recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
פירוש נוסף ערך זה עוסק במושג בדיני מיסים. אם התכוונתם למאפיין של רשתות חברתיות, ראו החברה השקופה.
**חברה שקופה** הוא הסדר עתידי בדיני המס בישראל מכוח תיקון 132 לפקודת מס הכנסה (סעיף 64א1). ההסדר דומה באופיו להסדר אמריקאי המכונה S-corp (מוסדר בפסקת משנה S לקוד מס ההכנסה האמריקאי). משמעות ההסדר היא כי ההכנסות וההוצאות של החברה תיוחסנה לבעלי המניות של החברה בהתאם לחלקיהם בזכות לרווחים בחברה.

הערה: ערך זה מתייחס לחברה שקופה לפי הדין הישראלי בלבד. קיימים הסדרים דומים בדיני המס של מדינות אחרות.

התנאים לחברה שקופה
------------------

לפי סעיף 64א1(א) בפקודת מס הכנסה, חברה שקופה היא חברה תושבת ישראל שעומדת בתנאים הבאים:

1. החברה אינה חברה ציבורית כהגדרתה בחוק החברות ולפי תקנונה לא ניתן לשנות את סיווגה לחברה כזאת.
2. מספר בעל המניות של החברה אינו עולה על 50 או על מספר גבוה יותר אם נקבע בחקיקת משנה.
3. כל בעלי המניות הם יחידים תושבי ישראל.
4. המניות הן מאותו סוג, למעט מניות המקנות זכויות הצבעה.
5. הזכות לרווחי החברה מוקנית מכוח המניות בלבד.
6. זכותו של בעל מניות לרווחים זהה לזכותו לנכסי החברה בעת פירוק החברה.
7. החברה אינה "מוסד כספי" כהגדרתו בחוק מס ערך מוסף.
8. החברה ביקשה להיחשב כחברה שקופה בהודעה שנמסרה לפקיד השומה בתוך 60 יום מיום התאגדותה.

מיסוי חברה שקופה
----------------

לצורך חישוב המס, שיעור המס, קיזוז הפסדים ופטורים ממס תיחשב הכנסתה החייבת והפסדיה של החברה השקופה כהכנסתם או הפסדם של בעלי מניותיה, בהתאם לחלקיהם בזכויות לרווחים בחברה. סיווג ההכנסה או ההפסד לא משתנה אצל בעל המניות (למעט במקרים מסוימים). כך, למשל, על-פי חוק המיסוי, המוכר רשאי לפרוס את הרווחים החייבים במס שבח על-פני תקופה של 4 שנים טרם המכירה, וכך להקטין את גובה מדרגות המס שהוא חייב בהן ולהפחית את שיעור המס שישלם. הרציונל הוא שהשבח לא נוצר בשנת המכירה בלבד, אלא נצבר במהלך תקופה ממושכת. ואולם, הזכות לפרוס את השבח נתונה רק לנישום יחיד ולא לחברה. חריג לעניין זה הוא חברה משפחתית וחברה שקופה, כהגדרתה בפקודת מס ההכנסה.

ההסדר החקיקתי
-------------

ההסדר היה אמור להיכנס לתוקף ב-2003 ויש שיאמרו טרם לכן. הוא אינו תקף עדיין משום שלא נחקקה לצידו חקיקת משנה כנדרש. 
הסדר החברה השקופה נועד להחליף את ההסדרים הקיימים כיום באמצעות חברות הצינור הישראליות: חברה משפחתית וחברת בית. נקבע כי מרגע שיכנס ההסדר לתוקפו תהפוכנה כל חברות הצינור לחברות שקופות, אלא אם תודענה אחרת לפקיד השומה.
**אסון המכרה בסומה** (טורקית: **Soma Faciası**) הוא אסון מכרה שאירע במכרה פחם בעיר סומה שבמערב טורקיה ב-13 במאי 2014. המכרה נמצא בבעלות מפיקת הפחם הגדולה ביותר בטורקיה, חברת סוֹמָה קֵמִיר אִישְלֶטְמֶלֶרִי (Soma Kömür İşletmeleri A.Ş). באסון נהרגו 301 כורים והוא אסון המכרה הכבד ביותר בתולדות טורקיה, והכבד ביותר במאה ה-21.

התאונה
------

ב-13 במאי 2014 נגרם קצר חשמלי שגרם לפיצוץ והצית שרפה תת-קרקעית במכרה בעומק של שני קילומטר. האסון אירע בעת חילופי משמרות במכרה, ועל כן מספר הכורים הלכודים לא היה ידוע במדויק.

יום לאחר האסון, ב-14 במאי, מסר שר האנרגיה של טורקיה, טאנר ילדיז, כי מדובר "ככל הנראה באסון המכרה הקטלני ביותר בתולדות המדינה". הוא הוסיף כי עד כה זוהו 205 הרוגים, שרובם מתו כתוצאה מהרעלת פחמן דו-חמצני, ועוד 57 פצועים. לדבריו, היו בתוך המכרה 787 אנשים בעת שאירע הפיצוץ, ושאר האנשים עדיין מוגדרים כנעדרים.

ראש ממשלת טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, שביטל ביקור באלבניה בעקבות האסון, הכריז על שלושה ימי אבל לאומיים במדינה. בעקבות האסון נערכו בטורקיה הפגנות נגד הממשלה והעומד בראשה, על שאינם אוכפים את חוקי הבטיחות בעבודה.

ב-17 במאי הודיע שר האנרגיה הטורקי ילדיז כי הסתיימו פעולות החילוץ באסון. מניין ההרוגים הרשמי הוא 301 בני אדם, ולא ידוע לרשויות על נעדרים נוספים. לאחר סיום החילוץ נאטמה הכניסה למכרה בקיר בטון.

ב-18 במאי עצרה המשטרה המקומית 18 חשודים במסגרת חקירת התאונה, בין העצורים גם מנהל המכרה, המהנדס הראשי של חברת הכרייה ומנהל התחזוקה שלה. בנוסף, הוגשה תביעה בגין הונאה נגד ראש חברת "סומה קמיר אישלטמלרי", אלפ גורקאן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אסון המכרה בסומה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  ynet, אסון בטורקיה: 201 נהרגו בשרפה במכרה, באתר ynet, 14 במאי 2014
2. ↑  ynet, אסון המכרה: 6 חולצו מהאדמה אחרי 18 שעות, באתר ynet, 14 במאי 2014
3. ↑  עמית ולדמן, ‏מרוץ נגד הזמן לחילוץ הלכודים במכרה: "התאונה הקשה בתולדות טורקיה", באתר ‏מאקו‏‏, ‏14 במאי 2014‏
4. ↑  המונים יצאו לרחובות בעקבות אסון קריסת המכרה בטורקיה: "ארדואן רוצח", באתר "חדשות 2", 14 במאי 2014
5. ↑  חדשות 2, ‏הסתיימו פעולות החילוץ בטורקיה: 301 נהרגו באסון המכרה, באתר ‏מאקו‏‏, ‏17 במאי 2014‏
6. ↑  האסון בטורקיה: בכירי חברת הכרייה נעצרו לחקירה, באתר וואלה!‏, 18 במאי 2014
**דמיאן לוקאשיק** (בפולנית: **Damian Łukasik**; נולד ב-26 בפברואר 1964) הוא כדורגלן עבר פולני ששיחק בעמדת הבלם, וכיום מאמן כדורגל.

קריירה
------

לוקאשיק החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של פולוניה לשנו, וכשהיה בן 19 חתם בקבוצת הפאר לך פוזנן, במדיה שיחק יותר מעשור ברציפות ועמה זכה בחמש אליפויות ובארבעה גביעים.

באמצע עונת 1993/1994 הגיע לוקאשיק לישראל, כשהוחתם בהפועל תל אביב על ידי המאמן משה סיני. בהפועל תל אביב שיחק לוקאשיק לצד שני שחקנים פולנים נוספים ששיחקו עמו לפני כן בלך פוזנן - השוער ירוסלב באקו והקשר קז'ימיש מוסקאל. ב-5 במרץ 1994 כבש לוקאשיק את שער הבכורה שלו בהפועל תל אביב, בניצחון 2–1 על מכבי עירוני אשדוד. לקראת סוף העונה הבקיע שער נוסף, בתיקו 1–1 מול בית"ר ירושלים, ובעונה שלאחר מכן כבש שער אחד בגביע המדינה. בעונת 1995/1996 היה שותף למשחקיה הראשונים של הפועל תל אביב אי פעם בגביע אופ"א.

בשנת 1996 חזר לוקאשיק לפולין וחתם בקבוצת דיסקובוליה, אך לאחר תקופה קצרה חזר לקבוצת נעוריו, לך פוזנן, ובשנת 1998 פרש ממשחק פעיל.

לוקאשיק הוא שחקנה לשעבר של נבחרת פולין. ב-5 בפברואר 1985 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, במשחק ידידות מול נבחרת מקסיקו. בסך הכל ערך לוקאשיק 27 הופעות במדי הנבחרת, האחרונה במשחק ידידות מול נבחרת צרפת שנערך ב-15 באוגוסט 1990.

לאחר פרישתו שימש כעוזר מאמן בלך פוזנן, וביולי 2012 מונה למאמנה של גורניק קונין מהליגות הנמוכות בפולין. בשנת 2013 מונה למאמן ספרטה קונין. בעונת 2014/2015 אימן את ספרטה שאמוטולי מהליגה החמישית, ולאחר מכן מונה למאמן דרבצה נובה מיאסטו מהליגה הרביעית. בשנת 2016 אימן לתקופה קצרה את קבוצת MKS אלק, ובעונת 2016/2017 אימן את הוריקן פובידיסקה מהליגה החמישית.

