recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
בפוליטיקה של ישראל התמודדו **מפלגות נשים** בכמה בחירות לכנסת, אך הישגיהן האלקטורליים של המפלגות היו דלים יחסית. עם זאת, היו שטענו שהייתה להן השפעה ניכרת על סוגיות החשובות לנשים בישראל ובכלל זה מעמד האישה בישראל.

מפלגות נשים שהתמודדו לכנסת
--------------------------

בין השנים 1920 ל־1944 השתתפו מפלגות נשים בכל אסיפות הנבחרים. בבחירות לאספה המכוננת, בשנת 1949, השתתפו שתי רשימות נשים: רשימת הפועלת והאשה הדתית, שרצה מאחר שהמפלגות החרדיות לא הסכימו להכליל נשים בחזית הדתית המאוחדת, ורשימת ויצו שזכתה במנדט אחד ונציגתה בכנסת הייתה רחל כהן-כגן. מאז ועד שנות ה-70 לא הייתה מפלגת נשים שרצה לכנסת.

בשנת 1973 נכנסה לכנסת מפלגת ר"צ (התנועה לזכויות האזרח), בראשותה של שולמית אלוני שאמנם לא הייתה מפלגת נשים באופן רשמי, אך יש המחשיבים אותה לכזאת[דרושה הבהרה].

בבחירות לכנסת התשיעית בשנת 1977, התמודדה מפלגת הנשים, אך היא לא עברה את אחוז החסימה.

בשנת 1989 מאשה לובלסקי בקשה לקדם את הרעיון של מפלגת נשים, הגם שאמרה שהיא עצמה לא תרוץ במפלגה כזאת. בדיון שהתקיים בנושא במרץ 1989 היא ורות רזניק שהייתה שותפה במפלגת הנשים בשנת 1977 תמכו ברעיון, ולעומת זאת לימור לבנת ואליס שלוי התנגדו.

בשנת 1992 בבחירות לכנסת ה-13 השתתפה מפלגת נשים בראשות רות רזניק ואסתר הרצוג. המפלגה השיגה כעשירית מהקולות הנדרשים למעבר אחוז החסימה, וכמחצית ממספר הקולות של מפלגת הנשים בשנת 1977.

בשנת 2015 התמודדה בבחירות לכנסת ה-20 מפלגת "ובזכותן", מפלגת נשים חרדית, בראשות רות קוליאן, שזכתה רק ב-1802 קולות ולא עברה את אחוז החסימה.

ב-2020, התמודדה בבחירות לכנסת ה-23 מפלגת "קול הנשים", בראשותה של מזל שאול. המפלגה זכתה ב-2,773 קולות ולא עברה את אחוז החסימה.

הצורך במפלגת נשים
-----------------

אחד הנימוקים המובא כתמיכה במפלגת נשים היא הייצוג הדל של נשים בכנסת. אחת מטענות המתנגדים היא שלנשים יש עמדות במגוון נושאים שלא מאפשרות התאחדות למפלגת נשים.

הערכה
-----

חוקרים רבים מתעלמים ממפלגות נשים, או מתייחסים אליהן במונחים של כישלון. אסתר הרצוג, לעומת זאת, טוענת שהייתה להן השפעה ניכרת על סוגיות החשובות לנשים בישראל.

ראו גם
------

* נשים בפוליטיקה הישראלית
* נשים בממשלות ישראל
* התמודדות נשים בבחירות המקומיות בישראל

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5  אסתר הרצוג, Esther Hertzog, Women's Parties in Israel — Their Importance, Impact and Potential / מפלגות נשים בישראל: דיון בחשיבותן, בהכחשת השפעתן ובפוטנציאל שלהן, **Social Issues in Israel / סוגיות חברתיות בישראל**, 2009, עמ' 6–45
2. ↑  תודעה ופעילות ציבורית מגיל צעיר, למרחב, 17 בנובמבר 1969
3. ↑  יום האשה הבינלאומי: הפרידמנית הראשונה, באתר הארץ, 7 במרץ 2010
4. ↑  נמאס לי. ממש ממש נמאס לי, חדשות, 29 בנובמבר 1989
5. 1 2  שרי ארליך, מפלגה לנשים בלבד, מעריב, 14 במרץ 1989
6. ↑  עורו הנשים, חדשות, 23 באפריל 1992
7. ↑  מידע לבוחר: הרשימות, סימניהן, שמות המועמדים הריאליים לכנסת ה־13, חדשות, 23 ביוני 1992
8. ↑  ראובז יגיל, אהדה רבה, חדשות, 24 ביוני 1992
9. ↑  תשדירי בחירות 1992 נכ - מפלגת נשים, באתר וואלה!‏, 2 בנובמבר 2012
10. ↑  "אריה דרעי לא שקוף, אריה דרעי נוצץ", באתר סרוגים
11. ↑  אתר למנויים בלבד ספי קרופסקי, נשות "ובזכותן" מנסות לנפץ את תקרת הברזל החרדית, באתר הארץ, 6 במרץ 2015
12. ↑  ועדת הבחירות המרכזית לכנסת העשרים, תוצאות הבחירות לכנסת העשרים, ‏17 במרץ 2015
13. ↑  דליה פלג, מזכירת נעמת שוקלת להקים מפלגת נשים, מעריב, 4 בדצמבר 1990
**רוס הלבנה** (בבלארוסית: **Белая Русь**) היא תנועה ציבורית בבלארוס שנוסדה ב-17 בנובמבר 2007 כדי לתמוך בנשיא אלכסנדר לוקשנקו. מאז הודיעו מנהיגי הארגון באופן קבוע כי הם מוכנים להפוך למפלגה פוליטית. הנשיא לוקשנקו לא התנגד בתוקף לרעיון ואמר "ובכן, אם הם מוכנים, תנו להם להיות מפלגה, אני לא מתנגד לזה. להפך, אני אתמוך בזה כי הם פטריוטים. אבל לא הייתי ממליץ להם להזדרז." המפלגה מבוססת על רעיון חזית העם הרוסית שייסד ולדימיר פוטין ברוסיה. אין לה אידאולוגיה אמיתית מחוץ לתמיכה מוחלטת בלוקשנקו. מנהיג התנועה הוא שר החינוך לשעבר של בלארוס, אלכסנדר רדקוב. התנועה מהווה תנועת מגזר שלישי וחברים בה מעל 180,000 איש.

גנאדי דווידקו, ראש חברת הטלוויזיה והרדיו של בלארוס, נבחר ליו"ר התנועה בשנת 2020. ההחלטה התקבלה פה אחד על ידי מועצת התנועה ב-19 בינואר.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של רוס הלבנה

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑  "Съезд «Белой Руси»: новый председатель, но прежний статус - ОНТ". *ont.by* (ברוסית). נבדק ב-2019-12-06.
3. ↑  "Davydko elected Belaya Rus chairman". *eng.belta.by* (באנגלית). 2018-01-19. נבדק ב-2019-12-06.
**ז'ואקים מנואל וולו לופטה** (בפורטוגזית: **Joaquim Manuel Welo Lupeta**; נולד ב-24 במרץ 1993) הוא כדורגלן פורטוגזי ממוצא קונגולזי המשחק בעמדת החלוץ בבוצ'און.

קריירה
------

לופטה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של לורינהננסה, ממנה הצטרף לפורטו. במאי 2013, עת סיים את גיל הנוער חתם בווידאוטון מליגת העל ההונגרית.

בקיץ 2014 שב לפורטוגל וחתם בוויטוריה סטובאל. במשחקו השלישי בקבוצה כבש את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 0–2 על נסיונל.

בקיץ 2015 חתם בבידווסט ויטס מליגת העל של דרום אפריקה, ובינואר של אותה שנה חתם ביריבתה לליגה, אייאקס קייפטאון.

בינואר 2017 שוחרר מקייפטאון וב-25 בפברואר חתם בצליה מליגת העל הסלובנית. ב-24 באוגוסט חתם באולימפיה ליובליאנה לשלוש שנים.

ב-5 בנובמבר 2020 חתם במכבי פתח תקווה. ב-21 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בתיקו 0-0 נגד הפועל תל אביב.

ביולי 2021 חתם בארג'ש פיטשט מליגת העל הרומנית.

ב-15 בספטמבר 2021 חתם בבוטושאן.

ב-28 ביולי 2022 שב לישראל וחתם במכבי קביליו יפו מהליגה הלאומית.

ב-13 ביולי 2023 חתם בבוצ'און מהליגה השנייה בקוריאה הדרומית.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway

הערות שוליים
------------

1. ↑  עמית קרקו, ‏רשמית: ג'וסי לופטה חתם במכבי פתח תקווה, באתר ONE‏, 5 בנובמבר 2020
2. ↑  יונתן גינזבורג, ‏ממשיכה להתחזק: ג'וסי לופטה חתם במכבי יפו, באתר ONE‏, 28 ביולי 2022

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"ג'וסי לופטה"**.
**נסיכות פינד ומקדוניה** (בארומנית: **Printsipatu di la Pind**; יוונית **Πριγκιπάτο της Πίνδου**) הייתה ישות מדינית ארומנית בחצי האי הבלקני, מדינת חסות של הכיבוש האיטלקי בתקופת מלחמת העולם השנייה.

