recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**גְלִיקְשְׁטַאדְט** (בגרמנית: **Glückstadt** – מילולית: עיר המזל; בדנית: **Lykstad**) היא עיירה במחוז שטיינבורג שבמדינת שלזוויג-הולשטיין שבגרמניה, השוכנת על גדתו הימנית של נהר האלבה התחתון, בשפכו של נהר רין, כ-45 ק"מ צפונית-מזרחית לאלטונה. העיירה נחשבת לחלק מהאזור המטרופוליני של המבורג.

היסטוריה
--------

גליקשטאדט נוסדה בשנת 1617 על אדמות הביצות שלאורך נהר האלבה על ידי דוכס הולשטיין, מלך דנמרק, כריסטיאן הרביעי, אשר בנה שם סוללות וביצורים, כמו גם ארמון דוכסות. מאחר שכריסטיאן הרביעי הבטיח למתיישבים פטור ממסים וחופש דת, הפכה גליקשטאדט עד מהרה למרכז סחר חשוב, שנועד להתחרות בעיר הקיסרית המבורג, הממוקמת במעלה האלבה. בעיירה התיישבו קלוויניסטים, רמונסטרנטים ומנוניטים (אנבפטיסטים) מהולנד, וכן יהודים ספרדים וקתולים.

לאחר שהמלך כריסטיאן הצטרף לנוצרים הפרוטסטנטים במלחמת שלושים השנים, הטילו בתגובה כוחות האימפריה הרומית הקדושה והליגה הקתולית, בפיקודם של אלברכט פון ולנשטיין ויוהאן ט'סרקלס פון טילי, מצור בן 15 שבועות בשנים 1627–1628, אך לא הצליחו לכובשה.

בשנת 1649 העביר בנו של כריסטיאן הרביעי ויורשו, פרדריק השלישי, את מקום מושבו של ממשל הולשטיין לגליקשטאדט, ולאחר מכן נודעה הדוכסות בשם הולשטיין-גליקשטאדט. בשנת 1773 הפכה העיירה לבירת הולשטיין כולה, עת מוזגו אליה שטחי הולשטיין-גוטורפ. במהלך מלחמת הקואליציה השישית, ב-1814, הוטל מצור על גליקשטאדט על ידי כוחות הקואליציה, והעיירה נכנעה תוך שביצוריה הוחרבו. בשנת 1830 הפכה העיירה לנמל חופשי.

הולשטיין-גליקשטאדט נותרה בחזקת הכתר הדני עד לתבוסתו במלחמת שלזוויג השנייה ב-1864. העיירה נכבשה על ידי אוסטריה, אך לבסוף סופחה לפרובינציה הפרוסית שלזוויג-הולשטיין בעקבות מלחמת אוסטרו-פרוסיה ב-1866.

תחבורה
------

ב-1845 נפתחה תחנת גליקשטאדט על קו רכבת הביצות מאלמסהורן, שב-1857 המשיך עד לאיצהו. כיום רכבות נוסעות מתחנת המבורג-אלטונה לווסטרלנד באי זילט. לגליקשטאדט יש גם שירות מעבורת החוצה את האלבה לוויישהאפן בסקסוניה התחתונה. זוהי תחנת עצירה על כביש המעבורת הגרמני ושביל האופניים אלבה.

גלריה
-----

* כיכר השוק בגליקשטאדטכיכר השוק בגליקשטאדט
* מבט אווירי על גליקשטאדט מצדו השני של האלבהמבט אווירי על גליקשטאדט מצדו השני של האלבה
* מחסן המלח לשעבר של גליקשטאדטמחסן המלח לשעבר של גליקשטאדט
* הכנסייה לשעבר של הקלוויניסטים, הרמונסטרנטים והמנוניטיםהכנסייה לשעבר של הקלוויניסטים, הרמונסטרנטים והמנוניטים
* בית הקברות היהודי לשעברבית הקברות היהודי לשעבר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גליקשטאדט** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של גליקשטאדט

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007557675105171
* BnF: cb12491220d (data)
* CiNii: DA05720743
* GND: 4021332-8
* LCCN: n84035413
* MusicBrainz: a4ab1503-a024-41b2-bb15-46a2705c4c2c
* NKC: ge301089
* VIAF: 152490814
* WorldCat: lccn-n84035413

 |
**אֵאוּגֵ'ן טְרִיקָה** (ברומנית: **Eugen Trică**; נולד ב-5 באוגוסט 1976) הוא כדורגלן עבר רומני ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי, וכיום עוזר מאמן בקבוצת פוליטכניקה יאשי.

קריירה
------

טריקה החל את הקריירה במחלקת הנוער של אוניברסיטטה קראיובה וקודם לקבוצה הבוגרת בשנת 1995. אחרי הצלחה יחסית בקבוצה הבוגרת עבר טריקה ב-1998 לקבוצה גדולה יותר ברומניה, סטיאווה בוקרשט, ועמה זכה באליפות בשנת 2001. בשנת 2003 חתם בקבוצת ליטקס לובץ' הבולגרית, שבמדיה שיחק שנתיים.

בשנת 2005 הצטרף טריקה לקבוצה הישראלית מכבי תל אביב, אך אחרי מספר חודשים בלבד בישראל הוא חזר לבולגריה, הפעם לשורות צסק"א סופיה.

במאי 2007 חזר טריקה לרומניה, אחרי שלא הסכים לחדש את חוזהו בצסק"א, וחתם בקלוז'-נאפוקה, איתה אף השתתף בליגת האלופות. בשנת 2009 חתם טריקה באנורתוסיס פמגוסטה הקפריסאית, שם שיחק עד תום העונה. עם סיום העונה חזר לקלוז' לפרק זמן קצר ואז חתם בשורות אוניברסיטטה קראיובה, קבוצת נעוריו.

בשנת 2010 חתם טריקה בשורות קונקורדיה צ'יאייניה מהליגה השנייה ברומניה, שבמדיה שיחק עד שפרש בשנת 2011.

לזכותו של טריקה ארבע הופעות בנבחרת רומניה. בשנת 1999 ערך את הופעת הבכורה שלו, ובשנת 2007 רשם את הופעתו האחרונה בנבחרת.

לאחר פרישתו החל לשמש מאמן קבוצת יובנטוס בוקרשט מהליגה השלישית ברומניה, ובשנת 2013 שימש לתקופה קצרה מנג'ר קלוז'. לאחר מכן מונה למאמן UTA ארד מהליגה השנייה ברומניה. לאחר פרקי זמן קצרים כמאמן של יובנטוס בוקרשט, צ'.פ.ר קלוז ומטאלול רשיצה מהליגה השנייה, כיום משמש טריקה עוזר מאמן בקבוצת אל-איתיחאד.

חיים אישיים
-----------

עד לשנת 2015 טריקה היה נשוי ללורנה, בתו של איליה באלאץ', שהיה אחד מכדורגלני העבר הגדולים ביותר ברומניה.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
**הר נרודנאיה** (ברוסית: **гора Народная**), הידוע גם בשמות **נרודה** ו**פואנור**, הוא הפסגה הגבוהה ביותר ברכס הרי אורל שברוסיה. הוא מתנשא לגובה של 1,894 מטר מעל פני הים. הוא ממוקם בגבול שבין מחוז חנטי ומנסי לבין רפובליקת קומי. שמו נובע ככל הנראה משמו של נהר נרודנה, שמקורו נמצא בהר.

ההר הוא הנקודה הגבוהה ביותר ברוסיה האירופית שמחוץ לקווקז. הוא מתנשא מסביבתו לגובה של 1,772 מטר. פסגתו ממוקמת בקו פרשת המים של הרי אורל, המפריד בין אירופה לבין אסיה. נהר נרודה זורם מהפסגה לכיוון דרום-מזרח אל תוך הנהר אוב שבסיביר, ונהר קוסיו (Kos'yu) זורם מהפסגה לכיוון צפון מערב אל תוך נהר פצ'ורה שבאירופה.

סלעי ההר הם קוורציט וסלע לווחה מותמר מעידן הפרוטרוזואיקון ותור הקמבריון. מצויים עליו מספר קרחונים. יערות דלילים של ארזית ושדר קיימים בעמקים שבבסיס ההר. מדרונותיו מכוסים בצמחיית טונדרה.

הנתיב הנוח ביותר אל פסגת ההר נמצא על גבי המדרון הצפון-מערבי המתון שלו. המדרון הדרומי של ההר הוא תלול יותר ומשמש פחות לטיפוס על פסגתו.

ראשונים להגיע אל פסגת ההר היו אנשי משלחת סוורואורלסק הסובייטית בשנת 1927.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הר נרודנאיה** בוויקישיתוף
* ההר, באתר Peakbagger (באנגלית)
* ההר, באתר Welcome Ural (באנגלית)
**קָתֶרינָה סָקֶלָארוֹפּוּלוּ** (ביוונית: **Κατερίνα Σακελλαροπούλου**; נולדה ב-30 במאי 1956) היא משפטנית יוונייה, המכהנת כנשיאת יוון החל מ-13 במרץ 2020. היא האישה הראשונה הממלאת תפקיד זה.

ביוגרפיה
--------

סקלארופולו נולדה בסלוניקי. מוצא משפחתה מהעיירה סטברופולי (Σταυρούπολη) שבצפון-מזרח יוון. אביה ניקולאס היה סגן נשיא בית המשפט האזרחי והפלילי העליון של יוון. בגיל שמונה עברה עם משפחתה לבירה אתונה.