תארים
-----

לך פוזנן
* אליפות פולין: 1982/1983, 1983/1984, 1989/1990, 1991/1992, 1992/1993
* הגביע הפולני: 1983/1984, 1987/1988
* סופר קאפ: 1990, 1992

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
**אסון הייזל** הוא שמה של תקרית שארעה ב-29 במאי 1985 באצטדיון הייזל בבריסל, שבה נהרגו 39 אוהדים ונפצעו יותר מ-600 אוהדים נוספים בעת משחק גמר גביע אירופה לאלופות 1985 בכדורגל בין הקבוצות ליברפול ויובנטוס.

תרשים: כך אירע האסון
כבר בבוקרו של יום המשחק אירעו תקריות בין אוהדים אנגלים לאיטלקים כאשר בריונים אנגלים התפרעו בעיר. לקראת תחילת המשחק הצטופפו ביציעים כ-55 אלף אוהדים. היציעים חולקו לשניים - חלק אחד עבור האוהדים האנגלים, וחלק שני עבור האיטלקים ואוהדים משאר מדינות העולם, כאשר רצועת יציע ברוחב מטר וחצי חצצה בין השניים.

כשעה לפני שריקת הפתיחה פרצו אוהדים אנגלים שיכורים את רצועת ההפרדה והשליכו פחיות ובקבוקי משקה לעבר האיטלקים ביציע Z. ביציע החלה מהומה, והאוהדים שניסו להימלט נלכדו בין גדרות הברזל שתחמו את היציע. השוטרים שנכחו במגרש סירבו לפתוח את היציע לכיוון כר הדשא ולהקל בכך על הלחץ של הבורחים, וכתוצאה מהמהומה הכללית ומיעוט אפשרויות הניקוז לקהל המבוהל נרמסו למוות 39 אוהדים איטלקים ונפצעו יותר מ-600. הגופות הראשונות הוצאו מהאצטדיון כשהן עטופות בדגלים שהביאו האוהדים למשחק.

להפתעת הצופים במגרש ומיליוני הצופים והמאזינים בבית, שראו את הזוועה בשידור ישיר, החליטה אופ"א לקיים את המשחק למרות האסון. במשחק נצחה יובנטוס את ליברפול בתוצאה 0-1 מבעיטת עונשין מ-11 מטר של מישל פלאטיני. לאחר תום המשחק דרשו שרי הספורט של מדינות באירופה לבטל את משחקי גביעי אירופה. ראשי אופ"א דנו בסוגיה והחליטו להשעות את הקבוצות האנגליות ל-5 שנים ממפעלי האגודה, השעיה שמנעה את המשך פריחת הכדורגל האנגלי במפעל האירופאי היוקרתי (ב-8 השנים שלפני האסון, 7 פעמים זכתה קבוצה אנגלית בגביע אירופה, מתוכן 4 פעמים זכתה ליברפול. בשנים שלאחר התקרית אף קבוצה אנגלית לא הצליחה להגיע לגמר גביע אירופה, והראשונה שעשתה זאת רק לאחר 14 שנים הייתה מנצ'סטר יונייטד עם הניצחון 1-2 על באיירן מינכן בגמר 1999).

האצטדיון המיושן בבריסל נבנה מחדש תחת השם 'אצטדיון המלך בודואן' והעירייה הקימה מחוצה לו שעון שמש ענק כאנדרטה לזכר ההרוגים.

כארבע שנים לאחר אסון הייזל, ב-15 באפריל 1989, הייתה מעורבת ליברפול בטרגדיה נוספת - אסון הילסבורו, שבו נהרגו 97 אוהדים של הקבוצה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אסון הייזל** בוויקישיתוף
* פיני זהבי, פתאום ראיתי מאות צעירים שותתי דם בריצה היסטרית!, חדשות, 2 ביוני 1985 - דיווח של פיני זהבי שנכח באסון
* רויטל בלומנפלד, האסון שזיעזע את הכדורגל האירופי, באתר הארץ, 29 במאי 2012
**אַנְטוֹנְיוֹ אַבּוֹנְדְיוֹ** (באיטלקית: **Antonio Abondio**;‏ 1538–3 במאי 1591) היה פסל וחרט איטלקי, שהתמחה בטביעת מדליות והיה לחלוץ תבליטי הדיוקנאות המיניאטוריים משעווה צבעונית.

ביוגרפיה
--------

אבונדיו נולד בריווה דל גארדה. הוא רכש את אומנותו אצל לאונה לאוני ועבד באיטליה בין השנים 1552–1565. לאחר מכן עבד בעיקר עבור בית הבסבורג, אך מספר מיצירותיו בתקופה זו הוכנו גם עבור מלכים צרפתים ופולנים. הוא עבר לווינה לחצרו של הקיסר מקסימיליאן הראשון, ולאחר מותו של האחרון ב-1576 עבר לפראג. בהמשך נסע גם לצרפת, להולנד ולגרמניה. מת בווינה ב-1591.

בנו, אלסנדרו אבונדיו, הלך בדרכיו, והתמחה אף הוא בתבליטי מיתולוגיה ודיוקנאות.

יצירותיו
--------

דיוקן מיניאטורי משעווה של אנרי השלישי, מלך צרפת, 1590 לערך
13 דיוקנאות שעווה של אבונדיו שרדו. דיוקנאות אלה היו עשויים בדרך כלל על בסיס לוח צפחה שחור עגול, מעוטר בפנינים זעירות ואבנים יקרות. הוא הכין כ-60 מדליות דיוקן, שנשאו דיוקן בצד הפנים ומשל בצד הגב. חלקן מוסגרו במסגרת כסף. הוא גם עיצב את הגלופה עבור המטבע הראשון של הקיסר רודולף השני. בתחילה, המשיך את סגנונו במתכת של לאונה לאוני, שעבור חזית ביתו במילאנו גילף שמונה אטלסים גדולים מאבן, אך בהמשך שילב ביצירותיו השפעות רבות אחרות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנטוניו אבונדיו** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 128752882
* HDS: 023482
* ICCU: MILV031389
* ISNI: 0000 0000 7781 4767
* LCCN: no98115283
* NKC: xx0080634
* RKD: 128935
* SUDOC: 244408025
* ULAN: 500103318
* VcBA: 495/330708
* VIAF: 45362592
* WorldCat: lccn-no98115283

 |
**טאפינוצפלוס** (שם מדעי: **Tapinocephalus**; מילולית: "ראש צנוע") הוא סוג של סינאפסיד גדול ביותר מהקבוצה דינוצפאליה, אשר התקיים כמו קרוביו בתקופת הפרם שבסוף עידן הפלאוזואיקון. בדומה לקרוביו הוא היה בעל גולגולת דמוית קסדה שהייתה קטנה יחסית לגודלו של היצור הנושא אותה ומכאן משמעות שמו. המאובנים של זוחל זה התגלו בתצורות אברהמסקרל (אנ') שבדרום אפריקה באזור הקארו. הוא נקרא ב-1876 בידי החוקר המפורסם ריצ'רד אוון.

הטאפינוצפלוס נחשב לגדול ביותר בתראפסידים והוא הגיע לאורך 3 מטרים ולמשקל 1.5-2 טונות. הוא היה בעל רגליים קצרות שפנו החוצה מהגוף, שרירי כתפיים רחבים וחזקים ובקצם הייתה גולגולת דמוית-קסדה קטנה שדמתה לגולגולת של כבש או של פכיצפלוזאורוס ונועדו אולי להתנגחות הדדית של זכרים יריבים. בקצה הגולגולת היו פתחי נשימה גדולים והלסתות היו קטנות וחלשות ונועדו לאכילת צמחייה. במראהו הוא דמה מאוד למוסצ'ופס (Moschops).

יצור איטי זה היה אוכל צמחים שאולי חי בסמוך לביצות או גדות נהר בעדרים. הגולגולת שלו עזרה לו להתנגח עם יריביו ולספוג את החבטות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טאפינוצפלוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |

* טאפינוצפלוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**סנדול** (באינדונזית: **Es Cendol**; בתאית: **โรตีกล้วย**; באנגלית: **Cendol**) הוא קינוח אינדונזי, המבוסס על קמח אורז וחלב קוקוס ונפוץ במדינות דרום מזרח אסיה.

הקינוח נחשב למאכל רחוב ובדרך כלל אוכלים אותו עם ג'לי ירוק המבוסס על קמח אורז וקרח, אך קיימות גרסאות נוספות המכילות דוריאן, תירס, פרי-הג'ק ושעועית אזוקי.

היסטוריה
--------

הסנדול הופיע לראשונה במאה ה-19 באוסף הסיפורים והתורות הג'וואניות, סראט סנטיני (Serat Centhini), שחובר בין השנים 1814–1823 במרכז האי ג'אווה.

הסנדול עבר מספר גלגולים ותחילה היה נהוג להגישו ללא קרח, לאחר שצמחה תעשייה זו, החלו להגיש את הקינוח עם קרח מרוסק.

שמו של הקינוח נגזר מהמילה הג'אוואנית ג'נדול (Jendol) שפירושה בליטה ומתייחס לג'לי העשוי מקמח אורז ונראה כמו תולעת ירוקה ונפוחה.

