recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**ג'וזי (יוסף) אייזנברג** (בצרפתית: **Josy Eisenberg**;‏ כ"ד בכסלו תרצ"ד, 12 בדצמבר 1933, שטרסבורג – כ' בכסלו תשע"ח, 8 בדצמבר 2017, נורמנדי) היה רב, סופר, מפיק ובמאי טלוויזיה צרפתי, ממוצא פולני חסידי.

ביוגרפיה
--------

ג'וזי אייזנברג נולד בשטרסבורג במשפחה דתית לאוסקר (עובדיה) וגיטל. אביו היגר עם משפחתו מקרקוב בשנת 1895 בגיל 4. בזמן השואה התגורר בלימוז' תקופה מסוימת כמו מרבית יהודי שטרסבורג. בשנת 1943 הצליח להימלט לשווייץ ללא הוריו, שם חי עד סוף המלחמה.

למד בבית הספר עקיבא בשטרסבורג, שנוסד ונוהל על ידי בן דודו בנימין (בנו) גרוס, ולאחר מכן בבית הספר פוסטל-דה-קולאנז'. לאחר הבגרות, התחיל ללמוד בסמינר היהודי של צרפת (בית ספר להכשרת רבנים) על פי קריאתו של הרב הנרי שילי, ובמקביל למד בפקולטה לספרות באוניברסיטת פריז. קיבל הסמכה לרבנות, תואר בהיסטוריה ודיפלומה בספרות. לאחר שירותו הצבאי שימש כרב בית הכנסת של רחוב סנט-אזור בפריז. שימש גם כן כמזכירו האישי של רבה הראשי של צרפת יעקב קפלן בין השנים 1961-1964. ב-1962, עם הגירת יהודי אלג'יריה לצרפת, הציע לרב קפלן לבקש מהוועד המרכזי של הטלוויזיה הצרפתית לכונן תוכנית טלוויזיה ייעודית ליהודי צרפת, כפי שהיו קיימות עבור הקתולים והפרוטסטנטים. כך הפך הרב אייזנברג ליוצר, מפיק ובמאי של התוכנית "מקור החיים", אותה הגיש מדי יום ראשון במשך 55 שנים, עד לפטירתו. בתוכנית לימד והסביר דברים רבים ביהדות וראיין רבנים חשובים, בינהם הרב עדין אבן ישראל שטיינזלץ. לאור הצלחת התוכנית, ב-1968 פתח תוכנית נוספת של רבע שעה בשם "תנ"ך פתוח".

אייזנברג הוא גם מחברם של ספרים רבים, חלקם עם הפילוסוף היהודי ארמנד אבקסיס, שותפו לתוכנית הטלוויזיה.

בשנת 1973, השתתף בבימוי של הסרט "רבי ז'קוב" של ז'ראר אורי.

זכה להוקרה רבה על פועלו מצד הרשויות בצרפת.

### חיים אישיים

התחתן חמש פעמים והוא אב לארבעה ילדים.

נפטר בנורמנדי בכ' בכסלו ה'תשע"ח, 8 בדצמבר 2017. נשיא צרפת עמנואל מקרון הוקיר את זכרו. נטמן בירושלים 4 ימים אחרי פטירתו בהר המנוחות.

קישורים חיצוניים
----------------

* ג'וזי אייזנברג, באתר "החכם היומי"

הערות שוליים
------------

1. ↑  Déclaration de M. Emmanuel Macron, Président de la République, sur le décés du Grand Rabbin Josy Eisenberg, à Paris le 8 décembre 2017. vie-publique.fr (בצרפתית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007260604305171
* BIBSYS: 3017252
* BnF: cb119016133 (data)
* GND: 11396224X
* ISNI: 0000 0000 7978 344X
* LCCN: n83062560
* LNB: 000158466
* NTA: 07255004X
* RERO: 02-A003212658
* SUDOC: 026849259
* VIAF: 49225066
* WorldCat: lccn-n83062560

 |
פנה, סוג נפוץ מאוד של מקרוני באיטליה
המאכל "מקרוני עם גבינה", הכולל מקרוני ברוטב גבינה
**מקרוֹנִי** (באיטלקית: **maccheroni**) הוא סוג יבש של פסטה, בעל אורך בינוני ועשוי על ידי מכונה. הוא קצר בהרבה מספגטי, חלול, ואינו מכיל ביצים. למרות שקיימות מכונות ביתיות שמייצרות מקרוני, לרוב הוא מיוצר בצורה מסחרית.

"מקרוני" הוא עיוות של המילה האיטלקית "מַקֶרוֹנֶה" וצורת הרבים שלה "מַקֶרוני". מוצאה של המילה הוא נושא לוויכוח. מומחים רבים טוענים שהיא קשורה למילה היוונית "מכריה" (μαχαρία) - "מרק שעורה", השואב ככל הנראה את שמו מהמילה "מאקאר" או "מקריוס" (μακάριος) "מאושר".
יש שמקשרים את המקרוני לאוכל (בזמנו עשוי אורז) שמגישים אצל היוונים בארוחה המשותפת אחרי הלווייה. בארוחות מסוג זה שרו שירי אבלות הנקראים "מקרוניה" (μακαρώνεια) - מהמילים "מקריוס" ואולי גם "אאוניוס" (αἰώνιος "לנצח"). הנפטר או "המנוח" נקרא ביוונית החדשה "מַקַריטיס" (μακαρίτης).
לפי השערה אחרת מקורה של המילה בפועל "מקארה" מאיטלקית, שמשמעותו "למעוך" או "לשבור" (הפועל מתייחס למעיכת החיטה לשם הכנת פסטה).

ברוסיה, ארצות הברית ובבריטניה פופולרי מאוד המאכל "מקרוני עם גבינה", הנמכר אף כארוחה מוכנה. הארוחה כוללת מקרוני מבושל ברוטב גבינה, לעיתים נוסף שלב של אפייה בתנור עם ציפוי פירורי לחם או גבינה.

בהונג קונג מוגש המקרוני במרק אטריות. רשת המסעדות "צ'ה צ'אן טנג" מגישה את המקרוֹנִי עם בשר עוף, שעועית, פטריות שחורות, בשר חזיר ולעיתים ביצים.

מכונות מקרוני
-------------

תומאס ג'פרסון הוא הראשון שהמציא מכונת מקרוני בארצות הברית, ב-1789, כשחזר הביתה לאחר ששימש כשגריר בצרפת (בעקבות המהפכה הצרפתית באותה שנה). הוא סיפר כי דניאל פיזה לימד אותו כל שידע על מכונה זו. המילה "מקרוני" כבר הייתה מוכרת בארצות הברית באותה עת, כשהוצגה גם במילותיהם של שירים פופולריים כמו ה"Yankee Doodle".

בימי המאה ה-18 מקרוני היה כינוי, שגור בפי העם האנגלי, לצעירי אצולה הוללים שבילו באיטליה (נקראו "מקרוני" משום הבילוי באיטליה). בשיר המוזכר הנ"ל "Yankee Doodle" המילה מקרוני איננה במשמעות המאכל אלא דווקא במשמעות הכינוי.
"He stuck a feather in his hat,
And called it macaroni"
בתרגום "הוא "תקע" נוצה בכובעו וקרא לה מקרוני"

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מקרוני** בוויקישיתוף
* מקרוני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* אתר איטלקי על מקרוני - היסטוריה, אטימולוגיה, מתכונים, גרסאות

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NDL: 00567407

 |
**דונה איזבל, דוכסית ברגנסה** (פורטוגזית: **Isabel de Herédia**; נולדה ב-22 בנובמבר 1966) היא אשת עסקים פורטוגזית שנישאה לדוארטה פיו, דוכס ברגנסה, הטוען הנוכחי לכס המלוכה הפורטוגלי.

ביגרפיה
-------

איזבל נולדה ב-22 בנובמבר 1966, בליסבון, לדום ז'ורז'ה דה ארדיה, אדריכל, ולראקל לאונור פיניירו דה קסטרו קורבלו. מאז הלידה, היא הייתה זכאית לתואר *דונה* בשל היותה צאצאית של פרנסיסקו קוריה דה ארדיה, רוזן ריביירה בראווה, מהאצולה הפורטוגזית ורפובליקני מפורסם, שהיה מעורב בהתקוממות הרפובליקנית הכושלת של ה-28 בינואר 1908.

דונה איזבל חיה בין פורטוגל המטרופוליטנית לאנגולה הפורטוגזית עד 1975, כאשר אנגולה קיבלה עצמאות. לאחר מכן עברה משפחתה לסאו פאולו שבברזיל. שם, היא למדה בקולגיו סאו לואיס, מוסד ישועי. בשנת 1990 היא קיבלה תואר במנהל עסקים, ולאחר מכן היא עבדה כמנהלת נכסים.

ב-13 במאי 1995 היא התחתנה עם דוארטה פיו, דוכס ברגנסה, במנזר ז'רונימוש. בטקס נכחו נציגים של בתי מלוכה אירופיים שונים: הנסיך פיליפ, דוכס בראבנט, אנרי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג, הנסיכה מרגריטה, דוכסית סוריה, ועוד. ראשי הפוליטיקה הפורטוגזית העיקריים, כולל נשיא הרפובליקה מריו סוארש, ראש הממשלה אניבל קבאקו סילבה ונשיא האספה אנטוניו ברבוסה דה מלו, נכחו גם הם.

בעקבות נישואיה ולידת בנה הראשון, אפונסו, פרשה איזבל מחייה המקצועיים, והקדישה את עצמה לניהול משפחתה ולחסות של ארגונים שונים.

