recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**ארתור** (**Arthur**) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1981 עם דאדלי מור, לייזה מינלי וג'ון גילגוד בתפקידים הראשיים.

התסריט נכתב על ידי סטיב גורדון שגם ביים את הסרט. זה היה הסרט היחיד אותו ביים. הוא נפטר שנה לאחר מכן מהתקף לב בגיל 44.

הסרט מספר על מיליונר שתיין מניו יורק הנאלץ לשאת אשה עשירה, אך מתאהב בבחורה ענייה מרובע קווינס.

הסרט זכה להצלחה גדולה בקופות, והגיע למקום הרביעי ברשימת שוברי הקופות לשנת 1981.

המוזיקה לסרט נכתבה על ידי ברט בכרך, כריסטופר קרוס (שגם ביצע את השיר), פיטר אלן וקרול בייר סייגר.

הסרט זכה בשני פרסי אוסקר:

* פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר - ג'ון גילגוד
* פרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר - שיר הנושא (Best That You Can Do)

כן היה הסרט מועמד לשני פרסי אוסקר:

* פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר - דדלי מור
* פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר - סטיב גורדון

הסרט זכה גם בפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי, פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר (דאדלי מור), פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע (ג'ון גילגוד) ופרס גלובוס הזהב לשיר המקורי.
לייזה מינלי הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.

ב-1988 הופק סרט המשך בשם Arthur 2: On the Rocks עם אותם שלושת השחקנים הראשיים. הסרט הצליח הרבה פחות. ב-2011 הופק רימייק לסרט.

תקציר העלילה
------------

ארתור באק (דאדלי מור) הוא מיליונר מפונק ושתיין שמעביר את זמנו במשחק עם רכבות צעצוע ובנסיעות עם נהגו הפרטי ברחבי ניו יורק.

מי שמשגיח עליו ומטפל בו כמו ילד קטן הוא משרתו האישי הובסון (ג'ון גילגוד). אביו של ארתור מודיע לו כי הוא עומד לקבל 750 מיליון דולר מכספי המשפחה בתנאי שיישא לאישה את חברתו ממעמד חברתי גבוה, סוזן ג'ונסון (ג'יל אייקנברי).

ארתור נכנס לחנות גדולה במנהטן מלווה בהובסון ורואה בחורה צעירה ונאה גונבת עניבה. היא נתפסת על יש איש האחזקה אך ארתור מחלץ אותה ממעצר. היא מציגה את עצמה כלינדה מורולה (לייזה מינלי) וארתור מתאהב בה מיד ומתחיל לחזר אחריה.

ארתור מתקשה לעמוד בפני לחץ משפחתו לשאת את סוזן. הובסון מרגיש באהבתו של ארתור ללינדה וחש שהוא מתחיל להתבגר. הוא מדרבן את לייזה לבוא לטקס האירוסין של ארתור וסוזן והנוכחים מבחינים באהבה שלו ללינדה.

לאחר מות הובסון נערך טקס החתונה של ארתור וסוזן בכנסייה. ארתור השתוי מבחין ברגע האחרון בלינדה וזמן קצר לפני ההתייצבות לפני הכומר הוא מודיע לסוזן כי אינו מאוהב בה אלא בלינדה וכי אינו רצה להתחתן. הוא אינו חוזר מדבריו גם לאחר שאביה של סוזן מפליא בו את מכותיו.

לבסוף מודיעה לו דודתו מרתה (ג'רלדין צ'פלין) כי למרות כל זאת הוא יקבל את חלקו ברכוש המשפחה בסך 750 מיליון דולר כי לא המשפחה לא תסבול שאחד מבניה ישתייך למעמד הנמוך. ארתור מודיע זו ללינדה ושניהם נכנסים למכונית המשפחה המפוארת והנהג מוביל אותם ברחובות מנהטן.

קישורים חיצוניים
----------------

* "ארתור", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "ארתור", באתר נטפליקס
* "ארתור", באתר AllMovie (באנגלית)
* "ארתור", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "ארתור", באתר Box Office Mojo (באנגלית)
* "ארתור", באתר Metacritic (באנגלית)
* "ארתור", באתר אידיבי
* "ארתור", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קדימון לסרט ארתור, באתר יוטיוב
* שיר הנושא לסרט ארתור בביצוע כריסטופר קרוס, באתר יוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2002113066
* WorldCat (עם LCCN): no2002-113066

 |
**שידוך הולם** (A Suitable Boy), רומן מאת ויקרם סת, נכתב בדלהי ב־1993. הספר זכה לשבחים רבים והיה לרב מכר עם צאתו לאור. "שידוך הולם" יצא לאור בעברית בהוצאת זמורה-ביתן ותורגם בידי שרון פרמינגר. המקור האנגלי של הספר, בן כ־1500 עמודים, הוא אחד הרומנים הארוכים ביותר שנכתבו באנגלית.

הרומן מגולל את סיפורן של ארבע משפחות בהודו ב־1950.
רוב עלילת הספר מתרחשת בעיר הבדויה בראהמפור, בירת מדינת פורווה-פרדש (בדויה גם היא) בצפון הודו.

במרכז הרומן דמותה של הסטודנטית הצעירה לאטה מֶהרָה, אשר הגיע תורה להתחתן, והיא עומדת בפני שלוש ברירות: כביר דוראני, סטודנט מוסלמי שבו היא מאוהבת עד כלות, אמיט צ'טרג'י, משורר בנגלי צעיר ואחי גיסתה של לאטה (דמותו מבוססת חלקית על ויקרם סת עצמו), והארש חאנה, סוכן שאפתן של חברת נעליים (דמותו מבוססת על חייו של פְּרֶמו סת, אביו של הסופר).

כרקע לסיפור משמשות ההתרחשויות הדרמטיות המלוות את שנות עצמאותה הראשונות של הודו: פרצי האלימות העדתיים, מלחמת המעמדות, מערכת הבחירות הראשונה והשבר העמוק שהותירה אחריה חלוקתה של הודו.

אחד המאפיינים הבולטים בספר היא ההיצמדות של המספר לנקודת הראות של הגיבורים - בכל פרק מלווה המספר אחת מן הדמויות - ורק במקום אחד, לקראת הסוף, נשמע לראשונה קולו העצמאי של המספר. המספר נשאר אם כן מינורי בכוונה, אך בעל ראייה חודרנית ויכולת ניתוח מעמיקה. בכל משפט בספר ניכרת אהבתו הרבה של סת לגיבוריו ולהודו, הארץ אותה הוא מתאר בדייקנות וברגישות.

הספר עובד על ידי "נטפליקס" למיני-סדרת דרמה בריטית בת שישה פרקים, באותו שם בבימויה של מירה נאיר וכתיבת התסריט של אנדרו דייוויס. הסדרה יצאה למסכים בשנת 2020.

קישורים חיצוניים
----------------

* שידוך הולם, באתר OCLC (באנגלית)
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים ריקים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**ארת'לינגס** (באנגלית: **Earthlings**, "בני־ארץ") הוא סרט תיעודי העוסק בשימוש בבעלי חיים על ידי האנושות למטרות חיות מחמד, מאכל, לבוש, בידור, ומחקר מדעי.

הסרט יצא לאור בשנת 2005 ומקוריין על ידי השחקן חואקין פיניקס. את הפסקול של הסרט יצר המוזיקאי מובי. הפילנתרופ האוסטרלי, פיליפ וולן עזר במימון סרט זה. בסרט הוצגו עבודות של האמנית הבריטית סו קו.

מהלך הסרט
---------

ארת'לינגס משתמש בצילומי וידאו שצולמו דרך מצלמות נסתרות ומתאר את הסבל שעובר על בעלי החיים אשר מועסקים בכפייה על ידי תעשיות שונות למטרות כמו מאכל, חיות מחמד, בידור, ספורט, ומחקר מדעי ורפואי או בבתי מחסה וחוות מתועשות.

קידום, שיווק ופרסים
-------------------

חואקין פיניקס הגיב על הסרט: 

> 
> מכל הסרטים שאי פעם הייתי מעורב בהם, זה הסרט שגורם לכולם לדבר הכי הרבה. כל אחד שרואה את ארת'לינגס, מספר לשלושה אנשים אחרים עליו.
> 
> 
> 
> 

בנוסף הגיב פיטר סינגר, מחבר הספר "שחרור בעלי-החיים", על הסרט: "אם הייתי יכול לגרום לכל האנשים בעולם לראות סרט אחד, זה יהיה ארת'לינגס".

הפילוסוף טום ריגן הגיב גם הוא ואמר "בשביל אלה שראו את ארת'לינגס, העולם אף פעם לא יהיה אותו דבר".

הסרט זכה בפרסי "הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר" בפסטיבל הסרטים האמנותי ופסטיבל הסרטים של סן דייגו, וזכה בפרס "הסרט בעל התוכן הטוב ביותר" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של בוסטון.

חואקין פיניקס זכה בפרס על פעילות הומניטרית בעקבות מעורבותו בסרט.

בבוקר 21 ביולי 2020 חטף פעיל זכויות בעלי חיים אוקראיני אוטובוס ובו 16 איש. הפעיל שחררם באמצע הלילה, לאחר שנשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי פרסם בפייסבוק המלצה על ארת'לינגס. ההמלצה שנמחקה לאחר שחרור השבויים.