על פי המסורת של האי ג'אווה, הקינוח מוגש במהלך טקסט המידודרני (Midodareni) שמתבצע יום לפני החתונה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סנדול** בוויקישיתוף
* מתכון להכנת קינוח הסנדול, באתר AsianFoodNetwork
* הסבר על הסנדול והכנתו, באתר YouTube

הערות שוליים
------------

1. ↑  New York Media LLC, **New York Magazine**, New York Media, LLC, 1986-05-19. (באנגלית)
2. ↑  Nice ice: A traditional take on Malaysia’s favourite dessert, the Guardian, ‏2017-05-28 (באנגלית)
3. ↑  Kompas Cyber Media, Dari Manakah Cendol Berasal?, KOMPAS.com, ‏2017-10-04 (באינדונזית)
4. ↑  Kuliner Tempo Dulu Versi Serat Centhini, Serat Centhini, ‏2009-11-19 (ב־)
5. ↑  Jan Pynappel, **Supplement op het Maleisch-Nederduitsch Woordenboek**, Endschedé en Zonen, 1869. (בהולנדית)
6. ↑  Cendol - Culinary Encyclopedia, web.archive.org, ‏2014-07-14
7. ↑  Kompas Cyber Media, Rumitnya Upacara Adat Pernikahan Solo, KOMPAS.com, ‏2011-05-23 (באינדונזית)

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"סנדול"**.
מרצדת עשויה מחלקים פשוטים (חלוקי נחל ונוצות) תלויה מתקרת חדר; למטה, בהגדלה, חלקי המרצדת.
תינוקת מתבוננת במרצדת צבעונית
**מִרְצֶדֶת** (או **מוֹבַּיְיל**, מאנגלית: Mobile - נייד) היא פסל קינטי שעקרון פעולתו מבוסס על שיווי משקל. המרצדת האמנותית הומצאה על ידי אלכסנדר קלדר ב-1931‏.

מרצדת התלויה מן התקרה משמשת לקישוט בתים. מרצדת כזו עשויה בדרך כלל קשתות, שמקצה כל אחת מהן תלויה קשת נוספת או קישוט, בדומה לעץ בינארי מאוזן. האיזון חשוב כדי ששיווי המשקל של המרצדת יישמר. חלקי המרצדת מחוברים בחוטים דקים, לבנים או שקופים, ונותנים את ההרגשה שהקישוטים תלויים בחלל האוויר.

כיום נפוצים פעמוני רוח, שהם מעין מרצדות אודיו-ויזואליות. בניגוד למרצדת המסורתית, שרכיביה מרוחקים זה מזה כדי שלא יסתבכו זה בזה, רכיבי פעמון הרוח קרובים זזה לזה כדי שיפיקו צליל נעים בפוגעם זה בזה. החוטים בפעמון רוח קצרים הרבה יותר.

סוג נוסף של מרצדת הוא מרצדת לתינוקות, הנתלית מעל מיטת התינוק. עקב שיקולי בטיחות מרצדת כזו מיועדת לחודשי החיים הראשונים בלבד, כאשר התינוק עדיין לא יכול להגיע אליה אלא רק להתבונן בה. מרצדת המיועדת לתינוקות בנויה בדרך כלל חלקי פלסטיק וספוג עמידים. אם יש בה חוטים - הם קצרים כדי למנוע סכנת חנק. מרצדות לתינוקות קיימות בשלל דוגמאות וצבעים, בין השאר ישנן המונעות חשמלית והמשמיעות מנגינות. ישנן גם מרצדות בצבעי שחור-לבן המיועדות לתינוקות צעירים (בעקבות תאוריה הנוגעת לראיית הצבעים בתחילת החיים).

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **מובייל** |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **מרצדת** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מרצדת** |

* Alexander Calder mobiles, Ecoartpedia
* מרצדת, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  יצירת המרצדת של קילדר

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NDL: 00567754

 |
**טאניוג** (סרבית לטינית: **Tanjug**, קירילית: **Танјуг**) הייתה סוכנות הידיעות הרשמית של יוגוסלביה והיא כיום סוכנות ידיעות בסרביה.

היסטוריה
--------

טאניוג נוסדה בנובמבר 1943 בעיצומה של מלחמת העולם השנייה על ידי משה פיאדה, כסוכנות הידיעות של הפרטיזנים היוגוסלבים בהנהגתו של יוסיפ ברוז טיטו. שמה הוא ראשי תיבות של Telegrafska agencija nove Jugoslavije ("הסוכנות הטלגרפית של יוגוסלביה החדשה"). הסוכנות הפיצה ידיעות על מאבק הפרטיזנים היוגוסלבים בשטחי יוגוסלביה הכבושה וברחבי העולם.

לאחר המלחמה, הפכה טאניוג לסוכנות הידיעות הרשמית של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. בתקופת השיא שלה הפעילה הסוכנות רשת עולמית של 48 כתבים, הייתה מדורגת בין עשר סוכנויות הידיעות הגדולות בעולם וסוכנות הידיעות המובילה בקרב המדינות הבלתי-מזדהות. הייתה בין הראשונות לדווח על אירועים שונים בעלי חשיבות היסטורית, בהם ההתקוממות העממית שהביאה לנפילת שליט רומניה, ניקולאה צ'אושסקו, בדצמבר 1989.

במהלך מלחמות יוגוסלביה בשנות התשעים של המאה ה-20 התפתחה טאניוג לכלי תעמולה בידי הממשלה בבלגרד. ואולם ב-5 באוקטובר 2000, לאחר שהמוני מפגינים השתלטו על בניין הפרלמנט, כינתה סוכנות הידיעות טאניוג את מועמד האופוזיציה, ווייסלב קושטוניצה, "נשיאה הנבחר של יוגוסלביה", במה שנתן את האות לסיום שלטונו של סלובודן מילושביץ'. לאחר התפרקות הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה המשיכה טאניוג להיות סוכנות הידיעות הרשמית של הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה ושל יורשתה, מדינת האיחוד סרביה ומונטנגרו (2003-2006), ולאחר מכן סוכנות הידיעות הלאומית של הרפובליקה של סרביה.

בנובמבר 2015, בעקבות כניסתו לתוקף של חוק תקשורת חדש בסרביה, הודיעה הממשלה על מחיקת החברה בבעלות המדינה טאניוג. עם זאת, הסוכנות המשיכה לפעול כחברה ציבורית. לפי אתר החברה, סוכנות הידיעות משחררת כיום כמיליון ידיעות בכל שנה והיא סוכנות הידיעות המצוטטת ביותר באזור.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טאניוג** בוויקישיתוף
*

הערות שוליים
------------

1. ↑  ידיעה באתר הגארדיאן, נובמבר 2015
2. ↑  הפיכה ביוגוסלביה, וואלה!, 6 באוקטובר 2000

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n50068815
* NKC: ko2017973794
* VIAF: 149669165
* WorldCat: lccn-n50068815

 |
Argonauta argo במעבדה.
**ארגונאוטיים** (שם מדעי: **Argonautidae**) היא משפחה של רכיכות ימיות מסדרת התמנונאים החיים בים הפתוח. במשפחה היו בעבר 5 סוגים אך רק סוג אחד שרד - ארגונאוט (*Argonauta*). את שמם הם קיבלו על שם הארגונאוטים, הגיבורים של יאסון מהמיתולגיה היוונית, אשר נדדו בימים ולספינתם קראו "ארגו" (Argo). מראה התמנון נראה כאילו הוא אוחז את קונכייתו בזרועות, מה שכיום ידוע שאינו נכון, אלא היא מחוברת אליו. תמנונים אלה התגלו לפני זמן רב, אך רק החוקרת ז'אן וילפרו-פאוור הסיקה שהקונכיות שלהם מיוצרות בידיהם ולא נלקחות מחיות אחרות. הקונכייה ממשת את בעליה לציפה והיא שונה ממבנה קונכיית הנאוטילוס. כמו כן הקבוצה התפתחה לא יותר מוקדם מהאוליגוקן, בניגוד לנאוטילוסים העתיקים בהרבה.

בני המשפחה קטנים יחסית ואורכם 10–30 ס"מ אצל הנקבות דו-צורתיות זוויגית הגדולות בצורה קיצונית מהזכרים המגיעים לאורך של רק 2 ס"מ. הזכרים יכולים להזדווג רק פעם אחת, בה הם משירים את זרוע המין שלהם, בעוד הנקבות מזדווגות פעמים רבות. אלו תמנונים מוזרים בעלי קונכייה המזכירה קונכיית צדפות ועושה אותם דומים לנאוטילוסיים, אך למעשה הם אינם קרובים. כמו לרוב התמנונים הם בעלי 8 זרועות, מקור חזק וקרני ועיניים גדולות. המינים הקרובים אליו ביותר הם התמנונים Tremoctopus ו-Ocythoe tuberculata וכן הכבד שבמיני התמנונים: תמנון שבע הזרועות שיכול להגיע למשקל 75 קילוגרם.

הארגונאוטים ניזונים מיצורים קטנים כמו סרטנים, רכיכות אחרות, מדוזות וסלפיים אותם הם הורגים בנשיכתם הארסית. הם מתגוננים מאויבים באמצעות פליטת דיו כהה והנקבות יכולות להרעיד את קונכייתם ולאיים על אויביה או להתחבא בה, אם כי היא אינה קשיחה מספיק להגנה. למרות ההגנות התמנונים נטרפים בידי דולפינים, דגי טונה, מפרשניים, רעמתן כחלחל, צבי ים ויצורי ים שונים.

תמנונים אלה לא נחים כמעט על קרקעית הים או מפסיקים לצוף אך הזכרים ככל הנראה מתחבאים בין עלי קלפ ענקיים, מעשה שלא ידוע עליו הרבה.

