recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**הירקודון** (שם מדעי: ***Hyracodon***) הוא סוג נכחד של יונק צמחוני מפריט פרסה ממשפחת ההירקודונתיים, אשר חי באמריקה הצפונית של סוף האאוקן והאוליגוקן.

מאפיינים
--------

סוג זה הוא היחיד בתת-משפחה **Hyracodontinae** והוא הוגדר ב-1856 בידי החוקר ג'וזף ליידי ומשמעות שמו: "שן של שפן", עקב מבנה החותכות הגדולות הדומות. נמצאו מינים רבים של יונק זה לאורך ארצות הברית.

ההירקודון דמה במראהו לסוס מהיר אך למעשה היה קרוב רחוק של הקרנפיים והשתייך לקבוצתו של הפרצרתריום, שהיה יונק היבשה הגדול מעולם. הוא היה קטן בהרבה בגודל של סוס פוני באורך 1.5 מטר. היו לו חוטם רחב וקצר שהזכיר את ראשוני הקרנפים והשיניים שלו היו דקות יחסית והתפתחו מליחוך עלים לליחוך עשבים, ובמבניהם הזכירו את הסוסים הנכחדים מאותה תקופה כמו המיוהיפוס. תחומי מחייתו היו יערות גשם ואזורי ערבות לחות ששפעו בצמחייה. הוא היה מהיר מאוד בהתבסס על רגליו הארוכות שהכילו 3 אצבעות בכל רגל ובקצותיהם פרסות.

יונק זה בדומה לקרוביו האסייתים נכחד בלי להשאיר צאצאים חיים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הירקודון** בוויקישיתוף
**ועדת האנרגיה והמסחר של בית הנבחרים של ארצות הברית** (באנגלית: **Committee on Energy and Commerce**) היא ועדה בבית הנבחרים האמריקאי, הוועדה הוקמה ב-1795 ולפיכך היא אחת מהוועדות הוותיקות ביותר בבית הנבחרים שעדיין פעילות, במהלך 200 שנות פעילותה, הוועדה הייתה אחת מהפורומים המרכזיים של בית הנבחרים בתחומי המסחר והבריאות ובשנים האחרונות אפילו בתחום האנרגיה.

סמכויות הוועדה
--------------

תחת חסות הוועדה נמצאות שלל רשויות, סוכנויות ומחלקות שעוסקות בעיקר בתחום בריאות הציבור, בטיחות מזון ותרופות, הגנת הצרכן, אספקת אנרגיה, איכות הסביבה, סחר חוץ ועוד.

כדי לנהל את המגוון הרחב של הנושאים בהם היא מטפלת הוועדה מפוצלת לכ-6 וועדות משנה. במהלך הקונגרס ה-111 אוחדו וועדת המשנה לאנרגיה וועדת המשנה סביבה. אך בקונגרס ה-112 פוצלו הוועדות וכל אחת מהן חזרה להיות עצמאית.

היסטוריה
--------

הוועדה הוקמה במקור כ"**ועדה למסחר ותעשייה**" בדצמבר 1795, לפני כן חוקים שנגעו לתחום המסחר נוסחו בוועדות אד-הוק מיוחדות שמונו למטרות ספציפיות יותר, עם התגברות הצורך בוועדה מיוחדת הוחלט כי תקום וועדה קבועה וכללית שתעסוק בכל נושאי המסחר והתעשייה.

כבר ב-1819 שונה שמה של הוועדה, ל"**ועדת המסחר**" על מנת לשקף את הרצון להקים וועדה ייעודית לתעשייה אך גם שם זה לא נשאר קבוע, ב-1891 הוחלט לשנות את שמה של הוועדה ל"**ועדת הסחר החוץ**", שם זה נשמר עד 1981, אז נכנס לתפקיד יו"ר הוועדה, ג'ון דינגל, דינגל החליט גם הוא לשנות את שמה של הוועדה והחליט לשנות את שמה ל"**ועדת האנרגיה והמסחר**" וזאת על מנת להדגיש את מסירות וחשיבות הוועדה לפעילות הפרלמנטרית גם במדיניות האנרגיה וגם במדיניות המסחר, דינגל ניהל את הוועדה עד סוף 2008, כאשר באותה שנה הנרי וקסמן תפס את מקומו ומונה ליו"ר הוועדה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ועדת האנרגיה והמסחר של בית הנבחרים של ארצות הברית** בוויקישיתוף
* ועדת האנרגיה והמסחר של בית הנבחרים של ארצות הברית, ברשת החברתית פייסבוק
* ועדת האנרגיה והמסחר של בית הנבחרים של ארצות הברית, ברשת החברתית טוויטר
* ועדת האנרגיה והמסחר של בית הנבחרים של ארצות הברית, ברשת החברתית אינסטגרם
* ועדת האנרגיה והמסחר של בית הנבחרים של ארצות הברית, סרטונים בערוץ היוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  "About E&C". *Democrats, Energy and Commerce Committee*. 19 בדצמבר 2013. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  "House Energy and Commerce Committee announces Subcommittee Chairs and Membership". Energy and Commerce Committee Press Release. 8 בינואר 2009. נבדק ב-8 בינואר 2009. `{{cite web}}`:  (עזרה)

| ועדות בית הנבחרים של ארצות הברית |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אנרגיה ומסחר • ביטחון הפנים • חוץ • חיילים משוחררים • חינוך ועבודה • חקלאות • מדע, טכנולוגיה וחלל • מודיעין • משפט • עסקים קטנים • פיקוח ורפורמה • תחבורה ותשתיות • תקציב • הקצאות • מינהל • משאבים טבעיים • כללים • מיסים • אתיקה • שירותים פיננסים • זכויות האדם • הכוחות המזוינים |

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בתרכובת כימית. אם התכוונתם לצמח "טימין", ראו קורנית (צמח).

המבנה הכימי של תימין
**תימין** (באנגלית: **Thymine**) הוא בסיס חנקני, נגזרת של פירימידין, המהווה מרכיב מרכזי בחומצות הגרעין. תימין מסומן בגנטיקה באות **T**. הוא בודד לראשונה מתימוס ומכאן שמו.

כשתימין נקשר לפחמימה דאוקסיריבוז בקשר גליקוזידי מתקבל הנוקלאוזיד **דאוקסיתימידין** (Deoxythymidine). כשהלה נקשר לקבוצת זרחה מתקבל הנוקלאוטיד **דאוקסיתימידין מונופוספט** (dTMP); הלה משתתף באופן ישיר בבניין ה-DNA. תימין נקשר בזיווג בסיסים לאדנין באמצעות שני קשרי מימן.

תימין הוא הבסיס היחידי אשר מופיע רק ב-DNA ולא ב-RNA (תימין לא מסוגל להיקשר לריבוז, הפחמימה המופיעה בנוקלאוטידים שב-RNA). במקום תימין מופיע ב-RNA הבסיס אורציל. הלה נבדל מתימין בקבוצת מתיל בודדת הקיימת בתימין ונעדרת מאורציל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תימין** בוויקישיתוף
* תימין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| חומצות גרעין |
| --- |
| אבני בניין | נוקלאוזיד • נוקלאוטיד • דהאוקסינוקלאוטיד | סליל DNA |
| פורין | אדנין (A) • גואנין (G) |
| פירימידינים | תימין (T) • ציטוזין (C) • אורציל (U) |
| RNA | **רנ"א מקודד**: mRNA • pre-mRNA
**רנ"א שאינו מקודד** **תרגום**: tRNA • rRNA • tmRNA
**בקרה**: miRNA • siRNA • piRNA • RNAi
**עריכת רנ"א**: snRNA • snoRNA |
| DNA | cDNA |
**תימור מרגולין** (נולד ב-27 באוקטובר 1983) הוא שחקן פוקר מקצועני ישראלי. זכה בשני צמידי אליפות העולם בפוקר.

קריירה
------

נולד וגדל ברמלה. כאשר קיבל אחד מחבריו ערכת פוקר במתנה ליום הולדתו, החל יחד עם חבריו לשחק פוקר בטורנירים ביתיים בסוכמים של 20 ש"ח. עם הזמן, עבר מרגולין לשחק בשולחנות נוספים על סכומים גבוהים יותר ויותר. תחילה נחל מרגולין חוסר הצלחה, אולם בעקבות הליך של התמקצעות ולימוד שכללו קריאת ספרי פוקר וחומרים באינטרנט - החל להשתפר יותר ויותר ולהרוויח סכומים גדולים.

בשנת 2012 רשם את ההישג הראשון, כאשר זכה בטורניר בסבב EPT בברצלונה והרוויח 29,217 דולר.

בשנת 2014, עוד שכעבד בעבודה נוספת לפוקר, נסע לראשונה ללאס וגאס, לקח חלק באירוע המרכזי של אליפות העולם בפוקר, סיים במקום ה-120 מתוך 6,683 שחקנים וזכה בסך של 52,141 דולר.

בשנת 2015 עבר מרגולין לשחק פוקר באופן מקצועני. באותה שנה, היה מרחק נגיעה מצמיד ראשון באליפות העולם בפוקר, כאשר סיים מקום שני באחד מהטורנירים הצדדים וזכה בסך של 341,338 דולר.