נסיכות פינד, שהוקמה על ידי כוחות הכיבוש האיטלקיים, כללה טריטוריות מדרום אלבניה ומקדוניה ומצפון מערב יוון, טריטוריות שכללו אוכלוסייה ארומנית, בהרי פינדוס. בראש הנסיכות הועמד המנהיג הארומני אלקיביאדס דיאמנדי די סאמארינה והבירה נקבעה בעיירה מטסובו (השם הארומניה הוא "אמינצ'יו") בחבל אפירוס, אך השלטון ישב למעשה בטריקלה.

המדינה הוכרזה בקיץ 1941 ובראשה ניצב פעיל ותיק למען הארומנים. בקיץ 1942 עזב השליט, אלקיביאדס דיאמנטי, את מדינתו ומצא מקלט ברומניה. את מקומו של דיאמנטי תפס, לזמן קצר, ניקולאוס מטוסי ואחריו מונה הנסיך יוליוס ממשפחת Cseszneky de Milvány, אך הוא כבר לא החזיק בשלטון של ממש.

למרות היותה מדינת חסות של איטליה וגרמניה, הנסיכות לא הנהיגה מדיניות אנטישמית ויהודים מקומיים שולבו בבירוקרטיה השלטונית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נסיכות פינד ומקדוניה** בוויקישיתוף
**CiU**, (ראשי תיבות בקטלנית של **Convergència i Unió** - התכנסות ואיחוד) היה מערך מפלגות מרכז-ימין לאומני קטלאני. המרכיב הראשי בה היא מפלגת "ההתכנסות הדמוקרטית של קטלוניה" (CDC, ראשי תיבות בקטלנית של Convergència Democràtica de Catalunya), הליברלית, והמרכיב המשני היא מפלגת "האיחוד הדמוקרטי של קטלוניה (UDC, ראשי תיבות בקטלנית של Unió Democràtica de Catalunya), הנוצרית דמוקרטית.

המפלגה החזיקה בשלטון בז'נרליטט של הקהילה האוטונומית קטלוניה מאז כינונו מחדש ב-1980 ועד שנת 2003 בהנהגתו של ז'ורדי פוז'ול. מחליפו בראשות המפלגה ארטור מאס היה ראש האופוזיציה בשנים 2003 עד 2010, כשהשלטון עבר לידי הסניף הקטלני של המפלגה הסוציאליסטית הספרדית, ומאז הבחירות לפרלמנט הקטלני ב-2010 הוא עומד בראש הממשל המקומי.

ה-CiU דגל רוב שנותיו ביתר עצמאות לקטלניה בתוך המסגרת של ספרד. אולם מאז 2012 עבר לתמוך בעצמאות מלאה של קטלוניה. מאס הקדים את הבחירות בשנתיים והבטיח שאם ייבחר מחדש יוביל את קטלוניה לקראת החלטה בנושא במשאל עם. 

המפלגה הייתה הגדולה ביותר בפרלמנט הקטלוני, עם 50 נציגים מתוך 135 חבריו בעקבות הבחירות של 2012, והיא שלטה בזכות הסכם עם המפלגה השנייה בגודלה, השמאל הרפובליקני של קטלוניה (ERC), שתומך בממשל שלה מבחוץ, וביוזמה למשאל עם.

למפלגה גם נציגות בפרלמנט הספרדי, שם היא זכתה בבחירות שנערכו ב-2011 ב-15 מתוך 350 הצירים בבית התחתון, ו-9 מתוך 264 חברי הסנאט.

ביוני 2015 התפרק המערך עקב מחלוקת בין המפלגות המרכיבות אותה לגבי עצמאות קטלוניה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **CiU** בוויקישיתוף
* 
* CiU, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אדר פרימור, מנהיג הבדלנים בקטלוניה: בתוך כשנתיים נזכה בעצמאות, אתר "הארץ", 28 בספטמבר 2012

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX98757
* CANTIC: a11847268
* ISNI: 0000 0001 1942 4709
* LCCN: n83216367
* VIAF: 153119351
* WorldCat: lccn-n83216367

 |
**מפלגת האזרחים** או מפלגת **סיודאדנוס** היא מפלגה ליברלית בספרד.

היסטוריה
--------

המפלגה נוסדה בקטלוניה ב-2006. בבחירות האזוריות בקטלוניה בדצמבר 2017, קיבלה המפלגה 25.4% מהקולות, שהעניקו לה 36 צירים, מה שהפך אותה למפלגה היחידה הגדולה בפרלמנט של קטלוניה.

אף על פי כן, היא מעולם לא הייתה בשלטון ולכן עמדתה הפוליטית הממשית נותרה מקור לוויכוח בין תומכים ויריבים, מעבר להתנגדות עזה ללאומיות הקטלונית ולתנועת העצמאות הקטלונית. המפלגה השתמשה במשפט "קטלוניה היא המולדת שלי, ספרד היא המדינה שלי ואירופה היא העתיד שלנו" כדי לשרטט את האידאולוגיה שהמפלגה מתארת בעצמה כפוסט לאומית. למרות זאת, היא נחשבה על ידי מגוון מקורות כמצהירה על אידאולוגיה לאומנית ספרדית פופוליסטית. המפלגה תוארה גם כפופוליסטית, שמרנית-ליברלית ותומכת באינטגרציה עם האיחוד האירופי.

היא נהגה להציג את עצמה כמפלגת שמאל-מרכז שהציעה במצעה שילוב של עמדות סוציאל-דמוקרטיות ופרוגרסיביות - סוציאל-ליברליות, אך היא ביטלה כל אזכור של סוציאל-דמוקרטיה מעקרונותיה בפברואר 2017. עד שנת 2018 נחשבה כמפלגה שחוותה תנודה נוספת ימינה, כשהיא החלה להתחרות במפלגה העממית, ומאוחר יותר גם ב-Vox, כדי להפוך למפלגת הימין-מרכז המובילה במדינה.

הפופולריות המפלגתית שלה קרסה לאחר ביצועים גרועים בבחירות הכלליות בספרד בנובמבר 2019, ועוד לאחר ניסיון כושל במורסיה להפיל את הממשלה האזורית באמצעות הצבעת אי אמון בלתי צפויה, ואיבדה את כל המושבים שלה באספת מדריד ו-30 מתוך 36 המושבים שלה בפרלמנט של קטלוניה.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מפלגת האזרחים (בספרדית)

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מפלגת האזרחים** בוויקישיתוף
* אתר רשמי
* מפלגת האזרחים, ברשת החברתית פייסבוק

* מפלגת האזרחים, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* מפלגת האזרחים, ביישום טלגרם

* מפלגת האזרחים, ברשת החברתית אינסטגרם

* מפלגת האזרחים, ברשת החברתית LinkedIn

* מפלגת האזרחים, סרטונים בערוץ היוטיוב

* מפלגת האזרחים, באתר פליקר

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* CANTIC: a12268628
* GND: 1041405286
* LCCN: no2015158685
* SUDOC: 136811906
* VIAF: 212230396
* WorldCat: lccn-no2015158685

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"מפלגת האזרחים (ספרד)"**.
**המפלגה הרדיקלית הסרבית** (בסרבית: **Српска радикална странка, Srpska radikalna stranka**) היא מפלגה לאומית ימנית בסרביה. היא הוקמה ב-1991 כתוצאה מאיחודן של המפלגה העממית הרדיקלית עם תנועת הצ'טניקים של סרביה. תנועת הצ'טניקים נוסדה ב-1990 אחרי פילוג במפלגה הסרבית החדשה, והיא תומכת בהרחבת סרביה, כלומר ברעיון סרביה הגדולה. המפלגה הרדיקלית הסרבית תומכת בהחלטה 1244 של האו"ם המאפשרת לסרביה לשלוח כוחות צבא לצורך הגנה על האזרחים הסרבים בקוסובו. 

המפלגה הרדיקלית הסרבית הייתה שותפה לממשלתו של נשיא יוגוסלביה בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, סלובודן מילושביץ' שעמד בראש המפלגה הסוציאליסטית הסרבית. בהמשך, היא עברה לאופוזיציה ורק בין השנים 1998 עד 2000 היא חזרה לקואליציה.

מייסד המפלגה ונשיאהּ הוא ווייסלב ששל, אשר מאז שנת 2007 עומד לדין בבית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר, על אישומים בפשעי מלחמה בתקופת מלחמות יוגוסלביה. כיום, סגן נשיא המפלגה ומנהיגהּ בפועל הוא טומיסלב ניקוליץ'. ניקוליץ' זכה ב-50 אחוזים מהקולות באחת ממערכות הבחירות האחרונות לנשיאות שהוכרזה כלא-חוקית. בבחירות לנשיאות בשנת 2004, קיבל ניקוליץ' 30 אחוזים מהקולות בסיבוב הראשון, אך הפסיד בסיבוב השני לבוריס טאדיץ' כשקיבל 45 אחוזים. בבחירות לפרלמנט ב-2007 זכתה המפלגה הרדיקלית הסרבית ב-81 מושבים מתוך 250. ב-2012 זכה ניקוליץ' בבחירות לנשיאות סרביה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המפלגה הרדיקלית הסרבית** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של המפלגה הרדיקלית הסרבית (בסרבית)
* אתר המפלגה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no98077424
* SUDOC: 034793615
* VIAF: 261844002
* WorldCat: lccn-no98077424

 |
**סיגולדה** (בלטבית: **Sigulda**, בגרמנית: **Segewold**) היא עיר באזור וידזמה שבלטביה, במרחק 53 קילומטרים מעיר הבירה ריגה.

היסטוריה
--------

בשנת 1207 באזור הוקם מבצר ובשנת 1928 היישוב הוכר כעיר.

