאומיות של סרביה איום על האימפריה, השתמשה ברצח כדי לנקוט בפעולה נגד סרביה. בעקבות הרצח החלה שרשרת אירועים אשר עוררה את משבר יולי. ב-28 ביולי 1914 הכריזה האימפריה האוסטרו-הונגרית מלחמה על סרביה, ובכך פרצה מלחמת העולם הראשונה.

משפטו, מאסרו ומותו
------------------

משפטו של פרינציפ נפתח ב-12 באוקטובר 1914 ונמשך עד 23 באוקטובר. נגד פרינציפ ו-24 אנשים הוגש כתב אישום. כל ששת המתנקשים, מלבד מחמדבאשיץ', היו מתחת לגיל 20 בעת ההתנקשות, בעוד שהקבוצה נשלטה על ידי סרבים בוסנים, ארבעה מהנאשמים היו קרואטים בוסנים וכולם היו אזרחי האימפריה האוסטרו-הונגרית, ואף אחד לא היה אזרח סרביה. פרקליט האימפריה האוסטרו-הונגרית האשים 22 מהנאשמים בבגידה וברצח ושלושה בשותפות לרצח. פרינציפ הצהיר שהוא מתחרט על הריגת רעייתו של הארכידוכס והתכוון לרצוח את פוטיורק, אך בכל זאת התגאה במעשיו. חוקרי המשטרה האוסטרית היו נחושים בדעתם להראות כי הרצח היה ייחודי לטבע הסרבי, מסיבות פוליטיות. עם זאת, במהלך משפטו, פרינציפ התעקש כי על אף היותו סרבי הוא התכוון במעשהו לסייע לכל הסלאבים הדרומיים. כל הקושרים הראשיים טענו שההרס המהפכני של האימפריה האוסטרו-הונגרית והרצון לשחרור את הסלאבים הדרומיים הוא המניע לרצח.

השלטונות האוסטרו-הונגריים ניסו להסתיר את העובדה שהקושרים היו קרואטים ובוסניאקים, עד כדי כך ששמו של אחד מהקושרים שונה בדיווחים בעיתונות, על מנת להציג את ההתנקשות כמזימה סרבית שהוצאה לפועל רק על ידי סרבים. מכיוון שארגון היד השחורה סיפק את הנשק למתנקשים ועזר להם לעבור את הגבול, הארגון היה מעורב בהתנקשות. לפי דייוויד פרומקין, וינה השתמשה ברצח כתירוץ להשמדת סרביה.

פרינציפ היה צעיר מדי בזמן ההתנקשות מכדי שיוצא להורג (פרינציפ היה רק שבועיים לפני יום הולדתו ה-20, שאחריו היה הפך לבגיר בפני החור והיה עלול לקבל עונש מוות). ב-28 באוקטובר קבע בית המשפט שפרינציפ אשם ברצח ובבגידה וקיבל את עונש המאסר המרבי, 20 שנות מאסר. הוא ריצה את עונשו בכלא טרזין, שמאוחר יותר, בזמן הנאצים, הפך לחלק ממחנה טרזיינשטאדט בצפון בוהמיה (כיום חלק מצ'כיה).

פרינציפ היה כלוא בבידוד בתאו שבכלא טרזין, שם חי בתנאים קשים ומחלת השחפת שלו החמירה. המחלה פגעה בעצמותיו בצורה קשה מאוד, עד שהיה צורך לקטוע את זרועו הימנית. בינואר 1916 ניסה להתאבד ללא הצלחה באמצעות תלייה על ידי מגבת. מפברואר עד יוני 1916 נפגש פרינציפ ארבע פעמים עם מרטין פפנהיים, פסיכיאטר בצבא האוסטרו-הונגרי. פפנהיים כתב כי פרינציפ טען שמלחמת העולם הראשונה הייתה פורצת גם אם ההתנקשות לא הייתה מתרחשת, וכי הוא "לא יכול להרגיש שהוא אחראי לאסון".

פרינציפ נפטר ב-28 באפריל 1918, שלוש שנים ו-10 חודשים בדיוק לאחר הרצח. במותו שקל 40 קילוגרמים.

מחשש שעצמותיו יהפכו לשרידים עבור לאומנים סלאבים, סוהריו של פרינציפ לקחו את גופתו בחשאי וקברו אותה בקבר לא מסומן. עם זאת, חייל צ'כי שקבר את הגופה זכר את מיקום הקבר, ובשנת 1920 הוצאו עצמותיו של פרינציפ מהקבר ונקברו בסרייבו.