משפחתה
------

ב-13 במאי 1995 התחתנה איזבל עם דוארטה פיו, דוכס ברגנסה, ממנו נולדו לה שלושה ילדים:

* אפונסו, נסיך ביירה (נולד ב-1996).
* האינפנטה מריה פרנסיסקה, דוכסית קוימברה (נולד ב-1997).
* האינפנטה דיניש, דוכס פורטו (נולד ב-1999).

אילן יוחסין
-----------


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| סבשטיאו סנצ'ו גיל דה בורז'ה דה מאסדו מנסש אה ארדיה |   | מריה דה אסומפוסאו גארסייה דה פרייטאש בראנקו |   | ז'וזה דה אלמדיה ברוטאש קרדוזו |   | מריה דה קונסייסאו סנטיאגו דה זואוזה בוטלו קורייה גדש דו אמאראל |   | ז'ואאו פרנסישקו קורבלו |   | לאונור אדלייד מונטיירו דה קסטרו |   | ז'ואקים מנואל פרננדש קאריו פיניירו |   | ז'ואנה דה זימאש מדיירה בושו |
|   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   | סבשטיאו דה פרייטאש בראנקו דה ארדיה |   |   |   |   |   | מריה איזבל דה גלוריה סנטיאגו דה זואוזה בוטלו ברוטאש קרדוזו |   |   |   |   |   | לאונל דה קסטרו קורבלו |   |   |   |   |   | באטריש דה גראסה פרננדש פיניירו |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   |   |   | ז'ורז'ה דה ארדיה |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | ראקל לאונור פיניירו דה קסטרו קורבלו |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | **איזבל, דוכסית ברגנסה** |
|

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איזבל, דוכסית ברגנסה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 119333635
* VIAF: 47569081
* WorldCat: viaf-47569081

 |
**הבחירות לראשות הליכוד** נערכו על ידי מפלגת הליכוד ב־31 בדצמבר 2014 לקראת הבחירות לכנסת העשרים.

רקע
---

יו"ר הליכוד וראש הממשלה המכהן בנימין נתניהו היה צפוי מלכתחילה להתמודד לבחירה מחדש, אך בשל עמידתו בראשות קואליציה שברירית ביותר, רצה ראש הממשלה לחזק את תמיכתו הפנימית על ידי קיום פריימריז מוקדם ביותר בתאריך ה-6 בינואר, שנים לפני המועד המחייב של בחירות אפשריות. עם זאת, הממשלה קרסה בדצמבר 2014, והוחלט על בחירות מוקדמות ל-17 במרץ 2015, יותר משנתיים מוקדם מהנדרש.

סקר מוקדם הראה שראש הממשלה יפסיד לגדעון סער בפריימריז; לכן, נתניהו ביקש ממרכז הליכוד להקדים את הבחירות המקדימות מתאריך ה-6 בינואר ל-31 בדצמבר, כדי לוודא שלסער אין זמן להקים קמפיין. סער התנגד להצעה.

ההצעה הועלתה למרכז הליכוד, שהצביעה במיני משאל עם בהצבעה חשאית בעשר קלפיות ברחבי הארץ ב-10 בדצמבר 2014. 1,567 מתוך 3,700 חברי המרכז הזכאים בעד הצעד, ו-835 התנגדו, היו שראו בו מבחן לקמוס לפופולריות של ראש הממשלה במפלגה. לאחר אישור חברי מרכז הליכוד, בית הדין של הליכוד הותיר את מועד הבחירות ל-6 בינואר 2015 מכיוון שלהצעה חסרה רוב של שני שלישים. נתניהו ערער על ההחלטה. חבר שופטים קיבל את הערעור ב-17 בדצמבר 2014, ואיפשר לפריימריז להתקיים ב-31 בדצמבר 2014.

מועמדים
-------

המועמדים היו:

* בנימין נתניהו, יו"ר מכהן וראש ממשלת ישראל.
* דני דנון, יו"ר הליכוד העולמי.

גדעון סער היה מועמד פוטנציאלי, אך הוא הודיע ב-11 בדצמבר 2014 כי לא יתמודד לראשות המפלגה. ח"כ משה פייגלין הסיר את מועמדותו ב-18 בדצמבר 2014, לאחר שבית הדין של הליכוד קבע כי הפריימריז לראשות המפלגה ולרשימת הבחירות של הליכוד יתקיימו במקביל.

מחלוקת כשירות נתניהו
--------------------

מבקר המפלגה, שי גלילי, קרא לקיים שימוע חקירה שיתמקד בשימוש של נתניהו ב"משאבים מפלגתיים" כדי לקדם את מועמדותו במהלך הפריימריז בליכוד; הדיון הביא לפסילתו של נתניהו כמועמד הן ליו"ר והן למקום ברשימת הבחירות. אך בית הדין של הליכוד אישר לנתניהו להתמודד.

תוצאות הבחירות
--------------

הבחירות לראשות הליכוד, 2014| מועמד | קולות | אחוזים |
| --- | --- | --- |
| בנימין נתניהו | 33,079 | 72.87% |
| דני דנון | 9,687 | 21.34% |
| נמנעים | 2,264 | 4.98% |
| ס"ה | 45,390 | 100% |

בהצבעת הפריימריז על מקומות ברשימת הבחירות של הליכוד לבחירות לכנסת, הח"כים המכהנים משה פייגלין וציפי חוטובלי, שניהם מהסמנים הימניים במפלגה, לא הצליחו לזכות במקומות ריאליים ברשימה, בעוד שר הפנים גלעד ארדן זכה במקום השני ברשימה, אחרי נתניהו, ומירי רגב עלתה מהמקום ה-12 למקום ה-4. פייגלין, שהחזיק במקום ה-13 בכנסת היוצאת, ירד למקום ה-36 הלא ריאלי, וחוטובלי ירדה מהמקום ה-18 למשבצת ה-26. לליכוד היו 18 מנדטים בכנסת ה-19, והיה צפוי לזכות ב-24 מנדטים לכל היותר בבחירות הבאות.

רשימת הליכוד לכנסת
------------------

רשימת הליכוד לכנסת נבחרה באופן הבא:

1. בנימין נתניהו
2. גלעד ארדן
3. יולי אדלשטיין
4. ישראל כץ
5. מירי רגב
6. סילבן שלום
7. משה יעלון
8. זאב אלקין
9. צחי הנגבי
10. דני דנון
11. שריון של יו"ר המפלגה
12. יובל שטייניץ
13. גילה גמליאל
14. יריב לוין
15. אופיר אקוניס
16. דוד ביטן (מחוז השפלה)
17. חיים כץ
18. ז'קי לוי (מחוז הגליל)
19. יואב קיש (מחוז תל אביב רבתי)
20. אבי דיכטר
21. דודי אמסלם (מחוז ירושלים)
22. מיקי זוהר (מחוז הנגב)
23. שריון של יו"ר המפלגה
24. איוב קרא
25. נאוה בוקר
26. ציפי חוטובלי
27. אברהם נגוסה (עולה חדש)

ראו גם
------

* הבחירות לראשות הליכוד (2019)
* הבחירות המקדימות בליכוד (2022)
* הבחירות לראשות הליכוד (1993)
* הבחירות לכנסת העשרים
**דוד בן-שימול** (נולד ב-1954) הוא תת-ניצב בדימוס במשטרת ישראל, מפקד הימ"מ בשנים 1995–1999.

ביוגרפיה
--------

בן-שימול נולד בשנת 1954 בקזבלנקה. בשנת 1962 עלה לישראל והתחנך בירושלים ובשדה בוקר. עם גיוסו לצה"ל בינואר 1973 שובץ בחיל השריון. בשריון שובץ בגדוד 77 ועבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. במלחמת יום הכיפורים לחם, תחת פיקודו של אביגדור קהלני, בקרב עמק הבכא. בשנת 1976 השתחרר מצה"ל ושנה לאחר מכן התגייס לימ"מ. לאחר שסיים את מסלול הלוחם ביחידה יצא לקורס קצינים, עם סיום הקורס שב בן-שימול לימ"מ כמפקד צוות, ובהמשך שימש כמפקד מחלקה וסגן מפקד היחידה. לאורך שירותו השתתף בפעולות המבצעיות המיוחדות. בין היתר השתתף במבצע לחילוץ בני הערובה באוטובוס האמהות ב-1988, בלכידת הרצל אביטן באותה שנה, במבצע לסיום ההתבצרות בביתו של הרב עוזי משולם והמעצר שלו ושל חסידיו בשנת 1994. במרץ 1995 מונה למפקד הימ"מ. ביוני אותה שנה פיקד על מבצע חיסולו של טאהר קפישה, שהיה מחבל בכיר בארגון החמאס בחברון. בספטמבר 1998 פיקד על פעולה דומה בחברון בה נהרגו האחים עאדל ועימאד עוודאללה.

קישורים חיצוניים
----------------

* שלום ירושלמי, בן שימול רותח מזעם: מפקד הימ"מ לשעבר לא סולח לאהוד ברק, באתר nrg‏, 4 ביוני 2010.
* שלום ירושלמי צילום: ברקאי, קול קורא במדבר, באתר nrg‏, 24 בדצמבר 2003.

הערות שוליים
------------

1. ↑  שלום ירושלמי צילום: ברקאי, קול קורא במדבר, באתר nrg‏, 24 בדצמבר 2003.

|  מפקדי הימ"מ  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| יעקב ראובן נמרוד • מאוד הלוי • אסף חפץ • שמואל צוקר • גבי כהן • צפריר ניר • אליק רון • דוד צור • דוד בן-שימול • חגי פלג • זהר דביר • יורם הלוי • בועז הרשקוביץ • שלומי מיכאל • נחשון נגלר • תנ"צ ח' |

 |
**רוזלי סאלי** (באנגלית: **Rosalie Sully**; ‏3 ביוני 1818 - 8 ביולי 1847) הייתה ציירת אמריקנית.

