recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אלכסנדר טאירוב** (רוסית: **Александр Яковлевич Таиров**, ‏ (24 ביוני (לפי הלוח היוליאני) או ב-6 ביולי (לפי הלוח הגרגוריאני) 1885 ברומני, מחוז פולטבה, האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה) – 25 בספטמבר 1950 במוסקבה) היה במאי תיאטרון והוגה תיאטרון יהודי-רוסי.

חייו
----

נולד בשם **אלכסנדר קורנבליט** (Александр Яковлевич Корнблит). אביו, יעקב קורנבליט, היה מנהל בית הספר היסודי בברדיצ'ב. בגיל 10 עבר לגור בקייב אצל דודתו, שחקנית לשעבר. בשנת 1905 חווה על בשרו את הפוגרום של קייב. הוא גם נעצר פעמיים על ידי המשטרה של הצאר והחליט בעקבות זאת לעבור לסנט פטרסבורג. שם הוא פגש לראשונה את שחקנית התיאטרון הידועה וורה קומיסרז'בסקאיה ושיחק לצידה בתיאטרון שלה תחת הבמאי המפורסם וסבולוד מיירהולד. במקביל הוא המשיך ללמוד משפטים, לימודים אותם החל כבר בקייב.

טאירוב הסתייג מהבימוי של מיירהולד, אותו חשב למכני מדי לטעמו. בשנת 1912 הוא ביים לראשונה הצגה בריגה. גם אחרי מהפכת אוקטובר המשיך לעבוד ברוסיה הסובייטית. אך בשנת 1929 היחסים עם המשטר החלו להתערער. באוגוסט 1941 הצטרף טאירוב לועד היהודי האנטי-פשיסטי במוסקבה. 

אחרי סיום מלחמת העולם השנייה התיאטרון שבניהולו חווה התקפות חזקות עוד יותר. במאי 1949 נסגר התיאטרון. זמן קצר לאחר מכן נתגלה אצל טאירוב גידול מוחי ובספטמבר 1950 נפטר.

התיאטרון הסינתטי
----------------

טאירוב היה אחד היוצרים החשובים בברית המועצות בתחום התיאטרון. הוא ניסה לשלב בין תפיסותיו של קונסטנטין סטניסלבסקי לבין אלה של מיירהולד. הוא חלם על תיאטרון בלי מחזות כתובים. הוא רצה ליצור שחקן שיהיה אומן בטכניקה "הפנימית" כמו גם ב"חיצונית". 

בטכניקה "הפנימית" הוא התכוון למערך הרצונות, הדמיון והרגשות של השחקן, ובטכניקה "החיצונית" התכוון ליכולות הגופניות והקוליות, לנשימה וכו'. מה שהוא כינה "סינתטי", היה הרצון לשלב בין כל האמנויות השותפות ליצירה התיאטרונית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלכסנדר טאירוב** בוויקישיתוף

* אלכסנדר טאירוב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* אלכסנדר טאירוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* אלכסנדר טאירוב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007306446605171
* BnF: cb12263538t (data)
* GND: 118931717
* ICCU: CFIV065521
* ISNI: 0000 0003 6854 8737
* LCCN: n50049709
* NKC: ola2002102879
* NTA: 070745498
* SNAC: w6qr95xh
* SUDOC: 031417248
* Trove: 988766
* VIAF: 29591999
* WorldCat: lccn-n50049709

 |
**אלן סטיבן רודולף** (באנגלית: **Alan Steven Rudolph**; נולד ב-18 בדצמבר 1943) הוא במאי קולנוע ותסריטאי אמריקאי. רודולף כתב את התסריט לרוב סרטיו. הסרטים עוסקים בדרך כלל באנשים בודדים משולי החברה ומושם בהם דגש על עבודת צוות עם מספר שחקנים המופיעים ברבים מסרטיו, בהם קית' קאראדין וז'נבייב בוז'ולד. את הפסקול לרוב סרטיו כתב המוזיקאי מארק אישאם.

תולדות חייו ויצירתו
-------------------

בנו של אוסקר רודולף, במאי טלוויזיה ושחקן קולנוע. היה תלמידו של רוברט אלטמן והיה עוזר במאי שלו בסרטו נאשוויל.

סרטו הראשון כבמאי היה "פרומושן" מ-1972, לאחריו באו עוד שבעה סרטים שנכשלו בקופות לפני סרטו המצליח הראשון, "בחר בי" משנת 1984. הסרט דן ביחסים מיניים בקרב חבורה משולי החברה ובה פרוצה לשעבר הפותחת בר משקאות על שמה (בגילומה של לסלי אן וורן), מארחת תוכנית-שיח עצורה (ז'נבייב בוז'ולד) ומטורף טוב-לב (קית' קאראדין). סרטו הבא, בעקבות הכרך ( Trouble in Mind ; 1985), הוצג בפסטיבל ברלין וזכה לשבחים. בסרט מככבים לצד בוז'ולד וקאראדין גם כריס כריסטופרסון, לורי סינגר ואישיות הדראג קווין דיוויין.

סרטו "המודרניים" הוא סרט תקופתי המתרחש בפריז ב-1926 ובו אמריקאי החי בפריז (קאראדין) מבקש את אהבתה של אשתו לשעבר (לינדה פיורנטינו), הנשואה לאספן אמנות גס ובור (בגילומו של ג'ון לון). סרטים נוספים משלו הם "זיווג משמיים" (1987), קומדיית פנטזיה עם אלן בארקין, "אהבה במעקב" (1990) מותחן בלשי קומי שנון בכיכובו של טום ברנג'ר, "מחשבות קטלניות" (1991) בכיכובה של דמי מור, "תאומים ושונים" ( Equinox; 1992) בכיכובו של מת'יו מודין בתפקיד כפול, "גברת פארקר והחוג המרושע" (1994) בכיכובה של ג'ניפר ג'ייסון לי כדורותי פארקר ועיבוד של ספרו של קורט וונגוט "ארוחת בוקר של אלופים" (1999) בכיכובם של ברוס ויליס, ניק נולטה ואלברט פיני.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלן רודולף** בוויקישיתוף

* אלן רודולף, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* אלן רודולף, באתר AllMovie (באנגלית)
* אלן רודולף, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* אלן רודולף, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* אלן רודולף, באתר Discogs (באנגלית)
* מאיר שניצר, מגע בידיוני, חדשות, 2 בנובמבר 1990 - כתבת פרופיל על אלן רודולף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007329835605171
* BNE: XX1026034
* BnF: cb13899263f (data)
* CANTIC: a10590547
* GND: 11954234X
* ISNI: 0000 0000 7822 2683
* LCCN: n85814497
* MusicBrainz: e9ddfa6f-1358-40e2-af7a-d3885addf99a
* NKC: xx0190058
* NLK: KAC201204236
* NTA: 072926619
* SNAC: w6z925mh
* SUDOC: 083278494
* VIAF: 40191022
* WorldCat: lccn-n85814497

 |
**Mr. Lonely** הוא שיר פופ שנכתב במקור על ידי בובי וינטון וג'ין אלן. השיר בוצע במקור על ידי בובי וינטון בשנת 1962.

היסטוריה
--------

השיר נכתב על ידי וינטון במקור בזמן שהוא שירת בצבא ארצות הברית בסוף שנות ה-50, ופורסם לראשונה בשנת 1962 באלבומו של וינטון Roses Are Red. השיר עוסק בחייל אשר הוצב הרחק ממדינתו, אשר מרגיש בודד ועצוב ומקווה שיוכל לחזור במהרה לביתו.

אף על פי שווינטון לחץ על חברת התקליטים אפיק רקורדס, שבה הוא היה חתום, להוציא את השיר כסינגל, אפיק רקורדס העדיפו במקום זאת להוציא במקור את השיר כסינגל בביצוע מחודש של הזמר באדי גרקו (אנ'). הגרסה של גרקו לא זכתה להצלחה רבה במצעדים (מקום 64 במצעד הבילבורד האמריקני).

שנתיים לאחר מכן חברת Epic פרסמה את אלבום האוסף של וינטון וכללה בו את הגרסה המקורית של השיר בביצועו של וינטון. הגרסה של וינטון הפכה ללהיט זמן קצר לאחר מכן ואף הגיעה בדצמבר 1964 למקום הראשון במצעד הבילבורד האמריקני. אחת מהסיבות לפופולריות הרב שהשיר צבר באותה העת נבעה מכך שהגרסה בביצועו של וינטון יצאה לשווקים במקביל להסלמה של מלחמת וייטנאם, כאשר באותה העת חיילים ומתגייסים אמריקנים רבים חוו מצב דומה מאוד לזה המתואר בשיר. בעקבות העלייה בפופולריות, בסוף 1964 יצא לראשונה הסינגל עם גרסת השיר בביצוע המקורי של וינטון.

בשנת 1966, וינטון וג'ין אלן כתבו שיר המשך בשם "Coming Home Soldier" אשר הגיע למקום ה-11 במצעד הבילבורד האמריקני.

גרסאות כיסוי
------------

לאורך השנים בוצעו גרסאות כיסוי רבות לשיר, כאשר הבולטות שבהם כוללות את גרסת הכיסוי שביצעה תזמורתו של גלן מילר והשיר "Lonely" משנת 2005 בביצועו של זמר ההיפ הופ הסנגלי אייקון אשר התבסס כולו על דגימה משיר זה.

הזמר הישראלי אורי פיינמן הקליט גרסה עברית לשיר, במסגרת אלבומו "לך בנשיקה" משנת 1998, שהורכב כולו מגרסאות עבריות לשירים משנות השישים. את המילים העבריות כתב הפזמונאי דודו ברק, שבגרסתו נקרא השיר "את לי", ואין קשר בין המילים של גרסה זו למילים המקוריות.

