recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
פירוש נוסף ערך זה עוסק בפרי עץ האלון. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו בלוט (פירושונים).
בלוט
סַפְלוּל ריק ללא בלוט
בלוטים בגדלים שונים
**בָּלוּט**, או **אגוז האלון**, הוא פריו של עץ האלון (מהסוגים Quercus, Lithocarpus ו-Cyclobalanopsis, ממשפחת האלוניים Fagaceae).

הבלוט מכיל זרע בודד (לעיתים רחוקות שני זרעים), עטוי קליפה נוקשה עטוית קשקשים, שצורתה כצורת כוס קטנטנה או כצורת גביע קטן והיא נקראת סַפְלוּל. גודל הבלוט עשוי להשתנות בין מין אחד למשנהו. אורכו נע בין 1 - 6 ס"מ ורוחבו נע בין 0.8 - 4 ס"מ. זמן הבשלת הבלוט נע בין 6 חודשים ל-24 חודשים (תלוי במין).

מקור השם
--------

הבלוט מופיע במקורות העבריים כפרי עץ האלון: "כלי היה במקדש ומרחשת שמה ודומה [היה] כמין כלבוס עמוק וכשבצק מונח בתוכו דומה [נדמה] כמין תפוחי הברתים [ברושים] וכמין **בלוטי** היוונים." (תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף ס"ג, עמוד א')

ייתכן כי השם העברי לבלוט נובע מהמילה המקבילה בארמית "בָּלוּטא", או מערבית "בָּלוּט".

עלתה ההשערה כי המילה בלוט נועדה לתאר את הבליטה של הבלוט מהספלול שלו. אך בדיקה במילונים הגיזרוניים שביצע נציג האקדמיה העברית ללשון[דרושה הבהרה], מעלה שאין קשר בין שורש בל״ט שעניינו ׳בליטה׳ למילה בַּלּוּט בהוראת ׳פרי האלון׳. עם זאת, לא מן הנמנע שמקור השם בשפות השמיות (ארמית וערבית) נובע בעקיפין מהשורש בל"ט בשפות אלו. 

בספרדית שם הפרי הוא bellota שהושאל מערבית, ומשמש גם לתיאור חזירים שניזונים מבלוטים ועל כן בשרם משובח במיוחד.

הבלוט כמאכל
-----------

הבלוט הוא אחד המזונות החשובים ביותר של חיות בר באזורים בהם צומחים עצי אלון. עם בעלי חיים התלויים בבלוטים כחלק חשוב בדיאטה שלהם נמנים עופות שונים, כגון יונים, עורבנים, מיני ברווזים, ומספר מיני נקר; יונקים קטנים כגון עכברים, סנאים ומיני מכרסמים אחרים; ויונקים גדולים הצורכים כמויות גדולות של בלוטים, כגון חזירים, דובים, וצבאים. כמה מיני חיפושיות ועשים מטילים את ביציהם אל תוך הבלוט, כך שהפגיות הבוקעות מהביצים ניזונות מפרי הבלוט.

בכמה תרבויות שימשו בעבר בלוטים מזון בסיסי, אולם כיום הם נחשבים מרכיב מזון זניח, ומשמשים עדיין מזון לאדם רק בקרב האינדיאנים ובקוריאה.

הבלוט הוא מזין מאוד ועתיר באנרגיה. מידת החומרים המזינים שבו משתנה ממין אחד למשנהו, אך ככלל, הבלוט מכיל כמויות גדולות של חלבונים, פחמימות ושומנים בנוסף למינרלים שונים כסידן, זרחן, אשלגן, וויטמינים. בלוט עשוי להכיל גם את החומר טאנין, שהוא רעלן וטעמו מר מאוד. כמות הטאנין משתנה בין בלוטים ממינים שונים. מערכת העיכול של בעל חיים הניזון מבלוטים, חייבת להיות מותאמת לעיכול רעלן זה. אם לא כן, די לבעל החיים לטעום מטעמו המריר של הבלוט ולא לאכול ממנו עוד.

מפיצים טבעיים של הבלוט
----------------------

משקלו של הבלוט גדול מכדי להינשא ברוח. פיזור הבלוטים נעשה בדרך כלל באמצעות בעלי חיים האוגרים מזון באדמה, כדוגמת הסנאים והעורבנים. לאחר הנביטה העורב והסנאי מאבדים בו עניין ונמנעים מאכילתו.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **בלוט** |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **ספלול** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **בלוט** |

* בלוט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  יש להבדיל בין הספלול של בלוט האלון לבין צמח הספלול (Aristolochia)
2. ↑  המילון העברי החדש א.אבן שושן 1967

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007293974305171
* LCCN: sh85000572
* NDL: 01099988

 |
**אלכסיי אריומין** (ברוסית: **Алексе́й Ерё́мин**; ‏ 17 במרץ 1919 - 11 ביוני 1998) היה צייר ריאליסטי סובייטי רוסי, אמן העם של הפדרציה הרוסית. הוא היה חבר באיגוד האמנים של סנט פטרסבורג,  ונחשב לאחד מנציגי אסכולת הציור של לנינגרד, ציוריו מוקדשים לעמים ולטבע של צפון קרליה.