ראשית החיים
-----------

רוזלי סאלי נולדה ב-3 ביוני 1818. היא הייתה בתם של הצייר תומאס סאלי ושל שרה אניס סאלי. היו לה שלוש אחיות: ג'יין קופר סאלי דארלי, בלאנש סאלי ואלן אולדמיקסון סאלי ווילר, ואח אחד, אלפרד סאלי. היו לה גם שני אחים למחצה, מרי צ'סטר סאלי נייל ותומס ווילקוקס סאלי, מנישואיה הקודמים של אמה לאח הבכור של אביה, לורנס סאלי.

קריירה
------

רוזלי סאלי הייתה ציירת. היא הציגה נופים בניו יורק בשנת 1839, וציירה כמה מיניאטורות עבור השחקנית שרלוטה קושמן. עבודותיה נוצרו בסטודיו קטן הצמוד לסטודיו הגדול יותר של אביה. עם זאת, בגלל מותה בטרם עת של רוזלי (גיל 39) הקריירה המבטיחה שלה מעולם לא פרחה במלואה.

חיים אישיים
-----------

רוזלי סאלי פגשה את שרלוט קושמן בקיץ 1843, בזמן שקושמן צוירה על ידי אביה של רוזלי. לאחר פגישתם, קושמן ורוזלי התחילו להיות מעורבות רומנטית, והחליפו מכתבים מלאי תשוקה. ב-1 ביוני 1844 שלחה קושמן לרוזלי טבעת ליום הולדתה, כהכרזה לכוונותיה. ב-5 ביולי 1844 כתבה קושמן ביומנה שהיא "שכבה עם רוז", וב-6 ביולי 1844, קושמן כתבה שהם "נשואים". עם זאת, זמנם יחד כזוג "נשוי" היה קצר מועד.

קושמן עזבה בנובמבר 1844 לסיבוב הופעות באנגליה, מה שהכביד את מערכת היחסים של הזוג אך לא סיים אותה, עד שרוזלי גילתה שקושמן החלה להתראות עם מישהי אחרת מעבר לים. עם קבלת הידיעה, רוזלי שקעה לדיכאון קשה בו היא נותרה עד מותה.

מוות
----

רוזלי סאלי נפטרה ב-8 ביולי 1847 בפילדלפיה, פנסילבניה.

היא קבורה בבית הקברות לורל היל בפילדלפיה יחד עם אביה, אמה ושאר המשפחה פרט לאחד מאחיה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Rosalie Kemble Sully (1818-1847) - Find A Grave... www.findagrave.com (באנגלית)
2. ↑  "Mrs. Thomas Sully (Sarah Annis)", www.metmuseum.org
3. ↑  Lisa Merrill, **When Romeo Was a Woman: Charlotte Cushman and Her Circle of Female Spectators**, University of Michigan Press, 2000, ISBN 978-0-472-08749-5. (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ULAN: 500185444
* VIAF: 144155272
* WorldCat (עם VIAF): 144155272

 |
**גדי מאירי** (נולד בטבריה ב-17 בפברואר 1965) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כמפקד חטיבה 8 וכסגן מפקד חטיבה 460. מנהל השטח במפלגת יש עתיד ואף שובץ ברשימתה לכנסת. 

מאירי התגייס לחיל השריון, שירת כקצין בחטיבה 7, פיקד על פלוגה ו' בגדוד 77 של החטיבה, ובשנים 1996-1998 אף פיקד על הגדוד. מאירי ביצע תפקידים שונים במטה מפקדת חטיבה 7 ועוצבת געש ופיקד על מגמת מפקדי פלוגות בקורס מ"פים מג"דים. ב-2002 מונה למפקד חטיבה 8, אז חטיבת שריון בפיקוד הצפון. בשנים 2005 עד 2010 שירת כראש צוות כשירות וכוננות ביחידת מבקר מערכת הביטחון. בשנת 2010 השתחרר משירות הקבע, והוא ממשיך לשרת במילואים בתפקיד בכיר בפיקוד הצפון.בדצמבר 2021 העניק הרמטכ"ל למאירי דרגת תת-אלוף במילואים.

לאחר השחרור מצה"ל וקריירה פוליטית
---------------------------------

מאירי עבד כמנהל שיווק ומכירות בחברת RSL –Electronics, המייצרת מוצרי בקרה ביטחוניים לצה"ל. 
לקראת בחירות 2013 הצטרף למפלגת יש עתיד. במסע הבחירות שקיימה המפלגה באותה תקופה התנדב מאירי לנהל עבור המפלגה את אזור הגליל התחתון והעמקים. בתום הבחירות מונה למנהל השטח של המפלגה. בין השנים 2013-2015 עסק בהקמת התשתית הארגונית של המפלגה ברחבי הארץ, שימור חיזוק והקמת מטות המפלגה ובנוסף ארגון וניהול מערכת הבחירות המוניציפלית שהתקיימה באוקטובר 2013. 
המשיך בניהול מטות השטח גם בבחירות 2015 ואף שובץ ברשימת יש עתיד לכנסת. 
מאירי שימש כחבר במליאת מועצה אזורית עמק הירדן מטעם יישובו מ-2012 ועד בחירות 2018 לרשויות המקומיות. לקראת הבחירות לכנסת ה-21 פרש מאיר מיש עתיד. משמש כחבר דירקטוריון בקרן קיימת לישראל ויו"ר וועדת הכספים של הארגון. 

מאירי בעל תואר ראשון ושני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. הוא בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה והמכללה לביטחון לאומי. 

מאירי נשוי ואב לשלושה, ומתגורר במושבה כנרת.  

ביולי 2013 נפטר באופן פתאומי, הראל, בנו האמצעי, בגיל 15.5 מהתקף חריף של אסתמה. אבריו של הבן נתרמו להשתלה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  גדי מאירי באתר מפלגת יש עתיד
2. ↑  תוכן ההודעה מובא בחשבון טוויטר של יניב תורג'מן, 30 בדצמבר 2018.
3. ↑  אתי דור-נחום, תרמו את האיברים של בנם: זאת הייתה צוואתו, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 12 באוגוסט 2013
קאג'ול
**קאג'ול דבגאן** (בנגלית: **কাজল দেবগন** - ‏**Kajol Debgôn**, בהינדי: **काजोल देवगन**, באנגלית: **Kajol Devgan**, שם נעורים מוקרג'י - **Mukherjee**; נולדה ב-5 באוגוסט 1974) היא שחקנית הודית. זוכת חמישה פרסי פילמפייר (האוסקר ההודי).

תחילת הקריירה
-------------

מגיל 16 התחילה לשחק בקהיבהי 1992. את תפקידה הראשון שיחקה בשנת 1991. שיחקה לרוב לצד השחקן שאה-רוח' ח'אן. הפריצה הגדולה של קאג'ול הייתה בסרט "יה דילגי", או בשמו הבינלאומי "משחק האהבה" לצד אקשאיי קומאר וסאיף עלי ח'אן בשנת 1994. סרט זה נכנס לרשימת חמשת שוברי הקופות של השנה בהודו וברוסיה באותה שנה. מלבד זאת, היא כיכבה לצדו של שאהרוח' ח'אן ושילפה שטי בסרט "המהמר", שהיה מותחן פסיכולוגי. בשנת 1995 שיחקה קאג'ול לצידו של שארוק חאן בסרט "הלב האמיץ יזכה בכלה", הסרט מוקרן עד היום בבבתי קולנוע בהודו ושבר שיא של 600 שבועות בקולנוע.
הסרט גרף את כל הפרסים באותה שנה (1995) ולא הותיר סיכוי למתחריו. הוא נחשב לאחד הסרטים ההודים המצליחים בכל הזמנים.

חייה האישיים
------------

בשנות ה-90 היא החלה במערכת יחסים עם השחקן אג'איי דבגן. ב-24 בפברואר 1999 נישאה לו ובשנת 2003 נולדה בתם הראשונה של הזוג.

סרטים
-----

בין סרטיה: "קאראן וארג'ון", "אויב", "משחק האהבה", "משהו זז בלב", "גם באושר גם בעצב" ועוד.
כמו כן, היא ובעלה השתתפו בתוכנית "מי רוצה להיות מיליונר?" בהודו על ידי המנחה אמיטאב באצ'אן, ותרמו את הכסף שזכו לבית חולים לחולי סרטן.
קאג'ול היא השחקנית עטורת הפרסים הרבים ביותר מבין משפחה מרובת שחקנים. היא גם האשה השחקנית הראשונה שזכתה על משחקה בתפקיד רעה בהודו.
בטקס ה"filmare award" היא קיבלה פרסים בתור השחקנית הטובה ביותר על תפקידיה בסרטים "הלב האמיץ יזכה בכלה","משהו זז בלב", "גם באושר גם בעצב","פאאנה", אנחנו משפחה, אום שאנטי אום ועוד.