סיגולדה שוכנת בקטע ציורי של עמק הנהר גאויה. סלעי אבן חול אדומים מתקופת הדבון יצרו מצוקים ומערות בשתי גדות הנהר, ומשום כך מכונה סיגולדה "שווייץ של וידזמה".

לאחר עצמאות לטביה ושיקום המדינה ב-1991, הושם דגש על שימור אזורי הטבע והגנים בקרבת העיר, ושיפור במגזר התיירות של העיר. בתמיכת המועצה המקומית, פסטיבל האופרה המקומי המסורתי, מתקיים באוויר הפתוח, בחורבות הטירה העתיקה של העיר בכל קיץ. הפסטיבל העירוני נחגג בחודש מאי, בעת פריחת עצי הדובדבן שבעיר, למרות שהעיר ידועה בצבעיה בעונת הסתיו. סוגי ספורט כגון- סקי ומזחלות שלג פופולריים מאוד בחורף, וגם בנג'י בשאר השנה.

מערת גוטמניס שבקרבת העיר נמצאות בין טירת סיגולדה החדשה, לבין טירת טוראידה, ונחל קטן זורם מתוכו. זוהי המערה הגדולה ביותר במדינות הבלטיות, כאשר עומקה 19 מ', רוחבה 12 מ' ו גובהה 10 מ'. במערה חקוקה כתובת מהמאה ה-17 שתוכנה: "שתיית המים אמורה להיות בריאה ולהגדיל את אורך החיים". מהמערה אפשר לעלות ברכבל אל הגבעות הסמוכות (אזור ארמון קרימולדה).

לעיר 26 ערים תאומות מכל רחבי האיחוד האירופי.
אוכלוסיית העיר גדלה באופן קבוע בשנים האחרונות (מאז שנת 2000). האוכלוסייה המקומית כוללת:

* 86% לטבים
* 9% רוסים
* 3% בלארוסים
* 2% אחרים

נקודות עניין
------------

* הפארק הלאומי גאויה
* מערות גוטמניס
* טירת קרימולדה
* טירת סיגולדה
* ארמון סיגולדה החדש
* טירת טוראידה

מערות גוטמניס שבקרבת העיר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סיגולדה** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של סיגולדה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007555238305171
* LCCN: n83062457
* LNB: 000041236
* VIAF: 143104219
* WorldCat (עם VIAF): 143104219

 |
**שלמה גורפינקל** (30 באוגוסט 1914 – 11 ביולי 1948) היה רופא, חבר המחתרת של גטו וילנה, פרטיזן לוחם ורופא בחיל הרפואה שנהרג מפגיעת פגז במלחמת העצמאות.

תולדות חייו
-----------

נולד ביום ח' באלול תרע"ד (30.8.1914) בעיר יליזבתגרד באימפריה הרוסית (כיום – קרופיבניצקי, שבאוקראינה). בגיל שמונה שנים, לאחר שהתייתם מאביו, עבר עם אמו לווילנה שבליטא. הצטיין בלימודיו ובסיום לימודיו בגימנסיה המשיך ללימודים גבוהים באוניברסיטה והוסמך כדוקטור לרפואה.

עם הקמת גטו בווילנה, בספטמבר 1941, היה ממארגני העבודה הרפואית בבית החולים היהודי. הצטרף לארגון הפרטיזנים המאוחד (פפא"ו ; FPO), המחתרת החשאית שקמה בגטו ופעלה נגד הגרמנים.
עם חיסול הגטו יצאו הוא ורעייתו אמה עם הקבוצה הפרטיזנית האחרונה דרך צינורות הביוב יחד עם אבא קובנר. במשך שנה ומחצה שימש רופא לפרטיזנים ביער רודניקי שעל יד וילנה. ביערות, בתנאים קשים, עם מעט ציוד רפואי, ארגן את השירות הרפואי בכל האזור. המפקדה הרוסית העליונה העניקה לו אות הצטיינות על שירותו.

לאחר שחרור וילנה על ידי הצבא האדום החל ד"ר גורפינקל לעבוד במחלקת הבריאות ועלה לדרגת מנהל מדיני של המחלקה הרפואית במערך ההגנה האנטי-אווירית בליטא.
בתחילת שנת 1945 יצא מווילנה, עם רעייתו ואבא קובנר, בקבוצה החלוצית הראשונה, במטרה להגיע לארץ ישראל. לאחר שקיבלו את רישיון העלייה, באוקטובר 1945, עלו שלמה ורעייתו לארץ בספינה טרנסילבניה.

במשך שנתיים השתלם בבית החולים "הדסה" בירושלים ובסוף שנת 1947 נתקבל שלמה כמומחה במכון הרנטגן של בית החולים "הדסה" בירושלים. בחורף 1948, עם תחילת מאורעות מלחמת העצמאות, הקדיש הרבה מזמנו לשירות רפואי לנפגעי ה"הגנה". גם רעייתו השתתפה בהגנת העיר.
בראשית המלחמה שימש כרופא גדודי בפלוגת השירות הרפואי של "הדסה", ב־1 ביוני 1948 נקרא לגיוס מלא. הוא הוצב כרופא בדרגת סגן בגדוד 64 של חטיבת "עציוני" (חטיבת ירושלים) – חטיבה מספר 6 ב"הגנה". ביולי 1948 נשלח לארגן מחדש את העזרה הרפואית לאחד מגדודי הפלמ"ח שחנה באזור שער הגיא.

ביום ד' בתמוז תש"ח (11.7.1948), באחד מגלי ההפגזות הקשים שפקדו את ירושלים, ליד קפה "אימפריאל" בירושלים, פגע בו פגז האויב והרגו. עמו נפל החובש שליווה אותו.
שלמה היה בן שלושים וארבע בנפלו. נטמן בשייח' באדר א', וביום כ"ח באלול תש"י (10.9.1950) הועבר למנוחת עולמים בבית העלמין הצבאי בהר הרצל בירושלים. הותיר רעיה – אמה.

ראו גם
------

* ארגון הפרטיזנים המאוחד
* יוסף גלזמן
* אבא קובנר
* איסר לובוצקי

לקריאה נוספת
------------

* יצחק ארד, **וילנה היהודית במאבק ובכליון**, הוצאת יד ושם, אונ' תל אביב, וספרית פועלים, תל אביב, תשל"ו.
* חיים לזר, **חורבן ומרד**, מוזיאון הלוחמים והפרטיזאנים; בית ז'בוטינסקי, תשמ"ח 1988
* עשהאל לובוצקי, **לא דרכי האחרונה**, תל אביב: ידיעות ספרים, 2017, מסת"ב 9789655641028

קישורים חיצוניים
----------------

* שלמה גורפינקל באתר מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה
* סגן ד"ר שלמה גורפינקל (אורכב 20.06.2020 בארכיון Wayback Machine) באתר להנצחת חללי חיל הרפואה

הערות שוליים
------------

1. ↑  **ספר הפרטיזנים היהודים**, כרך א, מרחביה 1959 ,עמ' 128.
2. ↑  עשהאל לובוצקי, **לא דרכי האחרונה**, הוצאת ידיעות ספרים, 2017. *חיי הפרטיזנים*, עמודים 94-113
3. ↑  קרבנות הפגזה והפצצה בירושלים, המשקיף, 14.7.1948
**הכְּרוֹנִיקָה היהודית** (בשוודית: **Judisk Krönika**; נהגה: **יודיסק קרניקה**) הוא כתב עת של הקהילה היהודית בסטוקהולם, בירת שוודיה, המסקר את אורח החיים והתרבות היהודית בשוודיה. "הכרוניקה היהודית" יצאה לאור לראשונה ב-1 במאי 1932 כירחון. בשנות ה-80 של המאה ה-20 עבר המגזין למתכונת דו-ירחון, והחל מ-2013 הוא יוצא לאור מדי רבעון.

היסטוריה
--------

ה"כרוניקה" נוסדה ב-1932 על ידי הסופר, המתרגם והפעיל הציוני דניאל בריק (שו'), בנו של מהגר יהודי מליטא שהיה מחובבי ציון. איריק ונדלפלט, אחד העורכים, תיאר במאמר מ-1979 את המניע להוצאת כתב עת יהודי עוד ב-1923, לנוכח התגברות האנטישמיות באירופה בתקופה שבין שתי מלחמות העולם:

> 
> ישבנו, אנוכי ומספר סטודנטים נוספים של מרטין למה, סביב השולחן הארוך בספריית האוניברסיטה, ולמדנו לקראת המבחן בהיסטוריה של הספרות. ... הכל היה רגוע כאשר הדלת נפתחה, ומישהו (בריק) צעד לתוך הספרייה, נעצר על יד הפתח והודיע לכולנו בקול אירוני: "הייתה רעידת אדמה ביפן! גם זה, ככל הנראה, באשמת היהודים!"
> 
> 
> 
> — Erik Vendelfelt, "Ett halvt sekel med Daniel Brick", JK, vol. 46, no. 1 (1979), pp 124-27.
> 

כתב העת עסק לאורך השנים בתכנים הקשורים לתרבות היהודית, אך גם בתכנים ציוניים, במדינת ישראל, בסוגיות של אנטישמיות ושילוב הקהילה היהודית בשוודיה. "הכרוניקה היהודית" אף עסקה לאורך השנים בהיסטוריה העולמית, וכן בהשפעת המאורעות על קהילות יהודיות ברחבי העולם.