ראו גם
------

* זכויות בעלי חיים
* גארי יורופסקי

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ארת'לינגס (באנגלית)
* ארת'לינגס, ברשת החברתית פייסבוק

* ארת'לינגס, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* ארת'לינגס, ברשת החברתית אינסטגרם

* ארת'לינגס, סרטונים בערוץ היוטיוב

* ארת'לינגס, סרטונים באתר Vimeo

* "ארת'לינגס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "ארת'לינגס", באתר AllMovie (באנגלית)

* "ארת'לינגס", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* "ארת'לינגס", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* Earthlings - האתר הרשמי של הסרט
* ארת'לינגס(הקישור אינו פעיל) - האתר הרשמי בעברית
* ארת'לינגס - הסרט לצפייה ישירה עם תרגום בעברית, באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  אנדרו רוט, ‏תפיסת בני הערובה מסתיימת לאחר שנשיא אוקראינה תומך בסרטו של חואקין פיניקס (באנגלית), Guardian, 21 ביולי 2020
**שִׁיר הַגְדִי** הוא ספר שיריה וסיפוריה של המשוררת מרים ילן שטקליס המיועדים לגיל הרך.

במשך שנים פרסמה שטקליס את שיריה וסיפוריה בקבצים שונים, ובעיתוני ילדים, במיוחד בעיתון דבר לילדים. בסוף שנות החמישים החלה הוצאת דביר במפעל קיבוץ יצירתה לכרכים על פי גילי הקוראים. "שיר הגדי" יצא לאור הראשון, בשנת 1957, והוא מיועד "לגיל הרך" ולאחריו "יש לי סוד" ו"בחלומי" המיועדים לקוראים מבוגרים יותר. הספר יצא במהדורה נוספת בשנת 1963, ובשנת 1986 יצאו לאור בהוצאת דביר שלושת הכרכים בספר אחד ששמו "מרים ילן שטקליס - שירים וסיפורים".

הספר כולל מבחר שירים מתוך הספרים "אצו רצו גמדים" (1939), "דני" (1943) ו"שירי-לי מירי-לי" (1947), וכן סיפורים ושירים שפורסמו בעיתוני הילדים, אך לא נאספו לקובץ, ובהם הסיפור הארוך "המסע אל האי אולי" המתאר את מסעה של חבורת צעצועים עם הילד דני, אל האי אולי, על מנת לתקן את הבובה אלישבע. הסיפורים והשירים המופיעים בספר נכתבו על ידי ילן-שטקליס, פרט לסיפור "אבא מצחיקון" שנכתב על ידי קורניי צ'וקובסקי ואותו תרגמה שטקליס מהשפה הרוסית. 

הספר אויר על ידי המאיירת צלה בינדר באיורים שהפכו להיות מזוהים עם יצירתה של מרים ילן שטקליס. איוריה של בינדר הם איורים פשוטים ומינימליסטים המצוירים בדיו, והם תואמים את רוחם של השירים והסיפורים.

השירים והסיפורים המקובצים בספר עוסקים בנושאים מעולמו של הילד. בשמחה ובעצב שהוא חש, ביחסו אל הוריו ואל חבריו וחברותיו למשחק, האמיתים והדמיוניים. עולמו הפנימי של הילד מתואר באופן רגיש ובבהירות. גיבורי השירים - הבובות זהבה ואלישבע, הילד דני, והידיד הדמיוני טינטן, התחבבו על הקוראים, והיו לחלק מעולמם של ילדי הגיל הרך בישראל. על אף שהספר מיועד לגיל הרך, וחלק מהשירים בו מוגדרים "משחק אצבעות", אהובים השירים שבספר על בני כל הגילים, ועל מבוגרים רבים.

במהלך השנים זכו השירים המופיעים בספר לעיבודים רבים, ולביצועים של טובי הזמרים, ובהם זמרי רוק שעיקר יצירתם מופנית למבוגרים. חלק מהשירים הולחנו בסמוך לכתיבתם, אך רבים הולחנו שנים רבות לאחר כתיבתם על ידי יוצרים שגדלו על היצירות בילדותם.

שירי הספר שהולחנו מזוהים בדרך כלל עם להקת "החלונות הגבוהים", וחבריה כסולנים - ג'וזי כץ, שמואל קראוס ואריק איינשטיין. באלבומם הראשון "החלונות הגבוהים" (1967), שרו "החלונות הגבוהים" שני שירים מהספר, אותם הלחין שמואל קראוס - "אלישבע מה נחמדת" ו"בובה זהבה". ב-1975 העלו קראוס וכץ מופע בשם "לבד ביחד ולבד לבד" שכלל רבים משירי הספר שהולחנו על ידי קראוס, ובהם "ענן", "שמש, שמש במרום", "שיר ערש לאלישבע", "אצו רצו גמדים", "נתפייסה", "הדוד של בובתי", "רוח רוח" ו"ידידי טינטן". אריק איינשטיין ביצע כסולן מספר שירים מהספר, כגון "רוח רוח" (שהלחין שלום חנוך) ו"אצו רצו גמדים". כן ביצעו שירים מהספר זמרים כחוה אלברשטיין, נעמי שמר וזהבה בן. במיוחד ידוע הביצוע של צביקה פיק מפסטיבל שירי הילדים לשיר "הסבון בכה מאוד", אותו גם הלחין פיק.

קישורים חיצוניים
----------------

* 
* שיר הגדי, באתר OCLC (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ד"ר תור ר. גונן מרים ילן שטקליס בראי האיור: אינטרפרטציות ויזואליות ליצירותיה, **עיונים בספרות ילדים**, 2002 גיליון 12. עמ' 39 – 60. באתר "הגיל הרך"
**לורנצו פלגריני** (נולד ב-19 ביוני 1996 ברומא, איטליה) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת הקשר ברומא ובנבחרת איטליה.

קריירת מועדונים
---------------

לורנצו שנולד ברומא, וסבל כילד מהפרעה בקצב הלב הצטרף לאקדמיית הנוער של רומא בגיל 9. הוא ייצג את המועדון במסגרת ליגת האלופות לנוער ולאחר מכן ניתנה לו ההזדמנות לערוך את הבכורה במדי הקבוצה הבוגרת עוד בגיל 18 על ידי המאמן רודי גארסיה, כשנכנס כמחליפו של סליח אוצ'אן בניצחון הליגה 0–1 על צ'זנה ב-22 במרץ 2015.

ב-30 ביוני פלגריני חתם על חוזה עם קבוצת ססואולו בעבור סכום המשוער בכ-1.25 מיליון יורו. אחד הסעיפים בחוזה היה אם וכאשר רומא תרצה לקנות בשלב מסוים בחזרה את פלגריני, היא יכולה לעשות זאת בעבור סכום שייאמד בין 8 ל-10 מיליון יורו. את הופעת הבכורה שלו במדי ה"נרו ורדי" ערך ב-8 בנובמבר. חודש לאחר מכן כבש את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 0–3 על סמפדוריה. בעונת 2016/17 פלגריני רשם 34 הופעות בכל המסגרות, כבש שמונה פעמים ובישל שבעה. בסוף העונה נקנה פלגריני בחזרה לרומא.

ב-30 ביוני 2017 השתמשה רומא במימוש סעיף הרכישה בחזרה בחוזה של פלגריני בעבור סכום של כעשרה מיליון יורו והשחקן חתם לחוזה לחמש שנים. ב-1 בדצמבר הבקיע את שערו הראשון בקבוצה מבישול של המגן השמאלי הסרבי, אלכסנדר קולארוב, בניצחון רומא 1–3 על ספאל.

נבחרת איטליה
------------

פלגריני ייצג את נבחרת איטליה בגילאים שונים. במרץ 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת עד גיל 19 נגד נבחרת גרמניה. כמו כן, בשנה החולפת שיחק בנבחרת עד גיל 20 ולאחר זמן קצר הוקפץ לנבחרת עד גיל 21.

את הופעת הבכורה שלו בבוגרים ערך בניצחון הידידות 0–8 על נבחרת סן מרינו בסוף מרץ 2017, לאחר שנכנס במחצית השנייה כמחליף. את הופעת הבכורה הרשמית בהרכב ערך שבועיים לאחר מכן בניצחון הביתי 0–5 על נבחרת ליכטנשטיין במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. ב-5 בספטמבר 2019, פלגריני כבש את שער הבכורה שלו במדים הלאומיים בניצחון החוץ 1–3 על נבחרת ארמניה במסגרת מוקדמות יורו 2020.