ב-19 במאי 2018 סיים מרגולין במקום שני בסבב WSOP International Circuit וזכה בסכום של 166,050 דולר. ב-23 ביוני 2018 רשם את הישגו היוקרתי הראשון כאשר גבר על 1,248 שחקנים, סיים במקום הראשון בטורניר בסבב אליפות העולם בפוקר, וזכה ב-507,274 דולר ובצמיד אליפות העולם בפוקר הראשון שלו.

ב-22 באוקטובר 2018 זכה מרגולין בצמיד אליפות העולם השני שלו, כאשר ניצח בטורניר שנערך בעיר רוזבדוב שבצ'כיה, וזכה ב-154,468 דולר, השחקן השני בעולם שזכה בצמיד בווגאס וברוזבדוב באותה השנה.

סטטיסטיקות
----------

נכון ליולי 2022, מרגולין זכה בסך של כ-2.1 מיליון דולר מטורנירי פוקר, כשמתוכם כ-1.3 מיליון דולר בסבב אליפות העולם.

### צמידי אליפות העולם בפוקר

| שנה | טורניר | פרס |
| --- | --- | --- |
| 2018 | $2,500 No-limit hold’em | $507,274 |
| 2018 | €1,100 No-Limit Hold'em Monster Stack €500K GTD | $154,568 |

בסבב אליפות העולם, זכה בשני צמידים, הגיע 3 פעמים לשולחן הסופי וסיים 7 פעמים במיקומים שמקנים זכיות כספיות, והוא אחד משישה ישראלים שזכו בשני צמידים או יותר.

חיים אישיים
-----------

מתגורר ברמלה. נשוי ואב לשני ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

* תימור מרגולין, באתר The Hendon Mob
* תימור מרגולין, באתר אליפות העולם בפוקר

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4   תימור מרגולין - פוקר סנטר פרק 1, סרטון באתר יוטיוב
2. ↑  אליסף דעואל, פוקר: תימור מרגולין זכה ביותר מחצי מיליון דולר, באתר ynet, 25 ביוני 2018
3. ↑  אלקנה איצקוביץ, ‏‏פוקר: צמיד שלישי לישראל תוך שבוע ושני בקריירה לתימור מרגולין, באתר ספורט1, 23 באוקטובר 2018
4. ↑  ‏צמיד כחול לבן: תימור מרגולין זכה בחצי מיליון דולר באליפות העולם בפוקר, באתר ספורט1, 25 ביוני 2018
"**נגיעה בגבול**" הוא מיצג שערך האמן הישראלי פנחס כהן גן בשנת 1974. מרכזו של המיצג כלל הטמנה של ארבעה מטילי מתכת ועליהם נתונים דמוגרפיים על מדינת ישראל בגבולות המדינה, במקום בו נעצרו על ידי כוחות הביטחון הישראליים.

ב-7 בינואר 1974, בשעה 12:00, הגיעו ארבעה אנשים, שנשלחו על ידי כהן גן, אל גבולותיה השונים של מדינת ישראל ובידיהם מטילים עשויים עופרת. עם הארבעה נמנו גבי קלזמר ושרון קרן. על המטילים הוטבעה אינפורמציה דמוגרפית על המדינה שנלקחו מכתבה של כתב העת "טיים מגזין" מתאריך ה-15 באוקטובר 1973. במקום בו נעצרו השליחים על ידי צה"ל הטמנו מטילי העופרת באדמה. בנוסף, נשלחו מכתבים אל אגודות אמנים בלבנון, סוריה, ירדן ומצרים, ובהם בקשה לבצעה פעולה דומה בשטחם.

בשיחה עם יונה פישר, אוצר במוזיאון ישראל, שהציג את תיעוד המיצג בתערוכה בשנת 1974, הסביר כהן גן כי הנקודות שבהן נעצרו השליחים הן הגבול. "נקודות אלה אינן קבועות, וכפופות לתנאים מדיניים ולמצבים שונים מדי יום ביומו. הפעולה 'נגיעה בגבול' משמעותה רוחנית גרידא. הגבול שבין אוכלוסיית ירושלים כמוהו כגבול הבין-עדתי בישראל. 'נגיעה בגבול' היא הצבת שאלה".

תצלומים תיעודיים של המיצג נמצאים באוסף מוזיאון תל אביב והם הוצגו בכמה תערוכות במהלך השנים. המרכזיות ביניהן היו התערוכה "גבולות" (1980) במוזיאון ישראל והתערוכה "העיניים של המדינה, אמנות חזותית במדינה ללא גבולות" (1998) במוזיאון תל אביב לאמנות. אוצרת התערוכה בתל אביב, אלן גינתון, הדגישה במאמרה את הקשר של עבודה זו ואחרות אל שאלות של הגירה, פליטות ומצבים נפשיים ביצירתו של כהן גן. בעוד התוכן הגלוי מרמז לשאלות פוליטיות הרי שגינתון טענה כי "השאלה העדתית" בישראל מהווה את תוכנו הסמוי. יגאל צלמונה טען בהקשר למכלול פעולותיו של כהן גן בתקופה זו כי מהווה ניסיון לעסוק באמנות כמדע או "לכל הפחות לחבר בין התחומים ולהבין באמצעות גופי ידע מדעיים את המציאות ואת מקומו של ה'אני' במציאות".

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: שפס, מארק, "'הנגיעה בגבול' של פנחס כהן-גן", **ידיעות אחרונות**, 8 בפברואר 1974, עמ' 12.
2. ↑  ראו: קרפל, דליה, "אחר כך תבוא הבאסה", **הארץ**, 30 במרץ 2011
3. ↑  ראו: גינתון אלן (אוצרת), **העיניים של המדינה, אמנות חזותית במדינה ללא גבולות**, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, 1998, עמ' 148.
4. ↑  **פנחס כהן גן, פעולות**, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1974.
5. ↑  ראו: גינתון אלן (אוצרת), **העיניים של המדינה, אמנות חזותית במדינה ללא גבולות**, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, 1998, עמ' 41.
6. ↑  צלמונה, יגאל, **100 שנות אמנות ישראלית**, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2010, עמ' 306.
**גימפי גימפי** (באנגלית: Gympie Gympie, ידוע גם כ-moonlighter ‏ו-stinger - עוקץ; שם מדעי: *Dendrocnide moroides*) הוא סוג שיח גדול ממשפחת הסרפדיים המצוי בעיקר בצפון מזרח אוסטרליה וביערות הגשם שבאינדונזיה. צמח זה נחשב לאחד מהצמחים הצורבים והמכאיבים ביותר בעולם. 

הצמח צומח, לרוב מתוך גבעול אחד, לגובה של 1-3 מטר. בעל עלים גדולים, משוננים, בצורת לב; אורך העלה 12-22 ס"מ ורוחבו 11-18 ס"מ. כל חלקיו של הצמח (למעט השורשים) מכוסים בשערות דקיקות וחלולות, בעלות חוד סיליקה. בעת מגע, השערות ננעצות בגוף ולאחר מכן משחררות רעלן מכאיב הגורם לתחושת צריבה קשה, נפיחות ואודם, כאבים במפרקים, הקאה, ובמקרים חמורים אף להלם ולמוות. במקרה ושואפים את השערות, הן עלולות לגרום להתקפי שיעול קשים ולדימום מהאף. במידה ולא מוציאים את כל השערות, הן עלולות להוסיף ולשחרר רעלן גם חודשים רבים לאחר שננעצו בגוף. שיטת הפעולה של הרעלן אינה ידועה.

מקומיים הגרים באזורים בהם הצמח גדל מצאו דרך התמודדות מקורית לשליפת השערות מהגוף. הם עושים שימוש ברצועות שעווה למריטת שערות; המטרה היא שהשעווה תידבק לשערות המיקרוסקופיות ותשלוף אותן החוצה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גימפי גימפי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TPL
* EOL
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* Tropicos
 |
**גילעד מישורי** (נולד ב-1960 בירושלים) הוא פסנתרן ומלחין ישראלי למוזיקה קלאסית.

קורות חיים
----------

### השנים המוקדמות

מישורי נולד בירושלים בשנת 1960 כבנו של שמעון מישורי (2010-1922, יליד מרקולשט, בסרביה, והיה לכנר הראשי של התזמורת הסימפונית ירושלים. דודו, נתן מישורי, היה פסנתרן ומבקר מוזיקה. החל לנגן בגיל 9. לו אחות בשם רננה. כנער למד אצל שרה סיקרון ושושנה רודיאקוב, אחר כך, אצל מיכאל בוגוסלבסקי באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. בצבא שירת ככתב פרלמנטרי של גלי צה"ל. בהמלצתו של אלפרד ברנדל, המשיך לימודיו ב"הוכשולה" במינכן ובאוניברסיטת מוצרטיאום בזלצבורג, אצל גרהרד אופיץ ובהתאמה, אצל הנס לייגרף. כמו כן השתלם במוזיקולוגיה באוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן של מינכן.

### הקריירה המוזיקלית ואקדמית

עוד במהלך לימודיו החל להשתתף כפסנתרן בקונצרטים: כסולן ברסיטלים ועם תזמורות רבות בעולם וכנגן של מוזיקה קאמרית עם שותפים מהשורה הראשונה. מישורי קנה לו שם בין השאר הודות לתוכניות הקונצרטים שלו, השמות דגש על מוזיקה של המאה העשרים, מוזיקה בת זמננו בכלל, ומוזיקה של מלחינים ישראליים בפרט.