היא למדה משפטים באוניברסיטת אתונה וסיימה את הלימודים שם ב-1978. בהמשך למדה לימודים מתקדמים במשפט ציבורי באוניברסיטת פנתאון-אסאס בצרפת.

בשנת 1982 החלה לעבוד כעוזרת לשופט במועצת המדינה, בית המשפט המנהלי העליון של יוון. ב-2000 היא מונתה לחברת המועצה. ב-2015 היא הייתה לסגן נשיא המועצה, ובשנת 2018 מונתה לכהן כנשיאתה, האישה הראשונה גם בתפקיד זה. במהלך כהונתה הפגינה עמדה המצדדת בהגנה על זכויות האזרח וזכויות מיעוטים וברגישות לסוגיות סביבתיות. היא פרסמה מספר מאמרים משפטיים.

סקלארופולו חיה עם בן זוג והיא אם לבת מנישואים שהסתיימו.

### נשיאת יוון

בינואר 2020, לקראת תום כהונתו של נשיא המדינה פרוקופיס פבלופולוס, הודיע ראש הממשלה קיריאקוס מיצוטאקיס על הצגת מועמדותה של סקלארופולו לנשיאה. הצעד התקבל בהפתעה וכאקט של פיוס מצדו של מיצוטאקיס, שכן עמדותיה של סקלארופולו היו למורת רוחה של דמוקרטיה חדשה, מפלגתו של מיצוטאקיס. מפלגת השמאל סיריזה הצטרפה לתמיכה במועמדותה.

סקלארופולו נבחרה לנשיאה ב-22 בינואר על ידי הפרלמנט של יוון, בתמיכתם של 261 מתוך 300 חבריו. היא החלה את כהונתה ב-13 במרץ.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קתרינה סקלארופולו** בוויקישיתוף
* קתרינה סקלארופולו, ברשת החברתית פייסבוק
* ביוגרפיה, באתר נשיאת יוון
* Greek PM taps top female judge as country's president, באתר רויטרס, 15 בינואר 2020
* Helena Smith, ‏Progressive judge to become Greece's first female president, באתר הגארדיאן, 16 בינואר 2020

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1192535286
* LCCN: n2016063731
* NLG: 341673
* VIAF: 8227156565706823500003
* WorldCat: viaf-8227156565706823500003

 |
**אלכסנדר איבנביץ' קרניצקי** (בבלארוסית: **Аляксандр Iванавiч Карнiцкi**; נולד ב-14 בפברואר 1989) הוא כדורגלן בלארוסי המשחק במזקבשדי ונבחרת בלארוס בעמדת הקשר.

קריירה
------

קרניצקי התחיל את הקריירה שלו בקבוצת ברנוביץ', כאשר בשנת 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה. בעונת 2010 השתלב כשחקן הרכב בקבוצה ורשם 24 הופעות כאשר הוא פתח ב-23 מתוכן. בעונת 2011 שיחק עבור פולאצק ועונה אחת לאחר מכן שיחק בגרניט מיקשביץ'.

בעונת 2013 הצטרף לקבוצת הומל מליגת העל הבלארוסית. ב-30 במרץ 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הבלארוסית בהפסד קבוצתו 2-1 לדנפר מוגילב בה הוא גם כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה. בסיום העונה חתם בבאטה בוריסוב. בעונתו הראשונה במועדון הוא כבש 7 שערים ב-31 משחקי ליגה ורשם הופעת בכורה בזירה האירופית כאשר שיחק בתיקו 0-0 נגד סקנדרבו קורצ'ה במסגרת מוקדמות ליגת האלופות.

ב-1 בספטמבר 2016 חתם לשלוש עונות בהפועל רעננה מליגת העל. ב-10 בינואר 2017 שוחרר מהקבוצה.

ב-9 במרץ 2017 חזר לקדנציה שנייה בהומל.

בקיץ 2018 קרניצקי חתם בספסי ספאנטו ג'ורג'.

ב-1 באוגוסט 2019 חתם במזקבשדי.

ב-7 באוקטובר 2017 ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת בהפסד 3-1 להולנד במוקדמות מונדיאל 2018.

תארים
-----

באטה בוריסוב
* ליגת העל הבלארוסית: 2014, 2015
* הסופר קאפ הבלארוסי: 2014, 2015, 2016

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  נדב צרפתי, ‏אלכסנדר קרניצקי חתם לשלוש עונות ברעננה, באתר ONE‏, 1 בספטמבר 2016
2. ↑  עינת הירש, ‏קרניצקי שוחרר מרעננה. מיחליץ בספק למכבי, באתר ערוץ הספורט, 10 בינואר 2017
**אבי כנפו** (קנפו) (נולד ב-4 באוגוסט 1982) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ.

קריירה
------

כנפו החל את הקריירה במחלקת הנוער של בית"ר טוברוק והצטרף לקבוצת הבוגרים של הפועל תל אביב בעונת 2001/2002. כנפו הרבה לכבוש במשחקיו הראשונים במסגרת ליגת המילואים וצד את עינם של האוהדים ואנשי המועדון.
את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת ערך כנפו באוגוסט 2001, במחזור הפתיחה מול הפועל פתח תקווה, ובנובמבר 2001 עלה לראשונה בהרכב הפותח. כנפו אף היה שותף (למשך 14 דקות) בניצחון של הפועל תל אביב על צ'לסי האנגלית בגביע אופ"א. את שערו הראשון בקבוצה הבוגרת של הפועל תל אביב כבש כנפו בעונת 2002/2003, בניצחון החוץ על הפועל באר שבע 2–0.

את החודשים הראשונים של עונת 2003/2004 החמיץ כנפו בשל פציעה ממושכת, ממנה חזר בינואר 2004. בתחילה שיחק מעט ובהדרגה תפס חזרה את מקומו. משחק השיא שלו מאז הפציעה הגיע כעבור חודשיים, כשהבקיע את שער הניצחון במשחק מול מכבי אחי נצרת (שהסתיים ב-3–2 דרמטי). בעונת 2004/2005, בה התמודדה הפועל תל אביב בתחתית הטבלה, התקשה כנפו לבוא לידי ביטוי וכבש שער אחד בלבד לקראת סיום העונה.

בעונת 2005/2006 חזר דרור קשטן לאמן את הפועל תל אביב והחליט לשחרר את כנפו. בנובמבר 2005 חתם כנפו בהפועל כפר סבא וכבר במשחקו הראשון כבש בהפסד 1–2 להפועל פתח תקווה. למרות שהקבוצה המשיכה להפסיד גילה כנפו יכולת טובה, אך לאחר שאלי אוחנה החליף את אלישע לוי בתפקיד המאמן נחלש כנפו ובילה דקות רבות על הספסל, בתקופה בה הפועל כפר סבא החלה בהתאוששות. בסופו של דבר היה לו חלק גדול בהישארות הקבוצה בליגה, כשמחזור לפני הסיום הוא כבש את שער הניצחון (1–0) מול בני סכנין.

את עונת 2006/2007 פתח כנפו על ספסל הפועל כפר סבא, וכשכבר זכה לשחק בהרכב הוא נפצע וחזר לשחק רק בינואר. בעונת 2007/2008 ירדה הפועל כפר סבא לליגה הלאומית, אך למרות זאת המשיך כנפו לשחק בשורותיה גם בעונת 2008/2009, עד שעבר למכבי נתניה בחלון ההעברות של חודש ינואר. לקראת עונת 2009/2010 חתם בהפועל רעננה ובתום העונה ירד עמה לליגה הלאומית. לאחר שנה וחצי ברעננה עבר כנפו בינואר 2011 להפועל עכו מליגת העל, וכעבור שנה, בינואר 2012, חזר להפועל רעננה, אך שוחרר ממנה בתום העונה ולא חזר יותר לשחק כדורגל מקצועני.

### נבחרות ישראל

כבר מהגילאים הצעירים שיחק כנפו בנבחרות ישראל השונות. ב-1 בספטמבר 2000 שיחקה נבחרת הנוער של ישראל מול אנגליה במשחק ידידות. כנפו, שעלה מהספסל, הבקיע את השער היחיד לנבחרת בהפסד 1–3. בנובמבר 2000 שיחקה נבחרת הנוער בקדם אליפות אירופה שנערכה בטורקיה. כנפו זומן לסגל רק ברגע האחרון והיה חלק משמעותי בנבחרת.

בעונת 2001/2002 זומן כנפו לראשונה לנבחרת הצעירה של ישראל, תחת הדרכתו של משה סיני. לזכותו רשומות 7 הופעות בנבחרת הצעירה של ישראל. הופעת הבכורה התקיימה ב-15 באוגוסט 2001 נגד טורקיה.