אזכורים בתרבות
--------------

לאורך השנים נעשה שימוש רב בשיר בתוכניות טלוויזיה וסרטים רבים בהם אסקימו לימון, הנסיך המדליק מבל אייר, חיים בזרם, שמש וטים אמריקה: משטרת העולם.

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "Mr. Lonely" באתר מיוזיק בריינז
* עמוד השיר באתר songfacts.com (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מילות השיר "את לי" באתר שירונט

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: bb2441b4-854d-4e43-bad7-1883e9660049

 |
**יום הצבע הבין-לאומי** (באנגלית: **International Colour Day**) הוא מועד בינלאומי המצוין מדי שנה ב-21 במרץ.

היסטוריה
--------

יום הצבע הבינלאומי הוצע בפעם הראשונה על ידי מריה ז'ואאו דוראו, נשיאת איגוד הצבע הפורטוגלי, בשנת 2008. ההצעה הוצעה לאיגוד הצבע הבינלאומי ואושרה בשנת 2009 על ידי ועדה מיוחדת של האיגוד שכללה בתוכה נציגים מיותר מ-30 מדינות.

מטרה
----

יום הצבע הבינלאומי הוחלט משום שהצבע הוא מרכיב עיקרי בחוש הראייה, שהיא דרך תקשורת משפיעה מאוד בחיי האדם ואחד הערוצים העיקריים המכוונים את תפיסת המציאות שלו.

התאריך
------

21 במרץ נבחר לאחר הצעת הנציג האוסטרי בוועדה, משום שהוא היום שבו הלילה והיום שווים, מה שגורם לחלוקה שווה של אור וצל, שהם שני הצבעים עליהם מתבססות התרבויות.

סמליל
-----

בתחרות ליצירת הסמליל ליום הצבע הבינלאומי ניצחה המעצבת הוסנה יאו מהונג קונג. היא עיצבה סמל שלדבריה מכיל שני עיגולים היוצרים עין שחציה יום וחצי לילה.

פעילות
------

הפעילות ביום זה כוללת תערוכות אמנות, עיצוב, אופנה, קישוטים ואדריכלות, תחרויות, סדנאות ופורומים שונים הקשורים לצבעים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יום הצבע הבין-לאומי** בוויקישיתוף
* הצעת ייסוד יום הצבע הבינלאומי
* האתר הרשמי של איגוד הצבע הבינלאומי
* יום הצבע הבינלאומי באוסטרליה
* יום הצבע הבינלאומי בברזיל
* יום הצבע הבינלאומי בצ'ילה
* יום הצבע הבינלאומי בתאילנד
* יום הצבע הבינלאומי בהולנד
* יום הצבע הבינלאומי בפקיסטן
* יום הצבע הבינלאומי בארצות הברית
* אודות יום הצבע הבינלאומי (בספרדית)
* תחרות בחירת הסמליל
* יום הפעילות הבינלאומי של שנת 2014
**שמואל חיים כרמלי** הוא פרופסור אמריטוס לכימיה באוניברסיטת תל אביב.

כרמלי הוא בנו של אלוף-משנה הלל כרמלי. בשירותו הצבאי הסדיר השתתף במלחמת יום הכיפורים ונפצע קשה בקרב החווה הסינית. כרמלי נפגע מפגז טנק בתאונת ירי דו-צדדי וסבל מפגיעה בעמוד השדרה ובשתי רגליו.

כרמלי התחרה בספורט נכים ובשנים 1978–1979 השתתף במשחקי סטוק מנדוויל. בשנת 1978 זכה עם אסף אגמון ועמית דרור במדליית כסף במשחה שליחים 3X50 בסגנון מעורב אישי.

בשנת 1987 השלים לימודי דוקטורט בכימיה באוניברסיטת תל אביב, בשנים 1988–1990 יצא לפוסט-דוקטורט באוניברסיטת הוואי במנואה ועם חזרתו לישראל הוענקה לו מלגת אלון והוא נכנס לסגל אוניברסיטת תל אביב.

תחום ההתמחות של כרמלי בתהליכים כימיים ופעילות ביולוגית במדעי הים.

בשנת 1986 קיבל את מגן שר הביטחון על הישגיו והתמודדותו בשיקום.

הערות שוליים
------------

1. ↑  הלל כרמלי
2. 1 2  ראומה זיסקינד, צל"שים למנצחים במלחמה שאחר המלחמה, מעריב, 29 בדצמבר 1986
3. ↑  מצדיעים לכם: יום הוקרה לפצועי צה"ל ולנפגעי פעולות איבה
4. ↑    
שגיאות פרמטריות בתבנית:דבר   
פרמטרי חובה [ 4 ] חסרים נבחרת הנכים יצאה לאליפות העולם באנגליה, דבר, 19 ביולי 1979
5. ↑  יצאה משלחת ישראל למשחקי סטוקמנדוויל, דבר, 20 ביולי 1978
6. ↑  ישראל הכניעה את ארה"ב אלופת העולם בכדורסל, מעריב, 30 ביולי 1978
7. ↑  Shmuel Carmeli
8. ↑  פרופ' שמואל כרמלי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007475258905171
* ORCID: 0000-0002-9641-9943
* ResearcherID: N-1273-2018
* VIAF: 308258892
* WorldCat (עם VIAF): 308258892

 |
**Waterloo Sunset** הוא שיר מאת להקת הקינקס שיצא לאור ב-1967, כסינגל וכחלק מהאלבום Something Else by The Kinks. השיר נכתב על ידי סולן הלהקה והיוצר העיקרי של שיריה, ריי דייוויס. השיר הגיע למקום השני במצעד הפזמונים הבריטי, והוא נחשב עד היום לאחד השירים המזוהים ביותר עם הלהקה.

השיר מתאר את נקודת מבטו של אדם מבוגר (אם כי דייוויס היה בן 23 בלבד כשכתב אותו) המשקיף מחלון ביתו על גשר ווטרלו מעל נהר התמזה בלונדון, וצופה בזוג המאוהב טרי וג'ולי. על פי שמועות, טרי וג'ולי מבוססים על זוג השחקנים טרנס סטאמפ וג'ולי כריסטי, אם כי דייוויס הכחיש כי כתב את השיר עליהם. השיר נחשב היום כאחד השירים המזוהים ביותר עם לונדון, ובאולימפיאדת לונדון 2012 דייוויס ביצע אותו בטקס הסיום.

השיר דורג במקום ה-42 בדירוג 500 השירים הגדולים בכל הזמנים של הרולינג סטון, וב-2005 דורג במקום השני בסקר של המגזין "קיו" לבחירת השירים הבריטיים הגדולים בכל הזמנים. המוזיקאים פול וולר ודיימון אלברן אמרו כי זהו השיר האהוב עליהם ביותר, ואלברן אף ביצע אותו בדואט עם דייוויס בתוכנית טלוויזיה. בין האומנים שביצעו גרסאות כיסוי לשיר: דייוויד בואי, דף לפרד, פיטר גבריאל ואליוט סמית'. דייוויס הקליט גרסה מחודשת לשיר בליווי מקהלה, במסגרת פרויקט שלו מ-2009 של גרסאות קלסיות לשירי הקינקס.

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "Waterloo Sunset" באתר מיוזיק בריינז
* מידע על הסינגל "Waterloo Sunset" באתר מיוזיק בריינז
* מידע על היצירה "Waterloo Sunset" באתר Discogs

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: a5f4b416-243f-3fab-9991-11156ba3bf3d
* MusicBrainz work: 73e6a661-6d1e-38fb-8b09-16642e1c8fdb

 |
**Just Another Day** הוא שיר שביצע הזמר האמריקאי-קובני ג'ון סקאדה ויצא לאור בשנת 1992.

רקע
---

השיר יצא לאור כסינגל מתוך אלבום הבכורה של סקאדה הנושא את שמו, שממנו נמכרו מעל ל-7 מיליון עותקים. הוא נכתב על ידי סקאדה ומיגל מוריחון.

השיר הגיע למקום החמישי במצעד הבילבורד הוט 100. במצעד השירים העכשוויים למבוגרים דורג השיר במקום השני. השיר זכה גם להצלחה במצעדים בבריטניה (מקום חמישי במצעד הסינגלים הבריטי), קנדה ושוודיה. הוא הוקלט על ידי סקאדה בספרדית בשם Otro Día Más Sin Verte, במועד יציאת השיר באנגלית, ודורג במקום הראשון במצעד Hot Latin Tracks של הבילבורד. בגרסה זו השתתפה גלוריה אסטפן בביצוע קולות הרקע.

לשיר צולמו שתי גרסאות של וידאו קליפ. באחת מהן שצולמה בשחור-לבן השתתפה אסטפן.

בשנת 2009 ביצע הזמר ברני ויליאמס גרסת כיסוי לשיר שנכללה באלבומו. סקאדה השתתף בהקלטת השיר.

בשנת 2017 הוציא סקאדה גרסה מחודשת לשיר בשיתוף הזמר ג'יפשן, וכן גאסה נוספת בסגנון רגאיי.