גילעד מישורי היה הראשון שהקליט על תקליטורים את מכלול היצירות לפסנתר סולו ומוזיקה קאמרית עם פסנתר של המלחין לאוש יאנאצ'ק. תקליטורים נוספים, מיצירות היידן, בארטוק, שוברט, דביסי וברהמס, וכמו כן הקלטות רבות לתחנות רדיו בעולם זכו לשבחים בעיתונות.

בשנת 1998, עם הופעת הבכורה של המחזור שלו, "לידער טאגבוך", לשירים של אברהם סוצקבר, זכה מישורי להכרה והכרות רחבה כמלחין. נטייתו לספרות כמקור השראה למוזיקה ניכרת ברבות מיצירותיו, כמו "בלאדות עבריות" לשירים של אלזה לסקר-שילר, "קטעי בריחה" בעקבות הרומן של אן מייקלס, רביעיית המיתרים "תהלים" לשירים של פאול צלאן או "די ווייטע היימאט מיינע", מחזור לטנור ולתזמורת לשירים של הצייר מארק שאגאל. את האופרה הראשונה שלו, "נעורי יצחק", השלים בשנת 2010. תקליטור מסחרי ראשון מיצירותיו יצא בחברת "נאוס" הגרמנית.

אחרי שתי שנות פרופסורה בבית הספר הגבוה למוזיקה דטמולד-דורטמונד, משמש גילעד מישורי מאז שנת 2000 פרופסור בכיר באוניברסיטה למוזיקה בפרייבורג, גרמניה, כממשיכם בתפקיד של קרל זמאן, רוברט לוין ומישל ברוף. הוא מוזמן באופן קבוע לתת קורסים וכיתות אמן בכל רחבי העולם.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של גילעד מישורי
* באתר בית הספר הגבוה למוזיקה בפרייבורג (אורכב 14.05.2016 בארכיון Wayback Machine)
* באתר בית מרטו בליכטנברג
הרכס האנטארקטי
**הרכס האנטארקטי** (באנגלית: **Antarctic Convergence** הוא עיקול המקיף בקביעות את אנטארקטיקה, שבו מים קרים מאנטארקטיקה הזורמים צפונה פוגשים את המים החמימים יותר, באופן יחסי, של תת-אנטארקטיקה. המים האנטארקטיים משתלטים על הזרימה ושוקעים מתחת למים התת-אנטארקטיים, בעוד אזורים קרובים של ערבוב ועליית מי העומק יוצרים אזור פורה מאוד בחיים ימיים, בייחוד לקריל אנטארקטי. הקו הזה, כמו קו העצים הארקטי, הוא גבול טבעי ולא מלאכותי בדומה לקו רוחב. לא זו בלבד שהוא מבדיל בין שני מחוזות הידרולוגיים, אלא גם בין אזורי התאגדויות נבדלות של חיים ימיים ושל אקלימים שונים. אין לו מקבילה שוות-ערך באזור הארקטי, בשל כמות היבשה המקיפה את מחוז הקוטב הצפוני.

היסטוריה
--------

הראשון לחצות את הרכס האנטארקטי היה אנתוני דה לה רושה בשנת 1675 והראשון לתאר אותו היה סר אדמונד היילי בשנת 1700.

מיקום
-----

הרכס האנטארקטי הוא אזור שרוחבו 48 ק"מ בקירוב, בקו רוחב משתנה במידת מה בהתאם לעונה ובקווי אורך שונים, המשתרע על פני האוקיינוס האטלנטי, האוקיינוס השקט והאוקיינוס ההודי בין המקביל ה-48 דרום והמקביל ה-61 דרום של קו הרוחב הדרומי. אף כי התחום הצפוני משתנה, הרי למטרות הוועידה לשימור משאבי החי הימי 1980, הוא מוגדר כ- "50°S, 0°; 50°S, 30°E; 45°S, 30°E; 45°S, 80°E; 55°S, 80°E; 55°S, 150°E; 60°S, 150°E; 60°S, 50°W; 50°S, 50°W; 50°S, 0°". אם כי מדובר באזור נייד, הוא איננו מתרחק בדרך כלל יותר מחצי מעלת רוחב ממיקומו הממוצע. המיקום המדויק בכל מקום וזמן נתונים ניכר בבירור על ידי הצניחה הפתאומית בטמפרטורת המים מצפון לדרום של 2,8° צלזיוס בממוצע, מ-5.6° לפחות מ-2° צלזיוס.

### איים מצפון לרכס

* איי פוקלנד,
* טריסטן דה קוניה
* האי גוף
* איי הנסיך אדוארד
* איי קרוזה
* אמסטרדם
* סן פול,
* מקווארי
* קבוצת איי קמבל
* איי אוקלנד
* איי סנארס/טיני הקה
* איי באונטי
* איי האנטיפודה
* איי דייגו ראמירז
* ארץ האש
* אי המדינות

### בערך על הרכס

* איי קרגלן

### איים מדרום לרכס

* איי שטלנד הדרומיים
* איי אורקני הדרומיים
* ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים
* בובה (אי)
* האי הרד ואיי מקדונלד
* איי בלני
* האי סקוט
* אי פיוטר הראשון

ראו גם
------

* אנטארקטיקה
* החוג האנטארקטי
* האוקיינוס הדרומי

קישורים חיצוניים
----------------

* Map of Antarctic Convergence מפת הרכס האנטארקטי
* הרכס האנטארקטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
שלט האצולה האפיפיורי של פרנציסקוס
**הרלדיקה כנסייתית** היא שיטה הרלדית אשר פותחה במקור על ידי הכמורה הנוצרית לסימון מסמכים, אך השימוש בה התרחב כדי לסמל את זהותם של אנשים ומוסדות. השימוש בהרלדיקה במערכות סמלים רשמיות נפוץ בכנסייה הקתולית, בה רוב הבישופים (וגם האפיפיור) מחזיקים בשלט אצולה אישי. שימוש דומה נעשה גם בכמורה האנגליקנית, הלותרנית, הקתולית המזרחית והאורתודוקסית. הרלדיקה כנסייתית נבדלת משיטות הרלדיות אחרות בעיטורים מיוחדים הנלווים למגן ומהווים סמל דרגה. קיים שימוש נרחב בהתקנים הרלדיים מסוימים, כגון מוטו ומגינים בצורות שונות - אך התקנים אחרים, למשל תומכים או ציצה, נפוצים פחות.

עיטור חשוב בהרלדיקה של הכנסייה הקתולית (ובכנסיות נוספות במרכז ומערב אירופה) הוא ה-גאלֶרוֹ - כובע כמורה נמוך כיפה ורחב-תיתוֹרָה. צבעו והקישוטים הנלווים אליו מצביעים על דרגה. הכובע האדום נפוץ למדי כסמל של חשמן, אך משמעות צבעי הכובע עשויה להשתנות בין כנסיות וזרמים שונים. גדילים התלויים לכובע מהווים סמל לדרגה גבוהה ככל שמספרם רב יותר. בכנסיות המזרח השונות משמשים עיטורים של סמלי דת האופייניים להן - כגון כובעי כמורה שונים וכן אדרת או גלימה. עיטורים נוספים בהם נעשה שימוש הרלדי כוללים צלב נוצרי, מטה כמורה ו-מִיטְרֶה (mitre) - מעין מצנפת. שלט האצולה של האפיפיור עושה שימוש בסמלים הרלדיים ייחודיים - כתר אפיפיורי (מכונה טיארה, tiara) או מצנפת (מִיטְרֶה), מפתחות ולפעמים גם סמלים נוספים כגון פליום או שמשייה.

מוסדות, כגון בתי-ספר ודיוקסיות משתמשים בשלטי אצולה הנקראים "לא-אישיים" (אימפרסונליים) או "מאוגדים" (משותפים) ובהם מתקיימת מסורת הרלדית שונה מעט, בה השימוש במיטרה ובמטה הכמורה נפוץ יותר מאשר בשלטי אצולה אישיים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הרלדיקה כנסייתית** בוויקישיתוף
* הרלדיקה כנסייתית באנציקלופדיה הקתולית (1913)
* הרלדיקה כנסייתית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph462053

 |
**מיכניה הרע** (ברומנית: **Mihnea cel Rău**), המכונה בפי היסטוריונים רומנים מהמאה ה-19 גם **מיכניה הראשון**, (נולד בערך ב 1460–12 במרץ 1510) היה וויווד (שליט) של ולאכיה בין השנים 1508–1509.
מיכניה היה בנו של ולאד המשפד המכונה גם "דרקוליה", ושל אחת מנשותיו - אולי אילונה סילאגי או אנסטסיה מריה הולשאנסקה.
מיכניה, עלה לשלטון לאחר שהחליף את בן דודו ראדו הגדול. במהלך שלטונו הקצר, בשנת 1509 הוא שלט לצד בנו מירצ'ה שכונה מאוחר יותר "מירצ'ה השלישי" או מירצ'ה מילוש. 

מכיוון שהשניא עצמו בקרב הבויארים, הודח מהר בסיוע עות'מאני. נמלט לטרנסילבניה, שם הוא נרצח כעבור שנה במדרגות הכנסייה הרומית- קתולית של סיביו, כיום הקתדרלה האוונגלית, ונקבר בתוך הכנסייה.