תארים
-----

הפועל תל אביב
* גביע הטוטו: 2001/2002

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
**כגאנות ז'ואו-ז'אן** או ז'ואן-ז'ואן או ז'ואו -ז'אנג'י (בסינית:柔然; בכתב פיניין:**Róurán**) הייתה קונפדרציית שבטים שהוקמה על ידי שבטים שמוצאם "פרוטו-מונגולי" דונגהו.
השליטים שלהם השתמשו בתואר "כגן" , אותו שאלו משבטי שיאנביי. הכגאנות שלהם התקיימה בין שלהי המאה הרביעית לאמצע המאה השישית. כמייסד נחשב ז'לון בשנת 402  היא התפשטה על שטח עצום מהרי טיין שאן וקרשהר במערב (כיום באזור האוטונומי שינגיאנג-אויגורי בסין) ועד להחומה הסינית הגדולה והרי חינגן הגדול במזרח.  
הכגאנות ג'אוג'ן התמוטטה עקבות מרד של שבטים טורקיים עתיקים (גקטורקים). ניצחון זה בישר את עליית כוחם של השבטים הטורקיים העתיקים בהיסטוריה העולמית 

עם קריסת הכגאנות שלהם יתכן כי שרידי ז'ואו-ז'אן הפכו במהלך הזמן לטטרים, בעוד שאחרים כנראה נדדו מערבה והפכו לאווארים (שנודעו ביוונית גם כ"וארחוניטס" - ואר-הונים או כפסאודו-אוורים).
האחרונים התיישבו במאה השישית במישור הפאנוני (כיום בהונגריה).
אווארים אלה נרדפו על ידי גקטורקים עד לגבולות האימפריה הביזנטית. בגקטורקים טענו בפני הביזנטים שאלו "אווארים מזויפים" או "פסאודו-אווארים" - עבדים או בני חסות שלהם ודרשו את גירושם. 
בעוד שהקשר בין האווארים לז'ואו -ז'אן נשאר שנוי במחלוקת, מחקר גנטי של DNA  אישר את הקשר בין האליטה האווארית לתושבי ערבות מונגוליה. תאוריות אחרות מקשרים את מוצא האווארים אל עמים אחרים כמו ואר. 
לפי ההיסטוריון הרוסי **ניקולאי קראדין** התקיים אצל בני ז'ואו-ז'אן סוג של פאודליזם נוודי. 
לפי חוקרים אחרים הכגאנות שלהם התבססה על "ניצול מרחוק של חברות חקלאיות". 
הז'ואו-ז'אן פיקחו על נתיבי המסחר ונהגו לפשוט על נאות מדבר ועל תחנות גבול כמו גאוצ'אנג. 
הם התנהלו בו זמנית כמו מדינה בדרך וכמו שבטי נוודים. הכגאנות היוותה חברה הייררכית-צבאית תוקפנית ביחס לשכניה. הם קנו לעצמם שם של "כנופיות שודדי הערבות" שביצעו פשיטות מאורגנות נגד תושבי צפון סין שסחטו אותם.

היסטוריה
--------

איחוד השבטים ז'ואו-ז'אן או ז'ואן-ז'ואן הלך והתגבש במהלך המאה החמישית תחת מנהיג שהחל מ-שנת 402 נקרא "כגן" "כגן" היה תואר ממקור טורקי עתיק או אולי מונגולי שהוענק לראשי שבטים גדולים ועצמאיים. 
. מבחינה צבאית היוו בני ז'ואו-ז'אן איום על שכניהם בסין וערכו שם פשיטות רבות. 
הם נלחמו מעל מחצית מאה שנים נגד ממלכת ויי של בני שיינביי, במיוחד ביי-ויי (ויי הצפונית). ב-449 נהדפו הז'ואו-ז'אן רחוק מגבולות הממלכה של בני שיינביי. בעקבות תבוסה זאת כוחם נחלש והם הפסיקו את מסעות הכיבוש שלהם. 
במהלך המאה השישית שבטים שהיו בני חסותם מרדו בהם והתפלגו, דבר שהחליש עוד יותר את עוצמתם 
בשנת 552 נמחצו הז'ואו-ז'אן על ידי שבטים טורקיים מאלטאי והכגן אנאהואן נהרג. 
ב-555 כל השטחים שהוחזקו על ידיהם נפלו לידי השבטים הטורקיים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כגאנות ז'ואו-ז'אן** בוויקישיתוף
* Nikolai Kradin Rouran (Juan Juan) Khaganate in Encyclopedia of Empire, 2000

לקריאה נוספת
------------

* N.A.Sidorova (red.pr) vol.III *Istoria Universală* (ed. E.M: Jukov), Editura Științifică București 1960 .תרגום מרוסית לרומנית

הערות שוליים
------------

1. ↑  N.Kradin 2000
2. ↑  נ. סידורובה - תולדות העולם 1960 עמ' 7
3. 1 2 3 4 5  נ. סידורובה - תולדות העולם 1960 עמ' 8

  

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007536278905171
* LCCN: sh85070733
* NDL: 00575167

 |
**יבגני (ג'ניה) יהונתן ברקמן** (נולד ב-9 בספטמבר 1991) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הבלם בהפועל נוף הגליל, בה גם משמש כקפטן הקבוצה.

קריירה
------

ברקמן התחיל לשחק כדורגל כאשר בגיל 9 הצטרף לקבוצת הילדים של הפועל נוף הגליל, ושיחק בכל קבוצות הגיל של המועדון. ב-1 בנובמבר 2010 ברקמן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 2-2 נגד מכבי באר שבע. ב-27 באוגוסט 2012 ברקמן הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2-3 נגד בית"ר תל אביב רמלה.

ביולי 2018 ברקמן חתם בהפועל כפר סבא. בעונתו הראשונה במועדון, ברקמן היה שותף לעלייה של כפר סבא לליגת העל ואף המשיך לשחק בקבוצה גם בעונתה הראשונה בליגת העל.

ב-23 ביולי 2020 ברקמן חזר לנוף הגליל ובסיום עונתו הראשונה במועדון רשם עלייה שנייה בקריירה לליגת העל.

תארים
-----

הפועל כפר סבא
* ליגה לאומית: 2018/2019

הפועל נוף הגליל
* ליגה לאומית: 2020/2021

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway

הערות שוליים
------------

1. ↑  ברקמן, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
2. ↑  קובי פורטל, ג'ניה ברקמן חתם בהפועל כפר סבא, באתר דאבל פס, 8 ביולי 2018
3. ↑  ג'ניה ברקמן חתם בהפועל נוף הגליל: "אין כמו בבית", באתר וואלה!‏, 23 ביולי 2020
אינה בהופעה בפסטיבל סופוט 2009
**פסטיבל סופוט** (בפולנית: **Sopot Festival**) הוא פסטיבל מוזיקה בינלאומי הנערך בסופוט, שבפולין.

היסטוריה
--------

פסטיבל סופוט נערך לראשונה ב-1961, שלושת הפסטיבלים הראשונים נערכו במספנה של גדנסק ולאחר מכן הועבר הפסטיבל ל-"Opera Leśna", אמפיתיאטרון בסופוט.

בין 1977–1980 הוחלף הפסטיבל בתחרות ה-"Intervision Song Contest", הגרסה של האירוויזיון של המדינות הסובייטיות.

בין 1994–2004 הפסטיבל שודר ואורגן על ידי הטלוויזיה הפולנית, לאחר מכן החל להיות משודר בתחנת הטלוויזיה המסחרית "TVN", זאת בעקבות ירידה בפופולריות של הפסטיבל שהחלה בשנות השמונים.

ב-2010 ו-2011 לא נערך הפסטיבל עקב שיפוצים שהתקיימו באמפיתיאטרון בעיר.

מלבד מדינות אירופה השתתפו בפסטיבל נציגים ממדינות נוספות, כמו ארצות הברית, לבנון, תוניס, קובה, קנדה ומונגוליה. 

ישראל השתתפה בו בין השנים 1962 (שנה מאז היווסדו) - 1965 ובין 1989–1991.

הוא מהווה כאחד מפסטיבלי המוזיקה הגדולים באירופה.

זוכים ידועים בפסטיבל
--------------------

* הרייס
* אריק סעדה

נציגי ישראל בפסטיבל
-------------------

* אסתר רייכשטט (1962) - מקום שני
* אילנה רובינא (1963) - מקום שני
* יפה ירקוני (1964) - מקום שמונה עשרה
* לוסי ארנון (1965) - מקום תשיעי
* דורון מזר (1989) - מקום חמישי
* דפנה דקל (1990) - מקום רביעי
* שלומית אהרון (1991) - מקום רביעי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פסטיבל סופוט** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פסטיבל סופוט

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4824484-3
* LCCN: n2003085994
* NLP: a0000002072258
* VIAF: 168019969
* WorldCat (עם VIAF): 168019969

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בקצין תותחנים ראשי. אם התכוונתם לרופא ביישוב, מחנך ופעיל ציוני, ראו ברוך ברוכין (רופא).

**ברוך בָּרוּכִין** (**גֶלֶרשטֶיין**) (27 בנובמבר 1921 – 18 במאי 1984) היה תת-אלוף בצה"ל, כיהן כקצין תותחנים ראשי במלחמת ההתשה.

קורות חיים
----------

ברוכין נולד בשם ברוך גלרשטיין (Gelerstejn) בשנת 1921 בעיר ברסט ליטובסק שבפולין (כיום בבלארוס), בנם של סוניה ויעקב גלרשטיין. בתקופת מלחמת העולם השנייה שהה זמן קצר בגטו לודז', ולבסוף הצליח להגיע לשטח ברית המועצות. הוגלה יחד עם יהודים נוספים לצפון, ועם הקמת צבא אנדרס, הנאמן לממשלה הפולנית הגולה בלונדון, שהוקם בברית המועצות ב-1941 לאחר הפלישה הגרמנית, התנדב לשרת בו. הוא שירת בצבא כתותחן, ובשנת 1943 הגיע עמו דרך פרס לארץ ישראל, וכמו יהודים רבים, ערק ממנו ונשאר בארץ. בעקבות זאת שינה את שמו, ואימץ את שם משפחתה של אמו.