שנה מאוחר יותר הוציא סקאדה גרסה מחודשת לשיר בספרדית.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* מידע על היצירה "Just Another Day" באתר מיוזיק בריינז

* גרסאות נוספות ל"Just Another Day" באתר SecondHandSongs

הערות שוליים
------------

1. ↑  A little of everything: Since days with Sound Machine, Jon Secada has built a diverse career, באתר לאס וגאס סאן, 16 בספטמבר 2005

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: f7f0f187-dc84-4d3d-8ab5-a13882cdac0c

 |
**יוסף (יוסי) ויסמן** (מרץ 1942 – 15 בינואר 2021) היה רופא ילדים ומומחה לאנדוקרינולוגיה, אשר היה חוקר עולמי במטבוליזם של העצם וכן של ויטמין D. ויסמן שימש כפרופסור באוניברסיטת תל אביב והיה מנהל היחידה למחלות עצם ומחלות מטבוליות במרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי.

קורות חיים
----------

ויסמן נולד בתל אביב ב-1942. אביו יעקב עלה מאוקראינה ועבד כפועל בניין. אמו, ברוריה, עלתה מפולין ועבדה כתופרת. בת דודותו אלימה הייתה ציירת ישראלית מפורסמת. למד בבית הספר "בלפור" ובעירוני ה'. בצבא שירת כמדריך בגדנ"ע, שם הכיר את פרופ' שמואל אדלשטיין, ביוכימאי, שהיה אז אחד החוקרים הבודדים בעולם שעסקו בוויטמין D.

ויסמן למד בית הספר לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים והתמחה ברפואת ילדים בבית החולים "הדסה" בתל אביב, תחת פרופ' צבי שפירר. ההתמחות המשנית שלו הייתה באנדוקרינולוגיה. הוא הצטרף למעבדה של אדלשטיין ב"איכילוב". בשנים הראשונות נהג לרקוח ויטמין די בעצמו עבור מטופליו. בהמשך ניהל את המרפאה והיה למנהל היחידה למחלות עצם ומחלות מטאבוליות בבית החולים. במקביל שימש כ-40 שנה כרופא ילדים מוערך בשכונת יד אליהו בתל אביב. בשנת 2021 נפטר ממחלת הקורונה.

מחקריו
------

ויסמן פרסם כמאתיים מאמרים מדעיים בנושא ויטמין D, מטבוליזם של השלד. בשנת 1979 פורסמה בNATURE תגליתו שהשלייה מייצרת ויטמין D ונגזרות שלו בהריון. ויסמן הראה שניתן לרפא ילדים עם רככת מתנגודת לוויטמין די על ידי הזלפה קבועה של סידן לוריד. בין השאר חקר את המחסור בוויטמין D באוכלוסייה החרדית והערבית במדינת ישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

* דברים לזכרו של פרופסור ויסמן, האגודה הישראלית לאנדוקרינולוגיה
* אתר למנויים בלבד עופר אדרת, לוחם, פרופסור, אחות וניצולת שואה: סיפורם של ארבעה שמתו החודש מקורונה, באתר הארץ, 27 בינואר 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  yosef weisman - Search Results - PubMed, PubMed (באנגלית)
2. ↑  Y. Weisman, A. Harell, S. Edelstein, M. David, 1α, 25-Dihydroxyvitamin D3, and 24,25-dihydroxyvitamin D3 in vitro synthesis by human decidua and placenta, **Nature** 281, 1979-09, עמ' 317–319 doi: 10.1038/281317a0
3. ↑  דברים לזכרו של פרופ’ יוסי ויסמן | האגודה הישראלית לאנדוקרינולוגיה, ‏2021-01-18
4. ↑  מוטי גל‏, מחקר: לבושן הצנוע של נשים חרדיות גורם לחסר בויטמין די, באתר וואלה!‏, 27 ביוני 2001
בתורת המספרים, **מבחן לוקאס-להמר** הוא מבחן ראשוניות - העשוי לספק הוכחה מהירה לכך שמספר נתון n הוא ראשוני. המבחן הוצע על ידי המתמטיקאי הצרפתי אדוארד לוקאס בשנת מותו, 1891, ושופר בשנות ה-30 של המאה העשרים על ידי האמריקאי ד.ה. להמר. מבחן אחר בעל שם דומה הוא מבחן לוקאס-להמר למספרי מרסן, המותאם במיוחד לבדיקת מספרי מרסן.

לפי המשפט הקטן של פרמה, אם n הוא ראשוני שאינו מחלק את a, אז {\displaystyle \ a^{n-1}\equiv 1{\pmod {n}}}. בניסוח אחר אפשר לומר שהסדר של a בחבורת אוילר של n מחלק את n-1. אם השוויון אינו מתקיים, זוהי ראיה מיידית לכך ש- n אינו ראשוני; אבל שוויון אינו מוכיח ש- n ראשוני - הוא עלול להיות פסאודו-ראשוני.

מבחן לוקאס-להמר מהווה מעין כיוון הפוך למשפט פרמה. אם הסדר של a בחבורת אוילר של n **שווה** ל- n-1, אז n מוכרח להיות ראשוני. כל מבחני הראשוניות שפותחו מאוחר יותר הם וריאציות על רעיון זה.

חסרונו הגדול של המבחן הוא שנדרשת ידיעת הפירוק לגורמים של n-1. בנוסף, הבדיקה דורשת **עֵד**, מספר שיקרא כאן a. כל עד עשוי להוכיח ש- n ראשוני, אבל אם עד מסוים נכשל, לא ניתן להסיק מכך ש- n אינו ראשוני. ב-2004 התברר שאין צורך לבדוק עדים הגדולים מ- {\displaystyle \ (\log(n))^{6}}; אם כל העדים עד מספר זה נכשלו, המספר אינו ראשוני. מתוצאה זו נובע שהוכחת ראשוניות של n היא בעיה בעלת סיבוכיות פולי-לוגריתמית.

תיאור המבחן
-----------

**משפט**: אם לכל גורם ראשוני q של n-1 קיים מספר a המקיים {\displaystyle \ a^{n-1}\equiv 1{\pmod {n}}} ו- {\displaystyle \ a^{(n-1)/q}\not \equiv 1{\pmod {n}}}, אז n הוא ראשוני.

**הוכחה**: אם נגלה ש-n-1 מחלק את {\displaystyle \ \varphi (n)} (כאשר {\displaystyle \ \varphi } היא פונקציית אוילר), אז נוכל להסיק ש- {\displaystyle \ \varphi (n)=n-1} (מכיוון שתמיד {\displaystyle \ \varphi (n)\leq n-1}), כלומר, אין אף מספר קטן מ- n המחלק אותו, ולכן n ראשוני. נניח, אם כן, ש- q הוא ראשוני שחזקתו {\displaystyle \ q^{r}} מחלקת את {\displaystyle \ n-1}. לפי ההנחה קיים a שהסדר שלו בחבורת אוילר, {\displaystyle \ ord(a)}, מחלק את n-1 אבל לא את {\displaystyle \ (n-1)/q}. אם כך, {\displaystyle \ q^{r}} מוכרח לחלק את {\displaystyle \ ord(a)} (אחרת {\displaystyle \ ord(a)} היה מחלק את {\displaystyle \ (n-1)/q}), ולכן גם את {\displaystyle \ \varphi (n)}, המתחלק תמיד ב- {\displaystyle \ ord(a)} (לפי משפט לגראנז'). הוכחנו שכל חזקת ראשוני המחלקת את n-1 מחלקת גם את {\displaystyle \ \varphi (n)}, כפי שרצינו.

בדרך כלל מספיקה גם הגרסה החלשה הבאה של המבחן: אם קיים מספר a המקיים {\displaystyle \ a^{n-1}\equiv 1{\pmod {n}}}, ו- {\displaystyle \ a^{(n-1)/q}\not \equiv 1{\pmod {n}}} לכל גורם ראשוני q של n-1, אז n הוא ראשוני. כאן מחפשים a שיתאים בבת-אחת לכל הגורמים הראשוניים (אף על פי שעל-פי המשפט הראשון, תנאי זה אינו הכרחי). ההוכחה של הגרסה החלשה מיידית: אם a מספר המקיים את התנאים, אז הסדר שלו בחבורת אוילר שווה ל- n-1, ולכן (לפי משפט לגראנז') סדר החבורה מתחלק ב-n-1, כפי שרצינו להוכיח.

כדי להוכיח ש-n נתון הוא ראשוני, צריך למצוא a שיקיים את הדרישות. אם n אכן ראשוני, אז יש {\displaystyle \ \varphi (n-1)} עדים פוטנציאליים אפילו למבחן החלש (כל היוצרים של חבורת אוילר, שהיא ציקלית במקרה זה). מכיוון שהיחס {\displaystyle \ {\frac {\varphi (n-1)}{n-1}}} קרוב בדרך-כלל ל-1, קל למצוא את העדים והמבחן נחשב למבחן הסתברותי יעיל.

ראו גם
------

* מבחני ראשוניות
* סדר של איבר בחבורה
אליהו רוזנברג במסע לפולין
**אליהו רוזנברג** (10 במאי 1924 - 23 בספטמבר 2010) היה ניצול שואה שהשתתף במרד האסירים במחנה ההשמדה טרבלינקה. לאחר השואה העיד במשפט אייכמן ובמשפט דמיאניוק.

ביוגרפיה
--------

אליהו רוזנברג נולד בוורשה שבפולין. אמו, רבקה לבית אוסלנדר הייתה עקרת בית ואביו, חיים רוזנברג, היה בעל מפעל קטן למראות. האב נרצח על ידי הנאצים בגטו ורשה בעת חזרתו מהעבודה לביתו בנובמבר 1940.