המאבק על כס המלכות
------------------

לאחר מות אביו, שאף מיכניה לקחת את מקומו. הוא ארגן מספר פשיטות בעזרת הבויארים שתמכו באביו ושהיו להוטים לתמוך גם בו. בשנת 1508, מיכניה הצליח לבסוף להשיג את השלטון בוולאכיה, אבל זה לא לקח זמן רב עד שרוב האצילים הבחין כי השליט החדש אינו מספק את סחורה: מיכניה, כמו אביו, היה שאפתן, חלם על שחרור הבלקן הנוצרי מעול השליטה העות'מאנית המוסלמית. לא הצליח להתגבר על השחיתות שפשה במדינה. וגורלו היה דומה לזה של אביו.

משפחתו
------

מסמכים היסטוריים מראים שמיכניה היה נשוי בחייו לשתי נשים. אשתו הראשונה, סמרנדה, נפטרה לפני 1485. אשתו השנייה, ווֹייקה, שהתאלמנה במותו של מיכניה, גידלה את שני בניהם, מירצ'ה (לימים "מירצ'ה השלישי"), מילוש, ואת בתם רוקסנדרה. היא המשיכה להתגורר בסיביו בטרנסילבניה השכנה. 
ידוע כי מיכניה העדיף את בנו הצעיר מירצ'ה השלישי דראקול, ששמו על שם של סבא רבא שלו מירצ'ה הזקן.

הכינוי "הרע"
------------

מיכניה כונה "cel Rău" שמשמעותו "הרע" או "הרשע" על ידי אויביו ממשפחת קראיובשט. אחד האויבים הקולניים ביותר של מיכניה היה נזיר בשם גבריל פרוטול (Gavril Protul) שהיה אב המנזר והיסטוריון של תקופת זמן זו. הוא תיאר את מעשיו של מיכניה כדלקמן: "ברגע שמיכניה החל לשלוט מייד פשט הזאב את עור הכבש ואטם את אוזניו כמו נחש צפע או בסיליסק, ודרך קשתו ושילח חצים, ואת חרבו הרים, ובפצעיהם בידו שיחק, לקח את כל הבויארים הגדולים והנבחרים בשבי, הטיל עליהם עינויים באכזריות, החרים את רכושם , ואפילו שכב עם נשותיהם ועם בנותיהם בנוכחותם. לעיתים חתך את האף והשפתיים לכמה מהם, את אחרים הוא תלה, ואחרים הטביע, בעוד שהוא הגדיל את רכושו והתרומם כמו הארז עד לשמיים ומילא את מבוקשו ככל שחפץ"

מיכניה דיכא את אויביו בשיטות הטרור של אביו, אם כי לא הספיק להגיע לאותם הממדים .

מותו
----

לאחר שנמלט מוולאכיה בשנת 1510 הוא עדיין נרדף על ידי בני קראיובשט, בסופו של דבר מצא אות מותו בכנסייה הקתולית בסיביו שבה השתתף במיסה. בעודו עוזב, הוא נדקר בידי מתנקש שכיר ממוצא סרבי ששמו דימיטריה לאקסיץ'. מיכניה קבור בכנסייה זו ,ש בינתיים הפכה לקתדרלה האוונגלית של סיביו.

ראו גם
------

* בית דרקולשט
* ולאד המשפד
* ולאכיה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מיכניה הרע** בוויקישיתוף
מיכל רפאלי-כדורי
**מיכל רפאלי-כדורי** היא בכירה בענף התקשורת הישראלי. כיהנה כסמנכ"ל רגולציה בחברת YES, יו"ר זיר"ה, יו"ר המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין.

ביוגרפיה
--------

רפאלי-כדורי למדה לתואר ראשון בתולדות האמנות והתיאטרון באוניברסיטה העברית בירושלים. בזמן לימודיה הייתה מזכירת נשיא המדינה בתקופתם של אפרים קציר ויצחק נבון.

בשנים 1980–1989 הייתה מנהלת הפעילות הפרלמנטרית של תנועת רצ בכנסת, יועצת התקשורת ודוברת התנועה.

בשנים 1990–1992 הייתה מראשוני העובדים בחברת ערוצי זהב. הייתה מנהלת במחלקת התוכן, עורכת מדריך הטלוויזיה, אחראית על הדוברות, יחסי ציבור לובי ופרסומים.

בשנים 1992–1993 הייתה יועצת טלוויזיה לשרת החינוך והתרבות שולמית אלוני. יוזמת ומרכזת "ועדת לבני", לבחינת מצב רשות השידור. נציגת שרת החינוך בוועד המנהל של רשות השידור.

בשניים 1993- 1997 הייתה יו"ר המועצה לשידורי כבלים ולווין וחברת הנהלת משרד התקשורת. במסגרת זו פיקחה וקבעה את המדיניות בהיבטי השידור והשירותים, פיתוח והרחבת ענף השידורים בכבלים ובתקופתה החלה הכנסת התחרות במונופול הכבלים שמשה כראש צוות ההכנה לקבלת מידע (RFI) לשידורי טלוויזיה רב-ערוצית בלוויין. ייזמה[דרוש מקור] חקיקת הערוצים הייעודיים, ניהלה המכרזים לערוץ הקניות, הערוץ בשפה הערבית. הייתה ממקימי הוועדה הישראלית למדרוג. הקימה את מערך התמיכות בשידור קהילתי והקימה[דרוש מקור] מכספי התמלוגים של הכבלים והממשלה את קרן מקור לטלוויזיה לעידוד הפקות לטלוויזיה, אליה הצטרפה אחרי 25 שנה כחברת הנהלה.

בשנים 2018-1999 הייתה סמנכ"לית רגולציה ומנהלת הערוצים החיצוניים בחברת yes. עד לשנת 2014 שמשה גם כחברת הנהלת אגף התוכן ומנהלת רכש הערוצים החיצוניים.

ב-2011 הייתה ממקימי[דרוש מקור] חברת זיר"ה וכיהנה בה כמנהלת ויו"ר הדירקטוריון.

ב-2018 הקימה[דרוש מקור] יחד עם עמית שכטר את קרן פרס היצירה על שם שולמית אלוני, והיא מנהלת את הקרן מאז.

חברת הוועדים המנהלים של קרן מקור, קופרו והתיאטרון הערבי-עברי ביפו.

חברת הנהלת שותפים לדרך - אגודת הידידים של עמותת יוצאים לשינוי.

ביוני 2020, מונתה לחברה במועצת תאגיד השידור הישראלי - "כאן", כנציגת ציבור בעלת ניסיון בתחום היצירה הטלוויזיונית.

חיים אישיים
-----------

רפאלי-כדורי נשואה לדב כדורי, אם לשתי בנות ומתגוררת במבשרת ציון.

קישורים חיצוניים
----------------

* לי-אור אברבך, ‏"אם יאפשרו ל-yes לשדר פרסומות, נוזיל את החבילה", באתר גלובס, 18 בפברואר 2014

הערות שוליים
------------

1. ↑  אפי לנדאו, ‏יו"ר מועצת הכבלים לוועדת וקס-ברודט-ליאון: להגמיש את השירותים והתעריפים למנויים, באתר גלובס, 19 בנובמבר 1996
2. ↑  צבי לביא, ‏חילוקי דעות על סמכות ועדת הכלכלה מעכבים האישור לערוצי כבלים יעודיים, באתר גלובס, 2 ביולי 1997
3. ↑  אביבה קרול וצבי לביא, ‏משרד התקשורת יפרסם מחדש בקרוב את המיכרז לערוץ בערבית בכבלים, באתר גלובס, 6 באפריל 1997
4. ↑  גואל פינטו, מקור בלי תשלום נוסף, באתר הארץ, 10 במרץ 2003
5. ↑  יונתן כיתאין, ‏תקופת הצינון של סמנכ"לית הרגולציה ב-yes קוצרה ל-3 חודשים, באתר גלובס, 18 במרץ 2018
6. 1 2  נתי טוקר, אחרי 18 שנה: מיכל רפאלי-כדורי עוזבת את yes, באתר TheMarker‏, 11 ביוני 2017
7. ↑  מירון רפופורט, לחתור נגד רוח התקופה: פרס יצירה חדש על שם שולמית אלוני, באתר "שיחה מקומית", 3 ביולי 2018
8. ↑  האתר של קרן פרס היצירה על שם שולמית אלוני
9. ↑  אתר העמותה
10. ↑  ענת ביין-לובוביץ', ‏הנדל מינה מועצה חדשה לתאגיד השידור "כאן" בראשות גיל עומר, באתר גלובס, 15 ביוני 2020
הארמון בפברואר 2016.
**ארמון לובנוב-רוסטובסקי** הוא מבנה בשדרת האדמירלות 12 בסנקט פטרבורג, רוסיה, שנבנה בשנים 1817–1820 עבור הנסיך אלכסנדר יעקובליץ' לובנוב-רוסטובסקי. כיום, הבניין מאכלס מלון מפואר ברשת ארבע העונות, תחת השם **ארמון האריות ארבע העונות** המתייחס לשני אריות מדיצ'י המוצבים בכניסה הראשית.