בארץ התגייס לארגון "ההגנה" ומילא תפקידי הדרכה. במלחמת העצמאות שירת בחטיבת גבעתי ובחטיבת קרייתי. בתפקידי פיקוד והדרכה.

ב-1951 הצטרף לחיל התותחנים ושירת כסמג"ד בגדוד 404. ב-1956 מונה לסגן מפקד תותחנים פיקודי. במלחמת סיני פיקד על גדוד 835 שלחם במתחם אבו עגילה ושימש מפקד סיוע חטיבתי. אחרי המלחמה מונה למפקד גדוד 404, גדוד תותחנים מתנייעים הראשון בחיל. ב-1959 יצא ללימודים במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. פיקד על בית הספר לתותחנות שדה.

במלחמת ששת הימים שימש מפקד אגד ארטילרי 212 וקצין הסיוע הארטילרי של אוגדה 36 שלחמה בקרבות בצפון השומרון וברמת הגולן. לאחר המלחמה מונה לקצין תותחנים ראשי. בתקופתו נקלטו תותחי ה-M-109 בקוטר 155 מ"מ וה-M-107 בקוטר 175 מ"מ, שהיוו במשך שנים רבות את עמוד השדרה של החיל. חיל התותחנים התמודד בתקופה זו במלחמת ההתשה בגזרת תעלת סואץ וסדר הכוחות הסדיר שלו גדל משמעותית. ב-1970 קודם לדרגת תת-אלוף ובספטמבר 1971 הוחלף על ידי אריה לוי, והשתחרר מצה"ל.

היה נשוי ואב לשני בנים ובת.

נפטר בשנת 1984.

ספרו
----

* **פעם תותחן תמיד תותחן: סיפורים של ראשונים** / אסף וכתב: ברוך ברוכין; הביא לדפוס: אברהם זהר, תל אביב: איגוד התותחנים בישראל, תשמ"ז 1987.

לקריאה נוספת
------------

* זאב שיף ואיתן הבר, **לקסיקון לביטחון ישראל**, הוצאת זמורה-ביתן, 1976, עמ' 97.

* "Baruchin, Baruch", in: *Who's who in Israel and in the work for Israel abroad*, Bronfman & Cohen Publications, 1976, p. 43.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ברוך ברוכין** בוויקישיתוף
* תא"ל ברוך ברוכין (1967-1971) באתר בית התותחן
* ברוך ברוכין באתר הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה
* תצלום של ברוך ברוכין גלרשטיין במדי צה"ל באתר יד ושם
* תא"ל ברוך ברוכין בחפ"ק של יאנוש עם רפול במהלך מלחמת יום הכיפורים, ערוץ היו טיוב של ארכיון צה"ל.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר "Billiongraves"
2. 1 2  רשימת המשתתפים במפעל יוסלה כרמין לתרגום עדויות יד ושם, באתר קיבוץ מגן .
3. 1 2  עדויות מהשואה (אוסף וינר 0/2), באתר קיבוץ מגן .
4. ↑  מינויים חדשים בצה"ל: תא"ל אריה לוי נתמנה קצין תותחנים ראשי, מעריב, 15 בספטמבר 1971.

| קציני תותחנים ראשיים (קתמ"ר)  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| יהודה גינצבורג (גדעון) • שמואל אדמון • מאיר אילן • שלום עירון • דן חירם • ישראל בן אמיתי • ברוך ברוכין • אריה לוי • נתן שרוני • אברהם בר דוד • אריה מזרחי • עודד טירה • שמואל רשף • דורון קדמיאל • יהושע דורפמן • דן הראל • אלי יפה • דני כסיף • לורנס מועלם • מישל בן ברוך • דוד סויסה • רועי ריפטין • אלון קלוס • אבירם סלע • נרי הורוביץ • יאיר נתנס |

 |
Manofim logo (1)
**מנופים** (באנגלית: **Manofim**) הוא אירוע אמנות עכשווית, המתקיים מדי שנה ומציין את פתיחת עונת התערוכות בירושלים.

האירוע מתקיים במשך שמונה ימים, במהלכם ממופה ירושלים לשבעה מרחבי אמנות. כל יום בשבוע, מוקדש למרחב אחר שבו מתקיימים במקביל עשרות אירועי אמנות, פתיחות תערוכות ואירועי תרבות. מנופים הוא פרי יוזמה עצמאית של אמנים היוצרים ומתגוררים בירושלים ומובל על ידי האמניות לי היא שולוב ורינת אדלשטיין.  

שותפים למנופים למעלה מ-30 גלריות לאמנות עכשווית, מרכזי תרבות ומאות אמנים ויוצרים עצמאים. האירוע מתקיים מדי שנה הודות לרצון המשותף של כלל חללי התצוגה לאמנות עכשווית בירושלים, אמני העיר עצמה ומובילות הפרויקט.   

מאז יומו הראשון, מקיים מנופים תערוכות בחללי תצוגה אלטרנטיביים. החל משנת 2011 תערוכות אלה גדלו בהיקפן ומתמקדות בעיקר במזרח העיר.

מנופים זוכה לתמיכתם של עיריית ירושלים, הקרן לירושלים, משרד התרבות והספורט, קרנות פרטיות בישראל ומחוצה לה ותורמים פרטיים.

מבנה האירוע ואופיו
------------------

האירוע מתקיים במשך שמונה ימים, ערב פתיחה חגיגי ושבוע מנופים במהלכו ממופה ירושלים לשבעה מרחבי אמנות,
בהם מתקיימים במקביל עשרות אירועי אמנות, פתיחות תערוכות ואירועי תרבות.

### ערב הפתיחה

ערב הפתיחה של מנופים נבדל באופיו משאר הימים, שכן הוא אינו מתייחס למרחב ספציפי אלא מהווה את יריית הפתיחה
ל-25 תערוכות הנפתחות במקביל בחללי תצוגה הפרוסים ברחבי העיר.

### שבוע מנופים

כל יום משבוע מנופים מוקדש למרחב אחר בירושלים.
כל מרחב נבדל בצבע ובסימן ובאופי המשתנה על פי אופי השכונה בה הוא מתקיים.
בכל מרחב פזורים מספר חללי תצוגה במרחק הליכה וכן פעולות אמנותיות שונות, המתקיימות בחללי התצוגה ומחוצה להם.

פרויקט מנופים עוסק באמנות שקושרת עצמה למציאות שנמצאת סביבה ומכאן שהיא מחוברת לרבדים הרבים של האוכלוסייה המתגוררת בה,
והניגודים הרבים המתקיימים בתוכה. האמנות מתקיימת לא רק במרחבי תצוגה סטריליים ומוכרים אלא בשכונה, ברחוב ובבתים.

מנופים - אמנות בתנועה
---------------------

הם קווי אוטובוס מיוחדים הנעים במחזוריות, בין המרחבים ומהווים מקום מפגש בין אמן יצירה וצופה.
אמנים שונים בוחנים בתוך האוטובוס את הקשרים המופלאים בינם לבין הצופה, בין הנוף מהחלון לרחוב הירושלמי ובין האמנות למקום בו היא נבראת וחיה.

גלריות שותפות
-------------

• סדנאות האמנים- גלריה ת (א)עשייה.
• קבוצת זיק -בית נקופה.
• בית האמנות – מבשרת ציון.
• הקוביה - גלריה לאמנות עכשווית.
• הגלריה לטבע באמנות ע"ש גייל רובין
• הגלריה הקטנה ע"ש שטרן בקמפוס הר הצופים.
• גלריה דוויק - משכנות שאננים.
• גלריה ארטספייס.
• בית טיכו.
• אוגנדה.
• גלריה ויז'ן נח פולברג.
• הגלריה של המחלקה לצילום – מכללת הדסה.
• פרויקט מוסללה.
• סדנת ההדפס ירושלים.
• הגלריה ע"ש מורל דרפלר.
• הגלריה החברתית.
• הגלריה החדשה במוסררה.
• בית האמנים בירושלים.
• גלריה ברבור.
• אגריפס 12.
•גלריה אנטיאה.
•גלריה נורה.
• מוזיאון על התפר.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר הבית של מנופים
* הפייסבוק של מנופים
* מנופים 2011 התוכניה הדיגיטלית
* מנופים 2012 התוכניה הדיגיטלית

* מנופים 2012 בעכבר העיר
* אלי ערמון אזולאי, רטרוספקטיבה לאבשלום, מחווה ליונה פישר, באתר הארץ, 4 באוקטובר 2012
* קמיע סמית, כתב־עת מקוון חדש לאמנות: "הרמה", באתר הארץ, 9 באוקטובר 2012
**רפאל אונידיקה אנוודיקה** (באנגלית: **Raphael Onyedika Nwadike**; נולד ב-19 באפריל 2001 בניגריה) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת קלאב ברוז' מליגת העל הבלגית ובנבחרת ניגריה.

קריירת מועדונים
---------------

אונידיקה גדל במחלקות הנוער של אבדיי ומיטיולן. בעונת 2020/2021 הושאל לפרדריסיה מליגת המשנה הדנית, במדיה ערך 28 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים.

