recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**אריה מימון** (בגרמנית: **Arye Maimon**;‏ 4 בספטמבר 1903 - 5 בדצמבר 1988) היה היסטוריון ישראלי ממוצא יהודי-גרמני. עמד בראש פרויקט "Germania Judaica" באוניברסיטה העברית בירושלים.

קורות חיים
----------

נולד בשם **הרברט פישר** (Herbert Fischer) ב-4 בספטמבר 1903 בברסלאו שבגרמניה. אביו היה יצרן בגדים, שלחם במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1921 סיים מיימון את לימודיו התיכוניים. הוא היה חבר בצופים בברסלאו, אולם נאלץ לפרוש עקב האנטישמיות בארגון, ולאחר מכן הצטרף לתנועת הנוער היהודית "Deutsch-Jüdischen Wanderbund Die Kameraden". הוא למד היסטוריה כללית, לימודים גרמניים ופילולוגיה שמית באוניברסיטת ברסלאו. בשנת 1931, כשהיה בן 28, סיים את עבודת הדוקטור, בהנחיית ריכרד מיכאל קבנר, אשר עסקה במצב המשפטי של היהודים בערים בגרמניה במאה ה-13.

באפריל 1933 סולק מיימון מתפקידו כמרצה בגימנסיה בברסלאו, עקב החוק לשיקום שירות המדינה המקצועי, שנחקק בעקבות עליית הנאצים לשלטון. בעקבות כך הוא עזב את גרמניה, ולימד בצ'כוסלובקיה ובפולין. באותן שנים החל להיות ציוני. בשנת 1938 ברח לקוסטה ריקה, ושם ניסה לעבוד בחקלאות, אך נכשל. אחר כך הקים בסן חוזה בית ספר לילדים יהודים. משם המשיך לאורוגוואי שם עסק בשילחויות על אופניים ואחר כך היה מורה לגרמנית וספרדית.

בשנת 1949 עלה לישראל, והיה חבר קיבוץ מעברות. אחר כך עזב את הקיבוץ ועבר לתל אביב, ובין השנים 1961 ל-1970 היה מורה למבוגרים בתל אביב. בשנת 1970 מונה לעמוד בראש פרויקט "Germania Judaica" באוניברסיטה העברית בירושלים.

בשנת 1998 נקרא על שמו מכון אריה מיימון להיסטוריה יהודית באוניברסיטת טריר שבגרמניה.

קישורים חיצוניים
----------------

* ביוגרפיה(הקישור אינו פעיל) מאת אלפרד האברקמפ, באתר מכון אריה מיימון להיסטוריה יהודית (בגרמנית)
* ספריו(הקישור אינו פעיל), בקטלוג הספרייה הלאומית של גרמניה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007301506905171
* BnF: cb12552835p (data)
* GND: 120633604
* ISNI: 0000 0000 7974 7385
* LCCN: n88196535
* NKC: xx0206952
* NTA: 07351957X
* RERO: 02-A017450283
* SUDOC: 034814566
* VIAF: 100974789
* WorldCat: lccn-n88196535

 |
הדגמה של נוזל זהה בריכוזים שונים, מימין לשמאל, מהמרוכז ביותר למהול ביותר.
**ריכוז** של מרכיב בתערובת הוא היחס בין כמותו של אותו מרכיב לכמות התערובת כולה. כמות של חומר יכולה להמדד על פי משקל, על פי נפח או על פי מספר המולקולות.

ריכוזים של חומרים נמדדים בתמיסות, בתרחיפים, בתמיסות מוצקות, כמו גם בתערובות יותר "יומיומיות" כמו דברי מאכל.

תמיסות
------

החומר שנמצא בשפע בתמיסה נקרא ממס, והחומר שהוכנס לתוכו נקרא מומס. בתמיסות של נוזל ומוצק, המוצק הוא תמיד המומס והנוזל הוא הממס. ישנן מספר הגדרות לריכוזים בתמיסות. העיקריות הן: אחוז משקלי, שבר מולי, מולריות, מולליות, חלקי-מיליון, ונורמליות.
לקביעת ריכוזו של חומר בתמיסה ישנה חשיבות רבה בתהליכים כימיים רבים. הענף בכימיה העוסק בקביעת ריכוזי חומרים נקרא כימיה אנליטית.

סוגי ריכוזים
------------

### ריכוז מסה וריכוז נפח

* ריכוז מסה הוא מסת המרכיב חלקי מסת התערובת.
* ריכוז נפח הוא נפח המרכיב חלקי נפח התערובת.

### שבר מולי

**שבר מולי** הוא כמות המרכיב במולים חלקי כמות התערובת במולים, ושווה ליחס מספר המולקולות. בהגדרה זו משתמשים למשל כדי לחשב תכונות קוליגטיביות (Colligative) של תמיסות, שהן תכונות התלויות במספר המולקולות (לחץ אוסמוטי, פוטנציאלים כימיים ועוד). את השבר המולי לעיתים מסמנים באות היוונית "כי" (\ \chi ). מול אחד הוא מספר אבוגדרו (‎6.022×1023‎ לערך) של מולקולות.

### ריכוז מולרי

**ריכוז מולרי** או **מולריות** הוא כמות המרכיב במולים לנפח של התערובת בליטרים, ונמדד במולר (M).

### מולליות

**מולליות** היא היחס בין כמות המרכיב במולים למסת שאר המרכיבים בתערובת בקילוגרם (ולא מסת התערובת כולה). בתמיסות, מולליות היא יחס כמות המומס במולים למשקל הממס (ולא התמיסה) בקילוגרמים. מולליות נמדדת במולל, שמסומן באות m. המולליות שימושית למדידת התכונות הקוליגטיביות של הורדת נקודת קיפאון והעלאת נקודת רתיחה.

### חלקים למיליון ומטה

**חלקים למיליון**, המסומן ב-ppm ‏(parts per million), היא יחידה המתארת ריכוזים מאוד קטנים (למשל כמות הכלור במי ברז). בגלל התלות של היחידה בשפת הדובר (המספר ביליון, שהוא למעשה מיליארד, אינו מוכר בכל העולם), חלקי-מיליון וכל היחידות של חלקי-מספר (חלקי-מיליארד - ppb, חלקי-טריליון - ppt וכו') אינם חלק מ־SI (היחידות הסטנדרטיות הבינלאומיות). ריכוז בחלקי-מיליון (ppm) הוא משקל הרכיב בגרמים חלקי מיליון גרם של התערובת, ובאופן דומה נמדדים גם ppb, ppt. בגלל שחלקי-מיליון ומטה מתארים ריכוזים מאוד קטנים, מניחים לרוב שמשקל התמיסה (התערובת) שווה למשקל הממס (סך שאר המרכיבים) בקירוב.

ראו גם
------

* יחידות מידה הנגזרות ממול

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4125568-9

 |
**יהודית הֶנְשְקֶה** (נולדה ב-1960) היא בלשנית ישראלית, פרופסור מן המניין במחלקה ללשון עברית באוניברסיטת בר-אילן, לשעבר פרופסור מן המניין וראש החוג ללשון עברית באוניברסיטת חיפה. זוכת פרס אסרף מטעם האקדמיה ללשון העברית.

קורות חיים
----------

יהודית הנשקה (חדד) גדלה במושב בית הגדי והתחנכה בקריית החינוך שדות נגב (עזתה). למדה לשון ותנ"ך במכללה בירושלים, את התואר השני עשתה באוניברסיטה העברית וכתבה עבודת מ"א העוסקת בלשון חכמים בהנחיית פרופ’ משה בר-אשר. את עבודת הדוקטורט שלה, גם היא בהנחיית פרופ’ בר-אשר, כתבה על המרכיב העברי בשפה הערבית-היהודית של יהדות תוניסיה. עיבודו של מחקר זה פורסם בשנת תשס"ז (2007) כספר בהוצאת מוסד ביאליק, בשם "לשון עברי בדיבור ערבי: אוצר המילים העברי בערבית המדוברת של יהודי תוניסיה". על ספרה ומחקריה בתחום הזיקה של לשונות היהודים לעברית זכתה בשנת תשע"א (2011) בפרס אסרף מטעם האקדמיה ללשון העברית.

הנשקה זכתה ב"מלגת בן יהודה" לשנים תשס"ג-תשס"ד מטעם מרכז אליעזר בן יהודה לחקר הלשון העברית שעל יד האוניברסיטה העברית.

בתחילת דרכה לימדה הנשקה במדרשת "עמליה", ובשנים תשנ"ח-תש"ע (1998-2010) עמדה בראש החוג ללשון עברית במכללת אפרתה, ייסדה וערכה את כתב העת שלו 'דעת לשון', וכן ייסדה ועמדה בראש המרכז ללימודי עריכת לשון במכללה. במקביל הרצתה בחוג ללשון עברית באוניברסיטה העברית. בשנת תשע"א (2011) הצטרפה לחוג ללשון עברית באוניברסיטת חיפה, ועמדה בראשו בשנים תשע"ט-תשפ"א (2019-2021). בסתיו תשפ"ב עברה כפרופסור מן המניין למחלקה ללשון עברית באוניברסיטת בר-אילן. מרצה בכינוסים מדעיים רבים ומפרסמת מאמרים בבמות אקדמיות שונות, בישראל ומחוצה לה. מתחומי התמחותה: לשון חכמים שבכתבי היד ומסורות שבעל פה של יהודי המזרח.

