**פליאה שרה אַלְבֶּק** (חשוון ה'תרצ"ח, 28 באוקטובר 1937 - אלול ה'תשס"ה, 27 בספטמבר 2005) הייתה משפטנית ישראלית, זכורה בעיקר כמי שליוותה משפטית את הקמת ההתנחלויות ונתנה להן מטרייה משפטית.

ביוגרפיה
--------

אלבק, בתו של יצחק ארנסט נבנצל (מבקר המדינה) ואחותם של הרב אביגדר נבנצל, ישעיהו נבנצל ושולה נבנצל-לוין, גדלה בירושלים. היא למדה בבית הספר חורב וסיימה בגיל 16 וחצי. קיבלה תואר במשפטים מהאוניברסיטה העברית ביוני 1961 והוסמכה כעורכת דין בשנת 1961.

התגוררה בעיר העתיקה בירושלים בשכנות להוריה ואחיה. הייתה נשואה לפרופ' שלום אלבק (חוקר תלמוד ומשפט עברי ובנו של פרופ' חנוך אלבק), ואם לחמישה: יהודה אלבק, פרופסור רחל אלבק-גדרון, רבקה אלבק-סלומון, הרב חנוך אלבק (רב קהילה ברמת בית שמש וחתן הרב דוד יצחק מן) ובתיה ליכט.

נפטרה ב-27 בספטמבר 2005 ממחלת הסרטן, נקברה בבית הקברות הר הזיתים.

קריירה
------

בדצמבר 1965 מונתה לסגנית פרקליט המדינה.

### קרקעות

הייתה במשך 24 שנים מנהלת המחלקה האזרחית בפרקליטות המדינה. בתפקידה זה, עסקה בהסדר הקרקעות בנגב ובטיפול בתביעות הבדואים לאדמות ובבירור תביעות של ערבים על אדמות בגליל. בעיקר תחת ממשלות הליכוד בשנים 1977–1992, עסקה במעמד המשפטי של ההתנחלויות ושל השטח שעליו הוקמו. לצורך פעילותה אף סיירה רבות בשטח, גם באמצעות מסוקים. בעקבות החלטת בית המשפט העליון בעניין אלון מורה לפיה נאסר להפקיע קרקעות פרטיות לצורכי התנחלות, הגדירה אלבק את המנגנון המשפטי שאיפשר להכריז על קרקע כאדמות מדינה על פי החוק העות'מאני מ-1858 ועסקה באיתור אדמות שאינן מעובדות. לימים התגאתה בכך שכל פעולותיה עמדו במבחן בג"ץ. אף על פי כן ספגה ביקורת רבה מחוגי השמאל, שראו בפעילותה דוגמה לאופן שבו מצדיק המנגנון הביורוקרטי והמשפטי פגיעה בזכויות אדם. מנגד ספגה ביקורת גם מהצד הימני על התנגדותה העיקשת להפקעת קרקעות מאנשים פרטיים ועל עיכוב הקמת התנחלויות. אליקים העצני, מאנשי קריית ארבע, סיפר כי "הכביש המוביל לקריית ארבע מתפתל ומתפתל, לעיתים תוך סיכון חיי אדם, כי היא לא רצתה לקחת מהערבים את האדמה שלהם. חרקנו שיניים".

בראשית שנות ה-80, במקביל לגיוס מלאי מספק של קרקעות להתיישבות ממשלתית, עסקה בבקרה על רכישת קרקעות וההתיישבות הפרטית. מתוקף תפקידה היא הזהירה רוכשים פוטנציאליים לוודא שקרקעות שהם קונים קיבלו היתר עסקה מהמנהל האזרחי, כדי לצמצם את הסיכוי להונאה. בעקבות מספר מקרים של הונאה במכירת קרקעות היא קבעה בשנת 1985 תקנות להסדר עסקאות הנדל"ן ביהודה ושומרון. בעקבות זאת, היא זכתה לכינויי גנאי מסוחרי הקרקעות, יהודים וערבים.