מיון
----

* סוג ארגונאוט (*Argonauta*)
	+ מין אַרְגּוֹנָאוּטָה דּוֹגֶרֶת (Argonauta argo)
	+ Argonauta hians
	+ Argonauta nodosus
	+ Argonauta nouryi
	+ Argonauta cornutus - מין שמוטל בספק
	+ Argonauta absyrtus - נכחד
	+ Argonauta itoigawai - נכחד
	+ Argonauta joanneus - נכחד
	+ Argonauta oweri - נכחד
	+ Argonauta sismondai - נכחד
	+ Argonauta tokunagai - נכחד
* *Izumonauta* - נכחד
* *Kapal* - נכחד
* *Mizuhobaris* - נכחד
* *Obinautilus* - נכחד

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארגונאוטיים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בתוכנית לימוד. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו חברותא (פירושונים).

**חברותא** הוא שמה של תוכנית לימוד, המופעלת על ידי ארגון "איילת השחר" העוסק בהפצת יהדות. התוכנית מבוססת על שיחות טלפוניות בין חילונים המעוניינים להרחיב את הידע שלהם בנושאי יהדות, לבין חרדים המשוחחים עמם בנושאי יהדות או לומדים שיעור בספר תורני.

הארגון מפעיל מאגרים של מתנדבים חרדים מחד, ומתעניינים חילונים מאידך, ומצליב מתוכם חברותות, כאשר מושם דגש להתאמת החברותות ככל האפשר, מבחינת המגדר, הגיל, רמת ההשכלה, וכדומה. פעילי הארגון מלווים את החברותות בשלבים השונים ואף שולחים להם ספרי לימוד לפי בקשתם.

על פי אתר הארגון: "כיום משתתפים בחברותא כ 16,000 אקדמאים, שכירים, עצמאים, חיילים, סטודנטים, פנסיונרים ועוד, מכל שדרות החברה הישראלית".

בתחילת הקשר מתבקשים החברותות לקיים את השיחות אחת לשבוע, ולמשך 20 דקות. לעיתים רבות מתחזק הקשר בין החברותות, שלרוב השקפת עולמם המקורית שונה בתכלית, והוא מתבטא על ידי קיום שיחות במועדים תכופים יותר, וכן על ידי ביקורים הדדיים. 

הפרויקט זוכה לתמיכה מצד מנהיגי היהדות החרדית, נסקר באהדה גם בעיתונים כללים ואף קצר שבחים מפי גורמים שונים בחברה הישראלית [דרושה הבהרה].

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר ארגון חברותא
* יאיר אטינגר, אלפי חרדים וחילונים מנהלים מדי ערב שיחות קירוב בטלפון, באתר הארץ, 27 בספטמבר 2009
שלט הנצחה
"**אסון הילדים**" הוא אירוע שהתרחש בקריית מוצקין ב-21 במאי 1949, בו נהרגו חמישה ילדים וילדה אחת נפצעה קשה. זאת, לאחר שמצאו חפץ שהתפוצץ בידיהם.

מהלך האירועים
-------------

ביום שבת אחר הצהריים שיחקה קבוצת ילדים בגילאי 8–13 בחצר הבית ברחוב התכלת 17 בקריית מוצקין (בשנות האלפיים, רחוב אח"י אילת), שנמצא סמוך לתחנת הרכבת. במהלך המשחק הם מצאו חפץ בחולות שלא היה מוכר עבורם. הילדים הרימו את החפץ שהתפוצץ, ומעוצמת הפיצוץ נהרגו חמישה מהם: אביבה אלכסנדרוביץ, האחים דרור ודניאל מלצר, מרדכי סוקולובסקי, ואלי רדקוביץ. מאותו הפיצוץ נפצעה קשה ברגליה הילדה נחמה פוסק.

ההשערה הייתה כי מדובר בנפל של פגז או רימון יד שמקורו במחנה בריטי ששכן בסמוך, לפני הקמת מדינת ישראל.

הילדים הובאו למנוחות בהלוויה משותפת ונקברו בחלקת קבר משותפת, והוכרו כנפגעי פעולות איבה. 

לאחר האסון ניתן לאחד הרחובות ביישוב השם "רחוב הילדים".

בשנת 2016 הנציחה עיריית קריית מוצקין את קורבנות האסון בהצבת שלט-הנצחה סמוך למקום האירוע.

ראו גם
------

* אסון המוקש בחוות הלימוד

קישורים חיצוניים
----------------

* הרוגי האסון, באתר נפגעי פעולות האיבה
* רחוב הילדים, באתר "ארץ זוכרת יושביה"
* \*לווית 5 הילדים בקריית מוצקין קרבנות המשחק בפצצה, הצופה, 23 במאי 1949
* אסונות ולקחם, הַבֹּקֶר, 23 במאי 1949
* אלי אשכנזי‏, אחרי 67 שנים: ניצולת "אסון הילדים" בקריית מוצקין שוברת שתיקה, באתר וואלה!‏, 12 בנובמבר 2016
**אסון ילדי כפר מנחם** התרחש ב-12 ביולי 1961. שבעה מילדי הקיבוץ נהרגו בתאונת דרכים מדרום לחדרה כשהיו בדרכם למחנה קיץ.

התאונה
------

ב-12 ביולי 1961, במהלך החופש הגדול, יצאו מהקיבוץ 22 ילדי קבוצת רימון מכתה ז' בבית הספר בקיבוץ בדרכם למחנה קיץ של תנועת השומר הצעיר ליד מושב מכמורת.

משאית של הקיבוץ הובילה את הקבוצה ליעדה. היא עצרה בצד הדרך בכביש 4 מעט ממזרח למכמורת, כששליש ממנה על הכביש והיתר בשוליו. הילדים ירדו ממנה ועמדו מאחוריה ולידה כדי לקבל את ציודם שנמצא עדיין על המשאית. מונית שירות שנסעה על הכביש סטתה ופגעה ישירות בקבוצת הילדים. עקב הפגיעה נהרגו שבעה מהם ועוד חמישה נפצעו, אחד מהם קשה.

למקום נזעקו שוטרים רבים. אמבולנסים הובילו את הנפגעים לבית החולים הלל יפה בחדרה. משם הועברו הפצועים לבית החולים בילינסון בפתח תקווה. עשרת הילדים ניצולי התאונה חזרו מיד לקיבוצם.

הילדים שנהרגו - ארבע בנות ושלושה בנים – היו ילידי השנים 1947–1949, בני 12 עד 14.

לאחר התאונה
-----------

אבל כבד ירד על קיבוץ כפר מנחם. שבעת ההרוגים הובאו לקבורה ביישוב למחרת האסון בהלוויה משותפת.

שר התחבורה יצחק בן אהרן מינה ועדת חקירה ובה שופט, רופא ומהנדס לבדיקת התאונה.

נהג המונית, בן 64 בעת התאונה, הועמד למשפט פלילי בפני בית משפט השלום בחיפה. בית המשפט הרשיע אותו, ובמרץ 1963 שלל לצמיתות את רישיון הנהיגה שלו והטיל עליו קנס של 100 לירות.

ליד בניין הספרייה של הקיבוץ נבנתה לימים רחבת זיכרון לשבעת הילדים וניטעו בה שבעה עצי ברוש.

קישורים חיצוניים
----------------

* ידיעות מאתר עיתונות יהודית היסטורית:
	+ 13 ביולי 1961:
		- שבעה ילדים ניספו באסון דרכים (המשך), הארץ
		- 7 נקטלו בזעקה אחת, מעריב
		- א. פלג, כפר מנחם עוטה שכול, מעריב
		- נתמנתה ועדת חקירה ממשלתית לחקירת גורמי תאונת הדמים, מעריב
	+ הואשם נהג המעורב בתאונה קטלנית, הארץ, 20 בדצמבר 1961
	+ נשלל רישיונו של נהג קטלן, דבר, 25 במרץ 1963
* דפים לזכר שבעת הרוגי התאונה באתר קיבוץ כפר מנחם: אילן פאפוריש, ‏אסתר מול, ‏בלה יובל, ‏נעמי רוהר, ‏שאול דודלזק, ‏שלמה קפלן, ‏תמר מהרשק
* סקירה על הספרייה בקיבוץ כפר מנחם ובה תמונות רחבת הזיכרון, שלט זיכרון והעצים שניטעו לזכר הילדים, בבלוג "חלון אחורי", 14 באוגוסט 2021
* אלי אלון, אסון הילדים מכפר מנחם [1961], באתר News1 מחלקה ראשונה‏, 6 בינואר 2020
**Sand Cloud** היא חברת הלבשה ואביזרי חוף. היא מוכרת מגבות, ביגוד ואביזרים ותורמת 10% מרווחי החברה מהמכירה לארגונים לשימור ים ללא מטרות רווח.

היסטוריה
--------

Sand Cloud הוקמה בסן דייגו בשנת 2014 על ידי ברונו אשידמיני, סטיבן פורד וברנדון לייבל. הרעיון המקורי של המותג היה ליצור הכלאה בין מגבת וכרית שתאפשר תנומות טובות יותר על החוף. בעוד האב טיפוס המקורי היה פופולרי, לקוחות חיפשו מגבות צבעוניות של החברה, ללא הכרית המצורפת. בשנת 2014, שלושת החברים עזבו את עבודתם בתאגידים כדי לעבוד על מגבות Sand Cloud במשרה מלאה, ובנו את המותג, המוצר והמשימה של שימור ימי. הם גייסו 15,000 דולר ב-Kickstarter ואז הופיעו ב"כרישים" בשנת 2017, וסגרו עסקה עם רוברט הרגאבץ תמורת השקעה של 200,000 דולר תמורת 15% מהעסק. עד היום ביצעה החברה מכירות של יותר מ-20 מיליון דולר.