ארכיטקטורה
----------

 אריות מדיצ'י של הארמון, שאוירו על ידי אלכסנדר בנואה בסביבות 1900.
הבניין בסגנון הנאוקלאסית או האימפריאליסטי הוא יצירה מוקדמת של האדריכל אוגוסט דה מונפראן הבניין המשולש פונה לגן האדמירליות, שדרת ווזנסנסקי וכיכר איסק הקדוש.

בכניסה הראשית, בשדרת האדמירלות יש פורטיקו בן שמונה עמודים הפונה בניין האדמירליות ומרפסתו מוגנת בדיצ'י משיש לבן על ידי הפסל פאולו טריסקורני על כני גרניט. פסליו של טריסקורני התפרסמו בזכות אלכסנדר פושקין בשירו "פרש הברונזה".

היסטוריה
--------

ארמון לובנוב-רוסטובסקי בסביבות 1890-1900.
בשנת 1824 הושכרו הבניינים והקומה הראשונה של בית המגורים לשימוש משרד המלחמה של האימפריה הרוסית תמורת 63,000 רובל בשנה. ב-23 ביוני 1828 נקנה המבנה כולו על ידי משרד האוצר תמורת מיליון רובל, ובשנים 1829–1830 שופץ כדי לענות על צורכי המשרד. הוא שיכן את המשרד עד לפירוקו בשנת 1918.

לאחר אוקטובר 1917, שוכנה בבניין אקדמיה צבאית-פוליטית, מוזיאון אווירונאוטיקה ומעונות לחיילים. החל משנת 1946, מכון הפרויקט מספר 1 לעיצוב מבני תעשייה, שוכן במבנה.

בשנת 2009 החל פרויקט לשיפוץ הבניין עבור רשת ארבע העונות, אשר במקור אמור היה להיפתח בשנת 2011, לאחר מכן נדחה לתחילת 2012 ובהמשך לאמצע 2013. לאחר מכן הושלם הפרויקט, והמלון החל לפעול כ**ארמון האריות של ארבע העונות**.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארמון לובנוב-רוסטובסקי** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של מלון ארבע העונות ארמון האריה סנקט פטרבורג (באנגלית)
* ארמון לובנוב-רוסטובסקי, ברשת החברתית פייסבוק

* ארמון לובנוב-רוסטובסקי, ברשת החברתית אינסטגרם

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5  encspb.ru
2. 1 2
3. ↑  "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-2010-02-16. נבדק ב-2011-05-02. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑
5. ↑   (אורכב 07.04.2019 בארכיון Wayback Machine)
6. ↑
**סוזן "סוזי" אוגוסטסן** (בדנית: **Susanne Augustesen**;‏ נולדה ב-10 במאי 1956) היא כדורגלנית עבר דנית ששיחקה בעמדת החלוצה. אוגוסטסן נחשבת לאחת מהכוכבות הגדולות ביותר של הליגה האיטלקית לדורותיה, כשב-22 עונות בליגה היא כבשה למעלה מ-600 שערים.

חייה
----

סוזן אוגוסטסן נולדה ב-1956 בעיר הולבק שבמזרח דנמרק. כבר בגיל 15, היא נסעה עם הנבחרת הלאומית לגביע העולם הלא-רשמי שנערך במקסיקו, ומפאת גילה הייתה צריכה את אישור הוריה לנסיעה. בגמר הטורניר נגד מקסיקו, אל מול קהל של 110,000 באצטדיון האצטקה, כבשה אוגוסטסן שלושער והובילה את הדניות לזכייה בגביע. לאחר הגמר, זכתה אוגוסטסן להתעניינות רבה ממספר קבוצות מחוץ לדנמרק, אך היא החליטה לסיים את לימודיה בבית הספר ורק לאחר מכן להתחיל לשחק באופן מקצועני. 

ב-1972, החליטה התאחדות הכדורגל הדנית על הקמת נבחרת נשים רשמית, ושנתיים לאחר מכן ערכו הדניות את משחק הבכורה שלהן נגד שוודיה. למרות הופעתה הטובה בגביע העולם והצלחתה הרבה בליגה האיטלקית לאורך הקריירה, לא זומנה אוגוסטסן לנבחרת. במשך השנים שעברו, הפכה דנמרק לאחת הנבחרת הבולטות באירופה, אך היא לא זכתה לשחק בה יותר.

בשנת 1974, לאחר ארבע שנים בליגה הדנית, עברה אוגוסטסן לבולוניה מאיטליה. היא שיחקה עונה אחת בקבוצה ומשם עברה לפדובה. בעונה היחידה שלה בפדובה, כשלצידה החלוצה אליזבטה ויניוטו, כבשה אוגוסטסן 29 שערים ב-22 משחקים וסיימה כמלכת השערים של הליגה. בשנתיים הבאות, היא שיחקה בקבוצת ואלדוביאדנה, וזכתה עימה בשתי אליפויות ליגה (1976 ו-1977) ופעמיים בתואר מלכת השערים (28 שערים ב-1976 ו-42 שערים ב-1977).

לאחר שעזבה את ואלדוביאדנה, המשיכה אוגוסטסן לנדוד במספר קבוצות ברחבי איטליה והגיעה להישגים רבים - אישיים וקבוצתיים. היא זכתה בעוד שלוש אליפויות איטליה (1980, 1983, 1986), בשלושה גביעי מדינה (1978, 1979, 1985) ובעוד חמישה תוארי מלכת השערים (1979, 1982, 1983, 1984, 1987). ב-1993, היא עברה לקליארי (שם גם שיחקה בתחילת שנות ה-80), ולאחר שתי עונות בקבוצה פרשה ממשחק פעיל.

כיום, מתגוררת אוגוסטסן בקופנהגן ועובדת במחלקת הספורט של העירייה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סוזן אוגוסטסן** בוויקישיתוף
* סרטון השלושער של אוגוסטסן בגמר גביע העולם - באתר רשת השידור DR

הערות שוליים
------------

1. ↑  Mundial (Women) 1971, באתר rsssf.com
2. ↑  GIRL POWER, באתר Extra Bladet

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1200999592
* VIAF: 7914157583867033970002
* WorldCat (עם VIAF): 7914157583867033970002

 |
**קוניגסג ג'מרה** (באנגלית: **Koenigsegg Gemera**) היא מכונית על היברידית פלאג-אין במרכב קופה בעלת ארבעה מקומות ישיבה, שמיוצרת בייצור מוגבל (300 יחידות) על ידי קוניגסג משנת 2020. היא הוצגה בשידור חי במרץ 2020 ולא בתערוכת הרכב של ז'נבה שבוטלה עקב מחלת נגיף הקורונה.

מפרט טכני
---------

הג'רמה כוללת מנוע בנזין I3 צילנדרים עם שני מגדשי טורבו בנפח 2.0 ליטרים המספק כ-600 כ"ס (450 קילוואט) ב-7,500 סיבובים לדקה ומומנט מרבי של 61.2 קילוגרמים בין 2,000 ל-7,000 סיבובים לדקה, עם שלושה מנועים חשמליים המספקים כ-1,100 כ"ס (820 קילוואט) ומומנט מרבי של 255 קילוגרמים, ארבעת המנועים מספקים יחד 1,700 כ"ס (1,300 קילוואט) ומומנט מרבי של 375 קילוגרמים. למנועים החשמליים מחוברת סוללת ליתיום יון בקיבולת של 15 קילוואט שעה המספקת טווח נסיעה חשמלי מרבי של 50 קילומטרים. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת הילוך יחיד. היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 1.9 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 402 קילומטרים לשעה או 300 קילומטרים לשעה עם המנועים החשמליים בלבד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קוניגסג ג'מרה** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של קוניגסג ג'מרה (באנגלית)
* The Show Must Go On - Koenigsegg, סרטון בערוץ "קוניגסג", באתר יוטיוב (אורך: 16.46)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Sasha Selipanov - Head of Design, באתר קוניגסג, ‏18 במרץ 2020
2. ↑  עוד יצירת מופת של קוניגסג: קוניגסג ג'מרה, באתר קארטיוב, ‏4 במרץ 2020
3. ↑  Koenigsegg Gemera Debuts As Brand's First 4-Seat, 3-Cylinder Model, באתר מוטור 1, ‏3 במרץ 2020
4. ↑  New Koenigsegg Gemera is a four-seat, 1,700bhp, £1.4m hypercar, באתר אוטו אקספרס, ‏23 במרץ 2020
**ראיין פיני** (באנגלית: **Ryan Pini**; נולד ב-10 בדצמבר 1981), הוא שחיין מפפואה גינאה החדשה ואלוף משחקי חבר העמים (מלבורן 2006).

ביוגרפיה
--------

פיני נולד וגדל בפורט מורסבי, אך התאמן בבריזביין שבאוסטרליה.

באולימפיאדת אתונה (2004) סיים פיני במקום 18 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 53.26 שניות, במקום 20 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.97 שניות ובמקום 39 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 51.11 שניות.

במשחקי חבר העמים שנערכו במלבורן, באוסטרליה בשנת 2006 זכה פיני במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 52.64 שניות, לפני מייקל קלים מאוסטרליה (52.70 שניות) ובכך היה לשחיין הראשון ממדינתו שזכה במדליה במשחקים אלו וכן במשך ארבעה חודשים לאחר מכן הוא דורג במקום הראשון בעולם במשחה זה. נוסף לכך הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 24.01 שניות ובמקום תשיעי בשלב המוקדמות במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.60 שניות.