מורשתו
------

בבלגרד נקרא רחוב על שמו של פרינציפ. בסרייבו שלפני התפרקות יוגוסלאביה היה מקום טביעות נעליו בעמדת הירי מסומן בבטון על המדרכה, בסמוך לבניין הקיוסק. הקיוסק עצמו הפך למוזיאון לזכר פרינציפ, ומחיר הכניסה אליו היה 100 דינארא בשנת 1986. צידי הגשר הסמוך (הגשר על נהר מיליאצקא), ממנו ירדה המכונית לפני ההתנקשות, היו מכוסים בפרחים בשנת 1986. הגשר נהרס במלחמת בוסניה. גברילו פרינציפ ושותפיו להתנקשות נחשבו אז לגיבורים. לאחר עצמאות בוסניה-הרצגובינה נחשבו המתנקשים לפושעים שרצחו אשה הרה.}

האקדח שבו השתמש פרינציפ מוצג במוזיאון להיסטוריית המלחמה שבווינה. הקליע השני שירה פרינציפ, זה שהרג את פרנץ פרדיננד, מופיע כמוצג מוזיאוני בקונופישטייה, טירה בבנשוב שבצ'כיה.

ביוני 2014, מאה שנים לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה חשף מנהל הארכיון הלאומי של סרביה מכתב מ-28 במאי 1913, ממושלה האוסטרי של בוסניה והרצגובינה, לשר האוצר האוסטרו-הונגרי, אשר לטענת הסרבים מצביע על כך שאוסטרו-הונגריה תכננה את הפעולה כנגד סרביה כבר אז, כשנה לפני ההתנקשות בחיי פרנץ פרדיננד ורעייתו. ההתנקשות שימשה לאוסטרים עילה למלחמה נגד סרביה, בטענה שהמתנקשים קיבלו כסף וציוד ומידע על ידי המודיעין הסרבי. הסרבים טענו מראש שהתמרון הצבאי שערכו האוסטרים מחוץ לסרייבו - נשוא ביקורו של הארכידוכס האוסטרי ואשתו בסרייבו שתכננו לצפות בו - היה תכנון אוסטרי לפלוש לסרביה.

דמותו של פרינציפ בקולנוע
------------------------

בסרט הגרמני 1914 בבימויו של ריכרד אוסוולד מגולם פרינציפ בידי קרל בלהאוס. 

בשנת 2014 יצא לאקרנים הסרט הסרבי "האיש שהגן על גברילו פרינציפ" (The Man Who Defended Gavrilo Princip), העוסק במשפטם של רוצחי הארכידוכס.

יואל בסמן גילם את דמותו של פרינציפ בסרט קינגס מן: ההתחלה משנת 2021.

לקריאה נוספת
------------

* מקס הייסטינגס, **פורענות: 1914, אירופה יוצאת למלחמה**, הוצאת מודן, 2014. (הספר בקטלוג ULI)

* Butcher, Tim (2014). *The Trigger: Hunting the Assassin Who Brought the World to War*. New York: Grove Press. ISBN 978-0-80219-188-5.
* Dedijer, Vladimir (1966). *The Road to Sarajevo*. New York: Simon and Schuster. OCLC 400010.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גברילו פרינציפ** בוויקישיתוף
* גברילו פרינציפ, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* גברילו פרינציפ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

ביאורים
-------

1. 1 2  על פי הלוח הגרגוריאני; לפי הלוח היוליאני, תאריך זה הוא 13 ביולי.
2. ↑  עובדה זו גרמה לשלטונות האוסטרו-הונגריים לטעון שהמזימה לרצוח את פרנץ פרדיננד נרקמה גם על ידי הבונים החופשיים.
3. ↑  על אף נוסחים נפוצים באינטרנט, פרינציפ לא היה בתוך בית הקפה, ולא אכל כריך. ראו כתבה עם מקורות בסמית'סוניאן.