בערב ראש השנה 1942 נשלח רוזנברג עם אמו ושלוש אחיותיו למחנה ההשמדה טרבלינקה. עם הגיעם למחנה הופרד רוזנברג מאמו ואחיותיו, שנשלחו להשמדה בתאי הגזים. בטרבלינקה הועסק יחד עם קבוצת אסירים בהוצאת גופות הנרצחים מתאי הגזים ובשריפת הגופות. רוזנברג לא היה ממתכנני המרד המזוין של האסירים בטרבלינקה, אך היה שותף בסוד המרד. תפקידו במרד היה לזרוק שמיכות על גדר התיל על מנת לאפשר לאסירים לטפס על הגדרות מבלי להיפצע. ב-2 באוגוסט 1943 השתתף במרד והיה אחד מהמעטים שהצליחו להימלט.

רוזנברג הסתתר שנה ביערות, ובין היתר הסתתר בביתם של זוג פולני בכפר טולווין(אנ')‏ (Tołwin). בשנת 1992 הוכרו בני הזוג כחסידי אומות העולם. עם פלישת הסובייטים לפולין ושחרורה מהכיבוש הגרמני התגייס רוזנברג לצבא הפולני. לאחר שחרורו מהצבא, הצטרף לתנועת הבריחה.

עם עלייתו לישראל בשנת 1948 לחם בשורות ההגנה על הגנת ירושלים. עבד שנים רבות כמנהל עבודה בנמל יפו ובנמל אשדוד. נישא לעדינה, ניצולת שואה מאוקראינה, ונולדו לו שתי בנות: רבקה, הקרויה על שם אמו, ובלהה.

במשפט אייכמן בשנת 1962 הופיע כעד מטעם התביעה וסיפר על קורותיו במחנה ההשמדה טרבלינקה, ועל תהליך ההשמדה:

> 
> האנשים שנכנסו האחרונים לתאי הגאזים קיבלו דקירות בגופות שלהם בכידונים, היות והאנשים האחרונים ראו כבר מה שנעשה בפנים ולא רצו להיכנס. 400 איש נכנסו לתא הגאז הקטן. הם נדחפו לבד ויצרו את הכמות המלאה של האנשים, כך שהספיקו בקושי לסגור את הדלת החיצונית של התא. כשסגרו אותם אנחנו היינו מהצד השני. אז שמענו רק צעקות ״שמע ישראל״, ״אבא״, ״אמא״. כעבור 35 דקות הם היו מתים.
> 
> 
> 
> 

העיד במשפטי טרבלינקה בגרמניה. וכן, הופיע כעד מטעם התביעה במשפטו של פיודור פדורנקו(אנ') (Feodor Fedorenko), שהיה שומר בטרבלינקה. לאחר המשפט, שהתקיים בארצות הברית, גורש פדורנקו לברית המועצות בשנת 1984, שם נשפט והוצא להורג. 

בשנת 1987 העיד רוזנברג במשפט דמיאניוק, ובין היתר, סיפר על שאירע בתוך תאי הגזים. עדותו צוטטה בפסק הדין. בעקבות עדותו במשפט, כתבה והלחינה חוה אלברשטיין את השיר "מר רוזנברג מעיד". השיר התפרסם באלבום "הצורך במילה הצורך בשתיקה".

אליהו רוזנברג ראה בהעברת זכר השואה לדורות הבאים ייעוד ומפעל חיים. הוא ליווה מספר רב של משלחות בני נוער לפולין וסיפר את קורותיו בשואה בפני בתי ספר ומחנות צה"ל.

קישורים חיצוניים
----------------

* עדותו של ניצול על מחנה המוות טרבלינקה סרטון באתר youtube
* משפט אייכמן - ישיבה 66, ישיבה 67  סרטון באתר youtube
* מילים לשיר "מר רוזנברג מעיד" באתר שירונט
* יובל גורן וניסן צור, "אנחנו ניצולי מחנה טרבלינקה האחרונים" באתר nrg
* משפחת Tolwin - חסידי אומות העולם באתר יד ושם - Yad Vashem
* ערב חדש 25 בפברואר 1987 משפט דמיאניוק: עדותו של אליהו רוזנברג סרטון באתר youtube

הערות שוליים
------------

1. ↑  מערכת וואלה! חדשות‏, צפו בפרויקט מיוחד: ניצולי שואה מספרים, באתר וואלה!‏, 27 באפריל 2014
2. ↑  Tołwiński Family באתר יד ושם.
3. ↑  טרבלינקה באתר דעת
**אנדי מיליגן** (באנגלית: **Andrew Jackson Milligan, Jr**;‏ 12 בפברואר 1929 – 3 ביוני 1991) היה מחזאי אמריקאי, תסריטאי, צלם קולנוע, שחקן, עורך סרטים, מפיק ובמאי. עבודתו כללה 27 סרטים שנעשו בשנים 1965–1988.

דרכו הקולנועית
--------------

במהלך שנות ה-60 המוקדמות, מיליגן החליט להפוך ליוצר סרטים כשינוי דרך בחייו.

סרטיו עוסקים לרוב בנושאים כמו:עבירות ועונשים, יחסים לא תקינים במשפחה, מיניות מודחקת, הומוסקסואליות, ופגיעה בגוף האדם.

סרטיו הראשונים צולמו עם מצלמת 16MM של אוריקון שנועדה בעיקר לצילום חדשות. עבד לעיתים קרובות עם תקציבים מתחת ל-$10,000, סרטיו מאופיינים בצילומים הדוקים
שעזרו לו לכסות את תקציבו הנמוך מאוד, במיוחד ביצירותיו שרובם היו סרטי אימה. היכולת שלו לעשות סרטים עם תקציב נמוך מאוד היא הסיבה שהוא נשכר לעיתים קרובות על ידי ויליאם מישקין וסרטיו הוקרנו בבתי הקולנוע שלו לעיתים קרובות.

במהלך השנים מיליגן פיתח לעצמו שם של יוצר סרטים גרוע, ספק אפקטים בסגנון של הרשל גורדון לואיס, ואחד מהבמאים הגרועים ביותר בכל הזמנים.
רוב סרטי הניצול שהוא ביים במהלך שנות ה-60 אבדו במהלך הזמן ונשארו אבודים עד היום.

מיליגן נפטר מאיידס ב-3 ביוני 1991 בגיל 62.

קישורים חיצוניים
----------------

* אנדי מיליגן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* אנדי מיליגן, באתר AllMovie (באנגלית)
* אנדי מיליגן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ‏*Of Horny Hunchbacks and Stitch Bitches* - כתבה אודות חייו של אנדי מיליגן באתר www.brightlightsfilm.com.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX4985071
* BnF: cb141217772 (data)
* GND: 123527562
* ISNI: 0000 0000 3295 3368
* LCCN: n2001024786
* VIAF: 25512640
* WorldCat: lccn-n2001024786

 |
**פיוטר גריגורייביץ' גריגורנקו** (ברוסית: **Пётр Григорьевич Григоренко**; באוקראינית: **Петро Григорович Григоренко**, תעתיק: "פֶּטְרוֹ הְּרִיהּוֹרוֹבִיץ' הְּרִיהוֹרֶנְקוֹ") (16 באוקטובר 1907 - 21 בפברואר 1987) היה מייג'ור גנרל בצבא האדום ממוצא אוקראיני, פעיל זכויות אדם, מתנגד משטר וסופר.

קורות חיים
----------

גריגורנקו נולד ב-16 באוקטובר 1907 בכפר בוריסובקה שליד זפוריז'יה. מגיל 16 עבד כפועל במוסכי הרכבת בעיר דונצק. בשנת 1929 התקבל ללימודים באוניברסיטת חרקוב, אך לאחר שנתיים של לימודים עזב את האוניברסיטה לטובת קריירה צבאית. בשנת 1934 סיים אקדמיה צבאית של חיל ההנדסה והוסמך לקצונה. שירת כקצין אג"ם גדודי ולאחר מכן כמפקד גדוד הנדסה שעסק בבניית ביצורי קו סטלין. בשנים 1937–1939 למד באקדמיה הצבאית על שם פרונזה במוסקבה. השתתף בקרב חלקין גול כקצין מטה של מפקדת הכוחות הסובייטים באזור. לאחר תום הקרבות נשאר לשרת במטה של מפקדת כוחות הצבא האדום במזרח הרחוק. לאחר הפלישה הגרמנית לברית המועצות ביקש מספר פעמים להישלח לחזית הלחימה. בקשתו אושרה רק בדצמבר 1943, אז מונה לסגן ראש מטה ארמיית המשמר ה-10 שלחמה באזור לנינגרד. בפברואר 1944 נפצע קשה בקרבות. לאחר החלמתו מונה לראש מטה דיוויזיית ח"יר שלחמה בקרפטים. יחד עם יחידתו השתתף בשחרור צ'כוסלובקיה. על חלקו במלחמה עוטר ב:עיטור לנין, עיטור הדגל האדום, עיטור הכוכב האדום ועיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה. את המלחמה סיים בדרגת קולונל.

לאחר המלחמה לימד באקדמיה הצבאית על שם פרונזה במוסקבה. בשנת 1959 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל.

בשנת 1961 הוא מתח ביקורת על המדיניות של ניקיטה חרושצ'וב וכעונש הוגלה למזרח רוסיה. בשנת 1963 הוא הקים את "האיגוד למאבק להחזרת הלניניזם". בשנות השבעים התמנה גריגורנקו היה בין מייסדי קבוצת הלסינקי במוסקבה. השלטונות הסובייטים שלחו אותו לפסיכושקה, מעין סוג של מאסר פסיכיאטרי, בשנים 1964-1965 ו-1969-1976. בשנת 1964 נשללו ממנו דרגתו הצבאית, עיטוריו והטבות הפרישה שלו.