באליפות העולם בשחייה שנערכה במלבורן, אוסטרליה בשנת 2007 סיים פיני בשלב חצי הגמר במקום שמיני במשחה ל-100 מטר פרפר בצוותא עם ג'ייסון דנפורד מקניה בתוצאה של 52.26 שניות, לכן נערך לשניים משחה, *swim-off*, כשהמהיר מביניהם יעלה לשלב הגמר, פיני סיים שני בתוצאה של 52.10 שניות, בתוצאה שהייתה מספיקה למקום חמישי בשלב הגמר, אחרי דנפורד (51.85 שניות) וסיים במקום תשיעי כללי. נוסף לכך הוא סיים במקום 11 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 24.10 שניות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 24.02 שניות ובמקום 52 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.72 שניות. 

באולימפיאדת בייג'ינג (2008) נשא פיני את דגל מדינתו בטקס הפתיחה. במשחקים עצמם הוא סיים במקום שמיני במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 51.86 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 51.62 שניות ובכך היה לספורטאי הראשון ממדינתו שמגיע לשלב הגמר במשחקים האולימפיים. נוסף לכך הוא סיים במקום 32 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:49.04 דקות ובמקום 39 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.72 שניות.

במשחקי חבר העמים שנערכו בדלהי, בהודו בשנת 2010 זכה פיני במדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 52.50 שניות.

באליפות העולם בשחייה שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 סיים פיני במקום 20 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 52.69 שניות, במקום 25 במשחה ל-25 מטר פרפר בתוצאה של 24.26 שניות, במקום 38 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:52.23 דקות ובמקום 41 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.34 שניות.

קישורים חיצוניים
----------------

* ראיין פיני, באתר olympedia.org
* ראיין פיני, באתר Swimrankings
* sports123.com (אורכב 05.03.2016 בארכיון Wayback Machine)
**בודוג דיק** (בהונגרית: **Dick Bódog**; מישקולץ, 12 אפריל , 1893 – בודפשט, 6 במאי 1948) היה עיתונאי יהודי-הונגרי, קצרן, עורך עיתון ומנכ"ל הוצאה לאור.

ביוגרפיה
--------

בודוג דיק נולד במשפחה יהודית כבנם של שמעון דיק (1843–1932) סיטונאי טקסטיל, חבר במועצת העיר של מישקולץ ושל מריה הופמן (1852–1924). משנת 1910 עבד כליטוגרף בעיתונים בשם "עיתון" (Újság), ו"המודיע של בודפשט" (Budapesti Tudósító). משנת 1912 בסוכנות היעיעות ההונגרי (משרד הטלגרף ההונגרי), משנת 1913 ב"עיתון של בודפשט" (Budapesti Hírlap), ובשנת 1914 באשט (Az Est)**.** משנת 1919 היה סגן העורך הראשי ומנהל משרד ההוצאה לאור של העיתון. משנת 1932 עד 1939 היה המו"ל האחראי והמנכ"ל של ההוצאה לאור של העיתון בשפה הגרמנית בהונגריה הפסטר לויד. בשנת 1939 נאלץ לעזוב את התפקיד בשל החוקים היהודיים ובמיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי. הוא שרד את השואה ומשנת 1945 עד מותו ניהל את חברת ההוצאה לאור הגדולה והמפורסמת אתנאום. בודוג דיק הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.

אשתו הייתה אירן לוקאץ' (אִינקֶה), איתה התחתן ב-1941.

לקריאה נוספת
------------

* לקסיקון ביוגרפי הונגרי I-II. עורך ראשי. אגנש קניירש. בודפשט, 1967-1969.
* לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. עמ' 202. גישה מקוונת

קישורים חיצוניים
----------------

* ביוגרפיה בודוג דיק באתר Arcanum
* ספרים בעריכתו באתר Bookline

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Születési bejegyzése a miskolci neológ izraelita hitközség születési akv. 76/1893. folyószáma alatt".
2. ↑  "Halotti bejegyzése a Budapest IV. kerületi polgári halotti akv. 101/1948. folyószáma alatt".
3. ↑  Gyászjelentése (1948. május 9.) Népszava, 76. évfolyam, 106. szám, 2. oldal
4. ↑  "Dick Simon gyászjelentése (1932. május 1.) Pesti Napló, 83. évfolyam, 96. szám, 8. oldal".
5. ↑  הוצאה לאור אתניאום
6. ↑  Gerő Manóné Lukács Inke és Dick Bódog házasságot kötöttek. (1941. február 18.) Ujság, 18. évfolyam, 40. szám, 7. oldal Online elérés
פרפר על צמח בודליה
**בודליה** (שם מדעי: *Buddleia*) היא סוג של צמח ממשפחת הלועניתיים, על אף שבעבר סווגה במשפחת הלוגניים או במשפחה משל עצמה (*Buddlejaceae*). 
הסוג כולל כ-100 מינים של עצים, שיחים ורב-שנתיים, ירוקי-עד או נשירים. הגדולים מביניהם יכולים להגיע עד ל-30 מטרים, אך רוב המינים לא גדלים מעל ל-5 מטרים.
הבודליה ילידה הן ליבשת אמריקה והן לאזורים החמים של אסיה ואפריקה (אך לא לאירופה ולאוקיאניה).

הבודליה היא צמח פופולרי ביותר בגינות בגלל קצב הגידול המהיר והפריחה, שנמשכת רוב השנה. ברוב המינים הפרחים גם מפיצים ריח נעים והם עשירים בצוף, שמושך מיני פרפרים ודבורים.

אטימולוגיה
----------

מקור השם בודליה משמו של הכומר והבוטניקאי אדם בודל (Adam Buddle).
למעשה, שם הסוג שבא מ-Buddle צריך להיכתב Buddleia, אך השם Buddleja השתרש. הדבר היווה מקור לבלבול וניתן אף למצוא מקורות שבהם שתי צורות הכתיב רווחות.

שימושים
-------

מינים רבים הם צמחי גינה פופולרים.
חלק מהם ידועים בשם "שיח הפרפרים" בשל המשיכה העזה של פרפרים אליהם. גם מיני דבורים ועשים נמשכים אליהם.
המין הנפוץ ביותר בגינות נוי הוא בודלית דוד (*Buddleja davidii*) נפוצים גם המינים *Buddleja globosa* ו*Buddleja alternifolia*.

ראו גם
------

* בודלית דוד

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **בודליה** |
| ויקימינים טקסונומיה בוויקימינים: **Buddleja** |

* בודליה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* Tropicos
 |

* בודליה מרמרית באתר משרד החקלאות.
**בּוּדיוֹנוֹבקַה** (ברוסית: **Будёновка**) הוא כובע צמר צבאי שהיה בשימוש בברית המועצות ממהפכת אוקטובר עד מלחמת העולם השנייה.

חייל בצבא האדום חבוש בבודיונובקה, 1926

היסטוריה
--------

הקמת הצבא האדום בפברואר 1918 חייבה יצירת מדים חדשים שיחליפו את מדי צבא הצאר. לשם כך הוציא הצבא האדום מכרז, בו השתתפו גדולי הציירים בברית המועצות; ביניהם ויקטור וסנצוב, בוריס קוסטודייב ומיכאיל איזוצ'בסקי.  

ב-18 בדצמבר 1918 אושר הדגם החדש של הכובע על בסיס הכובע ששימש את צבא הצאר בימי הביניים - ה"יֶרִיחוֹנקַה". בתחילה נקרא הכובע "בוֹגַטִירקַה", אך לאחר מכן הוחלט לשנות את שמו ל"פרונזֶבקה" על שמו של המפקד מיכאיל פרונזה, ולבסוף ל"בודיונובקה" על שם מפקד חיל הפרשים של הצבא האדום סמיון בודיוני.

היסטוריית השינויים
------------------

בהודעת הצבא מינואר 1919 תוארה הבודיונובקה ככובע צמר עם ביטנת כותנה ומצחייה הבנוי משישה חלקים ההולכים וצרים בראשם, ופיסת בד נוספת שמגנה על העורף. הכובע נסגר בעזרת "אזניים" מתחת לסנטר, שבדרך כלל קופלו אל צידיו.  

מעל מצחיית הכובע היה תפור כוכב, כשהצבע שלו היה שונה מחיל לחיל:לחיל הפרשים כחול, לחיל הרגלים ארגמן, לחיל התותחנים כתום, לחיל ההנדסה שחור ולמשמר הגבול ירוק.  

הבודיונובקה הפסיקה להיות חלק קבוע ממדי הצבא האדום במאי 1924, והוחלפה לכובע מצחייה צבאי רגיל; אך היא המשיכה להיות חלק ממדי החורף של הצבא האדום.  

בשנת 1926 שונה צבעה של הבודיונובקה לאפור כהה, והיא המשיכה לשמש בנוסף גם את כוחות המשטרה עד שנות הארבעים; אז הוחלפה בסוגי כובעים אחרים.

הבודיונובקה כיום
----------------

כיום הבודיונובקה הפכה לאחד מסמלי המפלגה הקומוניסטית ברוסיה, והיא נמכרת כמזכרת פופולרית לתיירים ומשמשת פרט הכרחי בסרטי קולנוע העוסקים בהיסטוריה של ברית המועצות ובמלחמת האזרחים ברוסיה.