קישורים חיצוניי
---------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קאג'ול** בוויקישיתוף
* קאג'ול, ברשת החברתית פייסבוק
* קאג'ול, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* קאג'ול, ברשת החברתית אינסטגרם
* קאג'ול, סרטונים בערוץ היוטיוב
* קאג'ול, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* קאג'ול, באתר AllMovie (באנגלית)
* קאג'ול, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* קאג'ול, באתר Metacritic (באנגלית)
* קאג'ול, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קאג'ול, באתר אייטונס (באנגלית)
* קאג'ול, באתר ספוטיפיי
* קאג'ול, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* Kajol, in the Universalcelebs.com (in English)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007434394205171
* BIBSYS: 11023848
* BNE: XX5051917
* BnF: cb146472495 (data)
* GND: 140419713
* ISNI: 0000 0001 1950 9980
* LCCN: nr00009025
* MusicBrainz: 07188e7a-b415-4bdd-a848-02cea8625428
* NLA: 40542649
* SUDOC: 110813979
* Trove: 1447801
* VIAF: 4767774
* WorldCat: lccn-nr00009025

 |
**1341 פריימים מהמצלמה של מיכה בר-עם** הוא סרט קולנוע דוקומנטרי ישראלי של הבמאי רן טל, אשר יצא לאור בשנת 2022. לסרט הייתה פרמיירה עולמית בפסטיבל ברלין 2022 והוקרן במסגרת דוקאביב שם זכה בשלושה פרסים, כולל פרס הבימוי לרן טל, ופרסי העריכה וקרן כדר לסרט בהשראת תולדות המדינה והחברה הישראלית. הסרט הופק עבור ערוץ Yes דוקו ושודר בו בבכורה טלוויזיונית ביוני 2022.

הפקה
----

הפקת הסרט נעשתה על ידי במאי הסרט, רן טל ושריג פקר. במסגרת ההפקה הם נפגשו עם בר-עם ואשתו. במשך שנה וחצי איפשר בר-עם לבמאי רן טל, כניסה חופשית לארכיון הצילומים שלו, שנמצא במרתף ביתו. טל בחר 1341 פריימים, והסרט מורכב אך ורק מחומרי הארכיון האלו.

הסרט יצא לאור ביוני 2022.

עלילה
-----

העלילה סובבת סביב חייו של מיכה בר-עם, צלם וחתן פרס ישראל לצילום, כצלם מלחמה ואמן צילום בכלל, תוך התמקדות ברגעים חשובים בהיסטוריה הישראלית.

תגובות וביקורת
--------------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.

קישורים חיצוניים
----------------

* "1341 פריימים מהמצלמה של מיכה בר-עם", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* דף הסרט באתר דוקאביב 2022
* נירית אנדרמן, "1,341 פריימים מהמצלמה של מיכה בר־עם": דיוקן מרתק של צלם מלחמה, באתר הארץ, 29 במאי 2022
* שמוליק דובדבני, "1341 פריימים" עורך דין וחשבון עם ההיסטוריה הלאומית ועושה זאת מצוין, באתר ynet, 26 ביוני 2022

* "1341 פריימים מהמצלמה של מיכה בר-עם", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "1341 פריימים מהמצלמה של מיכה בר-עם", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  טל אמר בראיון להסכת התרבות של הארץ שמדובר במספר אקראי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987011946265105171

 |
**יוסף** (**פֶרֶנץ**) **יַמבּוֹר** (בהונגרית: **Ferenc-Iosef Jámbor**‏ 16 באפריל 1899 – 14 במאי 1964) היה עיתונאי הונגרי-ישראלי ופעיל ציוני סוציאליסטי, חבר אספת הנבחרים הרביעית מטעם "חזית השמאל" וחבר מועצת העיר תל אביב-יפו מטעם מפ"ם (1955–1959).
חתן פרס סוקולוב לעיתונות לשנת 1956.

קורות חייו
----------

ימבור נולד בשנת 1899 בביסטריצה, ושם גדל. אביו אברהם היה מהנדס עובד מדינה, אינטלקטואל מתבולל.
בשנת 1924 מונה לעורך לילה בעיתון "אוי קלט" (*Új Kelet*) בקלוז', שבו עבד עד 1940. לצד עבודתו העיתונאית היה פעיל בקהילה היהודית ובתנועה הציונית. היה חבר תנועת הנוער "השומר" ולאחר מכן ממייסדי[דרוש מקור] "השומר הצעיר".

בשנת 1941 עלה לארץ ישראל. החל לכתוב בעיתון "על המשמר", פרסם בו טור קבוע, ובמקביל המשיך לפרסם מאמרים ב"אוי קלט". בשנת 1945 פתח את הספרייה בשפה ההונגרית ברחוב אלנבי בתל אביב, שאותה ניהלה אשתו אלישבע (בוג'וקה) עד פטירתה ב-1952.
בעבור פעילותו העיתונאית היה ימבור בין ראשוני הזוכים בפרס סוקולוב, בשנת 1956.

פעילותו הפוליטית נמשכה בארץ במפלגת "השומר הצעיר" ולאחר מכן במסגרת מפ"ם. היה חבר אספת הנבחרים הרביעית מטעם רשימת "חזית השמאל". מטעם מפ"ם כיהן בין השנים 1955–1959 כחבר מועצת העיר תל אביב-יפו. ימבור הועמד בראש רשימת המועמדים למועצה ונתבקש לשוב ולהתמודד פעם נוספת, אך דחה את ההצעה מטעמי בריאות.
נפטר במאי 1964, בגיל 65. נקבר בבית העלמין קריית שאול.

עזבונו הספרותי הועבר לקיבוץ עֶבְרוֹן, שם הוקם לזכרו בשנת 1967 "בית ימבור".

כתביו
-----

* **מיבחר כתבים**, תל אביב: על המשמר, תשכ"ו. ("ספר זה מכיל מאמרים שנכתבו בעיקר בשביל "על המשמר", בעשרים ואחת שנות עבודתו של ימבור בעיתון") (ראה אור לאחר מותו)

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד הדני, יוסף ימבור – בן חמשים: חבר ומדריך, על המשמר, 13 באפריל 1949
* מת העתונאי יוסף ימבור, מעריב, 14 במאי 1964
* ה. ד. יוסף ימבור, דבר, 15 במאי 1964
* ד. ל. "מה מיום", מעריב, 22 במאי 1964
* האיש שלא בז לקטנות, מעריב, טורים 1–2, 14 ביוני 1964

הערות שוליים
------------

1. ↑  שלמה יצחקי, גדליהו יעקובי (עורכים), **נעורים של טעם: השומר הצעיר בטרנסילבניה 1929–1949**, גבעת חביבה: יוצאי השומר הצעיר בטרנסילבניה, תשנ"א 1991, עמ' 238.
2. ↑  אלישבע (בוג'וקה), דבר, מודעת אבל, 18 באפריל 1952.
3. ↑  פרס סוקולוב יחולק החודש ל-5 עתונאים, דבר, 3 באוגוסט 1956; מ. בן-שחר, רשימות תל-אביביות: 5 עתונאים זכו בפרס סוקולוב, חרות, 7 באוגוסט 1956; ע. קרליבך ז"ל, ב"צ כץ, ד. זכאי, י. ימבור וא. תלמי זכו בפרס נ. סוקולוב, חרות, 14 בספטמבר 1956.
4. ↑  יוסף ימבור באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
5. ↑  ביקורת: הלל דנציג, כתבי יוסף ימבור, דבר, 14 במרץ 1966; ד. ל. ספר ימבור, מעריב, 15 באפריל 1966.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007292143905171
* ISNI: 0000 0004 0239 6598
* VIAF: 297767199
* WorldCat (עם VIAF): 297767199

 |
**אדווין פרנהאם "וין" באטלר השלישי** (באנגלית: **Edwin Farnham "Win" Butler III**; נולד ב-14 באפריל 1980) הוא זמר-יוצר, מוזיקאי ורב-נגן אמריקאי-קנדי, שידוע בתור הסולן וכותב השירים של להקת האינדי-רוק הקנדית ארקייד פייר; אשתו, רז'ין שסיין ואחיו, ויליאם באטלר גם כן חברים בלהקה.

ביוגרפיה
--------

וין, נולד בטראקי, קליפורניה וגדל בפרבר של יוסטון (דה וודלנדס, טקסס). החינוך שקיבל בבית וין היה חינוך מורמוני.  

סבו מצד האם של וין הוא מוזיקאי הג'אז, אלוינו ריי (מנהיג להקת ביג בנד פורץ דרך שהקריירה שלו נמשכה מספר עשורים).  

סבתו מצד האם, לואיז, הייתה חברה בלהקת "האחיות קינג" שכיכבה בתוכנית שבועית ברשת ABC שנקראה, המופע של משפחת קינג.  

אמו, ליזה ריי, שגם כן הופיעה בתוכנית הטלוויזיה המשפחתית מנגנת בנבל ונוהגת לשיר.  

  

בהיותו בן 15, החל וין את לימודיו באקדמיית פיליפס בעיירה אקסטר, ניו המפשייר (תיכון פרטי אשר בין בוגריו ניתן למצוא גם את מייסד פייסבוק, מארק צוקרברג וגם את הסופר ג'ון אירווינג). שם שיחק בנבחרת הכדורסל ובנבחרת הסופטבול. בנוסף נהג להופיע עם כמה להקות תלמידים. אחרי סיום לימודיו שם, החל בלימודי צילום וכתיבה יצירתית בקולג' הפרטי לאמנות, "שרה לורנס" הממוקם ביונקרס, ניו יורק, אך כעבור שנה עזב.  

  

בשנת 2000, עבר למונטריאול על מנת ללמוד באוניברסיטת מקגיל. שם פגש באשתו לעתיד, רז'ין שסיין. השניים נישאו ב-2003. באטלר בעל תואר בלימודי דת.
בשנת 2001 הקים את ארקייד פייר.  