תארים
-----

### קבוצתיים

רומא
* הליגה האזורית (1): 2021/22

#### נבחרת איטליה

* אליפות אירופה: יורו 2020

### אישיים

* שחקן העונה של רומא (1): 2020/21
* שחקן העונה של הליגה האזורית (1): 2021/22
* נבחרת העונה של הליגה האזורית (1): 2021/22

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לורנצו פלגריני** בוויקישיתוף
* לורנצו פלגריני, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* לורנצו פלגריני, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל, באתר ESPN
* הפרופיל של פלגריני באתר הרשמי של רומא

הערות שוליים
------------

1. ↑  רומא מחתימה את פלגריני בחזרה
2. ↑  פלגריני הוא שחקן עונת 2020/21 של רומא
3. ↑  פלגריני נבחר לשחקן העונה בליגה האזורית 2021/22
4. ↑  נבחרת העונה בליגה האזורית 2021/22

| **נבחרת איטליה – יורו 2020 (אלופת אירופה)** |
| --- |
| 1 סיריגו • 
2 די לורנצו • 
3 קייליני • 
4 ספינאצולה • 
5 לוקאטלי • 
6 וראטי • 
7 פלגריני • 
8 ז'ורז'יניו • 
9 בלוטי • 
10 אינסינייה • 
11 ברארדי • 
12 פסינה •
13 אמרסון • 
14 קייזה •
15 אצ'רבי •
16 כריסטנטה •
17 אימובילה •
18 בארלה •
19 בונוצ'י •
20 ברנרדסקי •
21 דונארומה •
22 רספאדורי •
23 בסטוני •
24 פלורנצי •
25 טולוי •
26 מרט •
מאמן: מאנצ'יני | איטליהאיטליה |
**שלושת המשיחים מאיפסילנטי** (מאנגלית: The Three Christs of Ypsilanti) הוא ספר מאת הפסיכולוג מילטון רוקיץ', המגולל את סיפורו של ניסוי שערך בשלושה חולים בסכיזופרניה פרנואידית שטענו שהם ישו, בבית החולים בעיר איפסילנטי שבמישיגן, ארצות הברית.

נושאי המחקר היו ג'וזף (58), שנמצא באשפוז פסיכיאטרי במשך שני עשורים; קלייד (70), חקלאי לשעבר שסבל מבעיית שתייה ודמנציה; ולאון (38), שמגיל צעיר האמין שהוא ישו. הניסוי החל ביולי 1959 ונמשך כשנתיים. על מנת לחקור את הניתוק מהמציאות שבו היו המטופלים שבויים דאג החוקר לכך שיהיו בחדרים סמוכים, וכן הניע אותם להיפגש בין היתר בחדר האוכל ובמהלך מטלות בבית החולים. במהלך הניסוי, רקח הודעות ומסרים מדמויות שאינן קיימות במטרה לבצע מניפולציות במטופלים (כגון שליחת מכתבים ממענים מפוברקים), על מנת לבדוק האם דעתם תשתנה, אך זה לא קרה. בתקופה זו, שלושת הגברים התווכחו רבות, וכל אחד מעם טען שהוא ישו האמיתי והקדוש מכולם, וכן שהאחרים לוקים במחלת נפש או שהם רובוטים. בחלוף הזמן, החיכוכים ביניהם פסקו והם התיידדו והחלו לדבר על נושאים אחרים. בסופו של הניסוי לא חל שיפור בניתוק מן המציאות בו לקו שלושת הגברים והם המשיכו להאמין שהם ישו.

תלמידיו של רוקיץ' באותה העת העידו שהיה מניפולטיבי ושאף ליצירת עימותים בין הגברים בניסוי. עם השנים הגיע הסופר למסקנה שהתנהלות מחקרו הייתה פסולה אתית, ולמהדורת 1984 הוסיף את ההתנצלות "לא הייתה לי זכות, אף לא בשם המדע, לשחק בתפקיד אלוהים, להתערב בחייהם הפרטיים ולשפוט אותם". בהמשך אף אמר שהם אלו שהפריכו את אמונתו שיצליח לשנותם, ולמעשה הדבר גרם לו להכיר בכך שהוא עצמו החזיק באמונה שיש ברשותו כוח אומניפוטנטי.

הספר יצא לאור לראשונה בשנת 1964. ב-2011, יצא במהדורה מחודשת על ידי ה-The New York Review of Books.

בשנת 2017 יצא סרט הדרמה "שלושה משיחים" (אנ') שביים ג'ון אבנט, ומבוסס על מחקרו של רוקיץ', שגם השתתף בכתיבת התסריט.

הערות שוליים
------------

1. ↑  The True Story Behind The Failed Psychological Experiment Of The Three Christs of Ypsilanti, באתר All That's Interesting, נובמבר 2018
2. ↑  The Three Christs of Ypsilanti (Movie Tie-In Edition), ב-The New York Review of Books
**שלום עראקי** (1685–1780) היה נשיא קהילת יהודי תימן והממונה על המטבעה של תימן.

ביוגרפיה
--------

פעל לבניית מוסדות ציבור בקהילת יהודי צנעא ובהם גם את בית הכנסת בית אלאוסטא. פעל למען תרומות ליישוב היהודי בארץ ישראל.

ב-1740 פעל נמרצות להכנסת סידור התפילה בנוסח הספרדים (נוסח שאמי) בקרב יהודי תימן, וכן פעל למען קבלת פסיקות השולחן ערוך. פעילות זו עוררה מחלוקת עזה. הרב יוסף קאפח כתב ששלום התפלל בכל שבת בבית כנסת אחר והביא עמו סדורים נוסח ספרד: "וביקש מהם אם אפשר, או כפה עליהם אם יש צורך בכך, להתפלל נוסח ספרד". עם זאת, בספר "קורות ישראל בתימן" שפורסם על ידי הרב יוסף קאפח, כתב המחבר ר' חיים חבשוש דברים דומים על יחיא בן שלום הכהן אלעראקי עוד כתב הרב קאפח שרק שלושה מתוך עשרים ושניים בתי כנסת שפקד, סירבו לשמוע לו..

הודח מתפקידו בשנת 1761 בעקבות הסתה של המוסלמים וחילופי השלטון.[דרוש מקור] הוא נאסר והוטל עליו קנס אשר מוטט את עושרו. שניים מבניו היו מחכמי צנעא.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופ' אהרן גימאני, מקורות חדשים לפועלו של ר' שלום עראקי בקהילות תימן במאה הי"ח, בתוך: **פעמים**, גיליון 55, אביב ה'תשנ"ג (1993), עמודים 144–134
* שלום בן אהרן עראקי הכהן, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  הרב יוסף קאפח, **אגדתא דפסחא**, מבוא, עמודים 10–11
2. ↑  **ספונות**, כרך ב' ה'תשי"ח, עמוד רס"ז; פורסם גם בתוך: פרופ' יוסף טובי (עורך), **כתבים**, כרך ב', עמוד 718
3. ↑  הרב יוסף קאפח כותב שמקובל "כי היו אלה בית צאלח, בית אלשיך, בית אלד'מארי" (**ספונות**, כרך ב' ה'תשי"ח, עמוד רס"ז) ושמהרי"ץ, שהיה בעל בית הכנסת בית צאלח וצעיר באותו הזמן, "הושפע מאוד מן המקרה ומעמדתו התקיפה של מהר"י צעדי שהיה אב בית דין בצנעא באותו הזמן, וחזר להיות קנאי לנוסח תימן המקורי" (הרב יוסף קאפח, **אגדתא דפסחא**, מבוא, עמוד 11

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007502751205171
* VIAF: 308279594
* WorldCat (עם VIAF): 308279594

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**בגידה נעימה** (באנגלית: **Sibling Rivalry**) הוא סרט קומדיה שחורה משנת 1990 בבימויו של קרל ריינר, עם קירסטי אלי, ביל פולמן וסקוט באקולה בתפקידים הראשיים.

תקציר העלילה
------------

מרג'ורי טרנר (קירסטי אלי) נשואה שמונה שנים לגסטרואנטרולוג ד"ר הארי טרנר (סקוט באקולה). אין להם ילדים והארי שקוע כל הזמן בעבודתו וביריבות סמויה עם בני משפחתו - כולם רופאים הרוצים להוכיח את עצמם. מרג'ורי מרגישה את עצמה דחוייה.

אחיו הגדול צ'ארלס (סם אליוט) נמצא 15 שנים בקוסטה ריקה ומועמד לפרס נובל על מחקריו. הוא מודיע למשפחה על בואו לביקור.

מרג'ורי המתוסכלת פוגשת בחנות כלבו את אחותה ג'יני (ג'יימי גרץ) העובדת במחלקת דגי הנוי. מתפתח ביניהן ויכוח על צורת החיים שלה ומרג'ורי המרוגזת פוגשת שם בגבר שרמנטי, שמזמין אותה למסעדה ואחר כך לבית מלון לשם סטוץ. מרג'ורי נהנית מאד מהמין שלא חוותה כמוהו אצל בעלה, אלא שלבסוף היא מגלה שהגבר מת. היא בורחת בפחד מהמקום, נתקלת בניק מיני (ביל פולמן), סוכן של תריסים אנכיים וארנקה נשמט. הוא רואה שהשאירה את דלת החדר פתוחה, נכנס לשם ומתחיל להתקין את התריסים בכוונה להרשים את בעל המלון. בעת ההתקנה הוא מועד ונופל על המיטה ולהפתעתו הוא מוצא שם גבר מת ובטוח שהוא הרג אותו.

מרג'ורי מגיעה הביתה המומה, מתקשרת בשיחה אנונימית למשטרה ומודיעה על גבר מת בחדר 402. בינתיים מתאספים חברי המשפחה להמתין לבואו של צ'ארלס. ניק מתקשר למרג'ורי שמגיעה לחדר והם מחליטים לביים "התאבדות" של הגבר, מסתבר שהוא הגיס שלה-ד"ר צ'ארלס טרנר-שכל המשפחה ממתינה לו. מרג'ורי כותבת מכתב התאבדות ושולפת מאיבר מינו את הקונדום וניק מכניס לפיו של המת תרופות שונות.