שימור ימי
---------

10% מהרווחים נטו של Sand Cloud מועברים לשותפים מקומיים ללא כוונת רווח, כולל המכון לשימור ימי, קרן Surfrider של סן דייגו, מרכז היונקים הימי של האוקיינוס השקט, שומרי החופים של סן דייגו, קרן חיות הבר בהוואי ומחברי האוקיינוס. בשנת 2018 זכתה Sand Cloud לפילנתרופ השנה על ידי מרכז היונקים הימי באוקיינוס השקט. רשת 250,000 השגרירים של Sand Cloud משתמשת ברשתות החברתיות כדי להפיץ מודעות לנושאים סביב החיים הימיים ומשתתפת באופן קבוע במאמצי ניקויי חופים מקומיים. משימת החברה מתויגת בתור #SaveTheFishies כדי להפיץ מודעות חברתית לנושאים כמו זיהום פלסטיק באוקיינוס והגרעת שוניות האלמוגים.

מוצרים
------

המגבות המיוחדות של Sand Cloud מיוצרות מכותנה טורקית ארוגה ביד. על פי Sand Cloud, החומר מאפשר למגבות להיות קלות משקל, עמידות, סופגות מים ועמידות בחול. Sand Cloud מוכרת גם מוצרים אחרים שהם ידידותיים לסביבה, כגון הלבשה מחומרים ממוחזרים, קרם הגנה מפני שונית, בקבוקי מים רב פעמיים וקשיות מתכת. מוצרי Sand Cloud זמינים באתר האינטרנט שלה, בחנות אמזון שלה, בקמעונאים נבחרים, באתר מקוון ובחנות שלהם ב-Bed Bath & Beyond.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של Sand Cloud (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑
שתי דוגמאות לסוס נדנדה ביתי
סוסי נדנדה על קפיץ המשמשים כרהיטי גן
סוס נדנדה מעץ.
**סוס נדנדה** הוא צעצוע ילדים דמוי כיסא נדנדה, המעוצב כסוס. כרהיט בית לחדר הילדים, בסיסו הוא שתי קשתות, שכל אחת מהן מחברת שתי רגלי כיסא, המעוצבות כרגלי סוס. כרהיט גן, הוא מקובע לקרקע בקפיץ גדול. אין לו משענת, וקדמתו מעוצבת כראש סוס וממנו מזדקרות ידיות, המשמשות לאחיזה בעת הנדנוד.

סוס הנדנדה הקלאסי יוצר מעץ מלא, בדרך כלל מלוחות (בדומה לסוס שבקדמת התמונה). עם תחילת השימוש בפלסטיק כחומר גלם לצעצועים החלו סוסי הנדנדה להשתנות: הסוסים (בעיקר הראש והמושב) החלו לקבל צורות תלת־ממדיות מובהקות. הקשתות הבודדות החלו להפוך למשטחים מקושתים שלמים. כיום ניתן למצוא אף סוס נדנדה אשר מתנתק מן המשטח המקושת וניצב על גלגלים.

סוסי נדנדה נבדלים במידת יציבותם. ככל שהצעצוע יציב יותר (מרכז הכובד שלו נמוך יותר וחופש התנועה שלו קטן יותר) הוא מתאים לילדים צעירים יותר. סוסי נדנדה יציבים מומלצים בדרך כלל לגיל שנה או שנה וחצי ומעלה. סוסי נדנדה גבוהים יותר ויציבים פחות מצוידים לעיתים ברגליות מוגבהות שמאפשרות נדנוד פראי יותר.

ראו גם
------

* נדנדה מאוזנת

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **סוס נדנדה** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007541366605171
* BnF: cb16207180s (data)
* GND: 4356749-6
* LCCN: sh85114746

 |
**לאופולד, דוכס בוואריה** (בגרמנית: **Leopold. von Bayern**; ‏1112–18 באוקטובר 1141), היה שליט אוסטריה בין השנים 1136–1141 ודוכס בוואריה בין השנים 1139–1141.

ביוגרפיה
--------

לאופולד נולד בשנת 1108, ללאופולד השלישי, מרקיז אוסטריה ולאגנס מווייבלינגן, בתם של היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה וברטה מסבויה.

בשנת 1136 מת אביו לאופולד השלישי, מרקיז אוסטריה, ולאופולד עלה לשלטון במקומו. בשנת 1137 הגיע לאופולד להסכם עם בישוף פסאו, ולפיו הבישוף יקבל את כנסיית פטרוס הקדוש בווינה, בעוד לאופולד יקבל שטחים נרחבים של הבישוף מחוץ לעיר, למעט שטח שעליו נבנתה מאוחר יותר קתדרלת סטפנוס הקדוש. בשנת 1139 הדיח קונראד השלישי, מלך גרמניה את היינריך העשירי, דוכס בוואריה, כחלק מהמאבק בין בית הוהנשטאופן לבית ולף, ומסר ללאופולד את דוכסות בוואריה.

ב-18 באוקטובר 1141 מת לאופולד במפתיע בנידראלטייך, ואחיו היינריך ירש את נחלותיו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לאופולד, דוכס בוואריה** בוויקישיתוף

  


|  |
| --- |
| **לאופולד, דוכס בוואריה**  בית באבנברג  נולד:1108 מת:18 באוקטובר 1141 |
| **לאופולד השלישי** | **מרקיזות אוסטריה  1136–1141** | **היינריך השני (האחד עשר)** |
| **היינריך העשירי** | **דוכסות בוואריה  1139–1141** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 136708021
* VIAF: 81007447
* WorldCat (עם VIAF): 81007447

 |
"**סוס העץ מיכאל**" (1987) הוא ציור המשלב טכניקה מעורבת מאת האמן הישראלי יגאל תומרקין.

תיאור
-----

העבודה "סוס העץ מיכאל" היא ציור שיצר יגאל תומרקין בשנת 1987. המקור האיקונוגרפי הישיר לעבודה זו הוא שירו של המשורר הישראלי נתן זך - "המוות בא אל סוס העץ מיכאל" (1958). תומרקין כתב על הלוח השמאלי את שם הציור - "סוס העץ מיכאל", ועל הלוח השמאלי חרט את המילה "מיכאל". העבודה הוצגה בתערוכה הרטרוספקטיבית שנערכה לתומרקין במוזיאון תל אביב לאמנות (1992), ונמצאת כיום באוסף הפניקס חברה לביטוח.

העבודה מורכבת כטריפטיכון של לוחות עץ. המוטיב העיקרי בציור הוא ראשיהם של שלושה סוסים, עשויים לוחות עץ גזורים, הצבועים באחד מצבעי היסוד. תומרקין מעצב את הסוסים כסוסי צעצוע, עליהם נמצאים רוכבים במצבים שונים. הרוכב השמאלי נראה נופל מעל סוסו הצהוב. הרוכב במרכז נמצא על גבי סוס אדום. תומרקין הוסיף לו כתמים אדומים העשויים פיסות בד אדום וצבע, המרמזים על דם. לצד הסוס הימני, אליו מחובר מטאטא, הרומז לסוס משחק ("Hoby Horse"), מופיע צלב או צורת איקס לבן, הרומז על מוות או העדר.

בנוסף לסוסים ורוכביהם, משורטטים בעבודה טביעות יד, חצים וכן פיסות בד לבנות, עליהן כתב תומרקין את הטקסטים בגרמנית "לילה ורוח", "סוס עץ" ו"יוסף טל", המלחין הישראלי אשר הלחין בשנת 1975 יצירה מוזיקלית לפי שיר זה.

השימוש בגרמנית, כמו גם מוטיב המוות והילד הרוכב, מאזכרים גם את שירו של יוהאן וולפגנג פון גתה "שר היער" ואת ספרו של מישל טורנייה, שתומרקין יצר על פי הם סדרת תחריטים בשם "שר היער - מחווה למישל טרונייה" (1986-1985).
שם נוסף הכתוב בעבודה הוא "פאולו", המרמז לאמן פאולו אוצ'לו, שתומרקין הרבה להתייחס לציורי הסוסים שלו בעבודותיו. גדעון עפרת, במאמרו אודות הציור, מוצא בו הקשרים גם לתחריט "האביר והמוות" (1514) מאת אלברכט דירר.

על פי עפרת, המוטיבים האיקונוגרפים רומזים הן לביקורת החברה והמלחמה בחברה הישראלית ועשויים לרמוז גם על מקור ביוגרפי, ביחסיו של האמן עם אביו.