הוא השתתף באופן פעיל במאבק הטטרים מקרים לאוטונומיה, והפגין כנגד הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה בשנת 1968. בשנת 1970 הוא נכלא בבית חולים פסיכיאטרי.

גריגורנקו היה אחד מהראשונים שהטילו ספק בגרסה הסובייטית הרשמית של ההיסטוריה של מלחמת העולם השנייה. הוא הצביע על כך שקצת לפני ההתקפה הגרמנית ב-22 ביוני 1941, רוכזו כוחות סובייטים גדולים במערב ביאליסטוק, עמוק בתוך השטח הכבוש הפולני, כשהם מתכוננים למתקפת פתע, אך פגיעים לכיתור במקרה של מתקפת פתע גרמנית. הרעיונות שלו פותחו מאוחר יותר על ידי ויקטור סובורוב.

בשנת 1977, כשגריגורנקו נסע לטיפולים רפואיים בארצות הברית, נשללה ממנו אזרחותו הסובייטית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פיוטר גריגורנקו** בוויקישיתוף
* נאומו של פטרו גריגורנקו בפני הטטרים בקרים, 1968

הערות שוליים
------------

1. ↑  מהגנרל גריגורנקו המאושפז בכלא, נשללה הזכות להשתמש בעט נובע, מעריב, 26 באוגוסט 1970

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007262056205171
* BIBSYS: 90253271
* BNE: XX1100086
* BnF: cb12195575z (data)
* CiNii: DA09100150
* GND: 118542184
* ISNI: 0000 0001 1033 108X
* LCCN: n80120988
* LNB: 000206110
* NARA: 10567858
* NKC: js2018977817
* NLA: 36571466
* NTA: 069085951
* RERO: 02-A013495181
* SNAC: w6nq69wm
* SUDOC: 030565979
* VIAF: 114365351
* WorldCat: lccn-n80120988

 |
**אַבְּרַ(ה)ם גְרִיגוֹריֶיבִיץ' אַבְּרָמוֹבִיץ'** (ברוסית: **Абрам Григорьевич Абрамович**; ‏3 בינואר 1910 - 10 ביולי 1937) היה יהודי סובייטי, שעוטר כגיבור ברית המועצות לאחר מותו על פועלו כמפקד טנק במהלך מלחמת האזרחים בספרד.

קורות חיים
----------

נולד בכפר קטרינקה בפלך חרסון של האימפריה הרוסית (כעת באוקראינה) במשפחתו של עובד יהודי. ב-1917 עברה המשפחה לפלך אודסה. אחרי שסיים 7 שנים בבית הספר החל לעבוד כאופה. ב-1930 עבר לאזור דונבס ועבד שם ככורה פחם וכעבור שנה חזר לאודסה לעבוד שם כמרכיב במפעל אוניות.

התגייס לצבא האדום ב-1932 וסיים קורסים של פיקוד זוטר. שירת כמכונאי-נהג טנק.

ב-1936 הגיע כמתנדב להשתתף במלחמת האזרחים בספרד לצד הרפובליקנים. בקרבות ליד גוודלחרה בהיותו מפקד טנק T-26 ניהל ריגול במקום הימצאו, קיבל מידע ותמך בחיל רגלים שתקפו בקרבת הטנק.

ב-4 במרץ 1937 במהלך קרב היה בראש הכוח הפורץ שהשתלט על 4 תותחים, מקלעים ורובים. על הפעילות הזו קיבל עיטור הדגל האדום.

ביולי הכוחות שהיה מסופח להם נשלחו לכיוון מדריד ותקפו ליד העיר ברונטה. הקרב התנהל במשך ארבעה ימים וב-9 ביולי לאחר שפגע בשני תותחים נפגע הטנק מתותח אחר והתחיל להישרף ולהיות מותך. הנהג ומפקד צריח נשרפו במקום ואברם מת יום למחרת.

נקבר יחד עם שאר צוות הטנק בקבר אחים ליד ברונטה. ב-3 בנובמבר אותה השנה עוטר על פועלו בעיטור "גיבור ברית המועצות".

הערות שוליים
------------

1. ↑  דף על שמו באתר "גיבורי המדינה" (רוסית)
2. ↑  21 בדצמבר 1909 לפי הלוח היוליאני
**B-2 ספיריט** (באנגלית: **B-2 Spirit**) הוא מפציץ חמקן, מתוצרת חברת נורת'רופ האמריקאית. המטוס תוכנן במטרה להפציץ בעומק שטח האויב מבלי להתגלות על ידי מערכות מכ"ם, וצורתו המיוחדת נועדה לשרת מטרה זו. בנוסף, הוא מצויד במיטב מערכות הטכנולוגיה החמקנית המתקדמת של ארצות הברית. המטוס טס לראשונה ב-17 ביולי 1989.

זהו המטוס היקר ביותר שיוצר אי פעם. עלות הייצור הכוללת עמדה על 44.75 מיליארד דולר עד 2004. המחיר למטוס בודד בשנת 1997 היה 737 מיליון דולר, אך העלות הממוצעת למטוס ביחס לעלות הפרויקט כולו האמירה ל-929 מיליון דולר.

המפציץ מותאם לשאת חימוש מגוון: פצצות JDAM, פצצות ברזל, טילי שיוט ונשק גרעיני.

במהלך העשור השלישי של המאה ה-21 הוא יוחלף בהדרגה על ידי Northrop Grumman B-21 Raider.

מקור הפיתוח
-----------

בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה, יוצרו בארצות הברית שני מטוסי ניסוי בתצורת "כנף מעופפת" - הנורת'רופ YB-35 והנורת'רופ YB-49. לדגם הראשון היו שמונה מנועי בוכנה והדגם השני כבר השתמש במנועי סילון. המטוסים מעולם לא הגיעו לכשירות מבצעית או לייצור סדרתי - מנועי הסילון שנכנסו לשימוש באותו זמן הפכו את מנועי הבוכנה למיושנים, ושני אבות הטיפוס של הדגם הסילוני התרסקו - אך בטיסות הניסוי שנערכו הסתבר שהמכ"ם אינו מצליח לגלותם על אף שטסו מעליו. יותר מ-30 שנה לאחר מכן, השתמשו מתכנני ה-B-2 ברעיון הכנף המעופפת על-מנת להופכו לחמקן. המטוס פותח כמיזם שחור במשך שנים רבות בסודיות רבה.

היסטוריה מבצעית
---------------

בגלל מחירו הגבוה יוצרו רק 21 יחידות ולא 165 כפי שתוכנן במקור. למטוסים השונים הוענקו שמות לפי שמות מדינות בארצות הברית בשילוב כינוי הדגם ("ספיריט"), כגון "Spirit of Hawaii" או "Spirit of South Carolina". בימינו משרתים בחיל האוויר האמריקאי 20 מטוסי B-2 "ספיריט" לאחר שמטוס אחד ("Spirit of Kansas") התרסק בשנת 2008. מטוס אחר ("Spirit of Washington") נפגע משריפה וניזוק באורח קשה בשנת 2010, אך שוקם.

מטוסי B-2 השתתפו בהפצצות על עיראק (מלחמת המפרץ, מלחמת עיראק), בוסניה (שנות ה-90), סרביה (בזמן מלחמת קוסובו, 1999) ואפגניסטן (מלחמת אפגניסטן), וכן במלחמת האזרחים בלוב (2011).

ביקורת
------

המטוס ספג ביקורת מצד אישי ציבור וחברי קונגרס אמריקאיים, הואיל ולמרות מחירו הגבוה באופן חריג, עדיין קיימים בו ליקויי תכנון. לדוגמה, את המטוס מצפה שכבה של חומר סופג מכ"ם מיוחד שמטרתו להקטין את חתימת המכ"ם של המטוס. עם זאת, לאחר הייצור התברר כי חומר זה אינו עמיד לאורך זמן במים, ולכן, לאחר כל משימה של המטוס בה יורד גשם יש להעבירו טיפול מיוחד וארוך על-מנת לחדש את שכבת הצבע.

בנוסף, כל שריטה בגוף המטוס מחייבת טיפול מיוחד, מאחר שהיא מגדילה את חתימת המכ"ם של המטוס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **B-2 ספיריט** בוויקישיתוף
* רוח קטלנית, באתר חיל האוויר הישראלי, 31 באוקטובר 2017
* B-2 ספיריט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* סרט תיעודי על B-2 ספיריט, סרטון באתר יוטיוב, 28 בינורק 2009 (באנגלית)
* חמקנות - איך זה עובד? (B-2 ספיריט), סרטון באתר יוטיוב, 24 במאי 2016 (באנגלית)
* בתוך B-2 ספיריט, סרטון אנימציה באתר יוטיוב, 17 באוקטובר 2021(באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007541615205171
* GND: 4460387-3
* LCCN: sh88007805
* NARA: 10666000

 |
**ג'ושוע בות' גרין** (באנגלית: **Joshua Booth Green**; נולד ב-11 בפברואר 1970) הוא פוליטיקאי ורופא אמריקאי המכהן כמושל הוואי התשיעי מאז דצמבר 2022. גרין, חבר המפלגה הדמוקרטית, כיהן בעבר כסגן המושל וכחבר בית המחוקקים המדינתי של הוואי, תחילה בבית הנבחרים ולאחר מכן בסנאט. הוא נבחר למשרד המושל לאחר שזכה בבחירות 2022, כמועמד המפלגה הדמוקרטית.