ראו גם
------

* שינל

לקריאה נוספת
------------

* Jhon f. Graf - **Warman's World war II Collection** עמ' 74

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בודיונובקה** בוויקישיתוף
* "האנטומיה של הצבא האדום"
* הבודיונובקה באתר "רוס-פרונט"
**סלהרסט פארק** (באנגלית: **Selhurst Park**) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם ברובע קרוידון שבלונדון. האצטדיון מכיל 26,074 מקומות ישיבה, והוא מגרשה הביתי של קבוצת קריסטל פאלאס. אדריכל האצטדיון הוא ארצ'יבלד לייטץ', והוא נפתח ב-1924. האצטדיון אירח בעבר משחקים בינלאומיים, כמו גם שני משחקי כדורגל באולימפיאדת לונדון בשנת 1948. קבוצת צ'רלטון את'לטיק אירחה באצטדיון את משחקיה בין השנים 1985–1991, כמו כן קבוצת וימבלדון אירחה בו את משחקיה בין השנים 1991–2003.

היסטוריה
--------

בשנת 1922 נרכש שטח האצטדיון על ידי קבוצת קריסטל פאלאס, מידי חברת הרכבות של לונדון והסביבה. האצטדיון תוכנן ועוצב על ידי אדריכל האצטדיונים הסקוטי ארצ'יבלד לייטץ'. הוא נבנה בעלות של כ-30 אלף לירות שטרלינג ונפתח ב-30 באוגוסט 1924 במעמד הלורד ראש העיר של לונדון. משחק החניכה של האצטדיון נערך לעיני 25 אלף צופים, כאשר הפסידה פאלאס 0–1 לשפילד ונסדיי. שנתיים מאוחר יותר, ביום דוד הקדוש בשנת 1926, נערך לראשונה משחק בינלאומי באצטדיון, בין נבחרות אנגליה וויילס. בסוף שנות ה-40 נערכו באצטדיון קרבות איגרוף ותחרויות פולו-אופן. בשנות ה-80 נערכו בו משחקי קריקט ומופעי מוזיקה. כמו כן, אירח האצטדיון שני משחקי כדורגל במהלך אולימפיאדת לונדון בשנת 1948.

צ'רלטון את'לטיק עברה לארח את משחקיה הביתיים באצטדיון בשנת 1985, ובכך הפכה, יחד עם פאלאס, לקבוצות הראשונות בליגה האנגלית העליונה אשר מארחות את משחקיהן הביתיים באותו אצטדיון. ב-1990, בעקבות דו"ח טיילור, הותקנו בכל האצטדיון מקומות ישיבה, וחדלו להתקיים מקומות עמידה לצופים. ב-1991 חזרה צ'רלטון לאצטדיונה, הוואלי. באותה השנה החלה קבוצת וימבלדון לארח את משחקיה באצטדיון. בשנת 2003 עברה וימבלדון למילטון קינס, ושינתה את שמה למילטון קינס דונס. בכך הסתיימו 12 שנותיה בסלהרסט פארק.

### שיאים

שיא הצופים בסלהרסט פארק נרשם ב-1979, כאשר 51,801 אוהדים צפו בפאלאס מפסידה 0–2 לברנלי, במשחק על תואר אליפות הליגה השנייה באנגליה. האצטדיון מחזיק גם בשיא הצופים במשחק בליגה הרביעית בחשיבות באנגליה (כיום הפוטבול ליג השנייה במבנה ליגות הכדורגל באנגליה), כאשר נדחסו 37,774 צופים ב-1961, במשחק של פאלאס מול יריבתה המקומית מילוול.

סלהרסט פארק רשם גם את שיא הצופים השלילי למשחק פרמייר ליג - 3,039, במהלך המשחק בין וימבלדון לאברטון ב-26 בינואר 1993, בו ניצחה אברטון 1–3.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סלהרסט פארק** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של סלהרסט פארק
* מידע על האצטדיון באתר הרשמי של קריסטל פאלאס
* סלהרסט פארק, ברשת החברתית טוויטר

| אצטדיוני הפרמייר ליג, עונת 2022/2023 |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אולד טראפורד (מנצ'סטר יונייטד) • וילה פארק (אסטון וילה) • אצטדיון אנפילד (ליברפול) • אצטדיון האמירויות (ארסנל) • אצטדיון טוטנהאם הוטספר (טוטנהאם הוטספר) • אצטדיון לונדון (וסטהאם יונייטד) • אצטדיון מוליניו (וולברהמפטון וונדררס) • אצטדיון סיטי אוף מנצ'סטר (מנצ'סטר סיטי) • אצטדיון סנט מרי (סאות'המפטון) • אצטדיון פאלמר (ברייטון אנד הוב אלביון) • אצטדיון קינג פאוור (לסטר סיטי) • גודיסון פארק (אברטון) • האצטדיון הקהילתי (ברנטפורד) • קרייבן קוטג' (פולהאם) • דין קורט (בורנמות') • סטמפורד ברידג' (צ'לסי) • סנט ג'יימס פארק (ניוקאסל) • סלהרסט פארק (קריסטל פאלאס) • אלנד רואד (לידס יונייטד) • סיטי גראונד (נוטינגהאם פורסט) |

 |
**משרד החוץ** הוא המשרד הממשלתי אשר מופקד על גיבוש מדיניות החוץ של הממשלה, על ביצועה והסברתה. במילים אחרות, אחראי המשרד על ניהול היחסים הבין-לאומיים של המדינה.

בראש המשרד עומד **שר החוץ**, שלעיתים נחשב כאדם החשוב ביותר בממשלה אחרי ראש המדינה (ראש ממשלה או נשיא), ולרוב התפקיד ניתן לסגן ראש הממשל בקואליציה.

מטרת המשרד היא לייצג את המדינה בפני ממשלות זרות וארגונים בין-לאומיים, להסביר את עמדות הממשלה לגבי נושאים שונים ולהציג את בעיותיה ברחבי העולם.

המשרד פועל לשמור על זכויותיהם של אזרחי המדינה השוהים בחו"ל, באמצעות מחלקה קונסולרית. את משימותיו המגוונות מבצע המשרד באמצעות המשרד הראשי בעיר הבירה ובעזרת הנציגויות של המדינה בחו"ל (השגרירויות והקונסוליות שלה). הנציגים הזרים של המדינה בחו"ל הם עובדי משרד החוץ.

כמו כן, שוקד המשרד על קידום קשרי כלכלה, תרבות ומדע ומקדם את שיתוף הפעולה עם ארצות מתפתחות.

שר החוץ
-------

שר החוץ אחראי על הניהול התקין של המשרד, עיצוב וגיבוש מדיניות חוץ וביצוע המדיניות בצורה הטובה ביותר.

במערכת פרלמנטרית קלאסית יש לשר החוץ השפעה רבה בעיצוב מדיניות החוץ אולם כאשר יש ראש ממשלה חזק השפעתו יורדת. במערכת נשיאותית תפקידו של שר החוץ הוא לא יותר מאשר יועץ, כך שניתן להתעלם מדעותיו וערך המשרה יורד.

במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 היה מקובל שראשי ממשלה היו נוטלים את התפקיד על עצמם ומכוח תפקידם אחראים גם על הניהול הפנימי של המדינה וגם על הניהול החיצוני שלה. אף על פי שלא נוהגים ככה היום, זה עדיין קורה במדינות שרק עתה קיבלו עצמאות או מדינות מתפתחות.

ראו גם
------

* משרד החוץ הישראלי
* מחלקת המדינה (משרד החוץ האמריקני)
* תעודת שר חוץ
* נספח תרבותי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **משרד חוץ** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007268363905171
* NKC: ph538798
* VIAF: 143650315
* WorldCat: lccn-nr92010291

 |
**ארטפרנס**, היה אציל פרסי חשוב. בנו של היסטספס, אחיו של דריווש הראשון, ואביו של המצביא ארטפרנס. ארטפרנס היה גם האחשדרפן של אסיה הקטנה בתקופת המרד האיוני.

ביוגרפיה
--------

ארטפרנס היה בנו של היסטספס אציל פרסי חשוב ממשפחת האחמנידים. להיסטספס נולדו סך הכל ארבעה בנים דריווש, ארטבנוס, ארטנס, וארטפרנס. 

לאחר מותו של המלך כנבוזי השני במצרים, תפס את השלטון כהן דת בשם גאומתה שהתחזה לברדיה אחיו המת של כנבוזי. אציל בשם אוטאנס גילה את המרמה וארגן קשר להתנקש במתחזה. אל הקשר הצטרף גם דריווש אחיו של ארטפרנס. המתחזה נרצח ולאחר סכסוך קצר עלה דריווש לשלטון. דריווש מינה את ארטפרנס אחיו למשרת הסטרפ של אסיה הקטנה ומושבו היה בסרדיס.

האתונאים הגיעו אליו בבקשה לברית הגנה נגד ספרטה. בתמורה דרש ארטפרנס "אדמה ומים" כסמל לכניעה. השליחים האתונאים הסכימו אולם נענשו על כך בשובם חזרה לעיר. הברית בין אתונה לפרס התפוררה כיוון שארטפרנס העניק מקלט לטיראן האתונאי היפיאס שנמלט מהעיר הוא דרש מהאתונאים להחזיר אותו לעיר האתונאים סרבו.