הערות שוליים
------------

1. ↑  David Fromkin, Europe's Last Summer: Who Started the Great War in 1914?, New York: Random House, 2007, p. 120.
2. ↑  Vladimir Dedijer, The Road to Sarajevo, Macgibbon & Kee, 1966, p. 187.
3. ↑  התפלק לו – מי היה האיש שהתחיל את מלחמת העולם הראשונה?, באתר עכשיו 14, 11 ביולי 2022
4. 1 2  Making Europe: The Story of the West Since 1550, Boston: Wadsworth Cengage, 2013, p. 756.
5. ↑  R.J. Donia, Sarajevo: A Biography, University of Michigan Press, 2011, p. 112.
6. ↑  Steven Schlesser, The Soldier, the Builder & the Diplomat, Seattle: Cune Press, 2005, p. 96.
7. ↑  Vladimir Dedijer, The Road to Sarajevo, Macgibbon & Kee, 1966, p. 265.
8. ↑  Vladimir Dedijer, The Road to Sarajevo, Macgibbon & Kee, 1966, p. 196.
9. ↑  Vladimir Dedijer, The Road to Sarajevo, Macgibbon & Kee, 1966, p. 197.
10. ↑  Vladimir Dedijer, The Road to Sarajevo, Macgibbon & Kee, 1966, p. 284.
11. 1 2  Tim Butcher, The Trigger: Hunting the Assassin Who Brought the World to War, London: Vintage Books, 2015, p. 253.
12. ↑  Vladimir Dedijer, The Road to Sarajevo, Macgibbon & Kee, 1966, p. 295.
13. ↑  Tim Butcher, The Trigger: Hunting the Assassin Who Brought the World to War, London: Vintage Books, 2015, p. 269.
14. ↑  Archduke Franz Ferdinand of Austria, Prague Blog
15. ↑  Paul Donnelley, Assassination!, Lulu.com, 2012, p. 33.
16. ↑  אמיל פוירשטין, "פרנץ פרדיננד", **רציחות פוליטיות במאה ה-20: עשרים פרשיות רצח נודעות**, הספרייה הווירטואלית של מטח
17. ↑  Vladimir Dedijer, The Road to Sarajevo, Macgibbon & Kee, 1966, p. 319.
18. ↑  Ari Shapiro, A Century Ago In Sarajevo: A Plot, A Farce And A Fateful Shot, NPR, ‏27 ביוני 2014
19. ↑  Milestones, באתר טיים
20. ↑  Joachim Remak, Sarajevo: The Story of a Political Murder, Criterion, 1959, p. 137.
21. ↑  Tim Butcher, The Trigger: Hunting the Assassin Who Brought the World to War, London: Vintage Books, 2015, p. 276.
22. ↑  Tim Butcher, The Trigger: Hunting the Assassin Who Brought the World to War, London: Vintage Books, 2015, p. 279.
23. ↑  Man accused of murdering Archduke Ferdinand goes on trial – archive, 1914, הגרדיאן, ‏17 באוקטובר 2017
24. ↑  David Fromkin, Europe's Last Summer: Who Started the Great War in 1914?, New York: Random House, 2007, p. 154.
25. ↑  Tim Butcher, The Trigger: Hunting the Assassin Who Brought the World to War, London: Vintage Books, 2015, p. 281.
26. ↑  Gavrilo Princip Speaks: 1916 Conversations with Martin Pappenheim, ‏29 באוגוסט 2013
27. ↑  Lonnie Johnson, Introducing Austria: A Short History, Ariadne Press, p. 54.
28. ↑  101st Anniversary of the Sarajevo Assassination that caused the World War I, Sarajevo Times, ‏29 ביוני 2015
29. ↑  Sarajevo 1914-2014, When Memory Divides, Reset DOC
30. ↑  Villain or hero? Sarajevo is split on archduke's assassin Gavrilo Princip, הגרדיאן, ‏27 ביוני 2014
31. ↑  ניסן צור, "עניין של פרינציפ", "משפט עולמי", מקור ראשון, 20 ביוני 2014
32. ↑  Premiere of film "The Man Who Defended Gavrilo Princip" in Republic of Srpska

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007279922505171
* BIBSYS: 90764416
* BnF: cb145445958 (data)
* GND: 123563895
* ISNI: 0000 0000 8205 1776
* LCCN: n84174594
* LNB: 000251584
* NKC: xx0087103
* NLP: a0000001185793
* NSK: 000104893
* NTA: 073278041
* RERO: 02-A013526888
* SELIBR: 289539
* SNAC: w6vq6gg5
* SUDOC: 080187560
* VcBA: 495/165426
* VIAF: 20592721
* WorldCat: lccn-n84174594

 |