הנשקה חברה באקדמיה ללשון העברית משנת תשע"א, תחילה כ'חברה יועצת', ומשנת תשע"ז - כחברה מלאה. 

נשואה לדוד הנשקה, פרופסור לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן, ואֵם לחמישה ילדים.

השקפתה הפדגוגית על לימוד הלשון העברית
-------------------------------------

לדעת הנשקה, הלשון אינה מנותקת מהחיים וקיים קשר בין הטקסטים העבריים לשפה של היום. במקרים לא מעטים, העברית היא הסממן האחרון שנותר לישראלים רבים מיהדותם. הלשון מקשרת בין ציבורים שונים בישראל וגם בין העבר והעתיד. לדעתה, לימודי הלשון בתיכונים, בעיקר אלה המלמדים לפי התוכנית הישנה, מדגישים את הצד הטכני בשפה, בעוד שללשון העברית יש ערך תרבותי והיא מרכיב חשוב בזהות של הישראלים כיהודים במדינת ישראל.

מספריה ועריכותיה
----------------

* **לשון עברי בדיבור ערבי: אוצר המילים העברי בערבית המדוברת של יהודי תוניסיה**, הוצאת מוסד ביאליק
* **כרמלים** - כתב עת לחקר הלשון העברית ולשונות סמוכות, החוג ללשון עברית באוניברסיטת חיפה ומכון בן-צבי
* **דעת לשון** - מחקרים בלשון העברית לתקופותיה (עם סיגלית רוזמרין), יצא לאור על ידי מכללת אפרתה
* **המשנה בביזנטיון: מסורת הלשון של כתב יד קיימברידג' למשנה**, האקדמיה ללשון העברית, ירושלים, תשפ"ג

קישורים חיצוניים
----------------

* נימוקי ועדת פרס אסרף, אתר האקדמיה ללשון העברית
* מידע על יהודית הנשקה בקטלוג "מרחב" של הספרייה הלאומית
* יהודית הנשקה (1960-), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  על פי קובץ הזהויות של הספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007262519605171
* BnF: cb16171280w (data)
* ISNI: 0000 0000 7370 2338
* LCCN: nr2002025654
* NTA: 315680423
* SUDOC: 131971646
* VIAF: 56547616
* WorldCat: lccn-nr2002025654

 |
**אריה לינדנבאום** (**לין**) (Arieh Lindenbaum; נולד ב-1929) הוא עיתונאי וסופר בולאי ישראלי.

ביוגרפיה
--------

לינדנבאום נולד ב-1929 בעיירה בז'זנה, אז תחת שלטון פולין. הוריו ושני אחיו נספו בשואה, והוא מצא מקלט אצל אוקראינית בשם אולגה רומנישינה (שב-24.08.2000 הוכתרה על ידי מוסד יד ושם כחסידת אומות העולם).

עלה לארץ ישראל מאיטליה עם ילדי סלבינו בשנת 1946. הוגלה למחנה המעצר בקפריסין, ועלה שנית לקבוצת משמר השרון, ממנה התגייס לפלמ"ח ונפצע קל בסביבת הקסטל. יחד עם חברים מהכשרת משמר השרון יצא להתיישבות בקיבוץ צאלים בנגב.

בעל השכלה פדגוגית עם השתלמות אוניברסיטאית במִנהל חינוכי. בשנים 1975–1977 פעל בשליחות מטעם הסוכנות היהודית באורוגוואי. בין השנים 1983–1995 היה מנהל היחידה להשכלה בהסתדרות העובדים בתל אביב, וממייסדי מפעל המכללות לגמלאים בתל אביב רבתי.

עבד שנים רבות בעיתון "דבר" וערך כמה מדורים.
פרסם מספר ספרים בנושא בולאות, בעברית ואנגלית. ערך והוציא לאור מגזינים בולאיים: "הירחון הישראלי לבולאות" (ביטאון התאחדות אגודות הבולאים בישראל), "בולים" (הירחון הישראלי לבולאות) ו"שבֶל" (מגזין הבולאים בישראל).
שנים משמש יו"ר אגודת אספני יודאיקה.

אלמן משולמית זוהר (הלר) (2016-1932), ואב לשניים.

ספריו
-----

* אריה לינדבאום (עורך), **יודאיקה: יהודים על בולים** / *Judaica, Jews on stamps*, תל אביב: יסוד, תשי"ח. (אלבום עם הסברים בעברית ואנגלית)

* *Stamps Tell the Story of Stamps*, New York: Sabra Books, 1970. (על תולדות הבולים, שימושיהם וערכם עבור אספנים)
* *Great Jews in Stamps*, New York: Sabra Books, 1970.

### בעריכתו / השתתפותו

* אריה לינדנבאום, ד"ר ש. דגוני, **מדריך יודאיקה לאספני בולים**, תל אביב.
* א. לין, י. נכטיגל, **חותמות אירוע של דואר ישראל - חלק ד' 1948-1998**, תל אביב.
* האקדמיה ללשון העברית בשיתוף התאחדות בולאי ישראל, **מילון למונחי הבולאות**.
* אריה לינדנבאום, **קטלוג בולי שנת הפליט העולמית**.
* מדור "תחביבים", דבר
* אריה לינדנבאום, **אלבום בולי ישראל 1970-79**, תל אביב: עם עובד בשיתוף בנק הפועלים

קישורים חיצוניים
----------------

* רשימת הפרסומים של אריה לינדנבאום, בקטלוג הספרייה הלאומית
* אריה לינדנבאום - אתר שואה ויודאיקה
* אריה לינדנבאום, באתר הפלמ"ח

הערות שוליים
------------

1. ↑  The Righteous Among The Nations - Romanishina FAMILY, Romanishina Olga, באתר יד ושם, המחלקה לחסידי אומות העולם.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007309111405171
* ISNI: 0000 0004 0195 6012
* VIAF: 297017614
* WorldCat: viaf-297017614

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
רבי **אריה לייב ליפשיץ** (מכונה: ר' **אריה דבי עילאי** על שם ספרו; תקכ"ז, 1767 - י"ז בטבת תר"ו, 1846) היה רב ואדמו"ר חסידי, מגדולי הרבנים בגליציה, אבי חסידות וישניצא.

ביוגרפיה
--------

נולד בירוסלב לרבי חיים אשר ליפשיץ. למד אצל הרב אריה לייב הלר, בעל קצות החושן. נישא בשנית לחנה, בתו היחידה של רבי משה טייטלבוים מאויהל. הוא קירב את חותנו לחוזה מלובלין והוא נעשה תלמידו. היה אב"ד בקהילות קרעשיב ושינווא. בערך בשנת תקפ"ה מונה לרבה של ווישניצא שם החל לנהוג באדמו"רות. הוא נודע כגאון בנגלה ובנסתר וכצדיק קדוש ובעל מופת. צדיקי דורו העריצוהו, בספר שלשה עדרי צאן מספר הרב מנלי סופר עדות ישירה על עצמו איך שהלך עם רבו בעריש מאושפיצין לרבי אריה ליב:

> 
> "וחדר הרב (האריה דבי עילאי) היה בגובה על המדריגות ורבינו (רבי בעריש מאושפיצין) הלך לפנינו ויהי כבואו אל הדלת (של חדרו של האריה דבי עילאי) נפל עליו פחד גדול ונשתנה צורתו ולא היה יכול לפתוח הדלת כי היה מרתת אז שלחתי ידי ופתחתי חצי הדלת ........... והלך רבי בעריש ..... אז חזר הרב (האריה דבי עילאי) במהירות אל הבית וכאשר ראה רבי בעריש כי הלך הרב לביתו אז אמר לנו כי **לא יכלותי לעמוד מפני הקדושה כמעט שלא שרף אותי האש אוי ווישניצא אינם יודעים מהו אצלם** ".
> 
> 
> 
> 

הרבה מצדיקי דורו נסעו אליו, ביניהם: רבי צבי הירש מרימנוב, רבי אשר ישעיה מרופשיץ, רבי מרדכי דוד מדומברובה, רבי חיים מצאנז, רבי שלום מקאמינקא, רבי אליעזר הורוביץ מדז'יקוב.

בסוף ימיו עבר לבריגל ושם נקבר. שלושת בניו מילאו את מקומו: רבי משולם זלמן יונתן ברבנות בריגל, רבי חיים דב מיאנוב באדמו"רות וישניצא, רבי אהרן זעליג ברבנות וישניצא,

צאצאיו
------

* רבי משולם זלמן יהונתן, (תק"נ - א' באלול תרט"ו), מילא מקום אביו בבריגל, נישא לפריידא בת רבי אברהם חיים הורוביץ (בן רבי נפתלי מרופשיץ).
* רבי חיים דוב בעריש - רבה של יאנוב, (תקנ"ה - כ"ג בתשרי תר"י), חתן רבי יוסף קעזיס, מילא מקום אביו כאדמו"ר מווישניצא.
* רבי אהרן זעליג, (בערך תק"ס - כ' בסיון תרל"ח), ממלא מקום אביו ברבנות ווישניצא ושם נטמן.
* טאבא ( - תקצ"ט), אשת רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם משינאווא.
* צירל טילא, אשת רבי צבי הירש הכהן גלאנץ.
* חתנו רבי מרדכי זילברשטיין רבה של הולשיץ, חותן גיסו רבי יחזקאל שרגא משינאווא בזיווג שני.