קישורים חיצוניים
----------------

* על עבודה אחת של יגאל תומרקין, באתר "המחסן של גדעון עפרת", 29 ביוני 2011

הערות שוליים
------------

1. ↑  בשנת 1983 ראה אור תרגום לעברית של המסה "סוס עץ, או, שורשי הצורה האמנותית" (1963) מאת ארנסט גומבריך.
2. ↑  ראו: עפרת, גדעון, "סוס העץ מיכאל, 1987", בתוך: **יגאל תומרקין**, הוצאת קרן לוין לאמנות, ירושלים, 2019, עמ' 359.
3. ↑  טורנייה, מישל, **שר היער**, שוקן, תל אביב, 1982
4. ↑  ראו: עפרת, גדעון, "סוס העץ מיכאל, 1987", בתוך: **יגאל תומרקין**, הוצאת קרן לוין לאמנות, ירושלים, 2019, עמ' 365-362

| **יגאל תומרקין** |
| --- |
| פיסול | שעון בארוקי (1957) • דיוקן האמן כלוחם צעיר (1965) • דיוקן האמן כפילוקטטס צעיר (1966) • אנדרטת השלום (1966) הכניסיני תחת כנפך (1966) • הוא הלך בשדות (1967) • סדרת האסטרונאוטים • מצפור ערד (1968) • קצבים (1969-1968) • עידן המדע (1969) • מלנכוליה (פסל) (1972) • גן שעוני השמש (1972) • התרחשויות (1972) • קיר רפלקטיבי (1978-1975) • השיר על האדמה (1978) • מחווה לרוברט קאפה (1985) • שבת של מכשפות (1988) • ?Macht Arbeit Frei ‏(1992) • שבעת עמודי החכמה שלי (1992) |  |
| ציור והדפס | פאניקה אודות מכנסיים (1961) • דיוקן עצמי 1975 (1975) • פייטה, פייר פאולו פאזוליני (1979) • קרב העיוורים והחזירה - להיינריך פון קלייסט (1979) • מחווה לקולנוע (1979) • שר היער - מחווה למישל טרונייה (1986-1985) • סוס העץ מיכאל (1987) |
| אנדרטאות | ביג צ'יף (1968) • אנדרטת הבקעה (1972) • אנדרטה לנופלים (אשקלון) (1972) • אנדרטה לשואה ולתקומה (1975) • אנדרטה לזכר חללי המשחתת אילת (1994) |
**דייוויד הארטלי ארמסטרונג** (באנגלית: **David Hartley Armstrong**; ‏21 באוקטובר 1812, נובה סקוטיה, קנדה – 18 במרץ 1893, סנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית) היה סנטור אמריקאי ממיזורי. ארמסטרונג החל את הקריירה שלו כמורה, מרצה באוניברסיטה, מנהל בית ספר, מנהל הדואר של סנט לואיס, וחבר הדירקטוריון של משטרת סנט לואיס.

חייו
----

ארמסטרונג נולד בנובה סקוטיה, קנדה. בין השנים 1833–1837 עבד כמורה בבית ספר בניו בדפורד, מסצ'וסטס. ב-1837 עבר לסנט לואיס, מיזורי, ומשם ללבנון, אילינוי, שם לימד באוניברסיטת מקנדרי (אנ'). ב-1838 חזר למיזורי והיה למנהל בית ספר בבנטון עד 1847. בין השנים 1847–1850 היה למבקר העירייה של סנט לואיס. בין השנים 1854–1858 עבד כמנהל הדואר של סנט לואיס. בין השנים 1873–1876 היה חבר הדירקטוריון של משטרת סנט לואיס.

ב-29 בספטמבר 1877 מונה לסנאטור מטעם מדינת מיזורי, לאחר פטירתו של קודמו בתפקיד, לואיס ו. בוגי (אנ'). הוא שירת בתפקיד עד ה-26 בינואר 1879, אז נבחר לו מחליף, לאחר שלא התמודד כלל בבחירות לסנאט. ארמסטרונג נפטר ב-18 במרץ 1893, בסנט לואיס ונקבר בבית הקברות בלפונטן שבעיר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דייוויד ארמסטרונג** בוויקישיתוף
* דייוויד ארמסטרונג באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
* דייוויד ארמסטרונג, באתר Find a Grave (באנגלית).
* דייוויד ארמסטרונג, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* US Congress: A000279

 |
**סוס סטנוניס** המכונה גם **זברה סטנוניס** (שם מדעי: ***Equus stenonis***) הוא מין נכחד של סוס אשר חי במישורי אירואסיה של הפליסטוקן. המאובנים שלו התגלו בצפון אפריקה, מזרח אירופה, הקווקז, קזחסטן, טג'יקיסטן רוסיה ועד לסין והוא כנראה חצה את גשר ברינג הקדום לעבר אמריקה הצפונית לפני 3 עד 2.5 מיליון שנה. בעבר השתייך לסוג *Allohippus* שבוטל.

סוס זה הוגדר בשנת 1867 בידי החוקר האיטלקי איג'ינו קוקי (Igino Cocchi) והוא נחשב לקרוב למינים האפריקאים *Equus koobiforensis* ו-*Equus oldowayensis*. 

הסוס הדומה לזברה הגיע לאורך 2.5 מטר, לגובה 1.5 מטר בכתפיו ולמשקל של 450 קילוגרם. הוא היה חסון עם צוואר ורגליים רחבים ובצורתו דמה לזברות המודרניות מאפריקה, ואולי הוא היה בעל מעט פסים לאורך גופו, בדומה לפסי הקואגה הנכחדת. סוס זה התקיים במישורים הקדומים ונכחד לפני מיליון שנה, אולי כתוצאה מציד אנושי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סוס סטנוניס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Bernor, R.L. M.J. Armour-Chelu, H. Gilbert, T.M. Kaiser, and E. Schulz, 2010. Equidae. In: L. Werdelin and W.J. Sanders (eds.) Cenozoic Mammals of Africa, pp. 685-721. University of California Press, Berkeley
**לאונרד שפירא** (אנגלית: **Leonard Bertram Schapiro**‏; 22 באפריל 1908 - 2 בנובמבר 1988) היה היסטוריון יהודי בריטי מומחה להיסטוריה ופוליטיקה רוסית. הוא לימד במשך בשנים בבית הספר לכלכלה של לונדון, שם היה פרופסור למדעי המדינה וללימודים רוסיים.

אודות
-----

לאונרד שפירא נולד ב-22 באפריל 1908 בגלאזגו שבסקוטלנד למשפחה יהודית-רוסית. הוא בילה את ילדותו בריגה ובסנקט פטרבורג, שם חזה במו עיניו במהפכה הקומוניסטית. הוא חזר לבריטניה עם הוריו ב-1920 כשהיה בן 12, והשלים את לימודיו בלונדון. למד משפטים וקיבל הסמכה בשנת 1932 במשך שנים עסק כעורך דין. במהלך מלחמת העולם השנייה עבד בעבור משרד המלחמה ושירות השידור הבריטי (הבי.בי.סי), שם ניצל את ידיעת השפה הרוסית.

בשנת 1955 פרסם את ספרו הראשון - "המקורות של האוטוקרטיה הקומוניסטית". באותה שנה הצטרף לסגל בית הספר לכלכלה של לונדון שם לימד עד לפרישתו בשנת 1975. היה מנחה הדוקטורט של הפרופסור הישראלי ישראל גצלר. נפטר ב-1983

ספרו המפורסם ביותר, "המפלגה הקומוניסטית והאיחוד הסובייטי", פורסם לראשונה ב-1960 והורחב בשנת 1970.

מספריו
------

* Russian Revolutions of 1917 and the Origins of Modern Communism, Basic Books (January 1987)
* Turgenev: His Life and Times, Harvard University Press (September 15, 1982)
* Schapiro: Origin Communist Autocracy, Harvard University Press; 2nd edition (December 1989)
* Totalitarianism, PRAEGER PUBLISHERS (January 1, 1972)
* The Soviet Worker Illusions & Realities, St. Martin's Press (January 1, 1981)

קישורים חיצוניים
----------------

* Leonard Schapiro ‏(1908–1983) ביוגרפיה באתר The New York Review of Books
* LEONARD SCHAPIRO DIES: THE GRAND OLD MAN OF COMMUNIST STUDIES(הקישור אינו פעיל) ביוגרפיה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007267636505171
* BIBSYS: 90052028
* BNE: XX999356
* BnF: cb119239176 (data)
* CANTIC: a1074261x
* GND: 123989310
* ISNI: 0000 0001 0908 5360
* LCCN: n80008067
* LNB: 000001768
* NDL: 00455470
* NKC: skuk0005037
* NLA: 35479069
* NLG: 260692
* NLK: KAC201770657
* NTA: 068433336
* SELIBR: 235026
* SNAC: w6ns8dhc
* SUDOC: 027125548
* Trove: 967744
* VIAF: 64011668
* WorldCat: lccn-n80008067

 |
**תחנת מילאנו צ'נטראלה** (איטלקית **Milano Centrale**) היא תחנת הרכבת הראשית של מילאנו ואחת מתחנות הרכבת הראשיות באיטליה ובאירופה כולה.

היסטוריה
--------

הצורך בהחלפתה של תחנת הרכבת המרכזית של מילאנו שנבנתה ב-1864, הורגש עם פתיחתה של מנהרת סימפלון (Traforo del Sempione) בהרי האלפים ב-1906. המלך ויטוריו אמנואלה ה-3 הניח את אבן הפינה למבנה התחנה בכיכר דוקה ד'אאוסטה (Piazza Duca d'Aosta) ביום 28 באפריל 1906 אף שעדיין לא נערכו תוכניות לבנין. ב-1912 נבחרה הצעתו של האדריכל אוליסה סטקיני, ועבודות הבניה החלו בשנת 1913 ונמשכו בעצלתיים בשל המשבר הכלכלי שפקד את איטליה בזמן מלחמת העולם הראשונה. תוך כדי הבניה, ובמיוחד לאחר שבניטו מוסוליני היה לראש ממשלת איטליה, נערכו שינויים בתוכניות המבנה במטרה להופכו לחלון ראווה של הישגי המשטר הפשיסטי במדינה (ראה להלן). בין היתר נוספה כיפת פלדה ענקית באורך של 341 מטר ובשטח של 66,500 מ"ר. רוחבה של חזית המבנה הוא 200 מטר ובה שלושה שערים לאולם הכניסה והקופות המכונה "גלריה דלה קרוצה" (Galleria delle Carrozze, "אולם הקרונות"). שלוש הקשתות המחפות על אולם זה הן בגובה של 72 מטר, ומבנה התחנה כולו מצופה שיש בגוונים שונים. התחנה נחנכה לבסוף ב-1 ביולי 1931. 