אחיו של ניק הוא קצין המשטרה וילבור מיני (אד אוניל), אשר שואף להתמנות למפקד המשטרה העירונית. הוא מגיע למקום ממנו התקשרה מרג'ורי, מוצא שם את ג'יני ומתפתח ביניהם סיפור אהבה.

ניק מסגיר עצמו למשטרה, מגלה הכל וכל העסק מתפוצץ. בניתוח הגופה מתברר שהטבליות בושט ובקיבה הן של מרככי צואה, ויטמינים וכו'. האב (ג'ון רנדולף), האם (פרנס סטרנהאגן) והאחות איריס (קארי פישר) גוערים במרג'ורי והארי הנבגד עוזב אותה.

סוף טוב - אחרי מספר חודשים: ניק מצליח במכירת תריסים ומועלה בדרגה, וילבור מתמנה למפקד המשטרה וג'יני עוברת לגור אצלו, מרג'ורי מפרסמת את סיפור חייה בעיתונים ומתפרסמת והארי עוזב את עבודתו השוחקת בבית החולים ועובר לרפואה פרטית, מגדל זקן ומתקשר למרג'ורי בבקשה לחדש את יחסיהם.

מרג'ורי מסכימה. לפני שהוא נכנס היא שואלת אותו מה מצב ליבו...

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| קירסטי אלי | מרג'ורי טרנר |  |
| ג'יימי גרץ | ג'יני | אחות של מרג'ורי |
| ביל פולמן | ניקולס "ניק" מיני | מתקין תריסים |
| קארי פישר | ד"ר איריס טרנר-הנטר | אחותו של הארי |
| סקוט באקולה | ד"ר הארי טרנר |  |
| אד אוניל | וילבור מיני | קצין משטרה |
| סם אליוט | ד"ר צ'ארלס טרנר | אחיו של הארי |
| פרנסס סטרנהאגן | ד"ר רוז טרנר | האמא |
| ג'ון רנדולף | ד"ר צ'ארלס טרנר | האבא |

קישורים חיצוניים
----------------

* "בגידה נעימה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "בגידה נעימה", באתר נטפליקס
* "בגידה נעימה", באתר AllMovie (באנגלית)
* "בגידה נעימה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "בגידה נעימה", באתר Box Office Mojo (באנגלית)
* "בגידה נעימה", באתר אידיבי
* "בגידה נעימה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קדימון לבגידה נעימה, באתר יוטיוב
* תחילת הסרט, באתר יוטיוב
* בגידה נעימה, באתר TCM
**לקטור** הוא מושג בלטינית שבמקורו, **Lector**, נועד לתאר אדם שקורא, בין אם בקול או בדממה. בהשאלה משמש המושג לתאר אדם שמטרתו לברור טקסטים המיועדים לפרסום בהוצאות לאור או בעיתונים, או המיועדים להתקבל לשלבים שונים בתחרויות של יצירה ספרותית, פואטית או מדעית. בשפות מודרניות לובש המושג תעתיקים שונים. למשל, בצרפתית - *lecteur*, בפולנית - *lektor* וברוסית - лектор.

שימוש אקדמי
-----------

התואר לקטור עשוי לשמש לתיאור מרצים וחוקרים באוניברסיטאות מסוימות. התואר *lector jubilate* הוא מקבילה לדוקטור לתאולוגיה.

בהשכלה הגבוהה בהולנד, התואר לקטור משמש לתיאור מנהיג קבוצת מחקר באוניברסיטה למדע יישומי. ללקטור יש מערך דומה של משימות כמו לפרופסורים מן המניין, שנמצאים בדירוג גבוה יותר ממנו באוניברסיטה מחקרית, אם כי ברמה יישומית ולא בסיסית.

שימוש כנסייתי
-------------

מרצה דתי מכונה לפעמים לקטור. המרצה מכריז על קריאות כתבי הדת המשמשים בליטורגיה מתוך הספר הליטורגי הרשמי (lectionary).

טלוויזיה
--------

בפולנית, המילה לקטור משמשת גם לתיאור "קורא מחוץ למסך" או "קריין קולי" (Voice-over). לקטור הוא קורא המספק את הקול בתוכניות וסרטים בשפה זרה שבהם נעשה שימוש בטכניקת תרגום קולי. זוהי טכניקת לוקליזציה סטנדרטית במדינות מסוימות, למשל בטלוויזיה הפולנית ואופציה בתקליטורי DVD רבים. דיבוב מלא שמור בדרך כלל לחומר לילדים.

ייצור סיגרים
------------

 קורא לקטור, טמפה ינואר 1909
בקובה ניתן השם לקטורים  לקוראים בבתי חרושת לסיגרים שבהם בידרו את העובדים על ידי הקראת ספרים או עיתונים בקול רם, לעיתים קרובות פרסומים סוציאליסטיים. ההקראה הייתה בתשלום והמשלמים היו איגודי עובדים או עובדים שאספו כסף. בארצות הברית המנהג היה נפוץ במפעלי הסיגרים של איבור סיטי (Ybor City) בטמפה שבפלורידה אך הוא הופסק לאחר שביתת יצרני הסיגרים בעיר ב-1931. 

מקורו של הנוהג ככל הנראה בקובה.   לקטורים החלו לפעול בשנת 1865 כדי לחנך וכדי להפיג את השעמום בקרב עובדי תעשיית ייצור הסיגרים. לקטורים, וחומר הקריאה שלהם, נבחרו על ידי עובדי מפעל הסיגרים. לקטורים לקחו על עצמם לעיתים קרובות תפקידים חוץ-רשמיים ובעבר פעלו כמאיצי התנגדות לבעלי המפעלים. החל משנת 2017, אונסק"ו שקל לשמר את המקצוע כסוג של "מורשת תרבותית בלתי מוחשית". מותג הסיגרים מונטקריסטו נולד מהחיבה שהייתה ליצרני הסיגרים להאזין ללקטורים המקריאים את הספר הרוזן ממונטה כריסטו.

המחזאי הקובני-אמריקאי נילו קרוז (Nilo Cruz) הנציח את תרבות הלקטורה במפעלי הסיגרים במחזהו "אנה בחוג הטרופי" (*Anna in the Tropics*), שזכה בפרס פוליצר למחזאות בשנת 2003.

הערות שוליים
------------

1. ↑  "The people who read to Cuban cigar-factory workers". *The Economist*. 12 באוקטובר 2017. `{{cite news}}`:  (עזרה)
2. ↑  El Lector, the Cigar Factory Reader of Ybor City
3. ↑  "The Jobs Of Yesteryear: Obsolete Occupations". National Public Radio. אורכב מ-המקור ב-2010-03-08. נבדק ב-10 במרץ 2010. `{{cite news}}`:  (עזרה)
4. ↑  20 Jobs That Have Disappeared (אורכב 06.05.2010 בארכיון Wayback Machine), By Miranda Marquit, Main Street, thestreet.com, May 3, 2010.
5. ↑  "The people who read to Cuban cigar-factory workers". *The Economist*. 12 באוקטובר 2017. `{{cite news}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb18090675p (data)

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**בדיחדת** (באנגלית: **Religulous**) הוא סרט תיעודי אמריקאי משנת 2008, בכתיבתו ובכיכובו של הקומיקאי ביל מאהר. שם הסרט הוא הלחם של המילים בדיחה ודת (באנגלית: *Religious and ridiculous*). הסרט בוחן את הדתות השונות, בהן נצרות, אסלאם ויהדות, ולועג להן ולאמונות דתיות. הוא אחד הסרטים התיעודיים הנצפים ביותר בארצות הברית.

תוכן הסרט
---------

מגוון רחב של דעות והשקפות דתיות נבחנים במסעו של ביל מאהר ליעדים שונים בעלי חשיבות דתית, בהם ירושלים, קריית הוותיקן וסולט לייק סיטי שביוטה, שם הוא ראיין מאמינים ממגוון רחב של רקעים, כולל חבר לשעבר בארגון הנוצרי האוונגליסטי "יהודים למען ישוע", נוצרים, מוסלמים, מורמונים לשעבר ויהודים חסידים. מאהר נוסע לפינת הנואמים שבהייד פארק, לונדון, שם הוא דן ו"מטיף" למאמיני הסיינטולוגיה.

מאהר גם מבקר במוזיאון בריאתנות בקנטקי, וכן מבקר בישראל, בה הוא נראה בהר הזיתים ובתל מגידו (המוזכר בברית החדשה כארמגדון, שם לפי המסורת הנוצרית ייערך הקרב הגדול באחרית הימים).

קבלה
----

מרבית הביקורות על הסרט "בדיחדת" הן חיוביות. הסרט קיבל ציון ממוצע של 70% מן האתר Rotten Tomatoes, על בסיס 149 ביקורות, וכן ציון של 56 מתוך 100 מן האתר Metacritic, על בסיס 31 ביקורות. מבקר הקולנוע רוג'ר איברט העניק לסרט ציון של שלושה וחצי כוכבים מתוך ארבעה, וכתב: "אני מציין באמונה כי צחקתי במהלך הסרט לעיתים קרובות. ייתכן ותשנאו אותו, אך לפחות קיבלתם דיווח. אולי תהנו מהחומר על דתות אחרות, ותתעלמו כאשר דנים בדתכם. זה טבעי."