ב-16 ביולי 2021 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של מיטיולן, בהפסד 2-1 לאודנסה בולקלוב במסגרת המחזור הראשון בליגת העל הדנית לעונת 2021/2022. ב-31 באוקטובר הבקיע את שערי הבכורה שלו במועדון, צמד שערים בניצחון 3-1 על ראנס במסגרת המחזור ה-14 בליגה. בסך הכל ערך אונידיקה 31 הופעות ליגה בעונת 2021/2022, והבקיע שני שערים. בעונה זו זכה עם המועדון בגביע הדני.

קריירה בינלאומית
----------------

ב-27 בספטמבר 2022 ערך אונידיקה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ניגריה, בהפסד 2-1 לנבחרת אלג'יריה במשחק ידידות.

תארים
-----

מיטיולן
* הגביע הדני (1): 2021/2022

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
**קזימיר וילהלם מהסן-הומבורג** (23 במרץ 1690 - 9 באוקטובר 1726) היה נסיך הסן-הומבורג.

ביוגרפיה
--------

קזימיר וילהלם היה בנו הצעיר של פרידריך השני, רוזן הסן-הומבורג, *הנסיך המפורסם של הומבורג*, מנישואיו השניים עם לואיזה אליזבת מקורלנד, בתו של יקוב קטלר, דוכס קורלנד. הוא התחנך יחד עם אחיו למחצה הצעיר ממנו בשלוש שנים גאורג לודוויג (מנישואיו השלישיים של פרידריך השני עם הרוזנת סופיה זיבילה מליינינגן-וסטרבורג. במהלך ביקור אצל בן דודו פרידריך וילהלם, דוכס מקלנבורג-שוורין התעוררה בו התשוקה לציד, שחלק עם אביו ואחיו.

מאחר שאחיו הגדול פרידריך השלישי ושני בניו הקדימו אותו בקו הירושה, הוא בחר בקריירה צבאית ולחם ב-1708 בגדוד מקלנבורג בפיקודו של הנסיך אויגן מסבויה. בתחילת 1715, הוא נכנס לצבא השוודי בפיקודו של קרל השנים עשר, מלך שוודיה. כבר בתחילת הקיץ הוא נפל בשבי בוויסמר ופרש מהצבא.

בשנת 1718 חילקו נסיכי הסן-הומבורג כמה נכסים באמצעות הגרלה. קזימיר וילהלם קיבל את האחוזה בהוטנסלבן. הוא גם היה הבעלים של בית סינקלייר מול טירת הומבורג בבאד הומבורג.

מורשתו היא *יומן הציד* שלו,  המתאר את תשוקתו לציד ולסוסים.

משפחתו
------

קזימיר וילהלם התחתן ב-9 באוקטובר 1722 עם כריסטינה שרלוטה, רוזנת זולמס-בראונפלס, בתם של וילהלם מוריץ, רוזן זולמס-בראונפלס ומדלינה סופיה מהסן-הומבורג, ממנה נולדו לו שלושה ילדים:

* פרידריך הרביעי, רוזן הסן-הומבורג (1724–1751)
* אויגן (1725)
* אולריקה סופיה (1726–1792)

קישורים חיצוניים
----------------

* קזימיר וילהלם מהסן-הומבורג, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  E. G. Steinmetz: *Aus dem Jagdtagebuch des Landgrafen Kasimir Wilhelm von Homburg*, in: *Mitteilungen des Vereins für Geschichte und Landeskunde zu Bad Homburg vor der Höhe*, 1936

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1052840728
* VIAF: 309604620
* WorldCat: viaf-309604620

 |
**מוזיאון למורשת יהודית והשואה ויליאם ברמן** (באנגלית: **The William Breman Jewish Heritage Museum**), הידוע בכינויו **ברמן**, הוא מרכז תרבות באטלנטה המוקדש להיסטוריה של עם ישראל, עם דגש מיוחד על אזור ג'ורג'יה ועל השואה. המוזיאון, שנפתח ב-1996, הוא אחד המוזיאונים הגדולים מסוגו. המוזיאון נקרא על שמו של איש העסקים מאטלנטה ויליאם ברמן, שהיה פילנתרופ הפעיל בקהילה היהודית באטלנטה.

תערוכות
-------

במוזיאון מספר תערוכות, קבועות ונודדות, המציגות למבקרים ערכים, מנהגים ומסורות יהודיות. המסרים מועברים באמצעות יצירות מולטימדיה כגון קולנוע, מוזיקה ואמנות חזותית. כמו כן במוזיאון קיימות תערוכות החוקרות נושאים אוניברסליים, כגון אחריות אישית, בניית קהילה והבנה בין-תרבותית.

התערוכה הקבועה של המוזיאון היא "היעדר אנושיות: שנות השואה, 1933-1945".

בתערוכות קודמות הוצגו יצירות ותמונות מאת מוריס סנדק, מחבר הספר "ארץ יצורי הפרא".

מחקר ואוספים
------------

במוזיאון ברמן שוכנים גם הארכיונים של אמנים כמו אידה פרל וג'וזף קובה הנוגעים להיסטוריה יהודית, הארכיונים היהודיים של סוואנה ומרכז גנאלוגיה, המתעדים את ההיסטוריה של החיים היהודיים בגרוזיה והסביבה. באוספים אלו יש סיפורים אישיים ומזכרות היסטוריות.

במוזיאון מוצגת תערוכה נרחבת הנוגעת למאבקים של העם היהודי מול האנטישמיות בפולין, גרמניה, צ'כוסלובקיה ויוון לפני השואה ובמהלכה. הוא גם מספר את הסיפורים של ניצולי השואה שהגיעו לדרום מזרח ארצות הברית ויצרו לעצמם חיים חדשים. כמו כן מוצגים ראיונות בעל פה עם ניצולי השואה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון למורשת יהודית והשואה ויליאם ברמן
* הפדרציה היהודית של אטלנטה רבתי

הערות שוליים
------------

1. ↑  "About The Breman - The Breman Museum". *Thebreman.org*. נבדק ב-23 באוקטובר 2016. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  Laurel McCarty (2 ביוני 2006). "William Breman Jewish Heritage Museum". *Georgiaencyclopedia.org*. נבדק ב-23 באוקטובר 2016. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  "Absence of Humanity Exhibit | The Breman Museum". *www.thebreman.org*.
הרב **שמואל ברוך** (תרנ"ט, 1898, זאכו, כורדיסטן - א' באייר תשנ"ד, 12 באפריל 1994, ירושלים) היה מראשי יהדות כורדיסטן, בעל אות יקיר ירושלים על פעולותיו למען העדה הכורדית.

ביוגרפיה
--------

נולד בשנת תרנ"ט (1898) לרב יוסף בנימין, מנהיגה הרוחני של קהילת יהודי זאכו ואב בית הדין.

הוא הוסמך לרבנות, ובפטירתו של אביו בשנת תרע"ו (1916) קיבל על עצמו, כשהוא בן 18 שנה בלבד, למלא את החלל בהנהגתה הרוחנית של קהילת יהודי זאכו.
בשנת תרפ"ה (1925) יצא בדרכו לארץ ישראל עם עשר משפחות נוספות שאותן שכנע להצטרף לעלייתו. בהגיעו לירושלים נמנה עם מייסדי שכונת זיכרון יוסף הסמוכה לשוק מחנה יהודה.

כשנה לאחר עלייתו שב לזאכו כדי לשכנע עוד משפחות לעלות, ואכן משפחות נוספות עלו בזכותו.

בשנת תר"צ הקים את "ועד העדה הכורדית" שלימים היה הבסיס ל"התאחדות העדה הכורדית". הוועד שהוכר על ידי השלטונות הבריטיים פעל בסיוע הסוכנות היהודית והצליח לקבל רישיונות עלייה ולהעלות 25 משפחות רבנים.

עם העלייה הגדולה של יהדות כורדיסטן פעל להביאם באופן מרוכז לירושלים. הוא ייסד את החברה קדישא לעדה הכורדית, והמשיך עד יומו האחרון לשמש כמנהיג רוחני לבני עדתו, לערוך חופה וקידושין ולהביא בבריתו של אברהם אבינו בהתנדבות.

בשנת תשכ"ט (1969) הוענק לו אות יקיר ירושלים על פעלו למען העדה.

זכרו מונצח ברחוב על שמו במרכז ירושלים - המשכו המערבי של רחוב אגריפס.

חיבורו
------

* **טעמי המצוות** - תפסירים, פיוטים, וקינות בארמית כורדית, חלקם מורשת אביו

לקריאה נוספת
------------

* הרב יצחק עמדי, **חכמי כורדיסתאן**, ירושלים ה'תשס"ה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שמואל ברוך** בוויקישיתוף
* שמואל ברוך (1898-1994), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007400999005171
* VIAF: 1497156991007161180001
* WorldCat: viaf-1497156991007161180001

 |
**ג'ון מוזס** (באנגלית: **John Moses**‏; 12 ביוני 1885 – 3 במרץ 1945) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמושלהּ ה-22 של מדינת דקוטה הצפונית בשנים 1939–1945, ולאחר מכן ייצג אותה לקצרה בסנאט של ארצות הברית מינואר 1945 ועד למותו במרץ אותה שנה.