  

וין ורז'ין, כתבו יחד את המוזיקה לסרטו של הבמאי ריצ'רד קלי, הקופסה משנת 2009.
ב-2 באפריל 2011, LCD Soundsystem קיימו את הופעתם האחרונה. איתם הופיעו ארקייד פייר לביצוע השיר "North American Scum". במהלך דברי בפתיחה של ג'יימס מרפי לשיר, צעק וין "!shut up and play the hits". מה שהפך לימים להיות, שם הסרט הדוקומנטרי שמלווה את ההופעה הזו ושם הדיסק של הביצועים שהוקלטו בהופעה זו.  

  

ב-21 באפריל 2013, ילדה רז'ין את בנם הראשון של הזוג.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וין בטלר** בוויקישיתוף
* וין בטלר, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* וין בטלר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* וין בטלר, באתר AllMusic (באנגלית)
* וין בטלר, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* וין בטלר, באתר Yandex.Music (ברוסית)
* וין בטלר, באתר Discogs (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX4940252
* GND: 140990909
* ISNI: 0000 0001 1702 4728
* LCCN: no2017098704
* MusicBrainz: bbc4cb65-11c9-4ae4-9b87-a7d7f2a2ede9
* SUDOC: 17928598X
* VIAF: 122374490
* WorldCat: lccn-no2017098704

 |
**פרנק אלויסיוס בארֶט** (באנגלית: **Frank Aloysius Barrett**‏; 10 בנובמבר 1892 — 30 במאי 1962) היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי ממדינת ויומינג. במרוצת השנים ייצג בארט את ויומינג בית הנבחרים של ארצות הברית, אחר כך היה מושלהּ, ולבסוף כיהן מטעמה בסנאט של ארצות הברית.

ביוגרפיה
--------

בארט נולד באומהה שבנברסקה, למשפחה בת שמונה נפשות. הוריו היו פטריק ג'יי בארט ואליזבת א' קורן בארט. אמו והוריה היגרו אל ארצות הברית מאירלנד. בארט למד משפטים באוניברסיטת קרייגטון ובמקביל ללימודיו הגבוהים עבד בדואר. במהלך מלחמת העולם הראשונה התגייס בארט לצבא ארצות הברית ושירת שם במשך שנתיים. ב-21 במאי 1919 נישא בארט לאליס קת'רין דונוגואה והזוג הצעיר עבר לעיירה לוסק שבמזרח ויומינג.

לאחר שהגיע ללוסק, החל בארט את הקריירה המקצועית שלו בתחום המשפטים, ושימש כתובע מחוז ניוברארה בשנים 1922–1934. הוא כיהן בסנאט של מדינת ויומינג משנת 1933 עד 1935, ולאחר מכן היה חבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת ויומינג. הוא התמודד לראשונה למשרה פדרלית ב-1936, אך הפסיד לפול גריוור. הוא התמודד בשנית לקונגרס של ארצות הברית ב-1942 והפעם נבחר, וכיהן שם עד 1950. בינואר 1951 הושבע בארט למושל ויומינג. הוא התפטר מהתפקיד ב-1953 לאחר שנבחר לסנאט של ארצות הברית בבחירות 1952, כאשר הביס את הסנאטור הוותיק המכהן מהמפלגה הדמוקרטית, ג'וזף או'מאהוני. בארט עצמו הפסיד בבחירות לאחר כהונה אחת בלבד בידי אחד מועזריו לשעבר של או'אהוני, גייל מקגי.

ב-17 בפברואר 1956 נפטרה רעייתו אליס ממחלת הסרטן. נולדו להם ארבעה ילדים יחד, שאחד מהם נפטר בינקותו. ב-4 באפריל 1959 נישא בשנית, לאוגוסטה ק. הוגן. בארט השלים את כהונתו בסנאט ב-1958, והפסיד בפער קטן בבחירות. ב-1959 מונה ליועץ הראשי של מחלקת החקלאות של ארצות הברית וישב במועצת המנהלים של התאגיד "קומודיטי קרדיט". בנו, ג'יימס אמט בארט, היה שופט בכיר בבית המשפט הפדרלי העשירי לערעורים של ארצות הברית ושופט בית הדין לביקורת מודיעין חוץ בוושינגטון הבירה.

בארט אובחן כחולה לוקמיה ב-15 במאי 1962, ונפטר 15 יום לאחר מכן, בן 69 במותו. הוא נטמן בבית העלמין העירוני של לוסק. בארט היה קתולי אדוק, והיה חבר במסדר אבירי קולומבוס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרנק בארט** בוויקישיתוף
* פרנק בארט באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
* פרנק בארט, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Barrett, Frank Aloysius (1892-1962)". The Political Graveyard. Retrieved November 15, 2012.
2. ↑  "Sen. Frank Barrett". Govtrack.us.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1185506470
* LCCN: n97087918
* SNAC: w6183w8c
* US Congress: B000176
* VIAF: 21427985
* WorldCat: lccn-n97087918

 |
**הפשיטה הערבית-מוסלמית על רומא** התרחשה בשנת 846 לספירה. הפולשים המוסלמים בזזו את כנסיית סנט פטרוס הקדוש ואת בזיליקת פאולוס הקדוש מחוץ לחומות אך נמנעו מלפלוש לתוך העיר עצמה שהייתה מוגנת על ידי חומת אורליאנוס.

רקע היסטורי
-----------

בשנות ה-20 של המאה ה-9 האע'לבים המוסלמים ששלטו על חלקים מצפון אפריקה (כונו סרצנים על ידי האיטלקים בימי הביניים) החלו את כיבוש סיציליה. ב-842, כוחות ערביים בפיקודו של מוחמד אבו אלעבאס כבשו את מסינה הסיציליאנית.  
ישנה מחלוקת בין המקורות השונים לגבי מוצאם של הפולשים שתקפו את רומא על אף שמרבית המקורות גורסים שמדובר בסרצנים. בסביבות שנת 842 לספירה, מתארים המקורות את כיבושם של איי פונטיין ושל האי ליקוזה על ידי סרצנים מסיציליה אך הללו נהדפו על ידי שליט נאפולי סרג'יוס ה-I וקואליציה של הערים אמלפי, גאטה וסורנטו. עם זאת הסרצנים הצליחו להשתלט על נמל מיסנום סמוך לנאפולי, משם ישגרו את מתקפתם על רומא.

הפשיטה על רומא
--------------

ב-846 נחת כוח מוסלמי גדול באוסטיה על שפך הטיבר והשמיד את צבאה. המוסלמים התקדמו לכיוון רומא כאשר הכוחות הרומאיים נסוגים בחיפזון אל תוך רומא ומסתגרים מאחורי חומותיה הבטוחות. באותו הזמן כוחות ערביים נוספים נוחתים בצ'יוויטווקיה משם הם מתקדמים לכיוון רומא.  
חלק מהכנסיות כגון כנסיית סנט פטרוס וכנסית סנט פאולוס היוו מטרות קלות משום ששכנו מחוץ לחומות רומא. המוסלמים חיללו את הכנסיות ובזזו את אוצרותיהם שהבולטים שבהם היו צלב הזהב שניצב מעל הקבר המיוחס לפטרוס ושולחן הכסף שנתרם לכנסייה על ידי קרל הגדול, ומעוטר בתצוגה של קונסטנטינופול. חלק מההיסטוריונים סבורים שלפולשים היה מידע מדויק היכן למצוא את האוצרות היקרים ביותר.  
בינתיים התקדם צבאו של הדוכס הלומברדי גיא הראשון מספולטו במטרה לסייע לרומא המותקפת. הצבא תקף את הערבים בסמוך לחומות העיר כשהוא לוקח שלל ושבויים רבים ורדף אחרי חלק מהכוחות המוסלמים עד צ'יוויטווקיה, בעוד חלקם מנסים להגיע למיסנום דרך היבשה.   
הסרצנים מצליחים לעלות על ספינותיהם בנמל אוסטיה, אולם סערה שפורצת מטביעה רבים מהם ואל החוף נסחפות גופות רבות חלקן עטויות בתכשיטים שנבזזו. לאחר מכן הצבא הלומברדי פונה דרומה ובגאטה מתחולל קרב נוסף. בסופו של דבר מגיעה תגבורת של צזאריוס בנו של סרג'יוס דוכס נאפולי שמכריעה קרב זה לטובת הנוצרים.

תוצאות הפשיטה
-------------

זמן קצר לאחר הפשיטה, האפיפיור ליאו הרביעי מקים את החומה הליאונינית בגדה הימנית של הטיבר המקיפה ומגינה על כנסיית סנט פטרוס. הטריטוריה המוקפת המוגנת על ידי מבצר סנט אנג'לו נקראת ליאונינית על שם האפיפיור ונחשבת לעיר נפרדת עם מנהל משלה. במאה ה-17 היא מצורפת לרומא והופכת לרובע ה-14 של העיר.   
ב-849 מתחולל ניסיון פלישה נוסף של הערבים על נמל אוסטיה אך ניסיון זה נהדף והעיר לא תשוב מאז להיות מותקפת על ידי צי מוסלמי.

בתרבות הפופולרית
----------------

ביזת רומא על ידי המוסלמים מתוארת ברומן ההיסטורי "האפיפיורית יוהנה" משנת 2009 שנכתב על ידי דונה וולפולק קרוס.