ביוגרפיה
--------

גרין נולד בקינגסטון שבמדינת ניו יורק וגדל בפיטסבורג שבפנסילבניה במשפחה יהודית. את לימודיו הגבוהים עשה במכללת סווארת'מור, ולאחר מכן הוסיף ללמוד בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה. גרין הגיע להוואי כדי לשרת בחיל שירותי הבריאות הלאומי של מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית כרופא באי הגדול של הוואי. הוא נשאר רופא במחלקות המיון הכפריות של הוואי בעת שירותו הציבורי.

ב-2 בנובמבר 2004 נבחר גרין לבית הנבחרים של הוואי, שם ייצג את מחוז הבחירה השישי בטרם נבחר אל הסנאט המדינתי ב-2008. בסנאט היה יושב ראש ועדת הבריאות ושירותי האנוש ושימש כעוזר מנהיג סיעת הרוב. בסנאט, גרין קידם יוזמה ליצירת ביטוח בריאות חובה לילדים על הספקטרום האוטיסטי, וחקיקה זו נכנסה לתוקף ב-1 בינואר 2016. במהלך 2018 פעל למען הגנה משפטית עבור הורים עם מוגבלויות שילדיהם נלקחו מהם בשל נכותם. הוא גם תמך בהעלאת הגיל המינימלי לרכישת מוצרי טבק וסיגריות אלקטרוניות מ-18 ל-21, מה שהפך את הוואי למדינה הראשונה לעשות כן.

בבחירות 2018 התמודד גרין לתפקיד סגן מושל הוואי לצד המושל דייוויד איגה, והשניים נבחרו בבחירות הכלליות. איגה הטיל על גרין לטפל במשבר ההומלסים בהוואי, וקרא לו להשתמש ברקע הרפואי שלו כדי להתייחס לאופן שבו מחלות נפש והתמכרות משפיעות על דרי הרחוב בהוואי. ב-3 במרץ 2020 מונה גרין כאיש הקשר של ממשלת הוואי עם קהילת שירותי הבריאות המקומית בכל הנוגע למגפת הקורונה בארצות הברית.

באוגוסט 2019 הודיע גרין כי שוקל בכובד ראש התמודדות לתפקיד המושל בבחירות 2022. הוא השיק את מסע הבחירות שלו באורח רשמי ב-10 בפברואר 2022. הוא זכה בפריימריז הדמוקרטי ב-13 באוגוסט. בבחירות זכה גרין בכ-67% מהקולות ונבחר לתפקיד מושל הוואי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'וש גרין** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של מטה הבחירות של ג'וש גרין (באנגלית)
* אתר האינטרנט הרשמי של סגן המושל ג'וש גרין (באנגלית)
* ג'וש גרין, ברשת החברתית פייסבוק

* ג'וש גרין, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* ג'וש גרין, ברשת החברתית אינסטגרם

* ג'וש גרין, ברשת החברתית LinkedIn

* ג'וש גרין, סרטונים בערוץ היוטיוב

* ג'וש גרין, באתר פליקר

הערות שוליים
------------

1. ↑  קרול ברוורט-דם, From the ER to State Senate and Back, באתר מכללת סווארת'מור, אוקטובר 2012 (באנגלית)
2. ↑  דן נאקאסו, Lt. Gov. Josh Green targets homelessness, באתר Honolulu Star-Advertiser‏, 28 בפברואר 2019 (באנגלית)
3. ↑  אשלי נאגאוקה, Believe it or not, race to replace Gov. Ige is already taking shape, באתר Hawaii News Now‏, 16 באוגוסט 2019 (באנגלית)
4. ↑  קווין דייטון, Lt. Gov. Josh Green Officially Announces His Campaign For Governor, באתר Honolulu Civil Beat‏, 10 באוגוסט 2019 (באנגלית)

| מושלי הוואי הוואיהוואי |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| ויליאם קווין • ג'ון ברנס • ג'ורג' אריושי • ג'ון ואיהי השלישי • בן קאייטנו • לינדה לינגל • ניל אברקרומבי • דייוויד איגה • ג'וש גרין |  |

 |
**אנדריאס קטסולאס** (באנגלית: **Andreas Katsulas**;‏ 18 במאי 1946 - 13 בפברואר 2006) היה שחקן אמריקני ממוצא יווני שידוע בעקבות תפקידיו כג'קאר, שגריר הנארנים בסדרת המדע בדיוני "בבילון 5", כמו גם המפקד הרומולאני טומאלאק בסדרה "מסע בין כוכבים: הדור הבא".

קטסולאס נולד בסנט לואיס, מיזורי למשפחה אמריקנית ממוצא יווני, ונדבק בחיידק הבמה עוד כשהיה בגיל 4, כשאימו לקחה אותו להצגות בתיאטרון המקומי. הוא למד את אמנויות הבמה באוניברסיטה של סנט לואיס וקיבל תואר בוגר אוניברסיטה במגמת תיאטרון באוניברסיטת אינדיאנה אשר בבלומינגטון, אינדיאנה. בין השנים 1971–1986, השתתף קטסולאס בהופעות התיאטרון של פיטר ברוק במקומות כמרכז לינקולן ובמחוזות ונצואלה.

קטסולאס עבר ללוס אנג'לס, קליפורניה בשנת 1986. תפקידיו הקולנועיים כוללים השתתפות בסרט "הסיציליאני", לפי ספרו של מריו פוזו, "זר שומר עליי", המערבון "שקיעה" של הבמאי זוכה פרס אוסקר בלייק אדוארדס, הפרודיה "לרקוד עם לוחמים", הנמלט" לצד שחקנים כהאריסון פורד וטומי לי ג'ונס, "לגנוב את השמיים", ו"החלטה גורלית".

תפקידיו הטלוויזיוניים כוללים השתתפות קבועה בחמש עונותיה של סדרת המדע בדיוני "בבילון 5" כג'קאר, שגריר הנארנים, כמו גם בסרטים שהתבססו על הסדרה. חזותו האצילית והמאיימת כלוחם נארני אשר התפתח בהמשך הסדרה למנהיג רוחני לעמו, הקנתה לו אהדה רבה בקרב מעריצי הסדרה. ג'יי מייקל סטרזינסקי, יוצר הסדרה, שילב את קולו של קטסולאס כמחווה לדמותו בסרט האחרון בסדרה, "הסיפורים האבודים", שיצא ביולי 2007.

קטסולאס השתתף בין היתר בהופעות אורח בסדרות "אומת החייזרים", "המשווה", "רצח במשיכת קולמוס", "ג'ייק והשמן", "האב דאולינג חוקר", "האנטר", "מקס הדרום", "NYPD", "מילניום", "מסע בין כוכבים: הדור הבא" ו"מסע בין כוכבים: אנטרפרייז". כמו כן, קטסולאס נידב את קולו למשחקי המחשב "Primal" ו-"24", המבוסס על סדרת הטלוויזיה המצליחה.

בשנת 2005 אובחן קטסולאס בסרטן הריאה. הוא מת בלוס אנג'לס והשאיר אחריו אישה ושני ילדים. בן 59 היה במותו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנדריאס קטסולאס** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של אנדריאס קטסולאס (באנגלית)

* אנדריאס קטסולאס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* אנדריאס קטסולאס, באתר AllMovie (באנגלית)

* אנדריאס קטסולאס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

* אנדריאס קטסולאס, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* אנדריאס קטסולאס, באתר Discogs (באנגלית)
* אנדריאס קטסולאס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

* מאמר על קטסולאס בסטאר טרק ויקי (באנגלית)

| בבילון 5 |
| --- |
| יוצר | ג'יי מייקל סטרזינסקי |  |
| שחקנים | מייקל או'הייר • ברוס בוקסלייטנר • קלודיה כריסטיאן • ג'רי דויל • מירה פורלן • ריצ'רד ביגס • אנדריאה תומפסון • סטיבן פורסט • ביל מומי • ג'ייסון קרטר • ג'ף קונאוויי • רוברט ראסלר • ג'ולי קייטלין בראון • מארי קיי אדמס • פטרישיה טולמן • פיטר ג'וראסיק • אנדריאס קטסולאס • רובין אטקין דאונס |
| נושאים | דמויות • גזעים • עלילה • מלחמות • ספרים • השראה |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007342190805171
* BnF: cb141925416 (data)
* GND: 1062391837
* ISNI: 0000 0001 1564 7286
* LCCN: no2001077145
* MusicBrainz: ea7c15b4-433e-4f1c-b858-c6c6c6c6b731
* SNAC: w6s59hxd
* SUDOC: 174581874
* VIAF: 32208154
* WorldCat: lccn-no2001077145

 |
אוסמאן המדי בשנת 1883 בעת חפירותיו בהר נמרוט
**אוסמאן המדי ביי** (בטורקית: **Osman Hamdi Bey**;‏ 30 בדצמבר 1842 – 24 בפברואר 1910) היה מדינאי, ארכאולוג, צייר ואינטלקטואל עות'מאני. הוא נחשב כחלוץ אוצרי המוזיאונים בטורקיה. ייסד את קומפלקס המוזיאונים לארכאולוגיה של איסטנבול והיה האוצר הראשון שלו. כמו כן, הקים את האקדמיה לאמנויות היפות באיסטנבול, כיום אוניברסיטת מימאר סינאן לאמנויות היפות (אנ')

אוסמאן המדי היה בנו של המדינאי העות'מאני ממוצא יווני איברהים אדהם פאשה (אנ'), שכיהן בתפקיד וזיר גדול. בצעירותו למד משפטים תחילה באיסטנבול ובהמשך בפריז. בד בבד עסק בציור ובשבתו בצרפת השתלם אצל הציירים גוסטב בולאנז'ה וז'אן-לאון ז'רום. וציורים מעשה ידיו אף הוצגו ב-1867 בתערוכה העולמית של פריז. בשובו לארצו ב-1867 מונה לשורת תפקידים במינהל האימפריאלי. בין היתר אצר ב-1873 את הביתן העות'מאני בתערוכה העולמית של וינה. תקופה מסוימת הוצב בבגדאד ושם התחזקה נטייתו לחקר עתיקות.