ביוגרפיה
--------

מוזס נולד בעיר סטרנד (Strand) שבמחוז רוגלנד שבנורווגיה, בשנת 1885. הוא היה בנם של הכומר הנריק ב. ואיזבלה (אקרסברג) מוזס. הוא למד בבית ספר ציבורי בנורווגיה, והשלים את לימודיו התיכוניים בתיכון קונגסוינגר בשנת 1900. ב-1903 היה לבוגר המכללה הצעירה באוסלו במהלך 1905 מוזס היגר לארצות הברית, ובשנים 1906–1911 עבד בתאגיד "הרכבת הצפונית הגדולה" (Great Northern Railway). ב-1912 החל ללמוד באוניברסיטת דקוטה הצפונית (אנ'), וב-1914 השלים לימודי תואר ראשון. בשנה העוקבת החל את לימודיו בבית הספר למשפטים של האוניברסיטה, ממנו קיבל תואר שני במשפטים. בשנת 1917 החל לעסוק בעריכת דין בהייזן.

משנת 1919 עד 1923, ומאוחר יותר משנת 1927 עד 1933, כיהן מוזס כתובע מטעם המדינה במחוז מרסר. ב-1936 הגיע מוזס למקום השלישי במירוץ המשולש לתפקיד מושל דקוטה הצפונית, מאחורי המושלים לשעבר ויליאם לנגר ו-וולטר ולפורד. בראשית 1939 מוזס הושבע לתפקידו כמושל המדינה לאחר כהונתו השנייה של ויליאם לאנגר בתפקיד. מוזס פעל לצמצום את השפעתו של לנגר; הוא שאף לקצץ בהוצאות הממשלה ולאזן את תקציב המדינה.

מוזס כיהן כמושל דקוטה הצפונית בעת מלחמת העולם השנייה. הוא ניסה לעודד תעשיות ששגשגו מכוח המלחמה לעבור אל דקוטה הצפונית ולייצר בה, אך דקוטה הצפונית דורגה אחרונה מבין מדינות ארצות הברית שקיבלו הטבות מהוצאות המלחמה הממשלתיות. למרות היעדר הקצבות בזמן המלחמה, ממשלו של מוזס נהנה מתקופה של שגשוג עבור המדינה. גשמים היו בשפע והיה שוק מוכן למוצרי חקלאות. מוזס היה מושל עממי: במהלך מסע הבחירות שלו נשא נאומים באנגלית, גרמנית או נורווגית, בהתאם לקהל הבוחרים הרלוונטי לו. מוזס, דמוקרט, זכה להערכה משני צדי המפה הפוליטית.

בבחירות 1944 ניצח מוזס את ג'רלד ניי בבחירות לייצוג דקוטה הצפונית בסנאט של ארצות הברית. הוא נפטר ב-3 במרץ 1945, שבועות אחדים אחרי תחילת שליחותו בגבעת הקפיטול. הוא נטמן בבית העלמין סנט מרי בביסמרק.

קישורים חיצוניים
----------------

* ג'ון מוזס באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
* ג'ון מוזס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ג'ון מוזס באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
2. ↑  Exhibits - North Dakota Governors - John Moses, באתר history.nd.gov (באנגלית)
3. ↑  ג'ון מוזס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1193218942
* LCCN: n88222765
* SNAC: w6w389k9
* US Congress: M001029
* VIAF: 23703320
* WorldCat: lccn-n88222765

 |
מבט מקרוב על חרב איראנית מהמאה ה-16 שהופקה מפלדת דמשק
**פלדת דמשק** (בערבית: **فولاذ دمشقي**) היא פלדה שעברה עיבוד מיוחד שהכשיר אותה כחומר גלם משובח ליצירת חרבות וכלי נשק. סימן ההיכר של הפלדה הדמשקאית הוא המראה שלה, מראה הדומה למים זורמים המצויים תחת השפעה של רוח נושבת. שיטת הייצור של פלדת דמשק אבד במהלך ההיסטוריה.

היסטוריה
--------

למרות שמה, מקורה של פלדת דמשק אינו בעיר דמשק, אלא באזור הודו, משם עברה לארצות ערב. נעשה שימוש בכינוי "פלדת דמשק" בתרבויות אירופאיות, על ידי האירופאים שהגיעו למזרח התיכון במסעי הצלב, והביאו עמם את החרבות חזרה לאירופה. במונח פלדת דמשק אין הכוונה לסוג מסוים של פלדה, אלא לטכניקת בניית הלהב מחישול רבדים מקופלים של סוגי פלדות שונים. לכן מכונה לעיתים גם "פלדה מקופלת". כיוון שלהבי הדמשק מורכבים מפלדות שונות המחושלות יחדיו, איכות הלהב שנוצר בטכניקה זו, היא תוצר של סוג הפלדה שנעשה בה שימוש, ומומחיות חרשי הברזל בחישול.

ביפן פלדה בגימור דומה נקראת "סומינאגאשי" (אנ'), שפירושו "דיו זורם" או "ציור על מים". זרימה היא אלמנט מבורך בתרבות היפנית, וכן פכפוך מים הוא סמל לטוב. פלדה זו עשויה משילוב שכבות של פלדת פחמן ופלדה רכה, בתהליך עתיק יומין של היתוך סוגי פלדה שונים, מקופלים ומחושלים יחדיו, ליצירת להב חזק ביותר, אך בה בעת גמיש, ובעל עמידות גבוהה לשבר וסדיקה. השכבות והקיפולים, יוצרים להב בעל חזות מרקם מיוחד במינו ומרהיב ביופיו, ובעל איכות גבוהה משני סוגי הפלדה שממנו נוצר.

שיטת הייצור של פלדת דמשק אבד במהלך ההיסטוריה. עם זאת יצרנים שונים טוענים שהצליחו להתחקות אחר התהליך ולייצר פלדה דמשקאית. בתקופה המודרנית השם משמש למוצרי פלדה בעלי מראה אופייני, המזכיר פלדת דמשק, אך לא בהכרח נחשבים לכאלה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פלדת דמשק** בוויקישיתוף
* המסתורין של להבי דמשק (באנגלית)
* ייתכן שנחשף סוד פלדת דמשק (באנגלית)
* פלדת דמשק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4148757-6

 |
**אלכסנדר אלכסנדרוביץ' ז'וראבליוב** (ברוסית: **Александр Александрович Журавлёв**; נולד ב-5 בדצמבר 1965 בגולישמאנובו, מחוז טיומן, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות), הוא קצין בכוחות היבשה הרוסיים, גיבור הפדרציה הרוסית, ששימש כמפקד המחוז הצבאי המערבי ברוסיה מנובמבר 2018 עד יוני 2022. מילא תפקידי מפתח במהלך המבצע הרוסי בסוריה ובעת הפלישה הרוסית לאוקראינה. שימש כסגן ראש המטה הכללי הרוסי עד 2017.

ביוגרפיה
--------

הוא נולד בעיירה גולישמאנובו, שבמחוז טיומן, סיביר, בדצמבר 1965. בשנת 1982 סיים ז'וראבליוב את לימודיו בבית ספר תיכון והצטרף לצבא הסובייטי. הוא סיים את בית הספר הגבוה לפיקוד השריון בצ'ליאבינסק שבהרי אורל בשנת 1986 ואת האקדמיה לכוחות השריון הצבאיים על שם מלינובסקי בשנת 1996.

בשנת 2008 ז'וראבליוב סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית של המטה הכללי הרוסי. במהלך שירותו הוצב בצ'כוסלובקיה (1986–1991), בעבר הוולגה (1991–1994), במזרח הרחוק הרוסי (1994–2006) ובצפון הקווקז (2008). לאחר מכן שימש במטה הפיקוד של המחוז הצבאי המרכזי (2010–2015) ובמחוז הצבאי הדרומי (2015). הוא שירת כראש מטה ארמייה 58 וכמפקד ארמיית המשמר השנייה המשולבת לפני שהועבר למחוז הצבאי הדרומי ב-2015.

### סוריה

ביולי 2016, אלכסנדר ז'ורבליוב מונה למפקד כוחות הצבא הרוסי בסוריה, במקום אלכסנדר דבורניקוב. הוא החזיק בתפקיד זה עד דצמבר 2016, אז הוחלף על ידי אנדריי קרטאפולוב. על שירותו בסוריה הוענק לו עיטור גיבור הפדרציה הרוסית.

מאז שעזב את סוריה, ז'וראבליוב מונה לסגן ראש המטה הכללי. בפברואר 2017, הוא נפגש עם סגן ראש מטה ההגנה של הממלכה המאוחדת, הגנרל סר גורדון מסנג'ר כדי לדון בשיתוף פעולה צבאי מחודש על מנת למנוע תקריות בין הצבאות בעת ביצוע מבצעי מלחמה בטרור נגד המדינה האסלאמית בסוריה. ב-22 בנובמבר 2017 מונה ז'ורבליוב למפקד המחוז הצבאי המזרחי, במקום סרגיי סורוביקין, שעבר לפקד על כוחות האוויר והחלל הרוסיים.

בינואר 2018, הוא קיבל פעם נוספת את הפיקוד על הכוחות הצבאיים הרוסיים המוצבים בסוריה. בנובמבר 2018 מונה למפקד המחוז הצבאי המערבי.