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **בדיחדת** |

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בדיחדת

* "בדיחדת", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "בדיחדת", באתר נטפליקס

* "בדיחדת", באתר AllMovie (באנגלית)

* "בדיחדת", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* "בדיחדת", באתר Box Office Mojo (באנגלית)

* "בדיחדת", באתר Metacritic (באנגלית)

* "בדיחדת", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
**שמחה גדולה בשמים** הוא רומן שנכתב בידי אמונה אלון, ויצא לאור בהוצאת כתר בשנת 2004. הרומן מתאר את סיפור אהבתה הגדולה של שלומציון, צעירה דתית רדיקלית וחולמת חלומות, ליאיר, תלמיד שקדן ועילוי בישיבה ציונית דתית מרכזית (המזוהה כנראה עם ישיבת מרכז הרב) בתקופת התחלת ההתנחלויות לאחר מלחמת יום הכיפורים. הספר תורגם לאנגלית על ידי דוד חזוני תחת השם **If You Awaken Love** והיה מועמד לפרס הספר היהודי הלאומי בשנת 2007.

עלילה
-----

בירושלים של סוף שנות השישים נרקם סיפור אהבה בין שלומציון, בתו של מבקר מקרא מפורסם, לבין יאיר, בחור ישיבה צעיר ב"ישיבה הגדולה" - כפי שמכונה בספר ישיבה גבוהה ציונית דתית בירושלים שבראשה עומד רב קשיש וכריזמטי המנהיג ציבור. לאחר שהתברר כי ראש הישיבה הכריזמטי מתנגד לשידוך זה, בשל סיבה שאינה ברורה, שלומציון עוזבת את הדת ויורדת לסיני. יאיר, שמשלים עם גזרתו של ראש ישיבתו הנערץ, מתחתן עם לאה'לה - בתו של אחד מסגניו של ראש הישיבה, והולך לגור בהתנחלות תרצה צפונית לירושלים. שלומציון נישאת למרדכי רוזנברג, אחד ממפקדיו של יאיר, שלאחר מלחמת יום הכיפורים עבר להתגורר בסיני, ויולדת את מיה. שנים לאחר מכן, שלומציון הגרושה מבוססת בקהילה התל אביבית השמאלנית ועובדת כמעצבת על. בתה מיה חוזרת בתשובה לאחר שירותה הצבאי, מתאהבת בבנו של יאיר, אריאל, ועומדת להתחתן איתו, ובכך מחזירה את אמה למערבולת רגשית גדולה.

הסיפור מסתיים ב-4 בנובמבר 1995, בסיומה של עצרת השלום בכיכר מלכי ישראל, רגע לפני רצח יצחק רבין.

דמויות
------

* **שלומציון דרור** - גיבורת הסיפור
* פרופ' **אברהם דרור**, אביה של שלומציון
* **יאיר בירמן** - בחור הישיבה, לימים רב בולט
* הרב **מוישה שור** - סגנו של ראש הישיבה
* הרבנית **חוה שור** - מורת דרך לנשים
* הרב **שמואל הוניג** - מסגני ראש הישיבה
* **לאה'לה** - בתו של הרב שמואל הונינג
* **רוזי** - מרדכי רוזנברג, מפקדו הנערץ של יאיר
* **מיה** - בתה של שלומציון
* **אריאל** - בנו של הרב יאיר בירמן

על הספר
-------

על אף שבתחילת הספר נכתב כי הדמויות הן פרי דמיונה של המחברת, יש הרואים בו רומן מפתח ומזהים את הנפשות הפועלות וקוי העלילה (למשל, הישיבה מזוהה עם ישיבת מרכז הרב וראש הישיבה עם הרב צבי יהודה קוק).

לפי פרשנות זו, הרומן הוא כנראה הרומן הראשון המתייחס לקהילת מרכז הרב וגרעין מייסדי ההתנחלויות, מתוך מבט פנימי ואישי. לאורך הספר מרומזת באורח בולט ביקורת נוקבת ויחסים טעונים לישיבת מרכז הרב ואנשיה בהיבטים שונים, כמו ראיית אמונתם בנוגע לגאולת העם והעולם כיוהרה משיחית, חינוך הנותן משקל מרובה לדעתו של הרב והעדפת התפיסה ההלכתית על פני רומנטיקה ואהבה גדולה. אנשי מרכז הרב קיבלו ספר זה בתרעומת ובעלבון[דרוש מקור], אם כי בסיומו של הספר מובעת דווקא החזרה, למרות הכל, לאותה קהילה והשתחררות מהנטל הנפשי ביחס אליה.

לקריאה נוספת
------------

* עופרה מצוב-כהן, **מפגש תרבויות בעולמם של מתבגרים - קריאה בספרות ישראלית במאה ה-21**, רסלינג, 2013

קישורים חיצוניים
----------------

* הלל ויס, עצב גדול בארץ, באתר "מעלה"
* חיותה דויטש, הודיעני על מה תריבני, אתר הצופה
* רז יובן, מיץ שביס, באתר nrg‏, 4 ביוני 2004

הערות שוליים
------------

1. ↑  If You Awaken Love', London/New Milford, The Toby Press, 2007'
**שמשהו יקרה** הוא ספר מאת יאיר אגמון הכולל חמישה סיפורים קצרים. הספר יצא לאור בשנת 2017 בהוצאת כתר.

הספר
----

חמשת הסיפורים שמרכיבים את הספר הם:

1. **ומותר לאהוב** - על תלמיד ישיבה שהתאהב ברב שלו.
2. **אומן** - על צעיר חילוני שנוסע לקברו של רבי נחמן מאומן בתקווה לספוג ריגושים.
3. **מיני מנטל** - על גבר דתי שנוסע בחשאי ללאס וגס כדי לפגוש זונה.
4. **ערגה** - על צעירה שנאנסת בידי זוג גברים במהלך פסטיבל באילת.
5. **פרקי אליק** על מערכת היחסים בין חיל צעיר וחבריו אחרי השחרור.

אריק גלסנר כתב בביקורת על הספר:  
"הסוגיה הדתית היא בעיניי המוקד של הספר הזה. ובטיפול המעמיק, הקונקרטי והדיאלקטי (כלומר, זה המבטא את "הבעד" ו"הנגד") של הספר בסוגיה הזו, טמון עיקר ערכו. הסוגיה הזו נמצאת בכל חמשת הסיפורים ומבריחה (מלשון בריח) אותם מקצה אל קצה...  
 'שמשהו יקרה' מציג לטעמי בצורה מוחשית – בגין לכידותו המוחשת לקורא של הרומן על כל חמשת סיפוריו – אחד מן הרעיונות המסעירים... של הסוציולוג הקלאסי אמיל דירקהיים... [לפיו] הדת ביסודה אינה אלא החברה בלבוש אחר... בני האדם, לאורך ההיסטוריה, כאשר סגדו לטוטם או לאלוהים, העריצו למעשה רק את המציאות הקולקטיבית שלהם שלבשה צורה של דת".".

קישורים חיצוניים
----------------

* הפרק הראשון באתר "עברית"

על הספר:

* אריק גלסנר, ‏"הכפירה היא בַּחֶברה", **השילוח**, 14, אפריל 2019.
* יוני ליבנה, "ראיון עם יאיר אגמון, שמשהו יקרה", 23.12.2016
* אודי נוימן, "הסיפור כמסע: על הספר "שמשהו יקרה" של יאיר אגמון", 8 בספטמבר 2017

הערות שוליים
------------

1. ↑  אריק גלסנר, ‏"הכפירה היא בַּחֶברה", **השילוח**, 14, אפריל 2019
**שנת הגנן** (בצ'כית **Zahradníkův rok**) הוא ספר שכתב קארל צ'אפק (Karel Čapek) בשנת 1929. זמן קצר אחרי צאתו לאור כבר תורגם לשפות שונות. לעברית תורגם על ידי רות בונדי בשנת 2010, והוא ראה אור בהוצאת בבל, ידיעות ספרים.

הספר - המתאר את הקמתה של גינה פרטית בעיר, ואת אחזקתה במשך שנה - מונה 26 פרקים, שנים-עשר מהם עוסקים בחודשי השנה לפי סדרם מינואר ועד דצמבר. בין הפרקים הללו שזורים פרקים בנושאים כלליים ובנושאי גינון, דוגמת "איך נוצר גנן", "על יופיו של סתיו" ו"איך מניחים יסודות לגינה". צ'אפק מתאר את הטיפולים בגינה העירונית בצ'כוסלובקיה אך גם את נפש הגנן. הספר כתוב בהומור ומעוטר באיורים רבים, מעין קריקטורות הקשורות לתאורים בספר, פרי עטו של יוזף צ'אפק, אחיו של הסופר.

לא אחת קושר צ'אפק בין הגינה ובין תכונות האנשים המטפלים בה (או, מנגד, מתעלמים מקיומה). כך, כל עוד האדם בלבלוב נעוריו, הוא מניח שפרח זה מה שתוקעים בדש המעיל או מעניקים לבחורה. חסרה לו ההבנה האמיתית שפרח הוא משהו שחורף, שעודרים ומזבלים ושותלים ומעבירים וגוזמים וקושרים ופוטרים מעשבים שוטים ומעלים יבשים ומכנימות ומקימחון. במקום לעדר ערוגות, רודף העלם אחרי בחורות, מפגין את שאפתנותו, נהנה מפירות החיים שלא הוא הצמיח. דוגמה נוספת: במה שנוגע לצמחיית החלונות, קיימים שני סוגים: ענייה ועשירה. צמחיית העניים לרוב במצב טוב יותר, צמחיית העשירים בדרך כלל גוועת כשהם בחופשת הקיץ.