בשנת 501 לפנה"ס בערך הגיש טיראן מילטוס אריסטגורס הצעה לארטפרנס לכבוש את האי נקסוס. ארטפרנס נענה ברצון ולאחר שקיבל אישור מהמלך נתן ארטפרנס לאריסטגורס 200 ספינות ואף צרף אליהן מצביא פרסי בשם מגבטס. אולם אריסטגורס ומגבטס הסתכסכו ומגבטס הכשיל את המצור. לאחר האירוע פרץ המרד האיוני, המורדים תקפו את סרדיס אולם לא הצליחו לכבוש אותה והסתפקו בהעלאתה באש. לאחר מכן הובסו המורדים בקרב לאדה וארטפרנס חזר לשלוט. כדי למנוע מרידות נוספות הוחלט להקל על התושבים, נעשתה חלוקה צודקת יותר של המיסים והוקם בית דין מיוחד לבוררות. מאוחר יותר ביטל מרדוניוס חתן המלך את הטיראניה בערים השונות והרשה להן להקים דמוקרטיות.

בנו ארטפרנס, לקח חלק בקרב מרתון.

לקריאה נוספת
------------

* הרודוטוס, **היסטוריה**, תרגמו וכתבו מבואות: בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ, פפירוס, בית ההוצאה - אוניברסיטת תל אביב, 1998

קישורים חיצוניים
----------------

* ארטפרנס, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  למידע נוסף ראו כתובת ביסותון בתרגום לאנגלית
2. ↑  הרודוטוס, ספר ה', 73.
3. ↑  "תולדות יוון הקלאסית" מאת משה עמית עמוד 203
4. ↑  "תולדות יוון הקלאסית" מאת משה עמית עמודים 246-242
**אוטו-וילהלם פרסטר** (בגרמנית: **Otto-Wilhelm Förster**;‏ 16 במרץ 1885 – 24 ביוני 1966) היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

פרסטר נולד ב-16 במרץ 1885 באילמנאו, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1903 התגייס פרסטר לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לגדוד ההנדסה של המשמר. בתחילת מלחמת העולם הראשונה שירת פרסטר כקצין מטה בארמייה השלישית, ובהמשך שירת כקצין מטה בדיוויזיית המילואים ה-14 ובקורפוס המילואים ה-8. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה הצטרף פרסטר לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1929 הועלה פרסטר לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באוקטובר 1929 מונה למפקד גדוד ההנדסה ה-4 (הפרוסי). ב-1 בפברואר 1932 הועלה פרסטר לדרגת אוברסט, וב-1 בפברואר 1933 מונה למפקח ההנדסה והביצורים במשרד המלחמה. ב-1 באוקטובר 1934 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-1 בינואר 1937 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-20 באפריל 1938 הועלה לדרגת גנרל חיל ההנדסה, וב-24 בנובמבר 1938 מונה למפקד הקורפוס ה-6.

### מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה פרסטר מפקד הקורפוס ה-6, ופיקד עליו בחזית המערבית כחלק מהארמייה החמישית. במהלך המערכה על צרפת לחם הקורפוס שבפיקודו בתחילה כחלק מהארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות A, ולאחר מכן לחם הקורפוס במהלך **מבצע אדום** כחלק מהארמייה השנייה במסגרת קבוצת ארמיות A. במהלך מבצע ברברוסה לחם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה התשיעית, והשתתף בקרב סמולנסק, ובקרב על מוסקבה, וב-23 באוגוסט 1941 קיבל פרסטר על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-31 בדצמבר 1941 פרש פרסטר מתפקידו והועבר לעתודת המילואים, ב-31 בינואר 1944 פרש מהצבא, ובסוף המלחמה נפל בשבי האמריקני.

### לאחר המלחמה

לאחר המלחמה הועבר פרסטר על ידי האמריקנים לרוסים, והוא שהה בשבי הרוסי עד לשנת 1955. לאחר שחרורו התגורר פרסטר בולסרודה, עד למותו ב-24 ביוני 1966.

קישורים חיצוניים
----------------

* אוטו-וילהלם פרסטר באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007331559105171
* GND: 1052681859
* LCCN: no2010008852
* VIAF: 306123619
* WorldCat: viaf-309598570

 |
**מועדון כדורגל אוטבידברג** הוא מועדון כדורגל המשחק בעיר אוטבידברג בשוודיה. המועדון משחק בליגת העל השוודית. המועדון זכה בשתי אליפויות ובשני גביעים.

היסטוריה
--------

המועדון נוסד בשנת 1907 ועד עונת 1967 שיחק בליגות הנמוכות בשוודיה. בשנת 1946 העפיל לראשונה לגמר הגביע השוודי והפסיד לקבוצת מאלמה. בסוף עונת 1967 הגיע למקום הראשון בליגה השנייה בשוודיה ועלה בפעם הראשונה לליגת העל השוודית. המועדון שיחק בליגת העל השוודית 9 עונות ברציפות מעונת 1968 ועד עונת 1976. תקופה זו נחשבת לתקופה הטובה ביותר למועדון שבה זכה בשתי אליפויות ובשני גביעים.

המועדון שיחק במפעלים האירופאיים לראשונה בעונת 1970/1971 במסגרת גביע אירופה למחזיקות גביע לאחר זכייתו הראשונה בגביע השוודי. המועדון הפסיד בסיבוב המוקדמות לקבוצת פרטיזן טירנה מאלבניה והודח מהטורניר. בעונת 1971/1972 שיחק בגביע אירופה למחזיקות גביע לאחר זכייתו השנייה בגביע השוודי. בסיבוב הראשון ניצח את קבוצת זגלבי סוסנוביץ מפולין. בשמינית הגמר ניצח את קבוצת צ'לסי מאנגליה. ברבע הגמר הפסיד לקבוצת דינמו ברלין ממזרח גרמניה והודח מהטורניר.

בעונת 1971 סיים במקום השני בליגה ושיחק לראשונה בגביע אופ"א בעונת 1972/1973. בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת קלאב ברוז' מבלגיה והודח מהטורניר. לאחר זכייתו של המועדון באליפות הראשונה בעונת 1972, שיחק בגביע אירופה לאלופות בעונת 1973/1974. בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת באיירן מינכן ממערב גרמניה והודח מהטורניר. בעונת 1975/1974 שיחק בגביע אירופה לאלופות לאחר זכייתו השנייה באליפות. בסיבוב הראשון ניצח את קבוצת אוניברסיטטה קראיובה מרומניה. בשמינית הגמר ניצח את קבוצת ה.י.ק. הלסינקי מפינלנד. ברבע הגמר הפסיד לקבוצת ברצלונה מספרד והודח מהטורניר.

בסוף עונת 1976 ירד לליגה השנייה ואחרי עונה אחת חזר לליגת העל השוודית. המועדון שיחק בליגת העל השוודית 5 עונות ברציפות מעונת 1978 ועד עונת 1982 שבסופה ירד לליגה השנייה. בעונת 1978/1979 העפיל לגמר הגביע השוודי והפסיד לקבוצת גטבורג.

המועדון שיחק בליגה השנייה ובליגות נמוכות יותר עד עונת 2009. בעונת 2005 העפיל לגמר הגביע השוודי והפסיד ליורגודן. בעקבות הגעת המועדון לגמר הגביע השוודי, המועדון שיחק בגביע אופ"א בעונת 2006/2007. בסיבוב המוקדמות הראשון ניצח את קבוצת אצלה אטלברוק מלוקסמבורג. בסיבוב המוקדמות השני ניצח את קבוצת בראן מנורווגיה. בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת גראסהופרס ציריך משווייץ והודח מהטורניר.

בסוף עונת 2009 עלה לליגת העל השוודית. המועדון שיחק עונה אחת בליגת העל השוודית, ירד לליגה השנייה ואחרי עונה אחת חזר לליגת העל בסוף עונת 2011. המועדון משחק ברציפות בליגת העל השוודית מעונת 2012.

תארים והישגים
-------------

* ליגת העל השוודית:
	+ אליפויות (2): 1972, 1973

* הגביע השוודי:
	+ זכייה (2): 1970, 1971

* גביע אירופה לאלופות:
	+ רבע גמר (1): 1974/1975

* גביע אירופה למחזיקות גביע:
	+ רבע גמר (1): 1971/1972

שחקנים בולטים
-------------

* שוודיהשוודיה קוני טורסטנסון
* שוודיהשוודיה בנו מגנוסון
* שוודיהשוודיה רוג'ר מגנוסון
* שוודיהשוודיה רולאנד סנדברג
* שוודיהשוודיה ראלף אדסטרום
* שוודיהשוודיה כריסטיאן ברגסטרם
* שוודיהשוודיה דניאל הלינגסטרם
* שוודיהשוודיה כריסטופר קרלסון
* שוודיהשוודיה אוסקר מלר
* סרביהסרביה הריס רדטינאק

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אוטבידברג (כדורגל)** |

* אתר האינטרנט הרשמי של אוטבידברג (בשוודית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2008151592
* VIAF: 140130744
* WorldCat: lccn-no2008151592

 |