### הפלישה לאוקראינה

כמפקד המחוז הצבאי המערבי, ז'וראבליוב היה אחראי על הכוחות הרוסיים שפלשו לצפון אוקראינה, בעת המתקפה בצפון-מזרח אוקראינה בימי הפלישה הרוסית לאוקראינה בפברואר 2022, לפני שאלכסנדר דבורניקוב מונה למפקד הכללי של הכוחות הרוסיים באוקראינה, ב-9 באפריל 2022. ב-13 במאי, רשת CNN דיווחה כי ראיות חדשות שנאספו זיהו את ז'וראבליוב כמי שהורה להשתמש ב-17 פצצות מצרר ותחמושת מצרר שנורתה ממשגר הרקטות סמרש 300 מ"מ, על ידי חטיבת הטילים הארטילריים ה-79 נגד מטרות אזרחיות בעיר חרקוב ב-27–28 בפברואר. ארגון Human Rights Watch חקר את התקיפה והגיע למסקנה שהכוחות הרוסיים השתמשו בטילי מצרר מדגם סמרש, המפזרות עשרות תחמושת משנה או פצצות באוויר. מכיוון שלא היו מטרות צבאיות בטווח של 400 מטרים מהתקיפות הללו ובשל האופי חסר ההבחנה של השימוש בכלי הנשק הללו בשימוש באזורים מאוכלסים בצפיפות, HRW תיאר את התקיפות הללו כפשע מלחמה אפשרי.

כתוצאה ממעורבותו של ז'וראבליוב באוקראינה, ממשלת ניו זילנד הטילה עליו סנקציות ואסרה עליו לבקר במדינה. הוא הודח מתפקיד מפקד המחוז הצבאי המערבי ביוני 2022.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלכסנדר ז'וראבליוב** בוויקישיתוף
**אלכסנדר פאבלוביץ' לפין** (ברוסית: **Алекса́ндр Па́влович Ла́пин**; נולד ב-1 בינואר 1964 בקאזאן, טטרסטן) הוא קצין בכוחות היבשה הרוסיים, שירת שנים רבות בחיל השריון הרוסי ושימש כמפקד המחוז הצבאי המרכזי מאז 22 בנובמבר 2017 עד 3 בנובמבר 2022. מילא תפקיד מפתח במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה כשפיקד על המתקפה על מזרח אוקראינה ועל כיבוש העיר לסיצ'אנסק. עם זאת, גם נזקפת לחובתו האחריות לנסיגת הכוחות הרוסיים מהעיר לימאן שבמחוז דונייצק.

מינואר 2023 משמש כראש המטה הראשי של כוחות היבשה הרוסיים - סגן ראשון של מפקד כוחות היבשה הרוסיים.

קודם לכן שימש כסגן מטה במחוז הצבאי המערבי ופיקד על הכוחות הרוסיים בסוריה.

ביוגרפיה
--------

הוא נולד ב-1 בינואר 1964 במשפחת פועלים. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, למד במכון לטכנולוגיה כימית של קאזאן (1981–1982). בשנים 1982 עד 1984 שירת בצבא הסובייטי בכוחות ההגנה האווירית. לאחר השירות הצבאי, הוא נכנס לבית הספר הגבוה לפיקוד שריון בקאזאן, אותו סיים ב-1988. הוא שירת כמפקד כיתת טנקים ופלוגת שריון במחוז הצבאי הלנינגרדי ובכוחות חיל הנחתים של הצי הצפוני.

בשנת 1997 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית לכוחות שריון על שם מלינובסקי. לאחר שסיים את לימודיו באקדמיה שירת בארמייה המשולבת 58 כמפקד גדוד שריון. משנת 1999 היה ראש מטה גדוד הרובאים הממונע הנפרד 429 של חטיבת הרובאים הממונעים ה-19. משנת 2001 עד 2003 היה ראש מטה גדוד משמר הרובאים הממונע ה-20.

בשנת 2009 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית של המטה הכללי הרוסי. לאחר שסיים את לימודיו באקדמיה מונה לסגן מפקד ארמייה 58. מאפריל 2012 עד יולי 2014 היה מפקד צבא המשמר ה-20. ב-2014 מונה לסגן ראשון למפקד המחוז הצבאי המזרחי, עד 2017, אז מונה לראש המטה של הכוחות הרוסיים בסוריה, בימי המעורבות הרוסית במלחמת האזרחים בסוריה ובמקומו לרא המחוז מונה אלכסנדר ז'וראבליוב.

ב-22 בנובמבר 2017, ולדימיר פוטין מינה אותו למפקד הכוחות של המחוז הצבאי המרכזי. מאוקטובר 2018 עד ינואר 2019 שימש שוב כמפקד הכוחות הרוסיים בסוריה.

### תפקידו בפלישה הרוסית לאוקראינה

בשנת 2020 סיים את לימודיו בפקולטה להסבה והשתלמויות לקצינים בכירים באקדמיה הצבאית של המטה הכללי. מה שסלל את דרכו למילוי תפקיד מרכזי בפלישה הרוסית לאוקראינה בשנת 2022, כאשר שימש כמפקד המחוז הצבאי המרכזי. הוא הוביל את המתקפה על סומי וצ'רניגוב. ב-24 ביוני 2022 הודיע משרד ההגנה הרוסי כי הכוחות, שבפיקודו של לפין, השתתפו בלחימה באזור העיר ליסיצ'נסק, ולאחר השלמת כיבוש העיר ב-4 ביולי 2022, העניק ולדימיר פוטין, נשיא רוסיה, לליפין את התואר גיבור הפדרציה הרוסית.

ב-1 באוקטובר 2022, ראש רפובליקת צ'צ'ניה רמזן קדירוב האשים את לפין בנסיגת החיילים הרוסים מהעיר לימאן, לאחר שכותרו על ידי כוחות אוקראיניים. קדירוב הפנה אצבע מאשימה כלפי הקצין הרוסי ואמר כי היה מוריד את הקצין בדרגה בשל אחריותו לכשלונות הצבאיים של רוסיה, והוסיף שראשי המטה הכללי הרוסי מחפים עליו.

לפין מעניק אותות הצטיינות לחיילים שהשתתפו בפלישה. אפריל 2022.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלכסנדר לפין** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Война Сто двадцать первый день. Онлайн «Медузы», Meduza (ברוסית)
2. ↑   Кадыров не стал молчать о произошедшем в Красном Лимане]‏, vesti.ru
**רפאל** הוא שמו של מלאך בדת היהודית, הנוצרית והאסלאמית. ומקורה כפי הנראה הוא בקבלה היהודית. משמעות השם בעברית היא "האל ירפא".

ביהדות
------

רפאל הוא אחד מארבעת המלאכים העומדים לפני כיסא הכבוד ותפקידם להשגיח ולשמור על ארבע כנפות הארץ (גבריאל, מיכאל, רפאל ואוריאל).

לפי האמונה היהודית זהו מלאך הממונה על הרפואה. לפי מסורת חז"ל, רפאל היה אחד משלושת המלאכים שבאו לבקר את אברהם, והוא המלאך שריפא את אברהם אבינו לאחר שנימול.

בתנ"ך עצמו אין בדרך כלל אזכור מפורש של שמות המלאכים. כבר בזמנם של חז"ל, עלתה הטענה, למשל על ידי האמורא רבי שמעון בן לקיש, כי שמות המלאכים הם שמות באכדית ובבלית, שהובאו לארץ ישראל עם חזרתם של גולי בבל. חוקרים וארכאולוגים מודרניים נוטים להסכים לטענה זאת.

מתוך כל המלאכים ביהדות, רק שניים מוזכרים בתנ"ך בשמם: גבריאל, ומיכאל. שמות מלאכים נוספים מוזכרים החל מהמאה השלישית לפני הספירה, בספר חנוך א', וכן במדרשים. רפאל מופיע כדמות חשובה בספר טוביה, אחד מהספרים החיצוניים.

בנצרות
------

המיתולוגיה הנוצרית מקבלת את יכולות הריפוי המיוחדות למלאך רפאל, ואף כאן הוא מוכר כמלאך שריפא את אברהם אבינו בשליחות האל. אולם תפקידו במלכות השמיים אינו קשור באופן ישיר לריפוי, אלא לעצם השליחות. המלאך רפאל הוא הממונה על המסעות והשליחויות, והוא השומר על הנוסעים בדרכים.

באסלאם
------

אסראפיל תוקע בשופר, איור לספר של זכריא אל-קזוויני, 1280
גם במיתולוגיה האסלאמית דמות המלאך רפאל משמעותית. רפאל, המכונה בערבית איסראפיל (ﺇﺳﺮﺍﻓﻴﻞ), הוא אחד מארבעת המלאכים המוזכרים בכתבים, ביחד עם המלאכים ג'יבריל (גבריאל), מיכָּאִיל (מיכאל), ואיזְרָעאִיל (עזריאל). בניגוד לשלושת המלאכים האחרים המוזכרים בקוראן עצמו, מוזכר המלאך רפאל/איסראפיל בספרות החדית'.

לפי החדית', יהיה המלאך רפאל המבשר את הגעת יום הדין, על ידי נשיפה בקרן עצומת ממדים, הקרויה "סוּר". לפי האמונה, ינשוף המלאך רפאל בקרן פעמיים: הנשיפה הראשונה תבשר את תחילת יום הדין, ואלו בנשיפה השנייה ייאספו כל נשמות המתים בנקודת האמצע בין גן עדן לגיהנום, שם ייחקרו על חטאיהם ועל מעשיהם הטובים.

ספר רפאל המלאך
--------------

הספר רפאל המלאך הוא חיבור המיוחס לר' יהודה יודל רוזנברג, ובו אוצרות של קמיעות, רפואות, סגולות, השבעות, לחשים הקשורים ברפאל המלאך.