לקריאה נוספת
------------

* קארל צ'אפק, שנת הגנן, בבל הוצאה לאור. 2010, 134 עמודים. כריכה קשה.

קישורים חיצוניים
----------------

* קארל צ'אפק, שנת הגנן. מכונת קריאה בבל
* קארל צ'אפק, שנת הגנן. ידיעות ספרים
* פאר פרידמן, רומן צ'כי. נענע 10
* פאר פרידמן, גינה גידלה גנן. מעריב, מדור הספרות
* אסתי סגל, חדשות מקארל צ’אפק – שנת הגנן
* תלמה אדמון, בגינת החיים: ביקורת על שנת הגנן, באתר nrg‏, 26 באפריל 2010
* ארז שוייצר, "שנת הגנן" מאת קארל צ'אפק העבודה היא לא העיקר, אלא הפעמונית, באתר הארץ, 18 במאי 2010
* שנת הגנן קארל צ'אפק: פותחים ספר, באתר הארץ, 31 במרץ 2010
* שנת הגנן, באנגלית באתר לשמו של קארל צאפק
**פראידוליה** (מיוונית: παραειδωλια - מראה שגוי) היא תופעה פסיכולוגית בה האדם תופס גירוי עמום ומעורפל כלשהו כמוכר ובעל משמעות. הדבר מהווה הטיה קוגניטיבית של המוח, בה האדם מזהה תבניות מוכרות בתמונות ועצמים עמומים; ההטיה היא בעיקר לזיהוי מראה של פנים בגירויים עמומים כאלו. דוגמה ידועה של פראידוליה היא הנטייה לזהות צורות של פנים או דמויות בתווי הקרקע המאפיינים את הירח. 

"נגן האורגן" - מתאר פראידוליה במערת הנטיפים מערת נפטון בעיר אלגרו, סרדיניה
שטר זה של 2 דולר קנדי משנת 1954 זכה לתשומת לב נרחבת משום שתיאר לכאורה את "פני השטן" בשיערה של המלכה אליזבת השנייה

מקרים מפורסמים של פראידוליה
---------------------------

### הפנים במאדים

הפנים במאדים: מראה פני הקרקע בסידוניה שעל המאדים המזכיר פני אדם
 ערך מורחב – **הפנים במאדים**  

ב-25 ביולי 1976 צולמה תמונה של פני הקרקע בכוכב הלכת מאדים, על ידי החללית ויקינג 1. התמונה צילמה את פני הקרקע באופן בו הם נתפסים כפני אדם, דבר שנבע מתנאי התאורה ואיכות הצילום. כאשר אותו מקום צולם בתאורה ואיכות צילום שונה, לא נראו הפנים.

### המפלצת מלוך נס

חוקרים שנשלחו על ידי ערוץ ה-BBC ללוך נס, טוענים כי המפלצת מלוך נס היא אגדה שנוצרה ממקרה של פראידוליה: "ההסבר היחיד לאמונה העיקשת בקיומה של המפלצת נסי, היא שאנשים פשוט רואים את מה שהם רוצים לראות. כדי להוכיח את טענתם זו, שתלו אנשי הצוות עצם מרובע מתחת לפני המים והרימו אותו כאשר הגיעה למקום קבוצת תיירים. כשנשאלו התיירים לאחר מכן מה ראו, חלקם סיפרו כי אכן ראו עצם מרובע, אך רבים תיארו ראש של מפלצת".

ראו גם
------

* מבחן כתמי הדיו של רורשאך
* מבחן כתמי הדיו של הולצמן
* אפופניה
* הירוגליף המסוק מאבידוס
* פרוסופגנוזיה - חוסר יכולת לזהות פרצופים

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **פראידוליה** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **פראידוליה** |

הערות שוליים
------------

1. ↑  שמים וארץ, "יש דברים שרואים מכאן אך לא רואים משם", נח ברוש
2. ↑  "הבי.בי.סי: הוכחנו כי המפלצת מלוך נס - אגדה" מתוך "הידען"
**פייטרו קאנדיאנו הרביעי** (באיטלקית: **Pietro IV Candiano**; נפטר בשנת 976) היה הדוכס ה-22 של ונציה. פייטרו כיהן כדוג'ה בין השנים 959–976.

חייו
----

פייטרו היה בנו הבכור של פייטרו קאנדיאנו השלישי אשר כיהן כדוג'ה לפניו. פייטרו הרביעי כיהן תקופה קצרה במקביל לאביו, כמקובל, ולאחר מות אביו נבחר לתפקיד הדוג'ה וירש אותו.

הורשת התפקיד לא עברה על מי מנוחות. כאשר פייטרו קאנדיאנו השלישי ניסה להכריז על בנו כיורש באספת עם, זעמו אנשי ונציה על הניסיון להפוך את עירם למונרכיה וכמעט הרגו את הדוג'ה. פייטרו הרביעי התערב והציל את חיי אביו.

פייטרו הרביעי זכה לפופולריות רבה לאחר שהגן על העיר מפני התקפה עליה, וזמן קצר לאחר מכן נבחר לדוג'ה.

לאחר בחירתו, עיוור וגירש את הבישוף של קסטלו שהואשם בשוחד דתי. ביוני 960 כינס אספת עם ואישר חוק האוסר על סחר עבדים בוונציה.

משיקולים פוליטיים גירש פייטרו את אשתו הראשונה, יואן, ושלח אותה למנזר הסמוך לכנסיית סן זכריה. מיואן נולדו לו שני ילדים: בן - ויטאלה, לימים דוג'ה, ובת אשר נישאה לטריבונו ממו, לימים דוג'ה נוסף.

בשנת 966 נשא פייטרו לאישה את ואלדראדה, בתו של הוברט, דוכס ספולטו, וקרוב משפחה של קיסר האימפריה הרומית הקדושה אוטו הראשון. ואלדראדה, שהייתה קרובת משפחה של מלך איטליה, הביאה עימה נדוניה גדולה שכללה את הערים טרוויזו, פרולי ופרארה.

ב-2 בדצמבר 967 פייטרו נשא ונתן עם הקיסר וקיבל זכויות מסחר רבות, הן עבור הסוחרים הוונציאנים בכלל, אולם גם עבור בני משפחתו ועצמו. זכויות אלה גרמו לקרע ביחסי ונציה עם קיסר האימפריה הביזנטית יוחנן הראשון צימיסקס. יוחנן איים לפתוח במלחמה כנגד ונציה, בעיקר לאור קשרי המסחר של הוונציאנים עם המוסלמים (כנגדם נלחם יוחנן). בעקבות הלחץ הביזנטי הסכים פייטרו בשנת 971 להפסיק את הסחר של ונציה עם האסלאם.

בשנת 973 נפטר הקיסר הקארולינגי אוטו הראשון אשר העניק חסות לפייטרו הרביעי. יורשו, אוטו השני, השקיע את זמנו בהרגעת מרידות בגרמניה, ותושבי ונציה ניצלו את ההזדמנות להדיח את פייטרו השנוא, והם נעלו אותו בארמונו ושרפו את הארמון עליו. 

השרפה התפשטה במהרה ופגעה בבזיליקת מרקוס הקדוש הסמוכה, ואף שרפה חלקים ניכרים מרובע סן מרקו של העיר.
גופתו של פייטרו הרביעי, ובנו הצעיר (ילדה של ואלדראדה) נמצאו לאחר השרפה, והם נקברו בכנסיית סנט'אילאריו. ואלדראדה שרדה את השרפה ופייטרו אורסאולו הראשון, הדוג'ה הבא, לא פגע בירושה שלה (בין היתר על מנת שלא להכעיס את קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומלך איטליה).

ויטאלה, בנו הבכור של פייטרו, נמלט לסקסוניה ומשם פעל להדיח את פייטרו אורסאולו.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**פייטרו קאנדיאנו השלישי** | **דוכסי ונציה** 959–976 | **הבא**:**פייטרו אורסאולו הראשון** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1018031030
* VIAF: 220643354
* WorldCat (עם VIAF): 220643354

 |
**תחת שמי האש** הוא ספר מדע בדיוני לנוער שנכתב על ידי ורוניקה רוסי, והוא החלק הראשון בטרילוגיה. הספר יצא לאור באנגלית בינואר 2012.

הספר עוקב אחר שני נערים המנסים לשרוד - נערה שגרה בעיר מוגנת, ונער בעל כוחות של חוזה. זכויות ההסרטה נמכרו ל"האחים וורנר", לאחר שהספר נמכר ביותר מ-25 שווקים בינלאומיים.
הספר השני בטרילוגיה, שיצא בארצות הברית ב-8 בינואר 2013 ונקרא "under the ever night", נהפך לרב-מכר. בנובמבר 2013 יצא ספר ההמשך בעברית "דרך לילות האינסוף".

עלילה
-----

הסיפור עוקב אחר אריה, נערה בת 17 שמגורשת מחלום, עיר מולדתה, בגלל שרפה שלקחה את חייהם של חברתה הטובה ביותר ושני נערים אחרים. העונש הזה הוא כמעט מוות בטוח, מחוץ לעיר המגודרת והסגורה, השממה מכונה "בית המוות" והיא מלאה בקניבלים ובה סופות קטלניות. לכן כשהיא פוגשת בפרי, נער הגר בסביבה, היא יודעת שהוא סיכוייה היחיד לשרוד. על אף שהוא לא רוצה לקחת נערה מחלום תחת חסותו, פרי יודע שלאריה יש פוטנציאל לגאול אותו. כדי לשרוד, השניים חייבים ללמוד לעבוד יחד, ומגלים דברים שמעולם לא חשבו שאפשריים.