ראו גם
------

* יהדות שוודיה
* ציונות
* דניאל בריק

לקריאה נוספת
------------

* Stephen Fruitman, **Cultural Zionism in Sweden: Daniel Brick's "Judisk Krönika"**, Nordisk Judaistik 9,2 (1988) 108-130 (באנגלית)

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הכרוניקה היהודית
* 

* הכרוניקה היהודית, ברשת החברתית פייסבוק

* הכרוניקה היהודית, ברשת החברתית אינסטגרם
* ארכיון מקוון באתר הספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  Daniel Brick, 1903–1987, קורות חייו של דניאל בריק, מתוך אתר Litteraturbanken (אנ'), (בשוודית)
2. ↑  הכתבה המלאה באתר הספרייה הלאומית, מתוך אתר הספרייה הלאומית (המאמר מופיע בעמודים 4–7), (בשוודית)
3. ↑  Cultural Zionism in Sweden, פרטי המאמר מתוך אתר הספרייה הלאומית.
**נתן (נייטי) קירש** (באנגלית: **Nathan Kirsh**; נולד ב-6 בינואר 1932) הוא איש עסקים, מיליארדר ופילנתרופ דרום אפריקאי יהודי. במרץ 2019 העריך המגזין פורבס את הונו בכ-4.9 מיליארד דולר אמריקני.

ביוגרפיה
--------

קירש נולד בדרום אפריקה וגדל בפוטשפון (אנ'), בשנת 1952 סיים תואר ראשון במסחר באוניברסיטת ויטווטרסראנד. לאחר לימודיו החל לנהל את העסק המשפחתי, מפעל לזיקוק לתת לתעשיית הבירה, אותו ירש מאביו שנפטר כשהיה בן 16. בהמשך נכנס לעסקי הסחר בסחורות חקלאיות ואחר כך לבנקאות במדינת אסוואטיני (אז סווזילנד). בשנת 1971 מכר מחצית מעסקיו לממשלה המקומית והחל להשקיע בעסקים גם בממלכה המאוחדת ובישראל, בין השאר רכש מניות בחברה לישראל וחברת פרוטרום.

בשנת 1981 היה שותף ברכישת השליטה בחברת רסקו. בשנת 1984 רכש 75% ממניות חברת מגל מערכות ביטחון מהתעשייה האווירית לישראל, באמצעות חברת ההחזקות "מירה-מאג", שבבעלותו בשותפות עם איש העסקים יעקב אבן עזרא. ביוני 1988 היה שותף בקבוצה שזכתה במכרז להקמת מרינה הרצליה. בשנת 1989 רכש את יבואנית המזון חברת ויליגר דליקטס ממשפחת ויליגר מייסדי החברה. בין השאר החזיק גם במניות רשת הולמס פלייס העולמית ובישראל.

חיים אישיים
-----------

קירש נשוי לפרנסס הר, ולהם שלושה ילדים, בן אחד, פיליפ קירש ושתי בנות. הם מתגוררים באזולוויני שבאסוואטיני, והוא בעל אזרחות של ארצות הברית, דרום אפריקה ואסוואטיני.

פילנתרופיה
----------

בשנת 2008 הקים, יחד עם שותפו לעסקים בישראל יעקב אבן-עזרא, את "קרן נתן", במטרה לסייע בהקמה וצמיחה של עסקים קטנים במדינת ישראל, מתוך אמונה שעסקים אלה תורמים רבות לצמיחתה של כלכלת המדינה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר "קרן נתן"

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Forbes profile: Nathan Kirsh". *Forbes*. נבדק ב-30 במרץ 2019. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  דוד ליפקין, חריקות בממלכת המיליארדר, מעריב, 10 בספטמבר 1985
3. ↑  עידו אלון, גם לאחר המימושים: האחזקות של נתן קירש במגל עדיין שוות 120 מיליון שקל; של אבן עזרא מסתכמות ב-40 מיליון שקל, באתר הארץ, 1 ביולי 2004
4. ↑  גתית פנקס, ‏"הגיע הזמן שאפנה את הבמה במגל לדור הבא", באתר גלובס, 4 ביולי 2006
5. ↑  אורי גינוסר, קבוצת נייטי קירש זכתה במיכרז המרינה בהרצליה, מעריב, 1 ביוני 1988  
אריק מירובסקי, מכירת "האי" במרינה: ורטהיים וקירש לא יחויבו בדמי תיווך, באתר הארץ, 27 במרץ 2011
6. ↑  אפרת פרץ, ‏איך הגיעו האחים ויליגר להון של 450 מיליון שקל?, באתר גלובס, 6 במרץ 2014
7. ↑  רון שטיין, ‏ניתוח "גלובס" להנפקת הולמס פלייס: המספרים לא מסתדרים, באתר גלובס, 8 בנובמבר 2017
8. ↑  ספיר פרץ, ‏דרושים יזמים עניים, באתר גלובס, 27 בינואר 2008
מעברי מים בעיר ניו יורק: 1. נהר הדסון, 2. איסט ריבר, 3. מפרץ לונג איילנד, 4. מפרץ ניוארק, 5. מפרץ ניו יורק העליון, 6. מפרץ ניו יורק התחתון, 7. מפרץ ג'מייקה, 8. האוקיינוס האטלנטי
מנהטן, מבט מפארק החירות**מפרץ ניו יורק העליון** (באנגלית: **Upper New York Bay** (אנ') הוא זרוע של האוקיינוס האטלנטי לתוך שפך נהר ההדסון אשר יוצר באופן טבעי את נמל ניו יורק (אנ'), צפונית לנֵרוֹז (המצר) (אנ'). ממזרח למפרץ נמצאים האי לונג איילנד, לרבות רובע ברוקלין, מצפונו מנהטן, ומערבית לו נמצאת מדינת ניו ג'רזי ורובע סטטן איילנד. המפרץ ניזון ממי הנהר הדסון, ומקושר למפרץ ניוארק דרך מצר קיל ואן קול (אנ') ולמפרץ ניו יורק התחתון דרך הנרוז. זהו נמל עמוק מוגן המסוגל להכיל את הספינות הגדולות ביותר. הגבול בין מדינת ניו יורק למדינת ניו ג'רזי עובר במרכז המפרץ העליון, ועל כן סמכות ההפעלה של הנמל נתונה בידי רשות נמלים משותפת של ניו יורק וניו ג'רזי.

היסטוריה
--------

המפרץ בכללו: העליון והתחתון, התגלה לראשונה בשנת 1524 על ידי משלחת חקר צרפתית בראשותו של ג'ובאני דה וראצאנו. על שמו קרוי הגשר שמחבר את ברוקלין ולונג איילנד עם סטטן איילנד, מעל מצר הנרוז.

פסל החירות

איים
----

במפרץ מספר איים הכוללים את אי המושלים, אי אליס וליברטי איילנד ושונית רובינס (אנ').
השונית הייתה בית גידול של צדפות במהלך רוב המאה ה-19 אולם בשל זיהום הים באזור זה השונית נהרסה.

נתיבי ספנות
-----------

במהלך מרבית שנות קיומו של נמל ניו יורק עברו מרבית ספינות הנוסעים דרך המפרץ ונוסעיהן ראו את פסל החירות המצוי בו. מאז שנות ה-50 של המאה ה-20 הוסטו קווי הספנות והם עוברים היום דרך מצר ואן קאל לנמל ניוארק - אליזבת (אנ').

הגנת המפרץ ונמל ניו יורק
------------------------

הגנת המפרץ העליון ונמל ניו יורק התבססה לאורך כל ההיסטוריה של ארצות הברית על מספר מצודות חוף: פורט וודסוורת', פורט טילדן (אנ'), פורט המילטון (אנ'), ופורט האנקוק. במהלך המאה ה-20, עם התפתחותם של כלי הטיס והצוללות, פחתה חשיבותם של המצודות, וההגנה התבססה על אמצעים מודרניים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מפרץ ניו יורק העליון** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Hudson County New Jersey Street Map. Hagstrom Map Company Inc. 2008 מסת"ב 0-88097-763-9
2. ↑  Upper New York Bay, Marvel Database
3. ↑  No Title, New York Foundation, 2000
4. ↑  Islands of the New York City: The 5 Boroughs and Their Major Islands, holidify.com
5. ↑  Wade, Arthur P. (2011). Artillerists and Engineers: The Beginnings of American Seacoast Fortifications 1794-1815. Mclean, Virginia: CDSG Press

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007539460905171
* GND: 4838967-5
* LCCN: sh91005249
* VIAF: 237478780
* WorldCat (עם VIAF): 237478780

 |
**רנדי האלטגרן** (באנגלית: **Randy Hultgren**; נולד ב-1 במרץ 1966) הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הארבעה-עשר של מדינת אילינוי.

ביוגרפיה
--------

רנדי האלטגרן נולד בעיירה באילינוי. הוא סיים בית ספר מקומי ולאחר סיומה למד באוניברסיטת בית אל במינסוטה שם למד מדעי המדינה וסיים את התואר בשנת 1988 בהצטיינות.

לאחר סיום הלימודים הוא עבר לוושינגטון די. סי. והיה עוזר של דניס הסטרט עד לשנת 1990. בשנת 1990 הוא חזר לאילינוי והחל ללמוד משפטים. בשנת 1991 רנדי האלטגרן התחתן.