ספריו
-----

* שו"ת 'אריה דבי עילאי'.
* חידושי 'אריה דבי עילאי' על מסכתות: קידושין, יומא, מנחות, קינים ונידה.
* 'ארי שבחבורה' - חידושים על מסכת כתובות.
* עטרת זקנים - כללי הש"ס הו"ל על ידי חתנו רבי יחזקאל שרגא משינאווא
* קונטרס אריה דבי עילאי - הלכות פסח

לקריאה נוספת
------------

* אהרן סורסקי, **מרביצי תורה מעולם החסידות**, חלק א, בני ברק, תשמ"ו, עמ' יא-לג.

קישורים חיצוניים
----------------

* ספרי האריה דבי עילאי באתר הספרייה הלאומית
* ה'אריה דבי עילאי' וצאצאיו באתר "אידישע וועלט פארומס".
* אריה לייב ליפשיץ, **ארי שבחבורה - חלק א**, באתר היברובוקס
* אריה לייב ליפשיץ, **ארי שבחבורה - חלק ב**, באתר היברובוקס
* אריה לייב ליפשיץ, **שו"ת אריה דבי עילאי**, באתר היברובוקס
* אריה לייב ליפשיץ, **חידושי אריה דבי עילאי על חמש מסכתות**, באתר היברובוקס
* אריה ליבוש בן חיים ליפשיץ (1767-1846), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  לאחר שרבי ברוך פרנקל-תאומים עזב את רבנותו שם.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007297876305171
* LCCN: nr92025406
* VIAF: 308698283
* WorldCat: lccn-nr92025406

 |
**יהודית והולופרנס** (באיטלקית: **Giuditta e Oloferne**) הוא פרסקו מעשה ידי הצייר מיכלאנג'לו, שצויר בשנת 1508 לערך ומתאר את יהודית ושפחתה עם ראשו הכרות של הולופרנס. היצירה מוצגת בתקרת הקפלה הסיסטינית בקריית הוותיקן ברומא.

היסטוריה ורקע
-------------

תקרת הקפלה הסיסטינית. משמאל יהודית והולופרנס, מימין דוד וגוליית (ביניהם זכריה הנביא). יהודית ודוד נחשבו במסורת של פירנצה כקוטלי עריצים וכמגיני העיר.
תקריב
תקריב
יהודית היא גיבורת ספר יהודית, מן הספרים החיצוניים למקרא שבו מתואר כיצד היא עורפת את ראשו של הולופרנס, שר הצבא האשורי, לאחר שהסתננה למחנהו כדי להציל את עמה. הציור מתאר את הרגעים שלאחר העריפה, שבהם יהודית ושפחתה נמצאות ליד אוהלו של הולופרנס.

הקפלה הסיסטינית נבנתה בין השנים 1477–1480 על ידי האפיפיור סיקסטוס הרביעי. כחלק מקישוט הקפלה עוטרה כיפת המבנה בפרסקו. כעשור לאחר חנוכת הקפלה הופיעו על תקרת הקפלה סדקים שנוצרו כתוצאה משקיעת הקרקע באזור קריית הוותיקן. בשנת 1508 החליט האפיפיור יוליוס השני, אחינו של סיקסטוס הרביעי, לתקן את הנזק בתקרה על ידי הזמנת פרסקו חדש. המשימה הוטלה על האמן הפלורנטיני מיכלאנג'לו. ציורי הפרסקו, הכוללים את יהודית והולופרנס באחת מארבע הפנדנטיבות (חלקים משולשים הנמצאים בפינות הקפלה), הושלמו בשנת 1512.

תיאור היצירה
------------

הסיפור מתואר בשלושה חלקים: בחלק המרכזי רואים את יהודית ושפחתה באור מלא על רקע קיר לבן. יהודית סיימה זה עתה לערוף את ראשו של הולופרנס, המונח על מגש מתכת מעל ראשה של השפחה, והיא מכסה אותו בסדין. בחלק הימני רואים את האוהל החשוך של הולופרנס ששוכב ערום על מיטתו, זרועו השמאלית נראית מתה בעוד הימנית מתרוממת באיום. רגלו השמאלית לוחצת בעוצמה על הסדין וגורמת לו להתקמט. יהודית אינה מראה את פניה, אך מסתכלת על החזון הנורא של הגוף המעוות. לבסוף, משמאל בחושך מתואר אחד השומרים כשהוא ישן. הוא בעל גלימה ירוקה ומגן אדום.

שתי הנשים הועתקו על הפרסקו בעזרת טכניקת "ספולוורו" (אנ') אחרי שתוארו בקפידה ברישום, ואילו דמותו של הולופרנס צוירה ב"יום אחד" בטכניקה של חריטת קווי המתאר בטיח הטרי. השומר נצבע אחרון וללא כל הכנה.

ראוי לציון את הניגודיות בין החלק המרכזי המואר באור מלא לחלקים הצדדיים, היוצרת תחושה של עומק מרחבי יוצא דופן. שתי הנשים מודגשות גם על ידי ניגודים כרומטיים בהירים: בבגדיהן ניתן למנות שני גוונים של כחול וצהוב, ירוק בהיר, ורוד, אדום בוהק וסגול עמום.

הפנדנטיבה מצוירת ממול לזו של דוד וגוליית. במסורת של פירנצה גם יהודית וגם דוד נתפסו כקוטלי עריצים, ושניהם נחשבו כמגיני העיר כנגד תוקפנות חיצונית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יהודית והולופרנס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  
"Il pennacchio con Giuditta e Oloferne". michelangelobuonarrotietornato.com. (באנגלית)
2. ↑  
Crum, Roger J. (2001). "Donatello's "Judith and Holofernes" and the Recollection of Albizzi Shame in Medicean Florence". JSTOR. (באנגלית)
3. ↑  
Sarah Blake McHam (2001). "Donatello's Bronze "David" and "Judith" as Metaphors of Medici Rule in Florence". JSTOR. (באנגלית)
קרב צ'סמה בין ציי טורקיה ורוסיה. ציור מאת איוואן איווזובסקי (1848).
**מרד אורלוב** (1770) היה מבשרה של מלחמת העצמאות היוונית, במהלכו התקוממו היוונים יושבי הפלופונסוס נגד השלטון הטורקי. את המרד הצית הרוזן אלכסיי אורלוב, מפקד הצי הרוסי במלחמת רוסיה-טורקיה (1774-1768). ביוון ידוע המרד בשם "אורלופיקה" (Ορλωφικά, "אירועי אורלוב").

הרוסים, שביקשו להחליש את האימפריה העות'מאנית ולהקים בבלקנים מדינה יוונית פרו-רוסית, שיגרו באמצע שנות השישים של המאה ה-18 שליחים אל חצי האי מאני, כדי לכרות ברית עם המנהיגים המקומיים שייצגו את הכוח הצבאי החזק ביותר ביוון באותה תקופה. ב-1769, במהלך מלחמת רוסיה-טורקיה, הפליג צי בן 14 אוניות מלחמה בפיקוד הרוזן אלכסיי גריגורוביץ' אורלוב (Orlov) מן הים הבלטי אל הים התיכון. הצי הגיע למאני בפברואר 1770, ועודד את המניאטים להניף את נס המרד. 50 חיילים רוסים נותרו במקום כדי לסייע ללחימה ביבשה, ואילו האוניות הפליגו אל הים האגאי.

בתחילה צלחה דרכו של הצבא היווני ובתוך זמן קצר הוא שחרר חלקים גדולים של הפלופונסוס, אך המרד לא התפשט לשאר חלקי יוון. בעזרת יושבי האיים היווניים הכה הצי הרוסי את הצי הטורקי בקרב צ'סמה (Çeşme), אך לא היה בכך כדי לסייע לצבא היווני בפלופונסוס, ועד מהרה דוכא המרד.

מנקודת מבטה של רוסיה, משימתו של הרוזן אורלוב הושגה, משום שהצליח לפגוע בצי הטורקי, להכריח את טורקיה להפנות חיילים דרומה ולתרום לניצחון שהוביל לחתימה על הסכם קוצ'וק קאינרג'ה (Küçük Kaynarca).