למרות ההשקפה הניצית שיוחסה לה, הביעה דעתה בשנותיה האחרונות בריאיון לעיתון הארץ כי בהתנחלויות יש אלמנט של זמניות ולמתנחלים אין זכות קניין על בתיהם על פי המשפט הבינלאומי הפומבי. באותו ראיון אמרה כי:

> 
> התפקיד שהיה לי בעניין ההתנחלויות היה לבדוק שהקרקע שמבקשים להקים בה התנחלות היא אדמות מדינה ושלא פוגעים באף אדם פרטי. הרעיון הזה מאוד דיבר אל לבי והמדיניות הזאת מאוד קסמה לי. מצד אחד ליישב את ארץ ישראל, ואני גדלתי על ברכי הציונות בלי מירכאות, ומצד שני לא לפגוע באף אדם כשעושים את זה. להגן על הפרט ולתת למדינה אפשרות לבצע את תפקידה. (...) יש למעלה ממאה יישובים שבנויים על חוות הדעת שלי. תמיד כשבאתי לבקר בהם, הרגשתי שהם כמו ילדים שלי.
> 
> 
> 
> 

### עניינים אחרים

בנוסף לענייני קרקעות עסקה אלבק בנושא של אימוץ והייתה חברה בוועדת עציוני לגיבוש חוק בנושא. בשנות ה-80 עסקה בהסדרת אימוצים מחוץ לישראל. ועמדה בראש צוות בינמשרדי לעניין אימוץ ילדים מחוץ לישראל. בשנת 1976 הייתה חברה בוועדה לקידום מעמד האישה בה הביעה את העמדה שקידום האישה לא צריכה לבוא על חשבון הילודה.

כן עסקה במתן המענה של המדינה לתביעות נגדה. בשנת 1991 התעוררה סערה ציבורית לאחר שהודלף מסמך פנימי של הפרקליטות שבו חיוותה את דעתה לדחות תביעת פיצויים של תושב ח'אן יונס שאשתו נהרגה בפעולת צה"ל. במסמך זה טענה בין היתר כי: "פרט לכל ההגנות הרגילות, צריך לטעון שהתובע רק הרוויח ממות המנוחה, שכן בחייה היה חייב לפרנס אותה ועתה איננו חייב בכך - לכן נזקו הוא לכל היותר אפס". בעקבות כך תבע חבר הכנסת יוסי שריד לפטרה, אך דרישתו לא נתמלאה, שכן טיעונים מעין אלו, שלכאורה מצביעים על אטימות רגשית, רווחו בשפה המשפטית.

### אחרי שירות המדינה

ב-1993 הודחה מתפקידה על ידי שר המשפטים דוד ליבאי, על רקע ביקורת פנימית (שהודלפה) שהטיחה בחיים אורון, בה הטילה ספק בנאמנותו למדינה, לאחר שביקש לקבוע פיצויים לנפגעי טרור יהודי. היא הואשמה בכך שהיה אסור לה כעובדת מדינה להעביר ביקורת על נבחר ציבור.

לאחר שנת צינון, היא פתחה משרד פרטי שהתמחה בדיני קרקעות. בין השאר ייצגה את מושב רשפון מול מינהל מקרקעי ישראל על רקע רישום קרקעות המושב על שם הקרן הקיימת לישראל, וזכתה בעתירתה.

ספרה
----

* פליאה אלבק, **השימוש בקרקעות ביהודה ובשומרון לצורך התיישבות היהודית - היבטים משפטיים ומבחן המציאות** (בתוך) **העלייה אל ההר - ההתיישבות היהודית המתחדשת ביהודה ושומרון**, העורך: אברהם שבות, הוצאת ספריית בית אל - המכללה האקדמית יהודה ושומרון - 2002