בתחנה הוקם אתר זיכרון ל-605 יהודי מילאנו, אשר נשלחו בשנת 1944 מרציף 21 להשמדה. שמותיהם מופיעים על קיר הזיכרון במנהרה העולה לרציף זה. האתר משתרע על שטח של 7 מ"ר, והיוזמה להקמתו באה מהממשל האיטלקי והנהלת חברת הרכבות.

תוכנית השיפוץ
-------------

ב-2006 הוחלט על שיפוץ המבנה בעלות של 100 מיליון אירו תוך שימור סגנונו המקורי וערכו האדריכלי והאומנותי. הכוונה היא לחדש כל חלק במבנה בחומרים זהים לאלה מהם הוא עשוי, וכשהדבר אינו אפשרי, בחומרים הקרובים ככל הניתן לחומרים המקוריים. מיזם השיפוץ כולל את החלפת התאורה, שיפוץ הקשתות וחידוש האולם המלכותי (Sala Reale) הנגיש ישירות מכיכר דוקה ד'אאוסטה ואשר שימש כחדר המתנה לבני משפחת המלוכה.

שירות הרכבות
------------

בתחנת הרכבת 24 מסילות רכבת ובכל יום עוברים דרכה כ-320,000 נוסעים וכ-500 רכבות (סך כולל של כ-117 מיליון נוסעים בשנה). התחנה היא תחנת הרכבת היחידה באיטליה בה אמורים להצטלב מספר קווים של הרכבת המהירה האיטלקית (TAV): קו טורינו-מילאנו-ונציה, קו מילאנו-ג'נובה וקו מילאנו-רומא-נאפולי. מתחת לתחנת הרכבת נפגשים קווים 2 ו-3 של הרכבת התחתית של מילאנו.

גלריה
-----

* חזית התחנהחזית התחנה
* רציפים בתחנהרציפים בתחנה
* אולם הכניסה - "גלריה דלה קרוצה"אולם הכניסה - "גלריה דלה קרוצה"

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מילאנו צ'נטראלה** בוויקישיתוף
* התחנה באתר הרשמי של חברת Grandi Stazioni האחראית על תפעולן של תחנות הרכבת הגדולות באיטליה
* צילום אוויר של התחנה באתר Google maps

הערות שוליים
------------

1. ↑  חנוכת האנדרטה באתר עיריית מילאנו
**מילאן** (באנגלית: **Milan**) היא עיירה במחוזות דודג' וטלפייר במדינת ג'ורג'יה שבארצות הברית. בעיירה מתגוררים כ-1,012 תושבים (2000).

גאוגרפיה
--------

שטחה של העיר הוא 8.3 קמ"ר, מתוכם 8 קמ"ר שטחי יבשה ו-0.32 אחוז שטחי מים.

דמוגרפיה
--------

במפקד אוכלוסין של שנת 2000, התגוררו בעיר 1,012 תושבים, 326 משקי בית ו-215 משפחות המתגוררות בעיירה. צפיפות האוכלוסייה הייתה 124.9 בני אדם לקמ"ר.

בנוסף לכך, מפקד האוכלוסין מציג את הפילוג הגזעי של מילאן, 64.7% לבנים, 34.88% אפרו-אמריקאים ו-0.40% מגזעים אחרים.

ב-28.8% מתוך 326 משקי הבית בעיירה יש ילדים מתחת לגיל 18, 52.5% הם זוגות נשואים שמתגוררים ביחד, 10.7% משפחות חד הוריות ללא אב, ו-34.0% הם לא משפחות.

18.2% מכלל העיירה הם קטינים, 14.9% בני 18 עד 24, 32.1% בני 25 עד 44, 21.6% בני 45 עד 64 ו-13.1% הם בני 65 ומעלה. חציון הגילאים הוא 36. על כל 100 נשים ישנם 154.9 גברים ועל כל 100 נשים בנות 18 ומעלה ישנם 166.2 גברים.

חציון ההכנסה למשק בית הוא 25,461 דולר וחציון ההכנסה למשפחה הוא 33,438 דולר. לגברים יש חציון הכנסה של 28,750 דולר לעומת 18,750 דולר של נשים. ההכנסה הממוצעת לנפש אחת היא 12,451 דולר. כ-19.8% משפחות וכ-22.8% מכלל האוכלוסייה הם מתחת לקו העוני, וכולל גם 29.7% מבני הנוער מתחת לגיל 18 וכ-28.8% מבני 65 ומעלה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מילאן** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007557632405171
* LCCN: n85189074
* VIAF: 131417065
* WorldCat (עם VIAF): 131417065

 |
**לאונרדו סילאורן** (בספרדית: **Leonardo Cilaurren**; ‏5 בנובמבר 1912 – 9 בדצמבר 1969) היה כדורגלן ספרדי, ששיחק בעמדת הקשר אחורי.

ביוגרפיה
--------

סילאורן נולד בבאסורטו-זורוטזה, חבל הבסקים, שבספרד בשנת 1912 למשפחה של סוחרים עשירים. על מנת לשחק כדורגל החליט לפרוש מהלימודים בניגוד לדעת הוריו. הוא התחיל לשחק בארנס קלוב ולאחר מכן עבר לאתלטיק בילבאו. עם אתלטיק זכה בגביע הספרדי בשנים 1932 ו-1933, ובליגה בעונות 1933/34 ו-1935/36. הקריירה שלו נעצרה עקב מלחמת האזרחים שהתרחשה באותו זמן בספרד.

לאחר המלחמה חזר לשחק והפעם ברחבי אמריקה. הוא התחיל בדפורטיבו אוזאקי שבמקסיקו. בשנת 1939 עבר לשחק בארגנטינה במועדון ריבר פלייט, ואחר כך עבר לפניארול שבאורוגוואי. הוא שב למקסיקו, רק שהפעם לקבוצה אספניה שעימה זכה פעם אחת בליגה ובגביע ופעמיים בסופר קאפ. 

בנבחרת ספרד שיחק במשך ארבע שנים, שבהן ערך 14 הופעות. במונדיאל 1934 היה חלק מהנבחרת הספרדית, והגיע עימה עד לרבע גמר שבו הודחו נגד איטליה במשחק חוזר. בסיום הטורניר נבחר להיות בנבחרת המצטיינת. בשנת 1937 עבר לשחק עבור חבל הבסקים וערך עימה סיבוב הופעות ברחבי אירופה ואמריקה.

בשנת 1945 פרש מכדורגל בגיל 32 בלבד, ולאחר כמה שנים בחו"ל חזר ב-1953 להתגורר במדריד שם עבד בתור מנהל בר בסגנון בסקי. סילאורן נפטר ב-9 בדצמבר 1969 בגיל 57 לאחר שלקה במחלת הסרטן.

תארים
-----

אתלטיק בילבאו
* אליפות ספרד (2): 1933/34, 1935/36
* הגביע הספרדי (2): 1932, 1933

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams

| **‏‏נבחרת ספרד‏ - מונדיאל 1934** |
| --- |
|  בוסק | 
 קמפנאל | 
 צ'אצ'ו | 
 סילאורן | 
 סיריאקו | 
 פדה | 
 גורוסטיקה | 
 אילריו | 
 איראראגורי | 
 לפואנטה | 
 לאנגרה | 
 לקווה |
 מרקולטה | 
 מרין |
 מוגרסה |
 נוגס |
 קינקוסס |
 רגיירו |
 סולה |
 ונטולרה |
 סבלו |
 זאמורה |
מאמן: גארסיה סלסר
 | ספרדספרד |
**קבוצת פנטלנד** (באנגלית: **Pentland Group**) היא חברת ספורט ואופנה קמעונאות בריטית, שהוקמה בשנת 1932 בליברפול. החברה מחזיקה בעלות על חברות כגון JD Sports ו-Speedo. בימינו ממוקם מטה החברה בלונדון וכ-50 אלף עובדים מועסקים בה ברחבי העולם.

היסטוריה ותיאור פעילות החברה
----------------------------

החברה הוקמה בשנת 1932 על ידי מהגרים יהודים ממזרח אירופה. היא פעלה בליברפול, בעיקר בתחום ההנעלה. בשנת 1959 בן המייסדים סטפן רובין סיים את לימודיו והחל לעבוד ליד אביו בניהול העסק. כאשר מת אביו התמנה סטפן רובין למנכ"ל החברה וכיהן בתפקידו עד לשנת 1998, כאשר העביר את השליטה לבנו, אנדרו.

החברה התפתחה בהדרגה. בשנת 1981 היא רכשה 55% ממניות של חברת ריבוק. בשנת 1983/84 ריבוק הייתה אחראית על 70% ממחזור החברה. בשנת 1985 מניות ריבוק הוצעו למכירה בבורסה לניירות ערך של ניו יורק.

המשפחה רשמה את החברה למסחר בבורסה לניירות ערך של לונדון בשנת 1964, אך השאירה בבעלותה את רוב המניות. בשנת 1989 בוצע הנפקה ראשונה לציבור, אך בשנת 1999 נציגי המשפחה רכשו בחזרה את המניות שהונפקו לציבור. בשנת 2019 סטפן רובין היה משלם מס הגדול בממלכה המאוחדת והוא שילם 181.6 מיליון לירה שטרלינג.

בשנת 2005 החברה רכשה 45% של JD Sports ובהמשך היא הגדילה את חלקה ל-55%. לחברה זו קיימים 2,500 חנויות ברחבי העולם.

בשנת 2016 מכירות החברה הגיעו ל-2.4 מיליארד פאונד ורווחים גדלו ל-220 מיליון.