מנקודת ראותם של היוונים נחשב מרד אורלוב לכישלון, שעלה במחיר אבדות כבדות בנפש, הן בלחימה הן בפעולות הנקם של הטורקים שבאו לאחריו. היוונים נשכחו למעשה בהסכם קוצ'וק קאינרג'ה, וכתוצאה מכך הלכה וגברה חשדנותם כלפי רוסיה. קשרי היוונים עם הרוסים נותרו אמנם איתנים, חלקית משום ההשפעה של אישים יוונים חשובים ברוסיה, אך רבים מקרב הדור הצעיר של המנהיגות היוונית, כמו פטרוביי וקולוקוטרוניס, יפנו מבטם מערבה בחיפוש אחר בעלי ברית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרד אורלוב** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007548807205171
* LCCN: sh88004908

 |
פסל סון יאט-סן באתר בו החלה התקוממות ווצ'אנג.
ראשים כרותים של מורדים בווצ'אנג.
**התקוממות ווצ'אנג** (בסינית: 武昌起義‏; 10 באוקטובר 1911) הייתה התקוממות עממית בסין הקיסרית שהביאה לתחילתה של מהפכת שינהאי, המהפכה שהביאה להפלת המשטר הקיסרי של שושלת צ'ינג בסין ולהקמת הרפובליקה הסינית.
בשנת 1900 החליט השלטון הקיסרי על הקמתו של צבא חדש ומודרני למדינה אשר נקרא "הצבא החדש". באותו הזמן, הייתה העיר ווצ'אנג, על גדות נהר היאנגצה, המקום בו נמצאת התעשייה הצבאית המפותחת ביותר בסין, ולכן הוחלט שהמקום בו מיוצרים כלי הנשק החדישים יהיה גם המקום בו יישב הגרעין לצבא החדש. רעיונותיו החדשים והמהפכניים של סון יאט-סן התחילו משפיעים בהדרגה על הקצינים והחיילים בצבא החדש בווצ'אנג ורבים מהם החלו משתתפים בפעילות מהפכנית.

ההתקוממות עצמה החלה כתוצאה מתאונה ולא במתכוון, כאשר מהפכנים ששמו להם למטרה לסלק את השלטון הקיסרי החלו לבנות פצצות אשר אחת מהן התפוצצה בשוגג. מקרה זה הביא לחקירה משטרתית של נסיבות הפיצוץ, חקירה במהלכה נתפסו רשימות של מהפכנים אשר משרתים בצבא החדש. רוב הקצינים העדיפו להתמרד כנגד השלטון ולא להיעצר. מהפאניקה שנוצרה עקב החשש לדיכוי צבאי חריף של ההתקוממות נמלטה הנהגת הפרובינציה אל מחוץ למדינה. סון יאט-סן עצמו, שלא היה לו כל קשר ישיר למהומות ואשר שהה באותו הזמן במסע גיוס לתמיכתם של הסינים בארצות הברית, שמע על ההתקוממות מעיתון אמריקאי.

עובדה נוספת שזירזה את התעוררות ההתקוממות בסין הייתה התחושה כי חצר שושלת צ'ינג איבדה את המנדט השמימי שלה. בזמנו, אסונות טבע כגון שריפות או הצפות מאסיביות של גדות הנהרות הגדולים, נחשבו כסימן להסרת הכרת האלים בזכותה של השושלת המכהנת לשלוט במדינה. בשנת 1911, עלה נהר היאנגצה על גדותיו, גורם לנזקים קשים ולכ-100,000 אבדות בנפש. כוחות הצבא החדש המהפכניים, שהיו ממוקמים בקרבת ההצפות, ראו בהצפה סימן "אלוהי" להיחלשותו של השלטון הקיסרי. 

הממשלה הקיסרית, בהנהגתו של העוצר הנסיך צ'ון השני, התמהמהה משום מה בהגשת העזרה לאזורים המוצפים בשבועות הראשונים לאחר ההצפות. התמהמהות זו היותה סיבה מספקת למורדים והעניקה להם זמן די והותר כדי להכריז על ממשל זמני מקומי בפרובינציה, ממשל אליו הצטרפו עד מהרה פרובינציות נוספות שדגלו במהפכה. כחודש לאחר ההצפות, נפגשו נציגיהן של הפרובינציות הפורשות מהקיסרות והן הכריזו לראשונה על הקמת רפובליקה (הרפובליקה הסינית) בשטחיהן. לנשיא הזמני של הרפובליקה נבחר סון יאט-סן שהיה פשרה מתקבלת על דעת המהפכנים כמו גם על דעתו של המעמד הגבוה השמרני יחסית.

בטאיוואן, שמהווה את גלגולה הנוכחי של הרפובליקה הסינית, נחוג תאריך ההתקוממות (10 באוקטובר) כחג לאומי.

ראו גם
------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **התקוממות ווצ'אנג** |

* קוומינטנג
סיור של חיל הפרשים מכה מורדים ברחובות העיר קומנסטי (Comanesti) איור מהעמוד הראשי של חדשות לונדון
**מרד האיכרים** הרומני התחולל במרץ 1907 במולדובה והתפשט במהירות עד מונטניה. העילה העיקרית הייתה מורת הרוח של האיכרים בשאלת אי-השוויון בבעלות על הקרקע, שהייתה בידי מספר קטן של בעלי קרקעות גדולים, אשר החכירו אותה לאיכרים. באותה תקופה היוו האיכרים כדי 80% מכלל האוכלוסייה הרומנית וכ-60% מהם החזיקו מעט מאוד אדמה, אם בכלל, בעוד שהאחוזות הגדולות החזיקו בבעלותן יותר ממחצית מן האדמה החקלאית.

המרד החל על אדמתו של חוכר הקרקעות יהודי בשם **מוכי פישר**, בכפר פלמנזי Flămânzi (שפירושו המילולי הוא "רעבים"); החוכר פישר, שנהג להחכיר את הקרקעות חכירת משנה לאיכרים, סירב לחתום על חוזים, המאפשרים תשלום חלקי בעבודה, עם האיכרים המקומיים. משפחת פישר האוסטרית-יהודית החזיקה עד אז כ-75% מכלל האדמות החקלאיות בשלושה מחוזות רומניים של חבל מולדובה (מה שנקרא "נחלת פישר").

האיכרים, שחששו שמא יישארו ללא עבודה, וחשוב מזה, ללא מזון, החלו לפעול באלימות. מוכי פישר נבהל ונמלט אל חברו בצ'רנוביץ בלי לחתום על החוזים עם האיכרים. החשש להישאר ללא קרקע, שאותו העצימו, על פי הטענה, מסיתים אוסטרו-הונגרים, הוביל את האיכרים למרד. המרד התפשט עד מהרה על רוב שטחה של מולדובה. המפלגה השמרנית (Partidul Conservator) לא יכלה להשתלט על המצב והמפלגה הלאומית-ליברלית (Partidul National-Liberal) של טאקה יונסקו עלתה לשלטון.

ב־18 במרץ הוכרז מצב חירום, ובהמשך גיוס כללי, שבמהלכו גויסו 140,000 חיילים עד 29 במרץ. הצבא הרומני החל לירות באיכרים. על פי הטענה, 11,000 איכרים נספו ויותר מ-10,000 נעצרו. 

מספר הקורבנות איננו ידוע למעשה, ואפילו מה שקרה אינו ברור, כיון שקרול הראשון, מלך רומניה הורה שכל הרשומות מאותם ימים יושמדו, כדי שממשלה שמרנית שתקום בעתיד לא תוכל להטיל את האשמה על הממשלה הליברלית. 

המספרים שעליהם דיווחו דיפלומטים, ששהו ברומניה אותו זמן היו: בין 3,000 ל-5,000 (לדעת דיפלומטים אוסטרים) ובין 10,000 ל-20,000 (לדעת דיפלומטים צרפתים). היסטוריונים קובעים את המספרים בין 3,000 ל-18,000, כשהמספר המקובל ביותר בשימוש הוא 11,000. 

אולם למרד זה היו גם תוצאות חיוביות מבחינתם של האיכרים: כתוצאה מהמרד והלחץ הגובר על הממשל, חלקו השלטונות כ-40 מיליון דונם לאיכרים.

בעקבות הקשיים שהיו לממשלת רומניה בדיכוי המרד, הוחלט על הקמת משטרת ביטחון בשם סיגורנצה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרד האיכרים ברומניה** בוויקישיתוף
* SIGURANŢA ROMÂNĂ ÎN BASARABIA INTERBELICĂ (סיגורנצה רומנית בבסרביה שבין מלחמות העולם) (ברומנית).

הערות שוליים
------------

1. ↑  Despre răscoala din 1907 așa cum n-ați învățat la școală (ברומנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007543769705171
* LCCN: sh85115010

 |
**ברניקי (ברניקה) השלישית** (ביוונית: **Βερενίκη**;‏ 120 לפנה"ס - 80 לפנה"ס), המכונה גם **קלאופטרה ברניקי**, הייתה מלכת מצרים העתיקה בשנים 101 - 88 לפנה"ס לצד בעלה ודודה תלמי העשירי, ופעם נוספת בשנים 81 - 80 לפנה"ס.

חייה
----

ברניקי נולדה בשנת 120 לפנה"ס, בתם של תלמי התשיעי ואחותו, קלאופטרה סלנה, ונכדתם של תלמי השמיני וקלאופטרה השלישית.

בשנת 107 לפנה"ס הודח אביה מן המלוכה, ודודה, תלמי העשירי, עלה לשלטון. ברניקי נישאה לו בשנת 101 לפנה"ס. קלאופטרה החמישית הייתה בתם.

תקופת מלוכתה הראשונה הסתיימה בשנת 88 לפנה"ס, עם הדחתו של תלמי העשירי בידי אביה, תלמי התשיעי. אחרי מות אביה, בשנת 81 לפנה"ס, שבה ברניקי לשלוט במצרים. 

אחרי עלייתה לשלטון אולצה ברניקי להינשא לתלמי האחד עשר, בנו של תלמי העשירי. לפי מקורות אחדים הוא היה אחיה למחצה של ברניקי, בנה של קלאופטרה סלנה הראשונה, וברניקי אמצה אותו כבן בתקופת שלטונה המשותף עם תלמי העשירי. אחרים מעלים את האפשרות שהיה בנה של ברניקי עצמה. 