עבודתו כארכאולוג
----------------

אוסמאן המדי ניהל את החפירות הארכאולוגיות המדעיות הראשונות שנערכו בידי צוות טורקי. עם חפירותיו נמנים האנדרטות של ממלכת קומגנה ההלניסטית במרומי הר נמרוט והאתר המקודש של האלה היוונית הֵקָטֶה בלגינה (Lagina) שבדרום-מערב אנטוליה. ב-1887–1888 ניהל אוסמאן המדי חפירות בנקרופוליס שליד צידון בלבנון. בין ממצאיו החשובים באתר זה היו סרקופג אלכסנדר והסרקופג של תבנת.

בשנת 1881 נקרא אוסמאן המדי להקים את המוזיאון הארכאולוגי האימפריאלי באיסטנבול. המוזיאון נפתח בשנת 1891 ונוהל על ידו במשך 29 השנים הבאות.

אוסמאן המדי ביי היה בין היוזמים של תקנת העתיקות (Asar-ı Atîka Nizamnamesi) מ-1884. התקנה הטילה איסור על הברחת חפצים בעלי ערך היסטורי מהאימפריה העות'מאנית, שבגבולותיה נכללו בין היתר מרחבי הציוויליזציות של יוון העתיקה ושל מסופוטמיה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוסמאן המדי ביי** בוויקישיתוף
* אוסמאן המדי ביי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* רוני אגסי, "הצייר העות'מאני שלא הכרתם", הארץ, 21.8.2018

פרוטומה של אוסמאן המדי ביי באולם הכניסה הראשי של המוזיאון הארכאולוגי באיסטנבול
"מאלף הצבים"; ציורו של אוסמאן המדי ביי מ-1906; אצור במוזיאון פֶּרָה (אנ') באיסטנבול

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007278851705171
* BnF: cb121329842 (data)
* CiNii: DA15397167
* GND: 11892639X
* ISNI: 0000 0001 0783 353X
* LCCN: n88667553
* NLG: 138659
* NTA: 273464566
* RKD: 331018
* SUDOC: 032027664
* TDVİA: osman-hamdi-bey
* ULAN: 500050901
* VcBA: 495/110110
* VIAF: 69709243
* WorldCat: lccn-n88667553

 |
**משה אוננה** (נולד ב-13 בינואר 1950 בירושלים), הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ישראלי, אשר שיחק בעמדת החלוץ, הבקיע 114 שערי ליגה, 15 שערים בגביע המדינה בכדורגל ו-2 שערים בטורניר האינטרטוטו. היה אחד מסמליה הבולטים של מכבי יפו בשנות ה-70 וראשית שנות ה-80 ומלך שעריה בכל הזמנים.

קריירת משחק
-----------

### הקריירה בליגה

אוננה החל את דרכו במחלקת הילדים של מכבי יפו. בעונת 1966/1967 הועלה על ידי המאמן יצחק שניאור ישירות לקבוצה הבוגרת, שם שיחק בתפקיד חלוץ ובמחזור השלישי הבקיע את שער הבכורה שלו לרשת מכבי תל אביב. בעונת 1970/1971 הבקיע אוננה את שער הניצחון לרשת הפועל רמת גן, שהעלה את מכבי יפו לליגה הלאומית. בעונת 1980/1981 היה אוננה סגן מלך השערים בליגה הלאומית (שהייתה אז הליגה הראשונה), כאשר לזכותו נרשמו 18 שערים. במהלך עונת 1982/1983 עבר אוננה למדי בני יהודה תל אביב, ובעונת 1985/1986 עבר למדי הכח מכבי רמת גן. במחזור ה-19 של אותה עונה פרש משה אוננה ממשחק פעיל. אוננה הוא שיאן ההופעות הרצופות של מכבי יפו במשחקי ליגה עם 379 הופעות ושני במספר ההופעות הכללי בקבוצה לאחר מוצי ליאון.

### במדי הנבחרת

בפברואר 1973 שולב אוננה בסגל נבחרת ישראל ובמאי, במסגרת טורניר מוקדמות מונדיאל 1974 שנערך בסיאול, הבקיע את שער הניצחון לרשת נבחרת יפן, אשר העלה את ישראל למשחק הגמר האזורי. אוננה סיים את הטורניר כמלך שערי הנבחרת עם 3 שערים, אך הייתה זו נבחרת קוריאה הדרומית שהעפילה למשחק העלייה למונדיאל מול נבחרת אוסטרליה, לאחר ניצחון 0–1 על ישראל במשחק הגמר האזורי. ב-5 בספטמבר 1974 הבקיע אוננה את שערו האחרון במדי הנבחרת, בניצחון 0–6 על נבחרת הפיליפינים במסגרת משחקי אסיה. ב-4 בדצמבר ערך את הופעתו האחרונה במשחק ידידות מול נבחרת רומניה.

קריירת אימון
------------

בעונת 1998/1999 אימן אוננה בקבוצת מכבי יפו, בסיומה ירדה הקבוצה לליגה הארצית ובהמשך התפרקה עקב מצבה הכלכלי. מאוחר יותר אימן בסקציה נס ציונה ובהפועל באר יעקב. בעונת 2008/2009 אימן בקבוצת מכבי באר יעקב מליגה ב'. בשנת 2010 חזר אוננה לאמן את מכבי קביליו יפו בליגה א', ובאוקטובר 2012 התפטר מתפקידו. במקביל מנהל אוננה בית מאפה במועצה המקומית באר יעקב, בה הוא מתגורר.

ראו גם
------

* ישראל במשחקי אסיה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **משה אוננה** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר National Football Teams
* משחקי משה אוננה בנבחרת ישראל, אתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* שחר, ברוך, ממשה אוננה ועד בורקס אוננה, באתר Mynet, ‏29 בדצמבר 2008.
* אורן אהרוני, ‏מה עושים הכדורגלנים של פעם?, באתר ‏מאקו‏, 29 בנובמבר 2008
* אשר גולדברג‏, משה אוננה: "הקהל היה צמא דם, היינו בסכנת חיים", באתר וואלה!‏, 3 ביוני 2022

הערות שוליים
------------

1. ↑  זוהיר בהלול, רמי ברוש, יגאל ביטון, **האנציקלופדיה לכדורגל ישראלי**, דני הפצה, 2010, כרך ג', עמוד 289.
**ישראל דניאל** (נולד ב-17 בינואר 1957 יפו, ישראל), הוא כדורגלן עבר ישראלי, אשר שיחק בעמדת הבלם והמגן, ומזוהה בעיקר עם קבוצת מכבי יפו.

קורות חייו
----------

ישראל דניאל נולד ביפו לשלמה ואסתר בני יהדות בולגריה, שעלו מסופיה לישראל במהלך העלייה ההמונית. בגיל עשר הצטרף לקבוצת הילדים של מכבי יפו תחת המאמן צ'וצ'קו לוי, ובהמשך שיחק בקבוצת הנוער של מכבי יפו באימונו של לוניה דבורין, אשר טיפח את דניאל וקידם אותו מקצועית. ב-1974 במהלך עונת 1973/1974 בליגה הלאומית עלה לקבוצה הבוגרת, ואת משחקו הראשון ערך ב-26 באפריל 1975. דניאל שיחק בעמדות הבלם והמגן והשתתף ב-241 משחקי ליגה בהם כבש 6 שערים. אחד ממשחקיו הבולטים היה ב-2 ביולי 1977 במסגרת טורניר האינטרטוטו, במסגרתו שיחקה מכבי יפו באצטדיון בלומפילד מול וויבודינה נובי סאד וגברה עליה 3–4, כאשר דניאל כבש את אחד השערים. במחצית השנייה של שנות השמונים היה דניאל קפטן הקבוצה. בסיום עונת 1986/1987 עזב את מכבי יפו ועבר להפועל באר יעקב בה שיחק עד 1991. בהמשך שיחק עונה אחת בקבוצת בית"ר חולון אותה אימן אורי סלימאן ואת הקריירה סיים בהפועל באר יעקב תחת המאמן משה אוננה. ב-1995 פרש ממשחק פעיל.

ב-1971 זומן דניאל לנבחרת ישראל בכדורגל עד גיל 17 תחת המאמן דוד שווייצר ובהמשך ועד 1978, נכלל גם בסגל הרחב של הנבחרת הבוגרת תחת עמנואל שפר בקדנצייה השנייה שלו כמאמן הנבחרת.

ישראל דניאל נשוי לסיגל, הם הורים לבן ובת וסבים לנכדים. עובד בחברת בזק.

לקריאה נוספת
------------

* ברוך פורמן, **היידה בי-היידה בו** - עלייתה, ירידתה והקמתה מחדש של מכבי יפו, הוצאת תירוש, תל אביב-יפו, 2020.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ישראל דניאל** בוויקישיתוף
* רון בן הרצל, ישראל דניאל לא מחפש צרות, חדשות, 30 בדצמבר 1985
* אלכס פרלסמן, מכבי יפו תנחיל השבת הפסד ראשון בליגה לבני-יהודה, מעריב, 20 במרץ 1987

הערות שוליים
------------

1. ↑  עמנואל יקותיאל, מכבי יפו הימרה על התקפה, מעריב, 3 ביולי 1977.
2. ↑  ברוך פורמן, **היידה בי-היידה בו** - עלייתה, ירידתה והקמתה מחדש של מכבי יפו, הוצאת תירוש, תל אביב-יפו, 2020, עמוד 215. נתונים היסטוריים: ירון משעל
**אלי שכטר** (נולד ב-17 ביולי 1957 יפו, ישראל), הוא כדורגלן עבר ישראלי, אשר שיחק לרוב בעמדת הקשר ולעיתים החלוץ, ומזוהה בעיקר עם קבוצת מכבי יפו.