בשנת 2018 הוכרז על יצירת מיזם משותף בנושא הנעלה עם "לקוסט". באותה שנה JD Sports רכשה רשת חנויות בקליפורניה שכוללת 83 חנויות.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קבוצת פנטלנד

הערות שוליים
------------

1. ↑  Robert Watts, The Sunday Times Tax List 2019: Britain’s top taxpayers revealed, www.thetimes.co.uk (באנגלית)
2. ↑  Jill Geoghegan, Pentland weathers international challenges as sales rise, Drapers, ‏2016-06-28 (באנגלית)
לאונרדו בוף, 2003
**לאונרדו בוף** (**Genézio Darci Boff**; נולד ב-14 בדצמבר 1938) הוא תאולוג, פילוסוף, הוגה דעות, לוחם לזכויות אדם ונזיר פרנציסקני ברזילאי.

ביוגרפיה
--------

בוף סיים את לימודי הדוקטורט שלו באוניברסיטת מינכן בשנות ה-70.
בוף השתתף בגיבוש הרעיונות הראשוניים של "התאולוגיה של השחרור", המתייחסת לחובתה של הכנסייה לעמוד לצד העניים במאבקם לשחרור, להיות אמפתית כלפיהם, אך גם לחיות עימם בעוני מבחירה ולהילחם יחד כקהילה על זכויותיהם. בשנות ה-80 פרסומיו כנגד העושר והעוצמה שצברה הכנסייה יצרו סכסוך בינו לבין מרכז הכנסייה ברומא, והוא נידון על ידי הכנסייה לשתיקה כפויה (העונש החמור ביותר האפשרי למעט סילוק מן הכנסייה) והושעה מכל תפקידיו. בעקבות לחץ ציבורי העונש הוסר אחרי שנה. עם זאת, בוף המשיך להתבטא כנגד הכנסייה, ובשנות ה-90, לאחר איומים בענישה נוספת, הוא עזב את הכנסייה. בשנת 2001, על פעילתו למען העניים הוא זכה בפרס הקיום הנכון. כיום הוא חי בברזיל ומשמש פרופסור לתאולוגיה ואתיקה באוניברסיטת ריו דה ז'ניירו ועודו פעיל בתחום זכויות האדם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לאונרדו בוף** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של לאונרדו בוף
* לאונרדו בוף, ברשת החברתית טוויטר

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007300867605171
* BNE: XX1639348
* BnF: cb11892534q (data)
* CiNii: DA01733845
* GND: 118810731
* ICCU: CFIV011368
* ISNI: 0000 0001 2138 5884
* LCCN: n79043691
* NDL: 00433690
* NKC: skuk0000136
* NLK: KAC199602879
* NTA: 068229844
* SELIBR: 252002
* SUDOC: 026734834
* VIAF: 71387654
* WorldCat: lccn-n79043691

 |
דיוקן של ג'וליאנו דה מדיצ'י שצייר סנדרו בוטיצ'לי. היונה והחלון הפתוח מסמלים ככל הנראה את המוות ואת העובדה שהציור נעשה לזכרו; כך גם ככל הנראה העובדה כי תנוחת גופו קפואה ועיניו נראות עצומות - ייתכן ובוטיצ'לי השתמש בגופתו של מדיצ'י כמקור.
פרוטומה של ג'וליאנו דה מדיצ'י מעשה ידי אנדראה דל ורוקיו
תבליט ראש של ג'וליאנו דה מדיצ'י במוזיאון בודה
**ג'וליאנו די פיירו דה מדיצ'י** (באיטלקית: **Giuliano di Piero de' Medici**;‏ 1453 - 26 באפריל 1478) היה בנו השני של פיירו דה מדיצ'י ואחד משליטי פירנצה, יחד עם אחיו, לורנצו דה מדיצ'י. השניים השלימו זה את זה, לורנצו כפטרון האמנויות וג'וליאנו כחובב בילויים. בין היתר נודע כמאהבה של "היפה בנשות פירנצה" (כדבריו), סימונטה וספוצ'י.

הצעד הראשון במסגרת ניסיונה של משפחת פאצי להשתלט על פירנצה היה רציחתו של ג'וליאנו, בידי פרצ'סקו דה פאצי וברנרדו ברונצ'לי, בקתדרלה של פירנצה, סנטה מריה דל פיורה. השניים דקרו את ג'וליאנו 19 פעמים לפני שהותירו אותו מתבוסס בדמו. 

בנו, ג'וליו די ג'וליאנו דה-מדיצ'י, שנולד מיחסיו עם פילגשו פיורטה גוריני, הפך מאוחר יותר לאפיפיור קלמנס השביעי. 

הוא קבור לצד אחיו בקפלת משפחת מדיצ'י בזיליקת סן לורנצו די פירנצה. את אזור קברם מעטר הציור "המדונה עם הילד" של מיכלאנג'לו.

אזכורים בטלוויזיה
-----------------

ג'וליאנו דה מדיצ'י הוא דמות משנה בסדרת הטלוויזיה הסודות של דה וינצ'י ובסדרה מדיצ'י שליטי פרינצה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'וליאנו דה מדיצ'י** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007430127505171
* BnF: cb14496523r (data)
* GND: 119151197
* ISNI: 0000 0000 6137 9078
* LCCN: n93016524
* NTA: 421518650
* SUDOC: 129579335
* ULAN: 500356779
* VcBA: 495/20170
* VIAF: 57418691
* WorldCat: lccn-n93016524

 |
**ענת דוברת בן עזרא** (נולדה ב-7 באפריל 1957) היא משוררת, כותבת תסריטים ועורכת ספרותית ולשונית ישראלית.

קורות חיים
----------

נולדה בבואנוס איירס, ארגנטינה ב-7 באפריל 1957 למשפחה ישראלית. אביה היה אהרון דוברת, ממקימי קונצרן "כלל" שבו כיהן כמנכ"ל בשנים 1965–1991, ואימה, דליה לבית צור, בתו של יעקב צור (טשרנוביץ) שהיה הציר הראשון של ישראל בכמה ממדינות דרום אמריקה ובהמשך שגריר בארגנטינה ובצרפת. כשמלאו לה שנתיים, חזרה משפחתה לישראל. היא אחותו של איש העסקים שלמה דוברת.

ענת גדלה בירושלים ומתגוררת בה גם היום. היא
למדה חינוך ופילוסופיה באוניברסיטה העברית.

עסקה בחינוך ועבדה עם ילדים בסיכון, לאחר מכן עסקה בשיווק ופרסום. עבדה ברשות השידור ולאחר מכן כתחקירנית עצמאית. בשנת 2000 החלה לעבוד כמתאמת תקשורת בקרן החדשה לישראל. בהמשך עסקה בהתנדבות בייעוץ תקשורת וגיוס משאבים, בין השאר עבור ארגונים חברתיים, כמו איגוד המרכזים לנפגעי תקיפה מינית. נשואה, אם ל-2 בנים.

דרכה הספרותית
-------------

ענת דוברת בן עזרא הוציאה לאור חמישה ספרי שירה.
שיריה פורסמו בכתבי עת לשירה ועיתונים שונים. נכללו באנתולוגיות שונות: ב״שירשת״ באתר סנונית, באנתולוגיה ״וקראתי לכך אהבה״ בעריכת משה דור ובאנתולוגיה מקוונת לשירה עברית באתר של נילי דגן.

כמו כן כתבה תסריטים, ביניהם התסריט לסרט הדרמה הקצר ״חלבה״, שהוצג בפסטיבל הקולנוע בירושלים ב-1995. הסרט הוקרן בטלוויזיה וזכה בפרס השופטים בתחרות הסרט הקצר בסינמטק תל אביב.

ספריה
-----

* "ענת", שירה, הוצאה עצמית, 1974.
* "מעוין שלם של שמש", שירה, בהוצאת דומינו, 1987
* "יאסו איזבלה", שירה, ספרי עתון 77, 1991
* "פסוקים משברי יונתן", שירה, בהוצאת דביר, 1994
* "אמצעים לראיית לילה" שירה, בהוצאת פרדס, 2016

קישורים חיצוניים
----------------

* ענת דוברת בן עזרא, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"
* ענת דוברת בן עזרא בשירשת, באתר "סנונית"
* ענת דוברת בן עזרא בארכיון היוצרים במגזין לשירה, ספרות ואמנות "חוטם"
* שירה של ענת דוברת בן עזרא "עליתי על תיבת אררט" בתרגום ליידיש
* ענת דוברת בן עזרא באנתולוגיה מקוונת לשירה עברית באתר של נילי דגן
* ענת דוברת בן עזרא, במדור "גלריה" - באתר עיתון הארץ
* הספר "אמצעים לראיית לילה", באתר של הוצאת פרדס
* שירים מתוך "אמצעים לראיית לילה", בכתב העת לשירה "אספקלריה"
* על האנתולוגיה "וקראתי לכך אהבה", באתר "טקסט"
* שיר של ענת דוברת בן עזרא, בעיתון "ישראל היום"
* שיר של ענת דוברת בן עזרא באתר "ליריקה"
* שיר ענת דוברת בן עזרא מתוך "שבילים", גיליון 18, באתר של בית הסופר מודיעין והסביבה
* שיר מתוך הספר "אמצעים לראיית לילה" באתר "אוצר מלים"
* שיר של ענת דוברת בן עזרא במגזין לשירה, ספרות ואמנות "חוטם"
* אסתר אטינגר, שירי לילה - מאמר, אספקלריה - כתב עת לשירה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007309275505171
* BnF: cb17157046b (data)
* ISNI: 0000 0004 6356 2991
* LCCN: n92036816
* VIAF: 299437509
* WorldCat: lccn-n92036816

 |