תלמי האחד עשר רצח את ברניקי 19 יום אחרי נישואיהם. הרצח עורר את זעם העם המצרי, שמרד בתלמי ורצח אותו כנקמה כעבור ימים אחדים.

אזכורים בתרבות
--------------

סיפור חייה של ברניקי היווה השראה לאופרה ברניקי מאת גאורג פרידריך הנדל.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **ברניקי השלישית** |

* קורות חייה
* ברניקי השלישית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| בית תלמי |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| תלמי הראשון • תלמי השני • תלמי השלישי • תלמי הרביעי • תלמי החמישי • קלאופטרה הראשונה • תלמי השישי • קלאופטרה השנייה • תלמי השביעי • תלמי השמיני • קלאופטרה השלישית • תלמי התשיעי • קלאופטרה הרביעית • תלמי העשירי • ברניקי השלישית • תלמי האחד עשר • תלמי השנים עשר • קלאופטרה החמישית • ברניקי הרביעית • קלאופטרה השביעית • תלמי השלושה עשר • תלמי הארבעה עשר • תלמי החמישה עשר |

 |
**סמינר** הוא לימוד אקדמי בנושא מסוים, הנערך על ידי אוניברסיטאות, מכוני מחקר ומוסדות אקדמיים, בצורת כינוס לדיון רב משתתפים. הסמינר משמש בנוסף, כבמה לסטודנטים, לאנשי אקדמיה, חוקרים ואנשי מקצוע, העוסקים באותו תחום.

הסמינר נערך בדרך כלל במקום מפגש קבוע, ובפרקי זמן קבועים, וכולל מפגש אחד או יותר.

החוקרים מציגים את מחקריהם בפני המשתתפים, ולאחר מכן נערך דיון לגבי הנושא עצמו, וכן לגבי המשמעויות התאורטיות והמעשיות של הממצאים.

המחלקות השונות באוניברסיטאות, מקיימות סמינרים מחלקתיים בנושאים נבחרים. הסמינרים מתקיימים בכל שבוע ביום קבוע, ומתפרשים על פני כל הסמסטרים. בדרך כלל ההשתתפות בסמינר תהיה חובה, אך ישנם גם סמינרים שההשתתפות בהם היא רשות.

כחלק מהסמינר עשויים הסטודנטים להידרש לצאת לסיור בשטח, אם זה בבית משפט (בפקולטה למשפטים) או בחדר ניתוח (בפקולטה לרפואה) בהתאם לנושא הנלמד בסמינר.

ישנם **סמינרים סגורים** שההשתתפות בהם היא רק לאנשי המחלקה, וישנם **סמינרים פתוחים** אשר כל אחד יכול להשתתף בהם.

תרומתו של רב-שיח מקצועי כמו הסמינר, היא רבה, ומפתחת את יכולתם של הסטודנטים ללמוד, להביע את עצמם ולקיים דיון מחקרי.

בתארים מתקדמים, ולעיתים גם בשנה האחרונה של התואר הראשון, נהוג להעביר חלק מהקורסים בצורת סמינר. בקורס כזה כל שבוע סטודנט אחר מעביר הרצאה הקשורה לנושא הסמינר (לעיתים קרובות מבוססת על פרק מספר הלימוד העיקרי של הסמינר) ומקבל עליה ציון. לעיתים רחוקות ניתנות בסמינר גם עבודות בית או בחינת גמר.

| **השכלה גבוהה** |
| --- |
| סוגי מוסדות לימוד | אוניברסיטה • אוניברסיטה פרטית • מכללה • מכללה אקדמית • מכללה מקצועית |
| תארים אקדמיים | תואר אקדמי • בוגר אוניברסיטה • תארים מתקדמים • מוסמך אוניברסיטה • דוקטור • פוסט-דוקטורט • דוקטור לשם כבוד |
| תפקידים ומקצועות | סטודנט • מרצה • סגל אקדמי • רקטור • נשיא • דקאן • פרופסור • מורה מן החוץ • עוזר הוראה ומתרגל • עוזר מחקר |
| פקולטות | אמנות • הנדסה • מדעי החברה • מדעי החיים • מדעי הטבע • מדעי הרוח • מדעים מדויקים • משפטים • ניהול • רפואה |
| מושגים נוספים | אגודת סטודנטים • אקדמיה • בית חרושת לתארים • חופש אקדמי • מעונות סטודנטים • סילבוס • סמינר • ספרייה אקדמית • עבודה אקדמית • קתדרה • קמפוס • שכר לימוד • תזה |
| מוסדות השכלה גבוהה בישראל | אוניברסיטאות בישראל • מכללות בישראל • מכללות אקדמיות בישראל • מכללות להכשרת מורים בישראל • מכללות מקצועיות בישראל |
| פיקוח על ההשכלה הגבוהה בישראל | המועצה להשכלה גבוהה • הוועדה לתכנון ולתקצוב • מרכז ארצי לבחינות ולהערכה • המועצה להשכלה גבוהה (יהודה ושומרון) (בעבר) |
| ארגונים אוניברסיטאיים בישראל | ועד ראשי האוניברסיטאות • המועצה המתאמת של הסגל האקדמי הבכיר • הפורום המתאם של ארגוני הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטאות • התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות בישראל |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סמינר** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph870433

 |
"**Ma che freddo fa**" (בעברית: "**אבל כמה קר**") הוא שיר איטלקי משנת 1969 שהלחין קלאודיו מטונה למילים של פרנקו מיליאצ'י. השיר השתתף בתחרות פסטיבל סן רמו ה-19 בביצוע כפול של הזמרת נאדה, שהייתה אז בת 15, ושל להקת The Rokes, והגיע למקום החמישי. הבית הראשון של השיר מצטט את שירו של דונובן "Laléna". הגרסה של נאדה זכתה להצלחה רבה, השיר צעד במשך 5 שבועות רצופים בראש המצעד האיטלקי, והסינגל נמכר בכמיליון עותקים, בעיקר בארצות דוברות איטלקית וספרדית.

מספר רב של אמנים ביצעו גרסאות כיסוי של השיר בהם הזמרות מינה וג'וזי פררי, הזמר רנצו ארבורה, ולהקת Piccola Orchestra Avion Travel. הזמרת דלידה ביצעה את השיר בצרפתית בשם "Et pourtant j'ai froid".

רשימת רצועות
------------

### הגרסה של נאדה

סינגל 7" - TL 19
1. "Ma che freddo fa" (קלאודיו מטונה, פרנקו מיליאצ'י)
2. "Una rondine bianca" (קלאודיו מטונה)

### הגרסה של להקת The Rokes

סינגל 7" - AN 4172
1. "Ma che freddo fa" (קלאודיו מטונה, פרנקו מיליאצ'י)
2. "Per te, per me" (של שפירו, פרנקו מיליאצ'י)

מצעדים
------

| מצעד | מיקום שיא |
| --- | --- |
| איטליה | 1 |

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "Ma che freddo fa" באתר מיוזיק בריינז

הערות שוליים
------------

1. ↑  Dario Salvatori. "Ma che freddo fa". *Dizionario delle canzoni italiane*. Elle u, 2001. ISBN 8888169016.
2. ↑  Eddy Anselmi. *Festival di Sanremo: almanacco illustrato della canzone italiana*. Panini Comics, 2009. ISBN 8863462291.
3. ↑  Hit Parade Italia

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: 8e847402-bc18-465a-836b-19014c865127

 |
**Angellore** היא להקה המנגנת דום-דת' גותי מצרפת שהוקמה ב-2007. הלהקה משתמשת בשירת היפה והחיה המשלבת גרואלינג וסופרן נשי. שיריה עוסקים באהבה, מוות, צער ושכול. הלהקה נקראת על שם השיר Angellore של להקת המטאל הגותי המשפיעה טריסטניה.

היסטוריה
--------

רוסריוס וולרן הכירו אחד את השני דרך האינטרנט במרץ 2007. ביולי של אותה שנה, במהלך פסטיבל אביניון, הם הקימו את הלהקה Angellore, שנקראה על שם שיר מאלבום המופת Widow's Weeds של להקת המטאל הגותי טריסטניה. באוגוסט 2007 הם הלחינו, כתבו והקליטו את הדמו הראשון שלהם Ambrosia. רוסריוס נגין בגיטרה, בקלידים וגם שר, ואילו ולרן ניגן בשאר הכלים וגם הפיק את הדמו. הלהקה לא הייתה מרוצה מאיכות ההקלטה אך למרות זאת העלתה את הדמו למייספייס. הדמו שהועלה למייספייס משך את תשומת לבו של המוזיקאי מרקוס מאראדו מפורטוגל ושילב את הלהקה בפרויקט שלו Merankorii, שיצא כאלבום בפברואר 2009.

בשנים האלה הלהקה הקליטה שני אלבומי EP:‏ Les Promesses de l’Aube ו-Elégies aux Ames Perdues. בסתיו 2009 הצטרף ללהקה המתופף רוני, חבר ותיק של ולרן. בדצמבר של אותה שנה הקליטה הלהקה את אלבום הבכורה שלהם באולפני AV. ההקלטה נמשכה זמן רב ורק ב-2012 יצא האלבום, "Errances", בהתחלה כאלבום דיגיטלי למכירה באינטרנט ושנה אחר כך - גם כתקליטור פיזי. האלבום זכה לביקורות טובות. 