בשנת 1993 הוא החליט להיכנס לפוליטיקה מקומית כנציג של המפלגה הרפובליקנית של ארצות הברית. בשנת 1998 הוא נבחר לבית הנבחרים של אילינוי. החל משנת 2006 הוא היה חבר סנאט של אילינוי.

בשנת 2010 רנדי האלטגרן החליט להתמודד לכהונה בבית הנבחרים של ארצות הברית. הוא נבחר בבחירות הקרובות וכיהן בבית הנבחרים מספר קדנציות עד שהפסיד בשנת 2018 ללורן אנדרווד.

בהיותו חבר בית הנבחרים, האלטגרן תמך בהשכלה ביתית, התנגד לחקיקה סביבתית ושינויים בהקשר להתיקון השני לחוקת ארצות הברית. הוא היה בין התומכיו של דונלד טראמפ. רנדי האלטגרן היה תומך בהקצאת משאבים נוספים למחקרים בתחומים שונים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רנדי האלטגרן** בוויקישיתוף
* 

* רנדי האלטגרן, ברשת החברתית פייסבוק

* רנדי האלטגרן, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* רנדי האלטגרן, סרטונים בערוץ היוטיוב
* רנדי האלטגרן באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* US Congress: H001059

 |
**דורון עמיר** (15 ביולי 1947 – 7 באוגוסט 2008) היה קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, פיקד על שייטת הצוללות של חיל הים.

ביוגרפיה
--------

דורון נולד בכפר יחזקאל וגדל בצפת. הוא למד בבית הספר לקציני ים עכו במחזור י' וסיים בהצטיינות ב-1965. ב-1966 התגייס לצה"ל והתנדב לקורס חובלים (מחזור י"ד). הוא סיים את הקורס בהצטיינות בפברואר 1967 במגמת מכונה. בתפקידו הראשון לאחר הקורס שובץ כסגן קצין מכונה באח"י רהב ולחם בתפקיד זה במהלך מלחמת ששת הימים. לאחר המלחמה מונה לסגן קצין מכונה באח"י לווייתן ולאחר מכן לקצין מכונה באח״י דולפין. ב-1972 נשלח לקורס מפקדי צוללות בצי הבריטי וסיים אותו בהצטיינות. ביולי 1973 מונה למפקד אח"י דולפין. במהלך מלחמת יום הכיפורים הקים ופיקד על "בסיס דולפין" בא-טור שממנו פעלו שלוש ספינות דבור ומוקמה בו תחנת מכ"ם. ב-1975 עבר למטה חיל הים ועסק בנושאי אמל"ח. בשנת 1976 נשלח לאנגליה לפקד על הצוללת אח"י תנין בעת בנייתה. הוא גיבש את צוותה והביא אותה לארץ ביולי 1977. באוקטובר אותה שנה מונה למפקד שייטת הצוללות ושירת בתפקיד עד 1980.

לאחר סיום תפקידו כמפקד שייטת הצוללות הוא עבר לשייטת ספינות הטילים ופיקד על אח"י עצמאות (סער 4). ב-1981 יצא ללימודי תואר ראשון בכלכלה. במהלך הלימודים פרצה מלחמת לבנון הראשונה ודורון נקרא על ידי מפקד שייטת הצוללות לפקד על אח"י תנין, שהייתה במבחנים לאחר שיפוץ ארוך. הוא הכשיר את הצוללת, מסרה לחיים כפיר, וקיבל ממנו את אח"י רהב לצורך הכנסתה לשיפוץ. ב-1983 מונה למפקד בה"ד חיל הים בחיפה ושירת בתפקיד עד 1986. בתפקידו האחרון בשירות הקבע שימש נספח צבאי בהולנד ובסקנדינביה בשנים 1986 עד 1989. ב-1993 נקרא לשירות מילואים בתנאי קבע ופיקד במשך חצי שנה על בה״ד חיל הים.

לאחר שחרורו הקים מפעל לייצור תוספי מזון המיועדים לשיפור הזיכרון, בפארק התעשייה תרדיון שבגוש משגב.

ב-1999, כשנמצאו שרידי הצוללת אח"י דקר, נקרא על ידי יו"ר ועדת איתור הצוללת, גדעון רז, לסייע בזיהויים. דורון היה חבר פעיל בוועדה המייעצת לחיל הים במהלך מחקר שרידי הצוללת בימים שלאחר מציאתה ובאוקטובר 2000 השתתף במשלחת שחקרה את שרידי הצוללת באתר הטביעה.

במהלך השנים הוסמך דורון כטייס מטוסים קלים. ב 7 באוגוסט 2008, בעת טיסה מקפריסין, התרסק מטוסו במהלך הנחיתה בנמל התעופה חיפה והוא ושלושת הנוסעים הנוספים במטוס נהרגו.

* סרן דורון עמיר, 1973.סרן דורון עמיר, 1973.

קישורים חיצוניים
----------------

* כתבי ynet, דורון זיהה את ה"דקר" - ונהרג בתאונת המטוס, באתר ynet, 8 באוגוסט 2008
* אלי אשכנזי, רוני זינגר, ג'קי חורי, -חרותי, מפקד הצוללות שניצל מאסון טביעת "דקר" נהרג באוויר, באתר הארץ, 8 באוגוסט 2008
* ריאיון עם דורון עמיר בנושא צוללות בחיל הים, אתר YouTube
* מצגת מערב לזכרו, באתר עמותת חיל הים

| מפקדי שייטת הצוללות  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| יוסף דרור • הדר קמחי • אברהם דרור • גדעון רז • ישראל לשם • גדעון רז • דורון עמיר • שאול חורב • מיכאל קיסרי • חיים כפיר-קופרט • ניר מאור • דוד לוריא • אורי דיסטניק • יובל צור • אייל בן-ציון • יהונתן ורט • עמית פרבר • עודד גור לביא • גיל אגינסקי-פרץ • ד' |

 |
**מרי מילר** (באנגלית: **Mary Miller**; נולדה ב-27 באוגוסט 1959) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-15 של מדינת אילינוי. זהו מחוז הקונגרס הגדול ביותר באילינוי מבחינה גאוגרפית.

ביוגרפיה
--------

מילר נולדה בעיר נייפרוויל שבטנסי, וסיימה את לימודיה התיכוניים בתיכון המרכזי של נייפרוויל. היא בעלת תואר ראשון בחינוך יסודי ותואר ראשון נוסף במנהל עסקים מאוניברסיטת מזרח אילינוי.

לקראת בחירות 2020 הודיעה מילר כי תתמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-15 של אילינוי, לאחר פרישתו של נציג המחוז המכהן ג'ון שימקוס. לאחר שזכתה במועמדות המפלגה הרפובליקנית בבחירות מקדימות, גברה על יריבתה אריקה ויוור, מועמדת המפלגה הדמוקרטית, עם 73.4% מקולות הבוחרים. מילר היא האישה הרפובליקנית הראשונה שמייצגת מחוז קונגרס באילינוי מאז עזיבתה של ג'ודי ביגרט בראשית 2013. 

מילר מיקדה את מסע הבחירות שלה עם מצע של תמיכה בחקלאות ובהשבת כושר הייצור למדינת אילינוי. עמדותיה הפוליטיות הן שמרניות. לראיה, היא מתנגדת להפלות, תומכת בהקמת חומת טראמפ בגבול ארצות הברית–מקסיקו, ומתנגדת לחקיקות שמגבילות את הזכות לשאת נשק.

מילר הושבעה לתפקידה בינואר 2021, עם התכנסות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית.

בזמן ההסתערות על הקפיטול ציטטה את מנהיג גרמניה הנאצית, אדולף היטלר מחוץ לבניין הקפיטול ואמרה כי מנהיג המפלגה הנאצית "צדק בדבר אחד".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרי מילר** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של מרי מילר לבית הנבחרים (באנגלית)
* מרי מילר, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* מרי מילר באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Mary Miller To Run For Congress In The 15th District, באתר Effingham Radio‏, 24 באוקטובר 2019 (באנגלית)
2. ↑  Illinois Election Results: 15th Congressional District, באתר הניו יורק טיימס, 8 בדצמבר 2020 (באנגלית)
3. ↑  Mary Miller's Issue Positions (Political Courage Test), באתר Vote Smart (באנגלית)
4. ↑  איתמר אייכנר, במהומות וושינגטון: חולצה עם "מחנה אושוויץ", הצדעה במועל יד – וגם דגל ישראל, באתר ynet, 7 בינואר 2021

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* SNAC: w6hj79nw
* US Congress: M001211

 |
מרטין קופר ב-2007
**מרטין קופר** (באנגלית: **Martin Cooper**; נולד ב-26 בדצמבר 1928) הוא מהנדס יהודי אמריקאי וסגן נשיא חברת מוטורולה לשעבר. נחשב לאבי הטלפון הנייד המודרני.

חייו
----

קופר נולד וגדל בשיקגו, אילינוי, למשפחה יהודית של מהגרים מאוקראינה. בשנת 1950 סיים את לימודיו בהנדסת חשמל במכון הטכנולוגי של אילינוי. לאחר ארבע שנות שירות בצי משחתות וצוללות של ארצות הברית, הוא עבד במשך שנה בחברת תקשורת. בשנות השבעים ניהל את חטיבת המחקר ופיתוח של מוטורולה, והוביל את הצוות שפיתח את הטלפון הנייד. ב-17 אוקטובר 1973 הגיש את הפטנט שלו (מס' 3906166) על ה"Radio-/Telefon-System", שבעקבותיו הוא נחשב כיום לממציא הטלפון הנייד המודרני (להבדיל מטלפון נייד במכונית). באותה שנה ביצע קופר את השיחה הסלולרית הראשונה בעולם, בשדרה השישית בלב מנהטן, לעיניהם המשתאות של העוברים והשבים. לדבריו הוא שאב השראה מה"קומיוניקייטור" שבה נהג לדבר קפטן קירק מסדרת הטלוויזיה סטאר טרק, והוא החליט בעקבות זאת לערוך מחקר על טכנולוגיה סלולרית.