קישורים חיצוניים
----------------

* Arab raids on Rome: The Eternal City Saved by 600-Year-Old Wall, באתר War History Online (באנגלית)
אלברט מוסה
**איזק אלברט מוֹסֶה** (בגרמנית: **Isaac Albert Mosse**;‏ 1 באוקטובר 1846 – 31 במאי 1925) היה שופט יהודי-גרמני ומומחה למשפט חוקתי ומשפט אזרחי-קונטיננטלי. סייע לקיסרות יפן בכתיבת חוקת מייג'י.

תולדות חייו
-----------

מוסה נולד ב-1846 בעיר גרֶץ (Grätz) שבדוכסות פוזנן, ממלכת פרוסיה, בנו של הרופא מרקוס מוסה. למד משפטים באוניברסיטת ברלין, תוך סיוע כספי של אחיו, רודולף מוסה, שעשה את הונו בתחום הפרסום והוצאה לאור. ב-1876 התמנה לשופט בשפנדאו ולאחר מכן התקדם למשרה הגבוהה ביותר אליה יכל יהודי להגיע במערכת המשפט הגרמנית, שופט בבית משפט של המדינה (Landgerichtsrat) בברלין.

ב-1882, בהמלצת משרד המשפטים הגרמני, נפגש עם איטו הירובומי, ראש ממשלת יפן וראש משלחת שנשלחה מיפן לאירופה על מנת לאתר מערכת חוקתית שתוכל להתאים לארצו. מוסה שכנע את היפנים שחוקת ממלכת פרוסיה והקיסרות הגרמנית יכולה להתאים במיוחד לקיסרות היפנית ושקד על כתיבת טיוטות החוקה. בהמשך עבר ליפן ושימש כיועץ לראש הממשלה יאמגאטה אריטומו בכתיבת חוקים ומערכות משפט ומנהל. בסך הכל חי מוסה ביפן בין 1886 ל-1890.

עם שובו התמנה לשופט עליון בקניגסברג ומ-1904 כיהן כפרופסור למשפט פרוצדורלי באוניברסיטת קניגסברג. ב-1907 פרש ועבר לברלין, שם כיהן כחבר מועצת העיר וכיועצה המשפטי. 

בתו, מרתה מוסה, הייתה האשה הראשונה בפרוסיה שכיהנה כמפקחת משטרה, היא שרדה את גטו טרזיינשטט והעידה במשפטי נירנברג.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלברט מוסה** בוויקישיתוף
* ורנר מוסה, Albert Mosse: A Jewish Judge in Imperial Germany
* אתר משפחת מוסה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007265651905171
* BnF: cb15560562w (data)
* CiNii: DA09557983
* GND: 119317370
* ISNI: 0000 0000 8106 5519
* LCCN: n96068158
* NDL: 00766852
* NTA: 165929030
* SNAC: w62w6cnr
* SUDOC: 150926316
* VIAF: 27380969
* WorldCat: lccn-n96068158

 |
**אֶיָל קְלֶס** הוא כנר ישראלי, מורה לכינור וסופר. בנו של הכנר יאיר קלס.

חייו
----

קלס נולד וגדל בישראל. בגיל שש החל ללמוד נגינה בכינור אצל אביו. הוא למד בתיכון לאמנויות תלמה ילין ובאקדמיה למוזיקה בתל אביב. לאחר שירות צבאי ברביעיית חיל האוויר יצא בשנת 1993 ללימודי תואר שני בווינה. לאחר סיום לימודיו בווינה התקבל למשרת הוראה בדבלין, שם חי כשמונה שנים ולאחר מכן עבר לאנגליה. הוא לימד בקולג' המלכותי הצפוני במנצ'סטר ובמקביל לימד גם באקדמיה למוזיקה בתל אביב. ב 2010 חזר איל לארץ ווייסד את רביעיית היידן הישראלית.

קלס מופיע בפסטיבלי מוזיקה ומנחה כיתות אמן באירופה ובישראל. בנגינת הרביעייה וכן ברסיטלים והופעות סולו. הוא מלמד כינור בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב (שנקרא לפנים האקדמיה למוזיקה).

נוסף לנגינה ולהוראה, עוסק קלס באמנויות לחימה ובכתיבה. עד כה הוציא שני ספרים: ספר מתח בשם "הכינור של רוקה" וספר פנטזיה באנגלית - "The Lost Puzzeler" בהוצאת Harper Collins.הספר תורגם לגרמנית בשם Das Schwarze Mal. ספר ההמשך The Puzzler's War יצא בינואר 2020.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של איל קלס
* איל קלס, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* אפוק טיימס, רויטל יהודאי (אורכב 21.11.2010 בארכיון Wayback Machine) 22 בנובמבר 2009

הערות שוליים
------------

1. ↑  חגי חיטרון, היצרים מאחורי הצלילים, באתר הארץ, 10 בדצמבר 2007

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007307289705171
* VIAF: 297263621
* WorldCat (עם VIAF): 297263621

 |
**צו 8** הוא פקודת גיוס מיידית של חיילי המילואים לצה"ל. ההבדל העיקרי בינו לבין צו מילואים "רגיל" הוא זמן ההתראה לפני הגיוס.

תיאור
-----

צו 8 מופעל במקרים חריגים כמו פרוץ מלחמה או בעת צורך מיידי בכוח אדם לפעולות חיוניות לביטחון המדינה. סעיף 8 לחוק שירות המילואים מקנה לשר הביטחון את הסמכות לגייס מילואים, בנסיבות חירום, וכשביטחון המדינה מחייב זאת בעזרת צו 8, באישור הממשלה או, אם אין אפשרות לקבל את אישורה בשל דחיפות העניין, בהסכמת ראש הממשלה. השר רשאי להאציל את סמכותו לאחרים.

מקורו של הביטוי בגרסתו הראשונה (מ־1949) של חוק שירות ביטחון, שבה הופיעה בסעיף 8 הסמכתו של שר הביטחון "לקרוא בצו, לכל יוצא-צבא הנמנה עם כוחות המילואים של צבא-הגנה לישראל, להתייצב לשירות סדיר או לשירות מלואים, כפי שנקבע בצו, במקום ובזמן שנקבעו בצו, ולשרת כל זמן שהצו יעמוד בתקפו". הביטוי שרד גם לאחר חקיקת חוק שירות ביטחון חדש ב-1959, בו נדדה הוראה זו לסעיף 26, ולאחר חקיקתו של נוסח משולב ב-1986 לחוק ששינה את מספר הסעיף ל-34. בחוק שירות המילואים, שנחקק ב-2008, שבו ההוראות לסעיף 8.

סוגי גיוס בשעות חירום
---------------------

* גיוס סמוי – מתבצע על ידי העברת הודעה טלפונית מהיחידה שאליה משתייך החייל.
* גיוס פומבי – באמצעות אמצעי התקשורת האלקטרוניים, על ידי הקראת הסיסמה לגיוס פומבי שקיבל החייל מהיחידה שאליה הוא משתייך.

גיוס בצווי 8 מתבצע גם בעזרת הדואר מבעוד מועד ומתפרסם באמצעי התקשורת. חייל מילואים המקבל קריאה מידית להתגייסות חייב להופיע בבסיסו תוך 24 שעות מקבלת הידיעה.

במקרים חמורים פחות מופעל נוהל של קריאת חירום שמאפשר לצה"ל לזמן למילואים בניגוד לחלק מהכללים לכך (למשל, זימון תוך פחות מחודש ממועד ההודעה).

ראו גם
------

* ליל הברווזים (1959)
* צו 9

קישורים חיצוניים
----------------

* יהודית ריכטר, צו 8 מסמל את הנכונות של היחיד להתגייס למען הכלל, באתר כלכליסט, 25 באפריל 2012
* להתנדב לשירות מילואים, דרושים - למילואים, האתר הרשמי
**ג'ון בוקנקאמפ** (באנגלית: **Jon Bokenkamp**; נולד ב-9 בספטמבר 1974) הוא יוצר, במאי, מפיק ותסריטאי קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.

ביוגרפיה
--------

בוקנקאמפ נולד בנברסקה. הוא החל לצלם סרטים בילדותו עם חברים ובני משפחה. כשגדל, הוא היה מעורב בהפקות תיאטרון ומוזיקה כסטודנט בבית הספר התיכון בקארני. הוא למד באוניברסיטת נברסקה בקארני, ולאחר מכן למד בבית הספר לאומנויות קולנוע באוניברסיטת דרום קליפורניה.

קריירה
------

בוקנקאמפ החל לכתוב תסריטים, אך הפריצה הגדולה שלו הייתה כשזכה בתחרות תסריטאים שנערכה בנברסקה. מיד לאחר ניצחונו בתחרות נשכר על ידי ויליאם פרידקין לכתוב עבורו סרט אימה.

בשנת 2000 יצר וביים את הסרט "פרסטון טילק", בו כיכבו לוק וילסון, נורמן רידוס ומילי אביטל.

בשנת 2004 יצר את המותחן הפסיכולוגי "לקחת חיים", בו כיכבו אנג'לינה ג'ולי ואית'ן הוק.

בשנת 2013 יצר את הסרט "הקריאה", בו כיכבו האלי ברי ואביגייל ברסלין.

משנת 2013 הוא היוצר והמפיק של סדרת הטלוויזיה המצליחה "הרשימה השחורה", בה מככבים ג'יימס ספיידר ומייגן בון.

בשנת 2017 הוא יצר והפיק את סדרת הספין אוף "הרשימה השחורה: גאולה", שבוטלה לאחר עונה אחת בלבד.

חיים אישיים
-----------

בוקנקאמפ נשוי לקת'י ואב לבן ובת.

על עבודתו להצלת התיאטרון בעיר הולדתו זכה בשנת 2013 בפרס "Hub Freedom Award for arts and entertainment".