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פליאה אלבק** בוויקישיתוף
* רשימת הפרסומים של פליאה אלבק, בקטלוג הספרייה הלאומית
* הקלטה של **ברכה סליי** מראיינת את **פליאה אלבק** על החיים ברובע היהודי בירושלים
* אלוף בן, "בהתנחלויות יש אלמנט של זמניות, למתנחלים אין זכות קניין על בתיהם", באתר הארץ, 3 באפריל 2004
	+ גאה או מצטערת על הכשרת הקרקע להתנחלויות, באתר הארץ, 13 באפריל 2004 - מכתבי תגובה לראיון עמה
* עפרה לקס, ישרה מדי - בגליון השבוע, באתר ערוץ 7, 12 באוקטובר 2005
* הארץ, מתה המשפטנית פליאה אלבק, ממכשירי הקמת ההתנחלויות, באתר הארץ, 27 בספטמבר 2005
* אורי פז, ייקוב הדין את ההר – עו"ד פליאה אלבק ז"ל, אתר notes
* אתר למנויים בלבד יובל אלבשן, דינה זילבר, פליאה אלבק והצביעות שמסביב, באתר הארץ, 8 בנובמבר 2018
* כרטיס הקבר של פליאה אלבק, באתר הר הזיתים
* פליאה אלבק (1937-2005), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  אשה בבית, גבר במשרד, מעריב, 21 בדצמבר 1979
2. ↑  מוסמך למשפטים, דבר, 16 ביוני 1961
3. ↑  הערכה לפרקליטות המדינה בהסמכת 72 עורכי דין חדשים, דבר, 6 באוקטובר 1961
4. ↑  מינוי עובדים בכירים בשירות המדינה, למרחב, 26 בדצמבר 1965
5. ↑  מאות מיליוני ל"י ישולמו לבדווים שפונו מאדמותיהם, מעריב, 4 בדצמבר 1975
6. ↑  יוסף צוריאל, נדחו העבודות להקמת מצפה הר זיו בגליל, מעריב, 4 ביולי 1979
7. ↑  עמוס לבב, טסה במסוק לקבוע חוקיות ההתנחלויות, מעריב, 20 בינואר 1978
8. ↑  עמוס לבב, הפרקליטה המעופפת חגה במסוק מעל ארבע ההתנחלויות, מעריב, 20 בינואר 1978
9. ↑  יוסף צוריאל, מאתרים קרקעות ליישובים ביו"ש, מעריב, 31 בינואר 1979
10. ↑  יוסף חריף, לאחר "מלחמה על כל דונם" הוחלט פה אחד; יוקצו קרקעות לשבע התנחלויות קיימות, מעריב, 15 באוקטובר 1979  
עדה כהן, הגיבורה האמיתית, מעריב, 17 באוקטובר 1979
11. ↑  הביקורת על החלטותיה של אלבק התייחסה, בין השאר, להתעלמותה מאדמות לא מעובדות ששימשו את הפלסטינים למרעה ולהגדרת אדמות אלו כאדמות מדינה
12. ↑  יוסף חריף, הממשלה לא תגיב על עסקת הנשק ארה"ב מצרים עד שתקבל מידע מוסמך, מעריב, 10 בדצמבר 1979
13. ↑  צורף עוזר לגב' אלבק, מעריב, 12 בדצמבר 1979
14. ↑  אילן בכר, הממשלה אצה ליצור עובדות ביו"ש בטרם הבחירות, מעריב, 12 באפריל 1984
15. ↑  עמוס לבב, תחרות סמויה בשטחים: תנופת בנייה יהודית מול בנייה ערבית מואצת, מעריב, 11 בינואר 1983
16. ↑  ברוך מאירי ואילן בכר, רכישת קרקע ביו"ש - רק בהיתר המינהל, מעריב, 13 במאי 1983
17. ↑  אמנון אברמוביץ', "העניין הזה החל אצלינו" (שרון, פברואר 80), מעריב, 16 באוגוסט 1985
18. ↑  ברוך מאירי, בישראל כ-600 ילדים בני אימוץ לפי מסקנות ועדת עציוני, מעריב, 7 בנובמבר 1979
19. ↑  גבי קסלר, משרד הרווחה יסייע למעוניינים באימוץ ילדים מברזיל, מעריב, 18 באפריל 1986  
ברוך מאירי, ילדי ברזיל מגויירים במהירות, מעריב, 20 באפריל 1986
20. ↑  אלבק: בית המשפט חייב לבדוק הסכמת ההורים, מעריב, 17 ביוני 1988
21. ↑  להקל על האשה - לא על חשבון המשפחה, מעריב, 28 בספטמבר 1976
22. ↑  שאול הון, חייל שנפטר ממחלת הסרטן, מעריב, 21 בינואר 1980
23. ↑  שרשור ובו פרטים מדיוני ההדחה בטוויטר של עמית סגל

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007308073205171
* ISNI: 0000 0000 6693 5598
* LCCN: nr2006027740
* SUDOC: 24412356X
* VIAF: 88359015
* WorldCat: lccn-nr2006027740

 |