בספר השני מתוארת פגשתם של אריה ופרי לאחר שנתיים. השנים נפגשים ביער לאחר שחברם רור מספר לפרי כי אריה יצאה חזרה בעקבות "הכחול הדומם".

כאשר הם נפגשים אריה ופרי מאושרים מהאיחוד אך כאשר מגיע ריף, ראש המשמר של פרי בשבט "טייד" (אותו הוא מנהל במקום אחיו ויל שנרצח לאחר ששכר ומכר את אחותם, ליב, ואת בנו, טאלון) הוא מזהיר את פרי כי הבאת אריה לשבט רק תחמיר את המצב ותסכן אותה ואת ההנהגה שלו בשבט בשל היותה "דרה" (כינוי לאנשים שבאו מהעיר חלום) בעיקר כאשר הם זוג.
למרות הכל מחליטים אריה ופרי לקחת סיכון ולהגיע יחד אל השבט אך במקום להתנהג כזוג הם התנהגו כבעלי ברית ונפגשו בסתר.

לבסוף לאחר מבטים קרים ולאחר שחצי מהשבט הולך בגללה, מחליטה אריה בלב כבד לעזוב את "טייד" מבלי לספר זאת לפרי. לפני שהיא עוזבת היא מגלה כי גם רור מתכוון ללכת כי בת זוגו, ליב, נמצאת באותו כיוון. לאריה יש מניע נוסף: אחיינו של פרי, טאלון, אשר נמכר בידי ויל, נמצא בידי היס והוא מוכן לשחרר אותו רק אם ידע את מקומו של "הכחול הדומם".

לאחר התפתחויות רבות שבה אריה לזרועותיו של פרי והם משלבים ידיים ורצים על החוף.

קישורים חיצוניים
----------------

* עמוד הפייסבוק הרשמי של הספר
* הספר "תחת שמי האש", באתר "סימניה"
* לקריאת הפרק הראשון בספר וצפייה בטריילר
**ליאנה קתרין סוואן** (באנגלית: **Lianna Catherine Swan**; נולדה ב-25 במרץ 1997 בעוואלי, בחריין) היא שחיינית בריטית-פקיסטנית המחזיקה בשבעה שיאים לאומיים בפקיסטן. היא מתחרה בעיקר בתחרויות שחיית חזה. ביולי-אוגוסט 2014, היא ייצגה את פקיסטן במשחקי חבר העמים הבריטי של 2014 בגלאזגו, הממלכה המאוחדת. סוואן ייצגה את פקיסטן גם במשחקי אסיה בגווהאטי, הודו. היא הייתה חלק מנבחרת פקיסטן באולימפיאדת ריו ב-2016, והתחרתה בשחיית נשים 50 מטר בסגנון חופשי.

רקע
---

סוואן נולדה בבחריין לאמא פקיסטנית, נדיה, ואב בריטי. היא מחזיקה באזרחות כפולה בבריטניה ופקיסטן. היא החלה לשחות בגיל 7, כשעברה עם משפחתה לדובאי, איחוד האמירויות הערביות, ב-2008. היא השלימה את מבחני הבגרות במכללת ג'ומיירה. כשהשחייה שלה הגיעה לרמה תחרותית, היא החליטה לשחות עבור פקיסטן, בעיקר כי התחרות קשה יותר להתקבל לנבחרת הבריטית. היא אמרה בראיון שמבחינת הגאווה הלאומית שבדבר היא שמחה לייצג את שתי מדינותיה.

קריירה
------

### לאומית

סוואן זכתה ב-9 מדליות זהב, ו-3 מדליות כסף במהלך האליפויות הלאומיות של יוני 2014. זה הכשיר אותה להשתתף במשחקי חבר העמים הבריטי 2014.

היא מחזיקה בשבעה שיאים לאומיים: חזה 200 מטר, חזה 100 מטר, סגנון חופשי 50 מטר, סגנון חופשי 100 מטר, חזה 50 מטר, גב 200 מטר, גב 400 מטר, מעורב 400 מטר. בנוסף, היא מחזיקה בשלושה שיאים בתחרויות שליחים.

### בינלאומית

סוואן השתתפה במשחקי אסיה 2010; בגביע העולם של פינה 2011 בדובאי, באיחוד האמירויות הערביות, ובאליפויות המים העולמיים של פינה 2013 בברצלונה, ספרד.

ביצועיה באליפות עולם בספורט מים בקזאן, רוסיה, ב-2015 זיכו אותה במקום באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו ב-2016, בעזרת "קלף חופשי" מטעם פדרציית השחייה הבינלאומית.
בפברואר 2016, סוואן זכתה במדליית הזהב בתחרות נשים בשחיית חזה 200 מטר במשחקי דרום אסיה 2016.

שיאים לאומיים
-------------

### סגנון חופשי

100 מ': 01:03:32 - משחקי חבר העמים הבריטי בגלאזגו, 2014

### חזה

50 מ': 00:35:72 - משחקי חבר העמים הבריטי, גלאזגו, 2014
100 מ': 01:19:61 - אליפות העולם של פינ"ה, ברצלונה, יולי 13
200 מ': 02:48:86 - משחקי דרום אסיה 2016

### מעורב בודדים

200 מ': 02:32:61 - אליפות העולם של פינ"ה, ברצלונה, יולי 13

קישורים חיצוניים
----------------

* ליאנה סוואן, ברשת החברתית פייסבוק
* ליאנה סוואן, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* ליאנה סוואן, באתר olympedia.org
* ליאנה סוואן, באתר Swimrankings

הערות שוליים
------------

1. ↑  Lianna Swan: Flying the flag for Pakistani Swimming Sports 360 25 July 2013
2. ↑  "Pakistani Athletes in Rio Olympics".
3. ↑  Pakistan Swan targets glory at the Commonwealth Games Dawn 23 July 2014
4. ↑  National Women's Open Swimming Records Pakistan Swimming Federation
5. ↑   Dubai-based Pakistani girl's journey to Rio Games], Kelly Clarke, Khaleej Times, August 11, 2016
6. ↑  This could be Lianna Swan's song in the Pool Osman Samiuddin The National 23 July 2014.
7. ↑  Lianna Swan to represent Pakistan in 50m freestyle event at Olympics,  Nabil Tahir, Express Tribune,  August 11, 2016
8. ↑  "India win seven medals in swimming, create three record".

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"ליאנה סוואן"**.
**סנוקרסט** (מאנגלית: **Snowcrest**) הייתה חברת לייצור גלידה שהוקמה בידי ישראל שטיינהרט ומשה פרנקנטל, יחד עם בנו צבי וחתנו יאיר וייל ופעלה בישראל בשנים 1968–1980. ישראל שטיינהרט בעצם המשיך את העסק שהקים עם משפחתו בלונדון ב-1949. החברה נרכשה על ידי "תנובה".

היסטוריה
--------

המפעל הוקם בבני ברק בשנת 1968 ולאחר מכן עבר לאזור התעשייה קריית אריה שבפתח תקווה, לאחר שעיריית בני ברק סירבה לחדש לחברה את רישיון העסק.

בהחלטה אסטרטגית החליט פרנקנטל שלא להתמודד מול יצרניות הגלידות הגדולות ובחר בשיטת שיווק חדישה ובלעדית: מכוניות מנגנות ("אוטו גלידה"). מוצרי החברה לא נמכרו בחנויות אלא רק דרך 120 המכוניות שהפעילה החברה. כעבור זמן התחילו גם החברות המתחרות להשתמש בשיטת שיווק זו. עד לכניסתה של סנוקרסט לענף הגלידה יוצרה הגלידה בישראל על בסיס שומן צמחי בלבד. סנוקרסט רכשה את הידע שלה מחברה אנגלית והחלה בייצור גלידה על בסיס שמנת. סנוקרסט ייצרה שלגונים מפרי טבעי, שלגונים על בסיס שמנת (סדרת "בוס"), חטיפי גלידה וגלידה משפחתית קפואה אך רכה לאכילה (סדרת "נמס בפה") באריזות 1.5 ליטר ו-2 ליטר. לפני מכירתה ייצרה סנוקרסט כ-2,000 טונות גלידה בעונת הקיץ.

בשנת 1980 החליטה תנובה להיכנס לענף הגלידה מתוך מחשבה לנצל טוב יותר את עודפי החלב שברשותה. לאחר שהתברר שרכישת מפעל קיים כדאית יותר מהקמת מפעל חדש בתוך מחלבת רחובות, נרכשה חברת סנוקרסט במרץ אותה שנה עבור 3.7 מיליון דולרים. לאחר הרכישה מוזגה סנוקרסט לתוך פעילות חברת "טנא נגה", שגם היא נרכשה בידי תנובה בשנת 1981. גלידות המותג סנוקרסט המשיכו להמכר עד אמצע שנות ה-90.