בשנת 1995 הוענק לקופר פרס "Wharton Infosys Business Transformation Award" בשל החידושים הטכנולוגיים שלו בתחום התקשורת, בשנת 2009 זכה יחד עם ריי טומלינסון בפרסי נסיך אסטוריאס בקטגוריית המדע והמחקר. בשנת 2004 קיבל קופר תואר דוקטור לשם כבוד מהמכון הטכנולוגי באילינוי. בשנת 2023 הוענק לקופר פרס מפעל חיים בתערוכת המובייל בברצלונה (MWC).

קופר הוא חבר במנסה, וכן מנכ"ל ומייסד של ArrayComm, חברה בסן חוזה שבקליפורניה העוסקת במחקר של טכנולוגיות אנטנה חכמה ושיפור רשתות אלחוטיות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרטין קופר** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מרטין קופר
* מרטין קופר, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1036622525
* LCCN: n2020047186
* VIAF: 304334402
* WorldCat: viaf-304334402

 |
**האדי ח'וסרושאהי** (בפרסית: **سید هادی خسروشاهی**; 1939 – 27 בפברואר 2020) היה איש דת ודיפלומט איראני שכיהן כשגריר איראן הראשון בוותיקן.

קריירה
------

כשהיה בן 15 הצטרף ח'וסרושאהי למנהיג האסלאם פאדאיין (חסידי האסלאם), סייד מוג'תבא מיר-לוחי, המכונה נוואב ספווי, שהיה קרוב לאחים המוסלמים במצרים.

בהתבסס על הראיונות שלו, לפחות בשני מקרים הוא ביקש את אישורו של ח'ומייני לרצח הנשיא הראשון של הרפובליקה האסלאמית, אבולחסן בני-סדר, והמלכה האחרונה של איראן פארה דיבה, שגרו בפריז. לדברי ח'וסרושאהי, ח'ומייני דחה את הרעיון.

ח'וסרושאהי היה דמות בולטת בסמינר קום והיה נציגו של רוחאללה ח'ומייני במשרד התרבות וההדרכה האסלאמית לאחר המהפכה האיראנית בשנת 1979.

שנתיים לאחר מכן מונה לשגריר הרפובליקה האסלאמית בוותיקן. הוא היה איש הדת השיעי הראשון המשרת ומייצג את הרפובליקה האסלאמית בוותיקן. בעת שהותו בוותיקן, הקים את מרכז התרבות האסלאמית באירופה, בסיס להפצת האסלאם השיעי במערב. לאחר שירותו בוותיקן נשלח ח'וסרושאהי לקהיר, שם ייצג את טהראן במשך שנתיים באגף האינטרסים של הרפובליקה האסלאמית.

האדי ח'וסרושאהי מת ממחלת הקורונה ב־27 בפברואר 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007304924405171
* GND: 140673423
* ISNI: 0000 0003 7987 0203
* LCCN: n88033172
* VIAF: 258320544
* WorldCat: lccn-n88033172

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בבית ספר שש-שנתי - חטיבת ביניים ובית ספר תיכון. אם התכוונתם למוסד על-תיכוני להכשרת הנדסאים בתחומים הטכנולוגיים, ראו מכללת אורט סינגאלובסקי.

מעטפת היום הראשון לציון פתיחת בית הספר אורט סינגאלובסקי בתל אביב, מאי 1958
בית הספר "אורט סינגלובסקי" בת"א (1956)
**קריית החינוך אוֹרט סינגאלובסקי** היא בית ספר שש-שנתי על-יסודי הפועל בדרך הטייסים על הגבול בין יד אליהו לכפר שלם בתל אביב. בית הספר כולל חטיבת ביניים ותיכון.

היסטוריה
--------

בית הספר התיכון נוסד בבית ליד אולם נגה ביפו בשנת 1948, כבית הספר הראשון של רשת "אורט" בישראל. באוקטובר 1949 פעלו בבית-הספר שלוש מגמות: מסגרות וחרטות, חשמל, רדיו, בהנהלתו של צבי ריבלין. לאחר פטירתו של מייסד איגוד אורט העולמי (וממקימי רשת אורט ישראל), ד"ר אהרון סינגאלובסקי, נקרא המוסד על שמו. ב-28 במאי 1958 נחנך ביתו הנוכחי של בית הספר, שתוכנן על ידי האדריכל דב כרמי.

ב-1993 הוקמה במקום חטיבת הביניים ובשנת 2009 היא מנתה כ-25 כיתות.

נכון לשנת 2019, בבית הספר כ-10 מגמות לימוד פעילות, עם דגש על חינוך טכנולוגי: תקשוב, תקשורת וקולנוע, פסיכולוגיה, ביולוגיה, פיזיקה, חמד"ע, ערבית גאוגרפיה.

משנת הלימודים תש"ף מנהל קריית החינוך הוא איתן ברלב.
מנהלת התיכון היא שרית חבאני ומנהל חטיבת הבינים הוא סהר גולן. בשנה זאת לומדים בקרית החינוך אורט סינגאלובסקי כ-430 תלמידים בחטיבת הבינים ב-20 כיתות וכ-430 תלמידים בחט"ע ב-16 כיתות.

בבית הספר קיימות כיתות מצוינות, "אופק" ו"פסגות", וכן כיתה חדשנית בדגש סביבה ומנהיגות הקרויה כיתת קס"ם.

באתר בית הספר פועלת גם **מכללת אורט סינגאלובסקי**, שבה מתקיימים לימודי עתודה טכנולוגית, לימודים לתואר הנדסאי ולימודי תעודה.

בתוך הקמפוס של בית הספר פועל "בית מושינסקי" - מקום מושבו של המינהל למחקר, פיתוח והכשרה של רשת אורט ישראל, העוסק בשיפור רמת ההוראה והלמידה ברשת.

ראו גם
------

* רשימת בוגרי בית הספר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קריית החינוך אורט סינגאלובסקי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קריית החינוך אורט סינגאלובסקי
* רמי קוגל, למד ידיך על ידי אימון, באתר "אורט ישראל", 31 במאי 2009
**לריסה דוֹלינה** (ברוסית: **Лариса Долина**;‏ נולדה ב-10 בספטמבר 1955) היא זמרת רוסייה (סובייטית לשעבר) יהודיה, זוכת תואר אמן העם (1998) ופרסים נוספים, בהם עיטור רוסיה.

קורות חיים
----------

לריסה דולינה (קודלמן) נולדה בעיר באקו שבתחומי ברית המועצות (כיום בירת אזרבייג'ן), בתם של בנאי ופקידה יהודייה. בגיל שלוש עברה עם משפחתה לאודסה, העיר בה גדלו הוריה. בגיל שש החלה ללמוד נגינה בצ'לו.

את השירה החלה בשנת 1971 בלהקה מקומית. לאחר מספר שנים, למרות התנגדות הוריה, עברה לירוואן, ושרה בלהקות שונות תוך אימוץ שם הבמה "דולינה" (שהיה שם נעוריה של אמהּ). בשנת 1978 השתתפה לראשונה בתחרות זמר כלל-ארצית וזכתה במקום השני. בשנת 1981, כאשר היא הייתה זמרת להקת ג'אז, הוכנה לכבודה תוכנית מיוחדת, שאִתה הופיעה הלהקה ברחבי ברית המועצות וזכתה להצלחה רבה. החל מסוף שנות ה-70 ביצעה שירי רקע בסרטים שונים. בשנות ה-80 למדה בבית הספר הגבוה למוזיקה במוסקבה וסיימה אותו בשנת 1984.

בשנת 1985 עזבה את להקת הג'אז והחל להופיע כזמרת עצמאית. לאחר שהבינה שכזמרת ג'אז היא לא תוכל להגיע לקהל רחב, עברה למוזיקה פופולרית. בשנת 1988 הופיעה באופרת רוק בתפקיד ראשי לצד ולרי לאונטייב (שהיה בתפקיד גברי ראשי). בתחילת שנות ה-90 גדלה הפופולריות שלה והיא התברגה לרשימת הזמרות הידועות ברוסיה. בתחילת שנות ה-90 היא שיתפה פעולה עם המשורר מיכאיל טאניץ' ושרה שירים רבים למילותיו.

בשנת 2010 חיבר המלחין מקסים דונייבסקי מחזמר שבו היא הופיעה בתפקיד ראשי. בשנת 2013 החלה לשיר במחזמר "שיקגו", שהועלה במוסקבה פעם נוספת.

בנוסף להופעות ברוסיה, דולינה מופיעה באירופה, בארצות הברית ובישראל, בעיקר עם שירים ברוסית אך בשילוב שירי ג'אז באנגלית.