במאי 2019 זכה בתואר דוקטור לשם כבוד באמנות המוזיקה מאוניברסיטת נברסקה.

קישורים חיצוניים
----------------

* ג'ון בוקנקאמפ, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* ג'ון בוקנקאמפ, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* ג'ון בוקנקאמפ, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* ג'ון בוקנקאמפ, באתר AllMovie (באנגלית)
* ג'ון בוקנקאמפ, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "'Alias' exec develops new NBC crime drama – US TV News – Digital Spy". נבדק ב-2014-01-19.
2. ↑  Eggold, Ryan; Gathegi, Edi; Janssen, Famke; Martinez, Adrian (2017-02-23), *The Blacklist: Redemption*, נבדק ב-2017-02-24
3. ↑  SARA GIBONEY Hub Staff Writer, Jon Bokenkamp, Arts & Entertainment, Kearney Hub (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007359461505171
* GND: 141216891
* ISNI: 0000 0001 1934 1786
* LCCN: no2011050699
* NTA: 383804728
* SUDOC: 14842631X
* VIAF: 47012721
* WorldCat: lccn-no2011050699

 |
שער הגיליון השלישי של המגזין בשמו החדש, מוזה
**משקפיים** הוא כתב עת רב תחומי לתרבות שיצא לאור על ידי מוזיאון ישראל בין השנים 1987 ל-2001.

מייסדו בשנת 1987 ועורכו במשך תשע שנותיו הראשונות היה תמיר ראונר. בשנתיים הראשונות להופעתו היה "משקפיים" פרויקט משותף של אגף הנוער של מוזיאון ישראל והשבועון "כותרת ראשית". בעקבות סגירתו של השבועון "כותרת ראשית" החל מגיליון 6 של "משקפיים" החליף העיתון "ידיעות אחרונות" את "כותרת ראשית" כשותף להוצאה לאור של "משקפיים". עם הופעתו היה "משקפיים", בתפיסתו החזותית מילולית ה"לא שמרנית" תופעה חדשה בנוף כתבי העת בישראל.

בשנת 1994, לאחר שבע שנות הופעה של "משקפיים", ייסד העורך תמיר ראונר את "עיניים", כתב עת לילדים שהוצג כ"אח צעיר למשקפיים" - מגזין לילדים בעל תפיסה דומה. ב-1996, לאחר שנתיים של עריכת שני המגזינים, עזב תמיר ראונר את "משקפיים" והחל מגיליון 26 החליפה אותו העורכת סמדר תירוש. בתקופת תירוש שינה המגזין את אופיו, והוא החל פונה לקהל בוגר יותר. בהתאם לכך השתנתה כותרתו, החל מגיליון 29, מ"רבעון של אגף הנוער" ל"רבעון לאמנויות", וכן השתנה עיצובו הגרפי, כולל עיצוב שם כתב העת. בשנת 2000 החליפה מוניקה לביא את סמדר תירוש ואז שונה שם המגזין ל"מוזה". בסוף שנת 2001 נסגר המגזין "מוזה", עם 2000 מנויים (כדי לכסות את העלויות ולהמשיך לפעול נזקקו כפליים).

נושאי הגיליונות
---------------

כל גיליון של "משקפיים" הוקדש לנושא מרכזי אחד. העורך, תמיר ראונר, הבהיר זאת בפתח הגיליון הראשון: "בכל חוברת נתבונן בנושא מסוים, שנבחר מתוך נושאים המיוצגים במוזיאון. נבקש לגעת בכמה פנים של הנושא וניתן ביטוי לאנשים שדעתם או מעשיהם באותו הקשר מעניינים אותנו".

נושאי הגיליונות:
רישום - כתב - דיוקן - קומיקס - צילום - אגדות - אור - משחק - אריזה - כיסא - חומר - איור - על האמן - טבע - תנועה - ילדות - אהבה - פוליטיקה - זמן - מין ואמנות - גיבורים - זיוף - שפה - שיגעון - חלומות - מפות - קופסה עם מסך - חתונה - אוכל - אדמה - אלוהים - מסכות - לבוש - חורים - אבנים - קישוט - העתיד שהיה - כיעור

הערות שוליים
------------

1. ↑  דנה גילרמן, מגזין האמנות של מוזיאון ישראל נסגר, באתר הארץ, 1 בינואר 2002
2. ↑  מרב יודילוביץ', רבעון האמנות "מוזה" נסגר, באתר ynet, 1 בינואר 2002
סכין יאקוטית מודרנית עם ידית מעץ ליבנה ונדן עור.
**הסכין היאקוטית** (בסאחה: саха быһаҕа; ברוסית: якутский нож), המכונה לפעמים **סכין יאקוט**, היא סכין מסורתית של היקוטים (קבוצה אתנית מרפובליקת סאחה-יקוטיה, באזור סיביר), המשמשת לעבודה עם עצים, עורות, פרוות, דגים ובשר או ללחימה. הסכין נמצאת בשימוש ביקוטיה במשך מאות שנים ללא שינויים משמעותיים בעיצובה.

מאפיינים

לסכינים יאקוטיות טיפוסיות יש אורך להב של 18-10 ס"מ, ו3.8--2.5 רוחב. תכונה יוצאת דופן של סכין זו היא שהלהב הוא א-סימטרי. בצד אחד של הלהב יש חריץ מלא, כלומר חריץ בו וסוג של אזמל, בעוד שבצד השני אין חריץ והוא בעצם קצה של קמרון (כלומר הוא מתעגל כלפי מטה לקצה, ולא בעל שיפוע ישר). הלהב מחושל באופן מסורתי    מעפרות ברזל ממקור מקומי שהותך על ידי נפחים יאקוטים. החריץ בלהב הופך אותו לקל יותר ומאפשר לנפח להפחית את כמות המתכת הדרושה לייצור סכינים גדולים יותר. ידית הסכין עשויה באופן היסטורי מעץ שדר והיא עבה ובצורת אובל בחתך רוחב. זה מתאים ליד וניתן להשתמש בו גם עם כפפות. השדר גם מגן על היד מפני השפעות הקור של פלדת הסכין בקור קיצוני, מצב שכיח בסיביר בחודשי החורף. נדן הסכין הוא מזנב פרה ומשלים את ההרכב.

* Modern Yakutian knife and its leather sheath.סכין יאקוטית מודרנית ונדן העור שלה.
* Yakutian knife with birch burr/burl handle. Left side.סכין יאקוטית עם ידית שדר. צד שמאלי.
* Modern Yakutian knife's right (groove) side.צד ימין (חריץ) של סכין יאקוטית מודרנית.
* Whittling off stroganina with Yakutian knife.קילוף דג לסטרוגנינה עם סכין יאקוטית.

ראה גם
------

* Puukko, סכין פינית
* סכין מורה, סכין שוודית
* סכין סמי
* סטרוגנינה, מאכל סיבירי

הערות שוליים
------------

1. ↑  *Arctic Pastoralist Sakha: Ethnography of Evolution and Microadaptation in Siberia*
2. ↑  Knives of the Yakut
3. ↑  How do Yakut knives
4. ↑  Know your Knives: The Yakut knife of Russia
5. ↑  Forging knives like our ancestors, secrets of the Yakutian blades
הרב **משה הכהן דריהם** (13 בספטמבר 1906, כ"ב באלול ה'תרס"ו – 31 במרץ 1966, י' בניסן ה'תשכ"ו) היה דיין ופוסק, הרב הראשי של רובע דיג'ת - ה"חארה צגירה" באי ג'רבה שבתוניסיה, מגדולי רבני ג’רבה בדורו, חבר בית הדין הרבני האזורי בטבריה ומחבר ספרים רבים.

ביוגרפיה
--------

נולד בג'רבה שבתוניסיה, למרים ולרב שמעון הכהן דריהם, לימים רב הערים ספקס ובנגרדאן. בצעירותו למד אצל הרב מכלוף עידאן והרב יוסף בוכריץ. בגיל 13 נסע לספקס כדי ללמוד מקצוע, אולם הרב עידאן נסע לשם והחזירו לג'רבה, והבטיח כי ידאג לצרכיו.

בשל נסיעתו של אביו לשמש כשוחט בספקס, התגורר בצעירותו בביתו של הרב אליהו הכהן, ולימים נישא לבתו.

שימש לצד רבו, הרב מכלוף עידאן, כחבר בית הדין בג'רבה, ולאחר פטירתו של האחרון בשנת 1946 (ה'תש"ז), מונה לשמש תחתיו כרב הראשי של ה"חארה צגירה" בג'רבה. בין היתר שימש כדיין וכמורה צדק בקהילה, ובמשך תקופת כהונתו הנהיג מנהג לפיו זוגות שנישאו בעיר עלו לארץ ישראל שבוע לאחר החתונה. כן העמיד תלמידים רבים שהפכו ברבות הימים לרבנים.

בשנת 1957 (ה'תשי"ז) עלה לישראל והשתכן בטבריה, שם מונה כשנה לאחר מכן לשמש כחבר בית הדין הרבני האזורי בעיר, לצד הרב רפאל קוק והרב מאיר ועקנין. בפעילותו הציבורית ייסד את "איחוד עולי תוניסיה וג'רבה", ופעל לייסד את בית הכנסת הראשון ליוצאי תוניסיה בעיר, שעד אז היו מתפללים בבתי כנסת שהנהיגו נוסח שונה משלהם.

נודע בפסיקתו המקלה בגיור, לפיה כוונת קבלת עול מצוות לא מהווה התחייבות לשמירת המצוות כולן, כך שאם גר מקבל עליו עול מצוות, אפילו אם בשעת הקבלה בדעתו לעבור בעתיד על חלקן, אין פגם בקבלתו, מכיוון שקיבל בדעתו שאם יעבור, ייענש.