קישורים חיצוניים
----------------

* תנובה רכשה את מפעל הגלידות סנוקרסט ב-150 מיליון לירות, מעריב, 7 בדצמבר 1979
* פרטים, באתר מוזיאון תנובה

הערות שוליים
------------

1. ↑  בג"ץ 517/72 - סנוקרסט (ישראל) בע"מ נ' ראש העיר בני-ברק,
2. ↑  מנכ"ל "תנובה" מצדיק רכישת "סנוקרסט", דבר, 12 במאי 1980

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987009156738405171
* VIAF: 9160975441817280880
* WorldCat (עם VIAF): 9160975441817280880

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**בחודש התשיעי** הוא סרט קולנוע ישראלי דובר ערבית משנת 2002 בכתיבה, הפקה ובימויו של עלי נאסר, עם אשרף ברהום, נסרין פאעור, ראידה אדון וג'וליאנו מר בתפקידים הראשיים.

העלילה מתרחשת בכפר עראבה בגליל, כפרו של עלי נאסר ועיקרה הוא אגדה עממית שפשטה בכפרים הערביים בימי הטורקים, ולפיה איש ושמו "נושא ישבנו בסל" מתגנב לסמטאות הכפר בלילות, לבוש גלימה שחורה, חוטף צעירים ומעביר אותם לשירות בצבא הטורקי. האגדה הזאת שונתה בכפרים הערביים במדינת ישראל ו"נושא ישבנו בסל" הוא כעת אדם שמסתובב בכפרים, חוטף ילדים ומוכר אותם ליהודים.

הסרט היה מועמד לשבעה פרסי אופיר בטקס פרסי אופיר לשנת 2002:

* פרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר, פרס אופיר לבמאי הטוב ביותר, עלי נאסר
* פרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר, אשרף ברהום
* פרס אופיר לתסריט המקורי הטוב ביותר, עלי נאסר
* פרס אופיר לצילום הטוב ביותר, אמנון סלומון
* פרס אופיר לעריכה הטובה ביותר, טובה אשר
* פרס אופיר לעיצוב האמנותי הטוב ביותר, יורם שייר

הסרט זכה בפרס וולג'ין לסרט הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים. הוא הופק בעזרת הקרן לעידוד הסרט הישראלי.

תקציר העלילה
------------

מוחמד (אשרף ברהום) עומד ליד קברה של אשתו סמירה (נסרין פאעור) עם "בנו" אמל (ויסאם נאסר) בן העשר ומגלה לו בפעם הראשונה כי הוא אינו אביו.

אחיו חלילי (ג'וליאנו מר) גורש על ידי השב"כ ללבנון בגלל פעילות עוינת. חליל היה נשוי לסמירה ולאחר עשר שנים שלא נשמע ממנו דבר, לוחץ עליה אביה לקבל גט ולהינשא לגבר הראשון שיציע לה.

לאחר עשר שנים מצליח חליל להתגנב לכפר, פוגש במוחמד ומבקש ממנו לעזור לו להיפגש עם סמירה. הכפר מלא במשתפי פעולה עם השב"כ ומוחמד עושה זאת בלילות כשהוא עטוף בגלימה שחורה כדי שלא יתגלה למסוקים הסורקים את הכפר בזרקורים.

מוחמד מוביל את סמירה למערה מחוץ לכפר בו מתגורר חלילי ושם הם מתייחדים. מוחמד מאורס לסנא (ראידה אדון) שאוהבת אותו ורוצה להתחתן אבל כרגע הוא עסוק בחליל ולא מגלה לה זאת. גם לאם (סלווה נאקרה) הוא לא מגלה דבר.

באותו זמן נעלם מהכפר ילד בשם חסן ואביו אבו חסן (עדנאן טראבשה) מאשים את מוחמד כי הוא "נושא ישבנו בסל" שחטף את בנו. מוחמד מובל למסגד הכפר בפני אבו סאלח (בסאם זועמוט) אבל לא מסביר מדוע הוא משוטט מדי לילה בכפר.

מוחמד נפגש עם סוכן שב"כ (עמוס לביא) שמבטיח לעזור לו להעביר את סמירה וחליל ללבנון אבל בתמורה הוא מבקש ממוחמד שיתוף פעולה.

מוחמד מחליט להבריח את סמירה וחליל. סמירה נתפסת וחליל מצליח לברוח. היא מגלה למוחמד כי היא בהריון מחליל. כדי למנוע את רצח סמירה בגלל פגיעה בכבוד המשפחה, מבטל מוחמד את אירוסיו לסנא ומתחתן עם סמירה כדי שתדע שבחודש התשיעי להיריון יהיה לוולד "אבא" (מכאן שם הסרט). זאת הוא יכול לגלות בסתר לאמל רק לאחר מות סמירה.

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| אשרף ברהום | מוחמד |  |
| נסרין פאעור | סמירה |  |
| ג'וליאנו מר | חליל |  |
| ראידה אדון | סנא |  |
| סלווה נקארה | האם |  |
| ויסאם נאסר | אמל |  |
| בסאם זועמוט | אבו סלאח |
| עדנאן טראבשה | אבו חסן |  |
| עמוס לביא | סוכן שב"כ |  |
|

קישורים חיצוניים
----------------

* "בחודש התשיעי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "בחודש התשיעי", באתר ספר הקולנוע הישראלי
* "בחודש התשיעי", באתר אידיבי
* "בחודש התשיעי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* "בחודש התשיעי", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית

* בחודש התשיעי, באתר "סרט"
**ישראלה קריבושי** (נולדה ב-1952) היא זמרת-עבר ומעצבת שמלות ישראלית.

ביוגרפיה
--------

ישראלה קריבושי נולדה בשם ישראלה רמון וגדלה ברמת גן. 

את שירותה הצבאי עשתה בלהקת פיקוד דרום בתוכנית "נשרים בערבה" ב-1971. 

קריבושי הייתה חלק מלהקת "האחים והאחיות" בין השנים 1976 –1982.

במרץ 1978, לאחר פרישת ירדנה ארזי משלישיית "שוקולד מנטה מסטיק", ואחריה גם לאה לופטין, מכיוון שעדיין היו בתוקף חוזים להופעות של השלישייה מחוץ לישראל, הוקם הרכב שנסע להופיע בסקנדינביה וכלל את רותי הולצמן, עפרה חזה וישראלה קריבושי. עם שובן של השלוש מההופעות מחוץ לישראל, הוחלט לא להמשיך במתכונת זו והשלישייה פורקה סופית, כשההרכב בו השתתפה קריבושי כלל לא הופיע בישראל.

ב-1979 השתתפה עם להקת האחים והאחיות ב"שירוויזיון לילדים מס' 1" עם השיר "ארנבות משוקולד" (לאה גולדברג - גידי קורן).

בפסטיבל הזמר והפזמון 1980 זכתה במקום הראשון עם להקת "האחים והאחיות" בשיר "פזמון חוזר" (מילים ולחן: גידי קורן).

בקדם-אירוויזיון 1982 הגיעה עם להקת "האחים והאחיות" למקום החמישי עם השיר "רומיאו ויוליה" (מילים ולחן: גידי קורן).

בשנת 1983 פתחה בקריירה כזמרת עצמאית ופרסמה בתקליט שדרים שני שירים: "להיות איתך" (מירי גולדרט ודב אשדות - יוסי קריבושי) ו"ביחד", עם אילן טל (קובי לוי - יוסי קריבושי).

בשנת 1985 הוציאה תקליט שדרים נוסף הכולל שני שירים: "דואט" (קובי לוי - יוסי קריבושי) ו"עד סוף המנגינה" (נתן יונתן - נחום היימן).

בשנת 1986 פרסמה את השירים "מרחפת אל אותו מקום" (קובי לוי - יוסי קריבושי) ו"אל הים" (חמוטל בן זאב - יוסי קריבושי), אשר היה ללהיט המצליח ביותר שלה. שנה אחר כך, השתתפה בתחרות הקדם-אירוויזיון 1987 עם השיר "אירוביקה" (חנה גולדברג - יוסי קריבושי) וסיימה אותה במקום ה-13.

עם להקת פיקוד דרום, כסולנית, הקליטה ב-1988 את השיר "אולי אולי מחר" (מילים ולחן: שייקה פייקוב).

ב-1990 פרשה מעולם השירה, והחלה לעבוד כמעצבת שמלות.

היא נשואה למעבד והמלחין יוסי קריבושי ומתגוררת בתל אביב.

אלבומים עם "האחים והאחיות" בהם השתתפה
-------------------------------------

* עלילות שובי דובי, 1977 (2005)
* ברבאבא, 1978
* היפהפייה והיחפן, 1978
* בכל מקום - שירי משוררים, 1979
* חברי הדרקון אליוט, 1979
* הרפתקאות ברנארד וביאנקה, 1979
* מיטב שירי הילדים - אוסף, 1979
* זלמן יש לו מכנסיים, 1980 (2005)
* במרחק שתי תקוות - שירי יהודה עמיחי, 1982
* שירים עד כאן - עשר שנים - אוסף, 1982
* בן לוקח בת, 1982
* על ענפי שיטה - שירים שנשארים, 1982

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של ישראלה קריבושי
* ערוץ היוטיוב הרשמי של ישראלה קריבושי

הערות שוליים
------------

1. ↑  סמדר שיר, "נוכיח שאנחנו טובות יותר מהשלישיה המקורית", מעריב, 21 בספטמבר 1978
2. ↑  ה' - האחרים והאחיות, מעריב, 10 בספטמבר 1980