חיים אישיים
-----------

דולינה הייתה נשואה שלוש פעמים (שלושת בעליה היו מוזיקאים שליוו אותה), והיא אם לבת מבעלה הראשון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לריסה דולינה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של לריסה דולינה (ברוסית)
* לריסה דולינה, ברשת החברתית פייסבוק

* לריסה דולינה, ביישום טלגרם

* לריסה דולינה, ברשת החברתית אינסטגרם

* לריסה דולינה, ברשת החברתית טיקטוק

* לריסה דולינה, ברשת החברתית VK

* לריסה דולינה, סרטונים בערוץ היוטיוב

* לריסה דולינה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* לריסה דולינה, באתר AllMovie (באנגלית)

* לריסה דולינה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

* לריסה דולינה, באתר אייטונס (באנגלית)

* לריסה דולינה, באתר ספוטיפיי

* לריסה דולינה, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* לריסה דולינה, באתר Discogs (באנגלית)

* לריסה דולינה, באתר Songkick (באנגלית)
* קונצרט של לריסה דולינה, סרטון באתר יוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: baa9c5d3-c96a-450c-928f-507a9a351d75
* VIAF: 3110154260514924480006
* WorldCat: viaf-3110154260514924480006

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק במסמך לתיעוד כרונולוגי של אירועים. אם התכוונתם לתוכנית אקטואליה המשודרת בערוץ הראשון הישראלי, ראו יומן (מגזין חדשות).
יומנה של אנה פרנק
**יומן** משמש לרישום אירועים לפי סדר הימים בלוח השנה. יומן עשוי להיות צופה פני עתיד, כלומר לשמש לרישום אירועים ומשימות המתוכננים לעתיד, או צופה פני עבר, כלומר לתאר אירועים לאחר התרחשותם.

יומן משימות
-----------

יומן משימות משמש לרישום אירועים ומשימות המתוכננים לעתיד, כתזכורת למועד התרחשותם הצפוי ותורם ליכולת ארגון זמן. לעיתים היומן מעוצב מראש עם מקום בגודל קבוע לכל יום מימות השנה, ולעיתים הוא מאפשר כתיבה חופשית, כך שלכל יום מוקדש המקום הנדרש לתיאור אירועיו. עד לשלהי המאה העשרים נוהל היומן במחברת או ספרון קטן שיועדו לנשיאה יומיומית. בשלהי המאה העשרים עם התפתחות הטכנולוגיה פותחו כלים ממוחשבים שצמצמו את השימוש ביומן הנייר ואפשרו תיעוד אירועים אלקטרוני, דוגמת יומן גוגל.

ככלי לרישום משימות לביצוע משמש היומן בין השאר תלמידים, הרושמים בו פרטים על שיעורי הבית שלהם, ימי הולדת ועוד. מי שפעילותם כוללת פגישות (עם לקוחות, תלמידים וכדומה) משתמש ביומן לניהול לוח הזמנים שלו.

יומן אישי
---------

יומן אישי נכתב לרוב כדי לזכור (כעין ארכיון של זיכרונות). לעיתים הוא משמש לרישום אירועים, רגשות ומחשבות של בעל היומן. הכתיבה ביומן מתבצעת באופן שוטף. הכתיבה ביומן נחשבת פרטית, והצצה ליומן של אדם אחר נחשבת מעשה לא מקובל. כותבי היומנים האישיים מדמיינים את הקוראים האידיאליים של כתביהם (הורים, אהובים ואהובות מהכיתה או את עצמם בבגרותם). "קריאה רטרוספקטיבית ביומן של הכותב עצמו הוא אירוע טעון ורווי מבוכה".

לעיתים יומנו של אדם שנפטר משמש כעדות על חייו ואישיותו. דוגמה ליומן כזה הוא יומנה של אנה פרנק.

יומנים מסוימים הם בעלי ערך רב בייחוד יומני מסע המתארים מאורעות שקרו בזמן מסעות ומשמשים מקור לחקר אנתרופולוגיה ויחסים בין אישים בעמים שונים מנקודות מבט של עמים אחרים.

יומן של ילדה הלומדת בכיתה א', 2020
יומניו של אדם שהיה דמות ציבורית מתפרסמים לעיתים, ביוזמתו או ביוזמת יורשיו, ככלי לתיאור מעשיו ועולמו.

### יומן אישי ככלי ספרותי

ישנם גם סופרים אשר כותבים את ספרם בצורת יומן של הגיבור. דוגמאות לכך הם ספרי הנוער "יומני הנסיכה", "יומנו של חנון", ועוד.

ספרו של אלון חילו, "אחוזת דג'אני" נכתב כשילוב של שני יומנים שנכתבו על ידי גיבורי הספר. העובדה שאחד מגיבורי הספר, חיים מרגליות קלווריסקי, הוא דמות היסטורית אמיתית, והאמירה בהקדמה "מאת המביא לדפוס" כי ביסס את הספר על יומנו האישי של קלווריסקי, גרמה לחלק מהקוראים לחשוב שמדובר ביומן אמיתי, אף שהספר הוא ספר בדיוני.

"יומנה של אנה פרנק" נכתב כיומן אישי והתפרסם בהמשך כספר המתעד את קורותיה של הילדה היהודיה ומשפחתה במחבואם בתקופת השואה באמסטרדם, הולנד.

ראו גם
------

* בלוג – היומן בתרבות האינטרנט בת זמננו
* אוטוביוגרפיה
* ספר זיכרונות

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **יומן** |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **יומן** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **יומן** |

* יומן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר למנויים בלבד גיא פרחי, ולפעמים אנחנו כותבים דווקא כדי לשכוח, באתר הארץ, 14 בינואר 2021

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4058900-6
* LCCN: sh99001602
* LNB: 000084601
* NKC: ph321898

 |
ציר איראן בישראל, רזא סאפיניה, מגיע לבית הנשיא חיים ויצמן ברחובות ביום העצמאות, 1950.
**רָזָא סַאפִּינְיָה** (בפרסית: **رضا صفی‌نیا**; נולד בתבריז) היה דיפלומט איראני. שירת כשגרירהּ של שושלת פהלווי בממלכת עיראק וכציר שלה בישראל.

ביוגרפיה
--------

רזא סאפיניה נולד בשנת 1893 בתבריז, בתקופת השושלת הקאג'ארית. הוא למד עריכת דין ובשנת 1934 מונה לדיפלומט איראני מטעם שושלת פהלווי, בבאקו שברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האזרית, שהייתה אז תחת ברית המועצות. מאוחר יותר היה יועץ לענייני איראן במוסקבה. בשנת 1948 מונה ליועץ בבגדאד ולנציג באו"ם בוועדה לאמנה למניעה וענישה של רצח עם. עד מרץ 1950 היה אחראי על יחסי ציבור במשרד החוץ האיראני.

ממרץ 1950 עד יולי 1951 עמד בראש הנציגות האיראנית המיוחדת, בין תל אביב וירושלים. ב-6 במרץ 1950, במהלך חופשת הנורוז של המג'לס, כיננה הממשלה האיראנית בטהראן יחסים דיפלומטיים עם ממשלתו של דוד בן-גוריון. ב-15 במרץ 1950, ממשלת איראן הכירה בפועל על הכרתה בממשלת ישראל בכך ששלחה את רזה סאפיניה כנציג מיוחד. ביולי 1951 הידרדרו היחסים הדו-צדדיים בין ישראל לאיראן. השגרירות הכללית האיראנית בתל אביב נסגרה והיה על רזא סאפיניה לשוב מירושלים.

החלטה זו הייתה ככל הנראה תוצאה של הבטחת מצרים כי נסיגתה תסייע לאיראן בבית הדין הבינלאומי בהאג. חברת הנפט האנגלו-פרסית תבעה פיצויים בגין הלאמת תעשיית הנפט האיראנית. מדינות ערב הציעו לתמוך באיראן בסכסוך זה, דבר אשר הוסדר עם יציאתה של איראן מההסכם עם ישראל. יחסים מתחת לשולחן המשיכו דרך שווייץ.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Iran Extends De Facto Recognition to Israel, is Second Near East State to Do So
2. ↑  Swiss court orders Israel to pay up for Iranian oil

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 315542069
* WorldCat (עם VIAF): 315542069

 |
מכתב הזמנה מרבי משה משאץ לרבי משולם ראטה
רבי **משה הגר** (ה'תרכ"ג–ט' באייר ה'תרפ"ו) היה האדמו"ר הראשון בשושלת חסידות שאץ ויז'ניץ.

ביוגרפיה
--------

נולד בוויז'ניץ שבבוקובינה לרבי ברוך הגר, האדמו"ר השני מוויז'ניץ, ולצפורה, בתו של רבי אריה ליב שפירא מזיטומיר (בן רבי שמואל אברהם אבא שפירא מסלאוויטא). נישא לחוה, בתו של רבי אברהם יהושע השיל ממז'יבוז'.

אחר פטירת אביו בשנת תרנ"ג החל לכהן כאדמו"ר. התגורר תחילה בעיירה גורא הומורא והקים שם את חצרו, אך בעקבות שרפה שפרצה במקום כעבור תקופה עקר משם והשתקע בעיירה שאץ.

באותה עת חיו ופעלו בקהילה היהודית בעיר אדמו"רי שושלת חסידות שאץ – לבית משפחת מוסקוביץ', ובפרט נודעה והתפרסמה שם הרבנית הזקנה מרים חיה מוסקוביץ' כפועלת ישועות. על סיבת קביעת משכנו של רבי משה דווקא בעיירה זו, יש ששיערו שהיה בעיר ריכוז גבוה של חסידי חמיו משושלת זינקוב.