ראה בתקומת מדינת ישראל אתחלתא דגאולה, והנהיג לומר הלל ולערוך סעודה ביום העצמאות.

בתקופה האחרונה לחייו סבל משיתוק בגופו, עד שהלך לעולמו ונקבר בטבריה.

בניית בית הכנסת הושלמה רק לאחר פטירתו, והוא נושא את השם "אוהל משה", על שמו. באמתחתו נמצאו כתבי יד רבים של רבני ג'רבה, ולאחר פטירתו הודפסו ויצאו לאור רבים מהם.

חיבוריו
-------

* **דרש משה** - חידושי תנ"ך ודרושים, ה'תשל"ד
* **אוהל משה** - שו"ת וחידושים על שולחן ערוך, ה'תשל"ט
* **והשיב משה** - שו"ת על ארבעה חלקי שולחן ערוך, הודפס על ידי הרב רפאל כדיר צבאן בשנת ה'תשכ"ח
* **ויגד משה** - פירוש על הגדה של פסח, ג'רבה ה'תרצ"ט
* **ידי משה** - חידושים על הש"ס
* **ידי משה** - פירוש לחומש בראשית, ג'רבה ה'תש"ג
* **אוהל צדיקים** - סיפורי צדיקים

חלק מחיבוריו עדיין נמצאים בכתב יד, ואחרים נשרפו כשהגיע למחנה העלייה הסמוך לעכו. כן הדפיס בג'רבה את הספרים "עמר נקא" (ה'תש"ט) ו"מנחת ערב" (ה'תשי"א) של רבו הרב עידאן (בסיוע הרב חיים חורי).

לקריאה נוספת
------------

* שולמית נועם, **והאיש משה** - קווים לדמותו של הרב משה הכהן דריהם, 2001

קישורים חיצוניים
----------------

* משה כהן דריהם, באתר "החכם היומי"
* רבי משה דריהם ורבנים נוספים מג'רבה בסרטון נדיר, באתר ישיבת כיסא רחמים
* משה בן שמעון דריהם (1904-1966), הכהן, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו אודותיו - חכם שמעון דריהם הכהן באתר החכם היומי
2. ↑  שו"ת והשיב משה, סימן נ"א

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007310306005171
* ISNI: 0000 0000 4805 3911
* LCCN: nr93027253
* VIAF: 292541599
* WorldCat: lccn-nr93027253

 |
**גיל קיסרי** (28 ביוני 1931 – 12 בספטמבר 2023) היה עיתונאי ישראלי.

ביוגרפיה
--------

גיל קיסרי נולד ב-1931 בתל אביב, בן לפַני (לבית גולדברג), שנולדה בז'נבה להורים שהיגרו מרוסיה ומפולין, ולעיתונאי אורי קיסרי. סבו מצד אביו היה נתן קייזרמן, אגרונום, בנקאי ופעיל ציבור ביישוב. אחיו הבכור הוא העיתונאי והסופר אדר קיסרי.
מילדות דיבר צרפתית עם סבתו.
למד בגימנסיה הרצליה בתל אביב ובגיל 16 הצטרף לאצ"ל בעקבות אחיו. כינויו המחתרתי באצ"ל היה עתניאל.
בין השאר השתתף בכיבוש שכונת מנשייה ביפו ב–1948. 
עם הקמת צה"ל הצטרף לפלמ"ח ובשל שליטתו בצרפתית צורף לפלוגה של יוצאי צפון אפריקה, שכמעט ולא דיברו עברית. שירת כקשר בחטיבת הנגב והשתתף בכיבוש באר שבע. בשנת 1950 עבר קורס קצינים בבה"ד 1.
לאחר שהשתחרר מצה"ל למד מדע המדינה בפריז. שם למד, בין השאר, עם ז'אק שיראק, לימים נשיא צרפת.

בשנים 1956–1990 עבד כעיתונאי בעיתון "מעריב". עם האישים שראיין נמנים שארל אזנבור, ז'אק ברל, רומן גארי, גרהם גרין וז'אן-לואי טרנטיניאן. ב-1969 יצא לארבע וחצי שנים לפריז כשליח "מעריב". הוא תיעד את מילוט "ספינות שרבורג", לאחר שראש משלחת משרד הביטחון בפריז, האלוף (מיל') מרדכי לימון, גילה לו את דבר המבצע המתוכנן. 
ב-1972 תיעד את ניסיון ההתנקשות באיש המוסד צדוק אופיר בבריסל.
ב-1974 סיקר בקפריסין את פלישת טורקיה לאי. ב–1977 השתתף במשלחת עיתונאים בינלאומית לברית המועצות, ובמהלך ביקורו פעל שם בשירות "נתיב". בהמשך לכך שירת ב"נתיב" וב"מוסד" בשנים 1980–1983, ובמסווה של עיתונאי צרפתי יצא למשימות במדינות שונות, בהן גרמניה המזרחית ואיראן.

בשנת 2021 יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי "דברים שלא סיפרתי".

היה נשוי לעיתונאית האופנה שולה קיסרי. לשניים נולדו שני בנים. בני הזוג הזוג התגרשו בתחילת שנות ה-80.

גיל קיסרי נפטר ב-12 בספטמבר 2023 והובא לקבורה בבית הקברות ירקון. הותיר שני בנים וארבעה נכדים.

קישורים חיצוניים
----------------

* גיל קיסרי, ברשת החברתית פייסבוק
* גיל קיסרי, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* גיל קיסרי, ברשת החברתית LinkedIn
* גיל קיסרי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* אתר למנויים בלבד עופר אדרת, העיתונאי וסוכן המוסד שהרגיז את נשיא צרפת: גיל קיסרי מת בן 92, באתר הארץ, 14 בספטמבר 2023
* אלי אלון, מת העיתונאי גיל קיסרי בגיל 92, באתר News1 מחלקה ראשונה, 13 בספטמבר 2023
* אורנה ליברמן, גיל קיסרי דרך זיקתו לצרפת מאת ד"ר אורנה ליברמן, באתר פרנקופילים אנונימיים, ‏19 במרץ 2022
* אורנה ליברמן, דברים שלא סיפרתי / גיל קיסרי -, באתר היTרבות - מירב גולן, ‏17 במרץ 2022
* אלי אשד, עכשיו כבר מותר לספר - סקירה על ספרו של גיל קיסרי "דברים שלא סיפרתי", באתר "יקום תרבות", 21 באוגוסט 2021
* סרטונים של גיל קיסרי לפלג לוי בערוץ היוטיוב של עמותת "תולדות ישראל" לתיעוד דור תש"ח, 20 באפריל 2015
* בשירות המולדת - מעלליו של גיל קיסרי - האיש והאגדה - באים אל הפרופסורים, סרטון בערוץ "Alex Tseitlin", באתר יוטיוב (אורך: 50:53)

הערות שוליים
------------

1. ↑
הסמל האלטרנטיבי של המועדון
**הפועל כפר כנא** היא קבוצת כדורגל ישראלית מכפר כנא המשחקת בליגה א' צפון.

היסטוריה
--------

הקבוצה נוסדה בתחילת שנות ה-70 והחלה את דרכה בליגה ד' מחוז נצרת. בתום עונת 1976/1977 העפילה לליגה ג' מחוז חיפה, שם שיחקה 13 עונות, עד תום עונת 1989/1990 בה עלתה לליגה ב' צפון. לאחר ארבע עונות, בסיום עונת 1993/1994, העפילה לליגה א' צפון. שתי עונות לאחר מכן קבעה הקבוצה את הישג השיא שלה כשבעונת 1995/1996 סיימה במקום השני בליגה א' צפון וכמעט עלתה לליגה הארצית. הקבוצה שיחקה בליגה א' 19 עונות רצופות, עד עונת 2012/2013, בה סיימה במקום האחרון ושבה לליגה ב' צפון

בעונת 2013/2014 סיימה עם מספר נקודות זהה למוליכה בליגה ב' צפון, איחוד בני מג'דל כרום. במשחק הכרעה שנערך בין השתיים, בתום 120 הדקות הייתה התוצאה 1:1, וכפר כנא הפסידה בבעיטות עונשין מ־11 מטרים בתוצאה 3:4. בעקבות כך התמודדה הקבוצה במשחקי הפלייאוף אך הפסידה 4:1 להפועל שפרעם ונשארה בליגה ב'.

בעונת 2014/2015 סיימה במקום הראשון בליגה ב' צפון וחזרה לליגה א'.

קישורים חיצוניים
----------------

* הפועל כפר כנא, ברשת החברתית פייסבוק
* הפועל כפר כנא באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל

הערות שוליים
------------

1. ↑  אחרי 19 שנים, אתר דאבל-פס, 6 במאי 2013
2. ↑  בתום דרמה גדולה: מג'ד אל כרום עלתה לליגה א', אתר דאבל-פס, 30 באפריל 2014

| ליגה א' צפון בכדורגל - עונת 2023/2024 |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| מכבי אחי נצרת • צעירי כפר כנא • הפועל באקה אל-גרבייה • הפועל רעננה • הפועל בני זלפה • מכבי אתא ביאליק • עירוני נשר • מכבי נוג'ידאת • מ.ס. טירה • הפועל צעירי טייבה • הפועל מגדל העמק • הפועל כפר כנא • הפועל כאוכב • הפועל בועיינה • מ.ס. קריית ים • צעירי אום אל-פחם |

 |