המלאך רפאל בתרבות
-----------------

* רפאל המלאך מופיע בסדרה "המלאך השומר שלי" בתור יריבו של המלאך יניב (בן אדם) והמלאך השומר של לפיד (יון תומרקין). את דמות המלאך משחק ישראל אטיאס.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **רפאל** |

* שמותיהם של מלאכים ביהדות מאת מאיר בר-אילן
* רוזנברג, יהודה יודל, **רפאל המלאך**, פיעטרקוב תערא, באתר היברובוקס
* רפאל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף פ"ו, עמוד ב'

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987008896586205171
* GND: 119520761
* LCCN: n2014010236
* NKC: ph668339
* VIAF: 37728471
* WorldCat: viaf-37728471

 |
**כריסטין ורדרוס** (באנגלית: **Christine Vardaros**; נולדה ב-19 ביולי 1969) היא רוכבת אופניים מקצוענית אמריקאית, כתבת ספורט ופעילה טבעונית לזכויות בעלי חיים.

קריירה
------

בשנת 1995, ורדרוס החלה להתחרות ברכיבת הרים בניו יורק. לאחר שנתיים עברה להתגורר בקליפורניה כדי להתמקצע בתחום הרכיבה. בשנת 2000 החלה לרכוב באופן מקצועני ונטשה את רכיבת ההרים לטובת רכיבת סייקלוקרוס. בשנת 2002, הצטרפה לנבחרת הלאומית של ארצות הברית וייצגה את ארצות הברית בשלוש תחרויות של אליפות העולם בסייקלוקרוס (אנ') מטעם UCI. בנוסף, השתתפה ב-25 תחרויות של גביע העולם, וסיימה בעשירייה הראשונה במספר גביעי עולם, וכן זכתה במקומות הראשונים במרוצים בינלאומיים שונים, לרבות מרוצים של ה-UCI. 

ורדרוס משמשת כשגרירה של הארגון 'Bike Pure' הפועל לקידום יושרה והוגנות בענף הרכיבה המקצועית, וכן עוסקת ככתבת ספורט בתחום רכיבת אופניים במספר מגזיני ספורט רכיבה.

טבעונות
-------

בשנת 1993, ורדרוס אימצה אורח חיים צמחוני. בשנת 2000, עם מעברה לרכיבת אופניים מקצוענית, אימצה אורח חיים טבעוני על מנת לקדם את הישגיה הספורטיביים, אולם לאחר שחקרה את הנושא גם בהיבטים אתיים, החליטה לדבוק באורח החיים הזה גם מסיבות מוסריות ואקולוגיות. היא דוברת מטעם הארגונים 'In Defense of Animals', ועדת הרופאים לרפואה אחראית (אנ') והאגודה הטבעונית הפועלים לקידום טבעונות או זכויות בעלי חיים, ומעת לעת מעבירה במסגרת זו הרצאות בנושא טבעונות וספורט.

חיים אישיים
-----------

גדלה בניו יורק. מגיל 15 ועד תקופת שהותה באוניברסיטה, ורדרוס עסקה בסייף. משנת 2009, מתגוררת בפלנדריה, בלגיה עם בעלה, אזרח בלגי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כריסטין ורדרוס** בוויקישיתוף
* כריסטין ורדרוס, ברשת החברתית פייסבוק
* כריסטין ורדרוס, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* כריסטין ורדרוס, ברשת החברתית אינסטגרם

* Christine vardaros Baboco, crossresults
* CHRISTINE VARDAROS (USA) - Challenge Tires
* סרטונים A vegan diet for active lives, Christine Vardaros at IARC 2013 Luxembourg, VeganKanal, 2013
* סרטונים Christine Vardaros - World-Class Vegan Cyclocross Racer, Supreme Master Television, 2011
* ’CROSS DOMINATION: ANTHONY CLARK AND MAGHALIE ROCHETTE CROSS FIRST IN PARIS TO ANCASTER—BRIEF REPORT, RESULTS, Cyclocross Magazine, APRIL 27, 2014
* Christine Vardaros, vegan cyclist, Great Vegan Athletes
* That peanut Christine Vardaros, slowtwitch, Jan 30 2013
* Christine Vardaros - Cycling, OrganicAthlete, June 2, 2004
* Pro Cyclists Who Went Veg: Is Meat Really Necessary?, welovecycling, JULY 12, 2016

הערות שוליים
------------

1. ↑  Christine Vardaros, ProCyclingStats
2. ↑  אתר הארגון In Defense of Animals

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"כריסטין ורדרוס"**.
קשתות זווית במנזר הוסיוס לוקאס. הקשת האמצעית בצילום היא קשת רגילה ושתי הנוספות הן קשתות זווית
**קשת זווית** או **סקווינץ'** (באנגלית: **Squinch**) היא רכיב מבני המבוסס על קשת המשמש על מנת למלא את הזוויות העליונות של חלל מרובע כך שניתן יהיה ליצור בסיס תקין על מנת להניח עליו כיפה מצולעת או עגולה. השימוש בקשת הזוויתית הוא לרוב בחללים ריבועיים הנקטמים בפינותיהם על ידי ארבע קשתות זוויתיות היוצרות למעשה מתומן משוכלל שצורתו מספיק קרובה לעיגול כדי לבנות מעליו כיפה. לרוב, המשולש ישר הזווית שנוצר במישור האופקי בין הקשת הזוויתית ממולא ברצף קשתות בעלות רדיוס ומפתח הולך וקטן עד הפינה של החלל ויוצרות מעין קמרון פינתי קטן בצורת חצי חרוט שכוּב.

היה זה פתרון פרימיטיבי לבעיה, כאשר פתרון יותר טוב סופק עם פיתוח הפנדנטיבה באדריכלות הביזנטית. ניתן להכין קשת זווית באמצעות בנייה החוצה מהזווית על זיזים, או באמצעות מילוי הפינה עם לבנים המונחות בתנועת מלקחיים, או באמצעות בניית קשת או מספר קשתות זיזים במבנה דיאגונלי לאורך הפינה.

באדריכלות אסלאמית, ובייחוד בממלכת פרס שהיא המקום המשוער שבו היא הומצאה, קשת הזווית החליפה את המבנים הנטיפיים-זיזיים הידועים כמוקרנאס. כמו כן, קשת הזווית הייתה נפוצה מאוד בכנסיות הנצרות המוקדמת של אירופה עד המאה ה-6 לערך.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קשת זווית** בוויקישיתוף
* קשת זווית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: sh2020005833

 |
**ריצ'רדואסטסיה** (שם מדעי: *Richardoestesia*) הוא סוג של דינוזאור תרופוד מקבוצת הקלורוזאוריה, אשר התקיים במשך הקרטיקון העליון שלפני 90 עד 66 מיליון שנה באמריקה הצפונית ובקזחסטן.

מאפיינים
--------

המאובנים של דינוזאור דו-רגלי זה התגלו לראשונה בממצאי הפארק הפרובינציאלי דינוזאור שבאלברטה, קנדה ב-1917 וכללו שרידי לסתות מקוטעות וכמה שיניים מחודדות. בתחילה סברו שהממצאים השתייכו לצ'ירוסטנוטס, שגם הוא נמצא בפארק, אך מבנה הלסתות לא התאים והתברר שמדובר בסוג נפרד שהוגדר ב-1990 בידי החוקרים פיליפ קורי, ג'ון קית' ריגבי ורוברט אוון סלואן. שמו נקרא על שם החוקר ריצ'רד אסטס, להוקרת עבודתו במחקר של חולייתנים ושיני תרופודים מהקרטיקון. למעשה במקור השם נקרא "ריקרדואסטסיה" אך הוחלף בהמשך בידי הארגון International Code of Zoological Nomenclature, על פי כללי התעתיק של השם.

במקור הוכר בסוג מין אחד: *Richardoestesia isosceles*, אך ב-2013 התגלו ממצאים בקזחסטן המתאימים לאותו סוג ואלה שויכו למין חדש: *Richardoestesia asiatica*. עם זאת הממצאים הועברו לסוג נפרד, *Asiamericana* שגם מצוי במחלוקת מדעית. ברחבי ארצות הברית התגלו מספר שיניים של הדינוזאור, בין השאר בתצורת הל קריק.

לפי הממצאים נראה שהיה דומה מעט לדרומזאור והיה בעל אורך של כ-2 מטרים והגיע לגובה של כ-70 ס"מ ולמשקל של כ-50 ק"ג. כנראה שהיה טורף לפי מבנה שיניו החדות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ריצ'רדואסטסיה** בוויקישיתוף
* ריצ'רדואסטסיה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* ריצ'רדואסטסיה, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Kirkland, Lucas and Estep, (1998). "Cretaceous dinosaurs of the Colorado Plateau." in Lucas, Kirkland and Estep (eds.). Lower and Middle Cretaceous Terrestrial Ecosystems. New Mexico Museum of Natural History and Science Bulletin, 14, 79-89.
2. ↑  Currie, P. J. K. J. Rigby, and R. E. Sloan. 1990. "Theropod teeth from the Judith River Formation of southern Alberta, Canada". Pp. 107–125. In P. J. Currie, and K. Carpenter, eds. Dinosaur Systematics: Perspectives and Approaches. Cambridge University Press, Cambridge.