ב-2015 הוחתמה הלהקה בחברת התקליטים Shunu Records ובאוגוסט של אותה שנה הוציאה את אלבומה השני "La Litanie des Cendres".

הלהקה מונה בהשפעותיה את להקות הדום-דת' הגותיות Draconian ו-Saturnus, ולהקות הדום מטאל Empyrium ו-Shape of Despair.

חברי הלהקה
----------

* רוסריוס - שירה, גרואלינג, גיטרה חשמלית, גיטרת באס, קלידים (2007 - היום)
* ולרן (פרנסואה בלאן) - קלידים, שירה, גרואלינג (2007 - היום)
* רוני - תופים (2009 - היום)
* לוסיה - זמרת, שירה נשית (2016 - היום)
* סלין - גיטרת באס (2016 - היום)

את אלבומיה מקליטה הלהקה בהשתתפות מוזיקאים נוספים, בהן הזמרת הקלאסית Lucia והכנרת קתרין ארקז.

דיסקוגרפיה
----------

* Ambrosia - דמו (מוזיקה), 2007
* Les promesses de l'aube - מיני אלבום, 2008
* Elégies aux âmes perdues - מיני אלבום, 2009
* Merankorii / Angellore - ספליט, 2009
* Shades of Sorrow - סינגל, 2009
* Moonflower - דמו (מוזיקה), 2011
* Premiéres liturgies - Soupirs d'aurore - אלבום אוסף, 2012
* Errances - אלבום אולפן מלא, 2012
* La Litanie des cendres - אלבום אולפן מלא, 2015

קישורים חיצוניים
----------------

* סקירה על הלהקה באתר Doom-metal.com
* ביקורת על האלבום La Litanie des cendres, באתר Doom-Metal.com
* Angellore, ברשת החברתית פייסבוק

* Angellore, באתר ספוטיפיי

* Angellore, באתר Last.fm (באנגלית)

* Angellore, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* Angellore, להקה באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית)

* Angellore, באתר דיזר

* Angellore, באתר Discogs (באנגלית)

* Angellore, באתר בנדקמפ

הערות שוליים
------------

1. ↑  Angellore - Encyclopaedia Metallum: The Metal Archives, www.metal-archives.com
2. ↑  Lucia

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: a21dc2f1-cd96-4156-9d18-e2b9727fa8bd

 |
ציור של פרנסיסקו דה סורבראן אשר צויר בין השנים 35–1630
**פרנסיסקו דה סורבראן** (בספרדית: **Francisco de Zurbarán**‏; 7 בנובמבר 1598 – 27 באוגוסט 1664) היה צייר ספרדי מתקופת תור הזהב. הוא ידוע בעיקר בזכות ציורי הדת שלו, אשר מתארים נזירים, נזירות ומרטירים (לעיתים קרובות ברוח מיסטית), ובזכות ציורי טבע דומם. ציוריו נחשבים לסמל לתקופת הקונטרה-רפורמציה.

ביוגרפיה
--------

נולד בפואנטה דה קנטוס באזור אקסטרמדורה. אביו היה סוחר בדברי סדקית ובגדי גברים. בילדותו צייר עם פחם. ב-1614 אביו שלח אותו לסביליה, להיות שוליה של צייר בשם פדרו דיאס דה וילהנואבה (שנותר יחסית אלמוני). סורבראן, שהיה חבר של דייגו ולסקס, מכונה לעיתים קאראווג'ו הספרדי, בשל השימוש הריאליסטי בקיארוסקורו; השפעה נוספת עליו היא חוסה דה ריברה. ב-1625 קיבל את העבודה החשובה הראשונה שלו: ציור רטבלו בקתדרלת סביליה, שבו תיאר פרקים מחיי פטרוס; וגם את אחת מעבודותיו החשובות ביותר, של תומאס אקווינס. לאחר מכן צייר במנזר סנטה מריה דה גואדלופה, בו צייר סדרה של שמונה תמונות מחיי הירונימוס. לאחר שחזר לסביליה, צייר למנזר קרטוזיאני בעיר. מלך ספרד, פיליפה הרביעי, מינה אותו לאחר מכן ל"צייר חצר" וב-1650 התבקש על ידי חצר המלוכה לעבוד במדריד. כאן צייר את "מעשי הרקולס".

נפטר במדריד ב-27 באוגוסט 1664.

ראו גם
------

* יעקב ושנים עשר בניו

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנסיסקו דה סורבראן** בוויקישיתוף
* הבארוק הספרדי, שלווה טקסית - על שניים מציוריו של סורבראן
* פרנסיסקו דה סורבראן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* פרנסיסקו דה סורבראן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007299183605171
* BIBSYS: 90597082
* BNE: XX1141092
* BnF: cb12073306h (data)
* CANTIC: a10180783
* CiNii: DA01086511
* GND: 118808672
* ISNI: 0000 0000 8381 9396
* KulturNav: 51f5c7ec-3e55-4309-a1c4-2e2e3b512e0b
* LCCN: n50015926
* LNB: 000199445
* MusicBrainz: 1ea75fda-d017-4d18-bfb3-d2765766a837
* NDL: 00461933
* NKC: ola2002158233
* NLA: 35628170
* NLP: A18119426
* NTA: 069219079
* RERO: 02-A004003395
* RKD: 86645
* SNAC: w6h99rwr
* SUDOC: 029019311
* Trove: 1021120
* ULAN: 500001984
* VcBA: 495/75946
* VIAF: 51713298
* WorldCat: lccn-n50015926

 |
**אופוסום הצ'אקו** או **אופוסום ננסי צ'אקואני** (שם מדעי: *Chacodelphys formosa*) הוא סוג של אופוסום זעיר ונדיר שאנדמי לאזור הצ'אקו במרכז אמריקה הדרומית ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1930 על ידי הזואולוג האמריקני הנרי הרולד שאמל על בסיס דגימה בודדת שנאספה ב-1920, ונחשב לאורך המאה ה-20 כשייך לסירוגין לסוגים אחרים: אופוסום עכברי, אופוסום חינני או אופוסום קצר-זנב; רק בשנת 2004 הוא הוכר כטקסון מונוטיפי על בסיס מחקר יסודי שהתבצע על פרטים שנתפסו בחיים לראשונה מזה 94 שנים. אופוסום הצ'אקו הוא הסוג הקטן ביותר שידוע כיום ממשפחת האופוסומיים.

תיאור
-----

אופוסום הצ'אקו הוא המין הקטן ביותר במשפחתו, ואחד הכיסאים הקטנים בעולם: אורך ראשו וגופו עד 6.8 ס״מ, אורך זנבו 5 ס״מ ומשקלו כנראה בסביבות ה-7 גרם. ממדי גופו מזכירים מאוד את מיני הפלניגל מאוסטרליה והוא בעל מראה חינני. מבנה גופו קומפקטי בצורה קיצונית, הראש צר ומחודד, הלחיים נפוחות והאוזניים קטנות ועגולות. העיניים גדולות מאוד ביחס לפנים, האף קטן וריבועי ועטור בזיפים שחורים. הידיים והרגליים קטנטנים עם טפרים זעירים. בין המאפיינים שמיחדים אותו מהאופוסומים הקטנים, ניתן למנות זנב עבה במקצת שקצר יותר מהגוף, פרווה רבגונית יותר, רגליים אחוריות ארוכות יחסית, ואמה ארוכה במיוחד ברגליים הקדמיות.

לאופוסום הצ'אקו פרווה קצרה וצפופה עם מרקם צמרירי, והיא מוכתמת במספר צבעים. אזור הגב, הכתפיים, הזרועות והירכיים בצבע שוקולד כהה או פחם, הצלעות, הצוואר וחלק מהירכיים והזרועות מוכתמים בחום קפה, ועל המותניים ובאזורים נוספים בגוף יש כתמים לבנים. הצד התחתון בהיר יותר ונע בין לבן שמנת לצהבהב-קרמי. אזור העורף וחלק מהצוואר מוכתם בחום זהוב. הפנים גם הן משקפות את הגוונים הרבים בפרווה: צדדי הראש מוכתמים בחום זהוב וחום קפה, המצח חום כהה או מפוחם, והלחיים והסנטר בצבע לבנבן או צהבהב. העיניים מוקפות בטבעות שחורות גדולות ומסביבן יש לעיתים גם טבעות לבנות צרות יותר. החוטם ורוד והאף אדמוני. האוזניים והזנב בצבע סגלגל או ורוד כהה וכפות הידיים והרגליים בצבע ורוד בהיר יותר.

תפוצה
-----

כפי שמרמז שמו, אופוסום הצ'אקו אנדמי לאזור הגראן צ'אקו בדרום-מרכז אמריקה הדרומית; בתוך הצ'אקו גופא, הטווח שלו מצומצם מאוד, עם אוכלוסיות מנותקות ומבודדות ששוכנות בפרובינציית פורמוסה, פרובינציית צ'אקו ופרובינציית קוריינטס בצפון ארגנטינה הסמוכות לגבול עם פרגוואי. ככל הנראה, המין מעולם לא היה נפוץ במיוחד באזור. בית הגידול שלו מורכב מסוואנות-שיחים קוצניות ויערות לחים האופיינים לאקלים הסובטרופי של צפון הצ'אקו. בשל נדירותו הרבה והעדר מחקרים, לא ידוע כלום על האקולוגיה, ההתנהגות ואורח החיים של המין.