קורות חייו
----------

אלי שכטר נולד בשכונת גבעת עלייה ביפו, ליעקב שעלה מצ'כוסלובקיה וליהודית שעלתה מרומניה במסגרת העלייה ההמונית. בגיל שמונה בהמלצת חברו רפי זוכר הצטרף לקבוצת הילדים של מכבי יפו תחת המאמן צ'וצ'קו לוי. בעונת 1975/1976 עלה לקבוצה הבוגרת, ומשחקו הראשון היה בעונה שלאחריה ב-18 בספטמבר 1976. שכטר שיחק בתפקיד הקשר ואחד ממשחקיו הבולטים היה ב-27 בינואר 1979, עת כבש את שער הניצחון במשחקה של מכבי יפו מול מכבי תל אביב אשר הסתיים בתוצאה 3–4 ליפו. באותה העונה זכתה מכבי תל אביב באליפות המדינה בכדורגל. ב-1980 נפצע שכטר בברכו ונעדר כארבעה חדשים מהמגרשים. עונת 1984/1985 תחת המאמן מרדכי שפיגלר הייתה האחרונה במכבי יפו, ומשחקו האחרון בה היה ב-25 במאי 1985.

בעונת 1985/1986 עבר לשחק בהפועל ירושלים. במחזור ה-15 הושאל להפועל תל אביב עד לסיום העונה. לאחר כחודש וחצי, נפצע כאשר קרע את שריר הירך האחורי, וסיים את העונה. עם זאת, זכה עם קבוצתו באליפות המדינה בכדורגל. בעונת 1986/1987 שב לשחק בקבוצת הפועל ירושלים ובה שיחק עוד 2 עונות. בהמשך שיחק עונה אחת בשורות הפועל באר יעקב תחת המאמן משה אוננה. לאחר עונה זו פרש ממשחק פעיל.

בין השנים 1975–1977 שיחק בנבחרת הכדורגל של פיקוד מרכז ביחד עם אריה חביב וחנן אזולאי וזכה עימה שלוש שנים ברציפות באליפות צה"ל בכדורגל. בין השנים 1976–1979 שיחק בנבחרות הצעירות של ישראל ובכלל זה ב-25 בינואר 1977 במשחק בו גברה הנבחרת הצעירה על נבחרת יוון 0–2. שכטר נכלל בסגל המורחב של נבחרת ישראל בכדורגל תחת עמנואל שפר בקדנצייה השנייה שלו כמאמן הנבחרת.

לאחר סיום הקריירה פתח שכטר חנות תכשיטים בלוד. שכטר מתגורר בשוהם, נשוי לשרי, והם הורים לשלושה ילדים וסבים לנכדים.

תארים
-----

הפועל תל אביב
* אליפות: 1985/1986

לקריאה נוספת
------------

* ברוך פורמן, **היידה בי-היידה בו** - עלייתה, ירידתה והקמתה מחדש של מכבי יפו, הוצאת תירוש, תל אביב-יפו, 2020.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלי שכטר** בוויקישיתוף
* אלי שכטר בדף השער של חוברת "פנדל", 24 באוקטובר 1977
* יעקב אלג'ם, אלי שכטר יצא לגרמניה לעבור ניתוח בברכו, מעריב, 26 באוגוסט 1982
* מאיר ריפמן, שכטר בחוד, שאבי מגן, מעריב, 18 באפריל 1986
* אלכס פרלסמן, עוד 3,000 ד' ושכטר חוזר ליפו, מעריב, 27 באוקטובר 1986
* יעקב רוזנבלום, מחצית ראשונה שכטר, אח"כ הכול מרכוס, חדשות, 17 במאי 1987
* א.לוי, תמונות יפואיות, מעריב, 27 בנובמבר 1988

הערות שוליים
------------

1. ↑  משחק: 27-01-1979 מכבי יפו נגד מכבי תל אביב - ליגה לאומית, באתר maccabipedia.co.il.
2. ↑  יעקב אלג'ם, מרכז-צנחנים 0–4, מעריב, 25 באפריל 1977.
3. ↑  ברוך פורמן, **היידה בי-היידה בו** - עלייתה, ירידתה והקמתה מחדש של מכבי יפו, הוצאת תירוש, תל אביב-יפו, 2020, עמוד 236. נתונים היסטוריים: ירון משעל.
פסל של טאטי בחוף סנט מרק סור מר ליד מלון החוף
**חופשתו של מר הולו** (בצרפתית: **Les Vacances de Monsieur Hulot**) הוא סרט קומדיה צרפתי בשחור-לבן משנת 1953 בבימויו של ז'אק טאטי שכתב את התסריט ומככב בו בתפקיד ראשי.

זה סרטו השני של טאטי והסרט הראשון בו הוא מופיע כ**מר הולו**, לובש תמיד את אותו מעיל גשם, חובש כובע מרופט, מעשן מקטרת והולך בצורה מוזרה עם רגלים ישרות.

הפעם יוצא מר הולו לחופשת קיץ בכפר נופש ליד הים, שם הוא מנסה לחזר בגמלוניות לחזר אחרי בחורה, לחתור בקיאק, לרכב על סוס ועוד ומבלי דעת זורע הרס ומבוכה בכל פעולה שלו.

צילומי החוץ נערכו בעיירת הנופש סנט מרק סור מר (אנ') בפאתי סן-נאזר, לחוף האוקיינוס האטלנטי. "מלון החוף" (Hôtel de la Plage) פעיל עד היום. ליד החוף יש פסל של טאטי.

טאטי היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר, לפרס דקל הזהב ולפרס המבקרים של ניו יורק.

תקציר העלילה
------------

קיץ בצרפת, כולם בטירוף חופשת הקיץ - הואקנס. בתחנת הרכבת הם רצים מרציף לרציף כדי להגיע לרכבת, נדחסים לאוטובוס ויוצאים שדרת מכוניות שבסופה מזדחל מר הולו (ז'אק טאטי) ברכב הישן שלו שמשמיע כל הזמן קולות פיצוץ מהמנוע ומהמפלט.

הולו מגיע ל"מלון החוף", פותח את הדלת ומשב רוח חזק מפזר כל מה שנמצא במבואה ומעלה את חמתם של בעל המלון והמלצר. בין האורחים נמצאת מרטין היפה שהגיע עם דודתה, מייג'ור קשיש, וזוג קשישים שמטייל כל הזמן.

בבוקר מבלים הנופשים בחוף הים, בשחייה, התעמלות וחתירה בקיאקים ודיג חלסלונים. הולו חותר בקיאק שמתקפל ונוצרת ממנו דמות של כריש שמבריח את האנשים על החוף...

הולו מנסה להרשים את מרטין ברכיבה אך נכשל. לבסוף הוא קונה מישישה מחבט טניס והיא מדריכה אותו איזה תנועות לעשות. הוא פועל לפי הוראותיה ובמשחק בו שופטת תיירת מאנגליה, הוא מנצח. הוא משתתף בנשף מסיכות במלון ורוקד עם מרטין.

בצהרים כולם נקראים לחדר האוכל על ידי צלצול פעמון של בעל המלון. בערב לאחר שנגמרים שידורי הרדיו הם עולים לחדריהם לישון.

כולם יוצאים לטיול במכוניות בהדרכת המפקד המייג'ור. הולו לוקח את התיירת האנגליה ובדרך יש לו תקר והוא מנסה להחליף גלגל. הרכב יורד מהמגבה ומתגלגל לבית קברות בו נערכת הלוויה. הולו מביא צמיג פנימי בצורת זר לקבר המנוח...

הולו מטייל בלילה, נכנס לתוך צריף ובו זיקוקין די נור, מפעיל אותם בטעות וכל האזור מתמלא בהתפוצצויות הזיקוקים.

לאחר כל ההרפתקאות נפרדים האורחים בתקווה להתראות בשנה הבאה.

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ז'אק טאטי | מר הולו |  |
| נטלי פסקוד | מרטין |  |
| ולנטין קמאקס |  | תיירת אנגליה |
| לוסיין פרז'יס |  | בעל המלון |
| ריימונד קרל |  | מלצר |
| מישלין רולה |  | הדודה |
| אנדרה דובואה | המפקד | מייג'ור |

קישורים חיצוניים
----------------

* "חופשתו של מר הולו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "חופשתו של מר הולו", באתר נטפליקס
* "חופשתו של מר הולו", באתר AllMovie (באנגלית)
* "חופשתו של מר הולו", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "חופשתו של מר הולו", באתר אידיבי
* "חופשתו של מר הולו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* חופשתו של מר הולו, באתר TCM
* קדימון לסרט, באתר יוטיוב
* שלוש סצנות - הכניסה, הזיקוקין, משחק הטניס, באתר יוטיוב
* הסצנה בתחנת הרכבת והולו נוסע במכונית המקרטעת, באתר יוטיוב
* מר הולו חותר בקיאק שמתקפל ונראה ככריש, באתר יוטיוב.
* נעימת הנושא הראשי בפסקול הסרט, באתר יוטיוב.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LNB: 000319715

 |