בעיירה היה בית מדרש של חסידי ויז'ניץ עוד מזמן סבו רבי מנחם מנדל הגר, אך רבי משה הקים בית מדרש עצמאי. הוא קנה מאת משפחת ברוידא שני בתים עם חצר גדולה, ושם הקים את בית מדרשו, ורוב חסידי ויז'ניץ עברו לשם. במהלך השנים הפך בית מדרשו למקום מרכזי, וראשי הקהילה היהודית ונכבדיה קבעו את מושבם בבית מדרש זה. בקרבת מקום היה קיים בית אכסניא בבעלות יהודת, ששימש את החסידים שבאו לשבתות מיוחדות ולחגים.

רבי משה נפטר בט' באייר ה'תרפ"ו. בנו רבי חיים הוכתר למלא את מקומו באדמו"רות, שרד את השואה והקים את בית מדרשו לאחריה בחיפה. נפטר בשנת תשל"ז ללא בנים, ועל מקומו הוכתר קרוב משפחתו הרב מנחם דוד הגר שמכהן כיום כאדמו"ר משאץ ויז'ניץ בחיפה.

משפחה
-----

* בנו רבי חיים, האדמו"ר השני משאץ-ויז'ניץ. חתנו של רבי שלמה זלמינא מרשקוב. התגורר בחיפה ובבני ברק.
* בנו הבחור יצחק מאיר הגר (נרצח בשואה).
* בתו לאה נישאה לרבי דוב בער הורוביץ, נכד רבי מאיר הורוביץ מדז'יקוב. בזיווג שני נישאה לרב ברוך צימר, שכיהן לפני המלחמה כרב ביגולניצה.
* בתו חיה סימא התחתנה עם רבי שמואל אבא, בנו של אחיו הגדול רבי ישראל הגר מוויז'ניץ. הזוג התגרש כעבור תקופה.
* בתו גיטל טובה התחתנה עם רבי יצחק הלפרין, בן רבי חיים דב מווסלוי.

קישורים חיצוניים
----------------

* מנחם מנדל ויז'ניצר, **עטרת משה - הרה"ק רבי משה משאץ זצללה"ה**, בתוך בטאון תפארת משה שעל ידי מוסדות שאץ ויז'ניץ, באתר אוצר החכמה

הערות שוליים
------------

1. ↑  יצחק אלפסי, **בית קוסוב ויז'ניץ - תפארת שבמלכות**, ישראל: הוצאת אוהל-משה, תשמ"ו 1986, עמ' 212
**וילם "וים" רוסקה** (בהולנדית: **Willem Ruska**; ‏ 29 באוגוסט 1940 – 14 בפברואר 2015) היה ג'ודוקא הולנדי בדרגת דאן (אנ') ‏8. הוא האלוף האולימפי מאולימפיאדת מינכן 1972 שם זכה בשתי מדליות זהב. רוסקה מחזיק בשתי מדליות זהב ומדליית כסף מאליפויות העולם וב-12 מדליות (מתוכם 7 מזהב) באליפויות אירופה.

ביוגרפיה
--------

ההישג המשמעותי הראשון שלו הגיע באליפות אירופה משנת 1965 שם זכה במדליית כסף בקטגוריית המשקל הפתוח ובמדליית ארד בקטגוריית המשקל מעל 93 ק"ג. באליפות אירופה שנה אחר מכן, זכה רוסקה לראשונה במדליית הזהב לאחר שניצח בקרב הגמר את אלוף אירופה המכהן פרנאוז צ'יקווילדזה הגיאורגי. באליפות העולם בשנת 1967 שנערכה בסולט לייק סיטי, רוסקה התחרה בקטגוריית המשקל מעל 93 ק"ג וזכה במדליית הזהב לאחר שניצח בגמר את נובויוקי מאג'ימה היפני. באליפות העולם הבאה שנערכה בשנת 1969 במקסיקו סיטי הוא התחרה בקטגוריית המשקל הפתוח וזכה במדליית הכסף לאחר שהגיע עד הגמר בו הפסיד ליפני מסאטושי שינומאקי.

באליפות העולם בשנת 1971 שנערכה בלודוויגסהאפן זכה רוסקה שוב במדליית הזהב. בקרב הראשון הוא ניצח את ז'אן קלוד-ברונדני הצרפתי, בשמינית הגמר הוא ניצח את אלפרד מאייר הגרמני וברבע את ניצח את וסילי יוסיק הסובייטי. בחצי הגמר הוא ניצח את היסקאזו איוואטה היפני ובגמר גבר על קלאוס גלאן הגרמני.

באולימפיאדת מינכן 1972 רוסקה התחרה בשתי קטגוריות משקל וזכה בשתי מדליות זהב מספר ימים לאחר הטבח ב-11 הספורטאים הישראלים. ב-31 באוגוסט הוא התחרה בקטגוריית המשקל מעל 93 ק"ג, בקרב הראשון בשלב שמינית הגמר הוא ניצח את טיג'יני בן קאסו המרוקאי, ברבע הגמר ניצח את דאגלס נלסון האמריקאי ובחצי הגמר ניצח את מוטוקי נישימורה היפני. בגמר רוסקה גבר באיפון על קלאוס גלאן הגרמני לאחר תרגיל הראי-גושי מוצלח. ב-8 בספטמבר רוסקה התחרה בקטגוריית המשקל הפתוח, בקרב הראשון הוא ניצח את אורליך פאלק השווייצרי, בשמינית הגמר הוא ניצח את פרננדו גרסיה מהפיליפינים וברבע הגמר הפסיד לוויטלי קוזנסטוב הסובייטי. רוסקה המשיך לקרבות בית הניחומים שם גבר על צ'יקאי אישי הברזילאי וקלאוס גלאן הגרמני. משם רוסקה הגיע לחצי הגמר וניצח באיפון את ז'אן קלוד-ברונדני הצרפתי. בגמר הוא ניצח את ויטלי קוזנסטוב לו הפסיד ברבע הגמר.

לאחר פרישתו
-----------

לאחר אולימפיאדת מינכן, רוסקה פרש ומונה למאמן הלאומי של נבחרת הולנד. מאוחר יותר החל להשתתף בתחרויות היאבקות ב-'New Japan Pro-Wrestling' (אנ') וב-WWE.

בשנת 2001 רוסקה עבר שבץ מוחי שהותיר אותו נכה פיזית באופן חלקי ופגע ביכולתו לדבר.

בשנת 2013 הוא נכנס להיכל התהילה של איגוד הג'ודו העולמי. רוסקה נפטר ב-14 בפברואר 2015 בגיל 74 והותיר אחריו שני ילדים וחמישה נכדים.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של וים רוסקה (בהולנדית)

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וים רוסקה** בוויקישיתוף
* וים רוסקה, ברשת החברתית פייסבוק
* וים רוסקה, באתר olympedia.org
* וים רוסקה, באתר איגוד הג'ודו העולמי
* וים רוסקה, באתר Online World of Wrestling
* וים רוסקה, באתר JudoInside.com

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
2. ↑  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
3. ↑  הקרב מול ז'אן קלוד-ברונדני חצי גמר אולימפיאדת מינכן, אתר JudoInside

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0003 6982 5281
* LCCN: nb2012008703
* NTA: 180928651
* VIAF: 244786336
* WorldCat: lccn-nb2012008703

 |
**איגואנת האנטילים הקטנים** (שם מדעי: *Iguana delicatissima*) היא מין של איגואנה החיה בטבע רק באיים האנטילים והיא קרובת משפחתה של האיגואנה הירוקה אך היא נמצאת בסכנת הכחדה בטבע. הם חיות ברחבי יערות, ביצות מנגרובים ושיחים ברחבי האנטילים.

איגואנה זו דומה לקרובתה הירוקה אך ראשה קצר יותר, היא כהה בהרבה וללא סימני פסים בולטים עליהם. אורכם 80 ס"מ עם זנב ארוך והנקבות מגיעות לשני שלישים מאורך הזכרים. הם בעלי קשקשים גדולים וחדים וגדילי עור על צווארם וקשקשים כחולים מסביב לעיניים. הרגליים בעלי טפרים גדולים שעוזרים לטיפוס על העצים והאיגואנה חיה הן על הקרקע והן על עצים.

הם צמחוניות בעיקרון וניזונות מעלים של עצים ביער וכן מפירות וזרעים. עם זאת הם יאכלו גם חרקים וחסרי חוליות או פגרים. הם יורקים מלחים מתעלות באפם בסוף הארוחות מאחר שהצמחים מכילים במקרים רבים מלחים שעלולים לפגוע בגוף. 

איגואנות אלה נמצאות בסכנת הכחדה בטבע עקב פגיעה באזור בבית גידול שלהן לצרכים חקלאיים, ציד למטרות שימוש מסחרי בעורן וכן טריפה על ידי חיות שהובאו לאיים על ידי האדם כמו חתולים, כלבים ונמיות. מצב שימורה הנוכחי הוא ב"סכנת הכחדה חמורה" והיא נפוצה היום בעיקר בגני חיות ושמורות טבע.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איגואנת האנטילים הקטנים** בוויקישיתוף
* איגואנת האנטילים הקטנים, באתר ITIS (באנגלית)
* איגואנת האנטילים הקטנים, באתר NCBI (באנגלית)
* איגואנת האנטילים הקטנים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* איגואנת האנטילים הקטנים, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* איגואנת האנטילים הקטנים, באתר GBIF (באנגלית)

* 
* 
* 
*

הערות שוליים
------------

1. ↑  איגואנת האנטילים הקטנים באתר הרשימה האדומה של IUCN