מצב
---

אופוסום הצ'אקו מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור קרוב לסיכון (NT), בשל נדירותו הרבה, תפוצתו המקוטעת שהיקפה אינה עולה על 35,000 קמ״ר, ירידה מתמשכת בגודל האוכלוסייה עקב אובדן בית גידול שנובע מבירוא יערות לחקלאות, וישנה סבירות גבוהה שמצבו גרוע יותר מהידוע והוא על סף קטגוריית הפגיע (VU). האופוסום מצוי במספר אזורים מוגנים ברחבי הצ'אקו, ונדרשים מחקרים נוספים כדי לקבוע את הטווח המדויק של תפוצתו.

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* NCBI
* GBIF
 |

1. ↑  אופוסום הצ'אקו באתר הרשימה האדומה של IUCN
נחל גוב
**נחל גוב** (בערבית: ואדי אל-ג'וף) הוא נחל אכזב באורך של 8 ק"מ בהר הנגב הצפוני היורד בצד מעלה עקרבים אל נחל צין, הנמשך דרך הערבה אל ים המלח.

אטימולוגיה
----------

שם הנחל מגיע משמו הערבי: ואדי אל-ג'וף. פירוש השם הערבי הוא "הנחל החודר לעומק" (בטן האדמה או התהום) או "הנחל היבש", על שם הקניון העמוק שהנחל יוצר.

מסלול הנחל
----------

נחל גוב מתחיל בפרשת מים של רכס חצרה, סמוך לכביש מעלה עקרבים הממשיך אל הדרך העולה למצפה המכתש הקטן. מכאן נמשך הנחל בעמק מתון היורד דרומה, בין מדרונות סלעי גיר, כאשר כביש מעלה עקרבים מלווה אותו. לאחר כ-2 ק"מ פונה הנחל מערבה אל מדרגת הכפיפה התלולה של קמר חצרה, היורדת אל נחל צין. לאחר כ-500 מטר הנחל יורד במפל גבוה. מיד אחר כך הוא פונה 
דרומה ונכנס אל קניון עמוק, החתור בין מצלעות הסלע הנטויות שבמדרון המזרחי של רכס חצרה. אורך קטע קניוני זה כ-2 ק"מ,.

צמחייה
------

כ-200 מטר לפני שפכו של הנחל אל נחל צין, צומח באפיק הנחל עץ טרופי נדיר בארץ ובמיוחד בנגב, הנקרא מורינגה רותמית. בנוסף לעץ הנדיר הזה, על גב רכס חצרה ולקראת מוצאו של הנחל לבקעת צין צומחים עצי שיטה ושזיף.

מכתשות וגבי הנחל
----------------

במהלך דרכו של הנחל, הוא יוצר נקיק עמוק וצר שאורכו כמה מאות מטרים, עומקו כ-15 מטר ורוחבו 3-4 מטר. בנקיק זה קיימים שלוש מכתשות גדולות ועמוקות, המתמלאות בחורף במים עמוקים. תופעה זו נקראת גם גבים.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
*

לקריאה נוספת
------------

* **מטיילים בנגב**, יעקב עיני וערן דורון, מדרשת שדה בוקר בשיתוף טבע הדברים, עמ 144.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נחל גוב** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  זאב וילנאי, **אנציקלופדיית אריאל לידיעת הארץ**, עם עובד, 1969
2. 1 2 3  מנחם מרקוס ויובל אלעזרי, **אנציקלופדיה מפה**, הוצאת אנציקלופדיות, 2001
3. 1 2  ספי בן יוסף, **מדריך ישראל החדש**, הוצאת ידיעות אחרונות
פרנסיסקו לאזרו
לאזארו בריצת מרתון, 1912
**פרנסיסקו לאזארו** (21 בינואר 1891‏ — 15 ביולי 1912) היה אתלט פורטוגזי, רץ המרתון האולימפי הפורטוגזי הראשון באולימפיאדת סטוקהולם (1912). הוא גם האתלט הראשון שמת במהלך ריצה במשחקים האולימפיים.

בדומה לכל האתלטים האולימפיים בתקופתו, היה לאזארו ספורטאי חובב; הוא התפרנס מעבודתו כנגר במפעל מכוניות בליסבון. לפני האולימפיאדה הוא השתתף וזכה בשלוש אליפויות מרתון במולדתו, כאשר התחרה במסגרת קבוצת ס. ל. בנפיקה.

לאזארו התמוטט במהלך ריצת המרתון באולימפיאדת 1912, בקילומטר ה-30 של המרתון. נטען כי סיבת המוות הייתה כפי הנראה התייבשות חמורה, הקשורה גם לטמפרטורה הגבוהה שנרשמה במהלך האירוע. מאוחר יותר התגלה כי לאזארו כיסה חלקים גדולים של גופו בשעווה, כדי למנוע כוויות שמש, אך בסופו של דבר השעווה הגבילה את ההזעה הטבעית של הגוף, דבר שהוביל לחוסר איזון אלקטרוליטי חמור.

הרומן "בית הקברות לפסנתרים" (2006) מאת הסופר הפורטוגזי ז'וז'ה לואיז פיישוטו, מבוסס על סיפורו של לאזארו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנסיסקו לאזארו** בוויקישיתוף

* פרנסיסקו לאזארו, באתר olympedia.org
* פרנסיסקו לאזארו, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
* פרנסיסקו לאזארו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Francisco Lazaro, Portuguese runner January 21 in History at www.brainyhistory.com
2. ↑  Francisco Lazaro, Portuguese marathon runner (Olympics), dies at July 21, 15 in History at www.brainyhistory.com
3. ↑  Gustavo Pires, Francisco Lázaro: A Emborcação no Treino, Forum Olimpico de Portugal
4. ↑  רוית הכט, "בית קברות לפסנתרים" מאת ז'וזה לואיז פיישוטו: ריצת משוכות, באתר הארץ, 7 ביוני 2011

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* World Athletics: 14991038
* ISNI: 0000 0004 3350 271X
* LCCN: nb2014008049
* VIAF: 308180734
* WorldCat: lccn-nb2014008049

 |
**אופוסום המים** או **יאפוק** (שם מדעי: *Chironectes minimus*) הוא מין יחיד בסוגו של אופוסום קטן החי בדרום ומרכז אמריקה. זוהי חיית הכיס היחידה הנוהגת לשחות במים דרך קבע. בנוסף הוא המין היחיד בו יש לשני המינים, זכר ונקבה, פטמות.

מאפיינים
--------

האופוסום חי בטבע באמריקה ממקסיקו, דרך מרכז ודרום אמריקה עד לצפון ארגנטינה. הוא חי במקווי מים שונים אבל ביום הוא נח במאורות ליד הגדה.

זהו אופוסום קטן שאורכו 27-32 ס"מ ומשקלו 600-800 גרם. הוא מפוספס בשחור על פרווה אפורה (שדוחה מים) והבטן לבנה. הזנב הארוך חסר שיער והידיים הארוכות והוורודות בעלי קרום שחייה. החוטם והאוזניים קצרות והפה מכיל שיניים חדות. יש לו זיפי שפם העוזרים לו לחוש בתנועה מעל ומתחת למים.

האופוסום הוא צייד לילי הניזון מדגים, סרטנים, צפרדעים וטרף דומה מתוך המים. ביום הוא ישן במחילתו. 

הנקבות מגדלות 1-5 גורים ומגדלת אותם בכיסה. הכיס יכול להיסגר מתחת למים ואחרי חודש מהלידה הם מתנתקים מהפטמות של האם אך עדיין שוהים איתה עד לגיל שנה.

לאופוסום הקטן טורפים רבים, כשהעיקרי ביניהם הוא האוצלוט היכול לצוד אופוסום במחילתו.

מיון
----

למין ארבעה תת-מינים:

* *Chironectes minimus argyrodytes*
* *Chironectes minimus langsdorffi*
* *Chironectes minimus minimus*
* *Chironectes minimus panamensis*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אופוסום המים** בוויקישיתוף
* אופוסום המים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

איור של יאפוק טורף דג

הערות שוליים
------------

1. ↑  אופוסום המים באתר הרשימה האדומה של IUCN
**נחל אילן** הוא נחל אכזב בפרוזדור ירושלים.

תוואי הנחל
----------

ראשיתו של הנחל בסביבת אנדרטת פורצי הדרך לירושלים. הנחל זורם אל נחל נחשון בעמק איילון בקרבת שער הגיא. הוא מתחתר במדרון המערבי של הרי ירושלים.

צמחייה
------

סביבת הנחל עשירה בצומח טבעי. בעקבות השרפה בשער הגיא בשנת 1995 באזור העליון של הנחל נשרף יער האורנים בסביבה.

אתרים בסביבת הנחל
-----------------

מעל אפיקו של הנחל בגדתו הצפונית עברה דרך הלניסטית-רומית. מאבני המיל שנמצאו בסביבה ועד חורבת מצד עוברת הדרך הקדומה.

חורבת מצד
---------

 ערך מורחב – **חורבת מצד**  

מצד מהתקופה הרומית ששמר על הדרך העתיקה בין ירושלים לאמאוס ניקופוליס. המצד בנוי על יסודות הלניסטיים, וכנראה שבמקור נבנה על ידי החשמונאים אחרי ששמעון התרסי כבש את גזר ועלה על ירושלים. החורבה נמצאת כ-5 מיל מאמאוס, על גבעה שמתנשאת לגובה 530 מ' מעל פני הים. במקום נמצא מטבע עם טביעת רכב של הלגיון העשירי פרטנסיס. המקום ננטש בסוף המאה הראשונה. בסמוך למצד בריכה לאגירת מים וכן מקבץ של אבני מיל רומיות.

עין עלקת
--------

על גדתו הדרומית של הנחל במדרון נמצאו שרידיה של חורבת עלקת, בית אבן שבסביבתו בורות מים והמעיין "עין עלקת". ייתכן ושרידיו הם מהתקופה הביזנטית. עד קום המדינה התקיים יישוב בסביבה שתושביו ברחו עם פרוץ מלחמת העצמאות.

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  ספי בן יוסף (ע), **מדריך ישראל החדש: הרי יהודה**, כרך 11, ירושלים: כתר, 2001, עמ' 178
**רִיכַרְד וִילְהֵלְם הַיְנְרִיךְ אַבֶּג** (בגרמנית: **Richard Wilhelm Heinrich Abegg**;‏ 9 בינואר 1869–3 באפריל 1910) היה כימאי גרמני וחלוץ של תורת הערכיות. הוא הציע שההפרש בין הערכיות החיובית המרבית והשלילית המרבית של יסוד כימי נוטה להיות שמונה. כלל זה, אשר קדם לפיתוח כלל האוקטט של גילברט ניוטון לואיס, זכה לכינוי כלל אבג. אבג גילה את תאוריית ירידת נקודת הקיפאון וחקר נושאים רבים נוספים בכימיה פיזיקלית, לרבות המקדם הדיאלקטרי של קרח, לחצים אוסמוטיים, פוטנציאלי חמצון ויונים מצומדים.

חייו
----

אבג נולד בדנציג לווילהלם אבג ומרגרט פרידנטל. אחיו, וילהלם אבג, היה למזכיר המדינה של פרוסיה. לאחר שלמד בבית הספר התיכון וילהלם בברלין, למד כימיה אורגנית באוניברסיטת קיל ובאוניברסיטת טיבינגן. הוא קיבל את הדוקטורט שלו ב-19 ביולי 1891 מאוניברסיטת ברלין בהנחייתו של אוגוסט וילהלם פון הופמן. אף שלמד כימיה אורגנית תחת שרביטו של הופמן, בשנה שלאחר סיום הדוקטורט החל לחקור כימיה פיזיקלית, עת למד אצל וילהלם אוסטוולד בלייפציג. אבג שימש מאוחר יותר עוזרם האישי של ולטר נרנסט באוניברסיטת גטינגן ושל סוונטה ארניוס באוניברסיטת סטוקהולם. ב-1895 התחתן עם לינה סימון, שהייתה חובבת ספינות אוויר כמותו.

במהלך לימודיו מילא אבג את חובתו לצבא. בשנת 1891 הפך לקצין במילואים בצבא הקיסרות הגרמנית. בשנת 1900 הפך לאובר-לויטננט במילואים בגדוד ה-9 של ההוסרים. במהלך שנה זו ביצע את הטיסה הראשונה שלו בספינת אוויר למטרות צבאיות. טיסות בספינת אוויר הפכו לבילוי תדיר של אבג ואשתו. הוא ערך תצפיות מדעיות רבות במהלך טיסותיו שמעולם לא פורסמו.

בשנת 1897 קיבל משרה של פרופסור לכימיה באוניברסיטת ברסלאו. שנתיים לאחר מכן הועלה לדרגת פריבט-דוצנט, ובשנה שלאחר מכן התמנה לפרופסור. קלרה אימרווהר, אשתו הראשונה של פריץ הבר, למדה וסיימה את לימודיה כתלמידתו. ב-1909 הפך לפרופסור מן המניין.

אבג עסק בצילום ובמסעות בספינות אוויר. הוא היה היוזם והיושב ראש של המועדון שלזיה לאווירונאוטיקה בברסלאו. יתר על כן, היה לו תפקיד של מעריך בנשיאות איגוד מלחי האוויר הגרמני. הוא נהרג בהתרסקות ספינת האוויר שלזיה בשנת 1910 בטסין שבפומרניה.

עבודתו
------

אבג נודע בעיקר בזכות מחקריו המכירים בתפקידה של הערכיות בהקשר של קשרים כימיים. הוא מצא שחלק מהיסודות נוטים פחות להצטרף לבניית מולקולות, ומכאן הסיק שליסודות היציבים יותר יש, מה שנקרא כיום, קליפות אלקטרונים מלאות. הוא הצליח להסביר את המשיכה של אטומים באמצעות מטענים חשמליים מנוגדים. הוא גם הבחין בין ערכיות רגילה לבין ערכיות נגד, ומצא שסכום שתי הערכיויות הללו מגיע תמיד לשמונה.

יחד עם עמיתו, גואידו בודלנדר, הוא פרסם על זיקה אלקטרונית, עיקרון חדש של כימיה אי-אורגנית באותה העת.

אבג היה העורך של כתב העת Zeitschrift für Elektrochemie מ-1901 ועד מותו ב-1910.

ספריו
-----

* *Über das Chrysen und seine Derivate.* שאדה, ברלין 1891
* *Anleitung zur Berechnung volumetrischer Analysen.* גראס, בארת ושות', ברסלאו 1900
* *Die Theorie der elektrolytischen Dissociation.* אנקה, שטוטגרט 1903

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ריכרד אבג** בוויקישיתוף
* ריכרד אבג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007300967505171
* BIBSYS: 90676295
* CANTIC: a11010162
* GND: 116001011
* ISNI: 0000 0001 0949 0892
* LCCN: n89648898
* NKC: ola2002139772
* NLG: 245311
* NLP: A24841821
* NTA: 075100452
* SNAC: w68q3g5q
* SUDOC: 118451278
* VIAF: 3210683
* WorldCat: lccn-n89648898

 |
**אופוסום צמרירי דרבי** (שם מדעי: *Caluromys derbianus*) הוא מין של יונק כיס ממשפחת האופוסומיים, המצוי בטבע ביערות הגשם ויערות נשירים טרופיים מאמריקה המרכזית ועד צפון אמריקה הדרומית מדרום מקסיקו עד קולומביה ואקוודור. הוא קיבל את שמו מהרוזן אדוארד סמית‑סטנלי, רוזן של דרבי, אשר בבעלותו היה מוזיאון שבו הוצגו העורות הראשונים של אופוסום זה.

מין אופוסם זה הוא אחד משלושה מינים של אופוסום צמרירי והוא הגדול בבני הסוג. הוא מגיע לאורך ממוצע של 60 עד 70 סנטימטרים (כולל הזנב) ולמשקל 200 עד 400 גרם. האופוסום בעל עיניים גדולות חומות, חוטם ורוד וזנב ארו ולופתני המסייע לו להיתלות מענפי העצים. הוא פעיל בשעות הלילה, אז הוא משתמש בעיניו הגדולות כדי להחזיר אור. האופוסום יכול להאריך ימים עד 5 שנים ושלושה וחודשים.

האופוסום חי רוב הזמן בין העצים הגבוהים ויורד לעיתים רחוקות. הוא אוכל כל הניזון מפירות, צוף פרחים של צמחים כמו פלפליים, קוציציים ועצי בלזה, מגוון חסרי חוליות כמו חרקים ועכבישים וגם מחולייתנים קטנים. המין חי לרוב בבדידות וביום נח בנקרות עצים. הטורף העיקרי שלו ביער הוא האוצלוט, אך האופוסום לרוב נמלט ממנו לסדקי עצים. הוא יכול גם לצווח בפראות או לנשוך בעזרת שיניו החדות את התוקף.

האופוסום מזדווג בעונה היבשה באמריקה המרכזית (לרוב באזור פברואר) והנקבות ממליטות כעבור 28 ימי היריון ולד אחד עד שישה בכיסה, ללא עזרת הזכר.

אופוסם זה לא נמצא בסכנה, אך כמה אוכלוסיות נפגעות מכריתת יערות. בעבר גם צדו אותו לפרוותו, דבר שכמה אינדיאנים עושים גם כיום.

תת-מינים
--------

* *Caluromys derbianus aztecus* - מצוי במקסיקו
* *Caluromys derbianus canus* - מצוי בניקרגואה
* *Caluromys derbianus centralis* - מצוי בקוסטה ריקה
* *Caluromys derbianus derbianus* - מצוי בקולומביה, אקוודור ובפנמה
* *Caluromys derbianus fervidus* - מצוי בשפלות צפון-מרכז גואטמלה ובצפון הונדורס
* *Caluromys derbianus nauticus* - מצוי רק באי גוברנדורה (Gobernadora Island), לחופיה המערביים של פנמה
* *Caluromys derbianus pallidus* - מצוי בפנמה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אופוסום צמרירי דרבי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  אופוסום צמרירי דרבי באתר הרשימה האדומה של IUCN