ביוגרפיה
--------

אלכסיי גריגורייביץ' אריומין נולד ב-17 במרץ 1919 בכפר וליקאיה גובה, הממוקם על חוף אגם אונגה בצפון קרליה.

בשנת 1930 אלכסיי אריומין הגיע ללנינגרד. בשנים 1935–1939 למד בבית הספר המשני לאמנות בחסות האקדמיה הכל-רוסית לאמנויות.

ב-1939 גויס לצבא האדום. כטנקיסט והשתתף במלחמה נגד גרמניה הנאצית ובעלות בריתה. הוא נפצע וקיבל אותות כבוד. לאחר סיום המלחמה בשנת 1945, אלכסיי אריומין נכנס לקורס הראשון של המחלקה לציור במכון לציור, פיסול ואדריכלות בלנינגרד על שם איליה רפין, שם למד עם בוריס פוגל, סמיון אבוגוב, אלכסנדר דבלר ואלכסנדר זייצב.

בשנת 1947, הוא התחתן עם האומנית אירינה מיכאלובנה בלדינה, שסיימה את המכון לאמנויות בסנט פטרבורג אחרי המלחמה.

בשנת 1951 סיים אלכסיי אריומין את לימודיו במכון לנינגרד לציור, פיסול ואדריכלות בסטודיו של בוריס איוגנסון, יחד עם ניקולאי בסקאקוב, מיכאיל קנייב, מאיה קופיצבה, אנטולי לויטין, ארסני סמיונוב, מיכאיל טרופנוב ואמנים נוספים. עבודת הסיום שלו הייתה ציור ז'אנר "לנין בצייד בסיביר" 

מאז 1939 אלכסיי אריומין השתתף בתערוכות אמנות. הוא צייר ציורים ז'אנרים והיסטוריים, פורטרטים, נופים, רישומים מהחיים. הוא התפרסם בעיקר בזכות ציוריו שהוקדשו לעמים ולטבע של צפון קרלייה. 

מאז 1951 הוא היה חבר באיגוד האמנים של לנינגרד, וזכה בתוארי הכבוד של הפדרציה הרוסית (1978).

אלכסיי גריגורייביץ' אריומין מת ב-11 ביוני 1998 בסנט פטרסבורג בשנת השמונים לחייו. ציוריו שוכנים במוזיאון הרוסי הממלכתי, גלריית טרטיאקוב הממלכתית, במוזיאונים לאמנות ובאוספים פרטיים ברוסיה, יפן, אנגליה, פינלנד ומדינות אחרות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלכסיי אריומין** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Directory of Members of the Union of Artists of USSR. Volume 1.- Moscow: Soviet artist, 1979. p.363.
2. ↑  Sergei V. Ivanov. Unknown Socialist Realism. The Leningrad School.- Saint Petersburg: NP-Print Edition, 2007. pp.9, 15, 18, 20, 21, 27, 29, 30, 195, 271, 360, 384, 388, 390, 392-395, 397-402, 404-407, 411, 413-424.
3. ↑  Anniversary Directory graduates of Saint Petersburg State Academic Institute of Painting, Sculpture, and Architecture named after Ilya Repin, Russian Academy of Arts. 1915–2005. Saint Petersburg: Pervotsvet Publishing House, 2007. p.64.
4. ↑  "Ленинградский художник Еремин Алексей Григорьевич". Socialist Realism. Kiev club of collectors.
5. ↑  Golenky Georgy. Alexei Eriomin. Leningrad, Khudozhnik RSFSR, 1985.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 2700154260338524480008
* WorldCat: viaf-2700154260338524480008

 |
**אלכסנדר ינקלוביץ לרנר** (ברוסית: Александр Яковлевич Лернер) (7 בספטמבר 1913 – 6 באפריל 2004) היה מדען וסירובניק סובייטי.

ביוגרפיה
--------

הוא נולד למשפחה יהודית בוויניצה באימפריה הרוסית (כיום אוקראינה). ב-1938, לרנר סיים תואר בהנדסת חשמל במכון להנדסת חשמל במוסקבה, בשנת 1940, קיבל תואר דוקטור מאותו מוסד. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת לרנר כמהנדס הראשי של המעבדה האוטונומית המרכזית במשרד הסובייטי למטלורגיית ברזל במוסקבה.

לרנר הפך לחבר באליטה המדעית והטכנולוגית הסובייטית. הוא היה מטפל מוביל בקיברנטיקה. זהו ענף מדעי העוסק במערכות בקרה אנושיות כמו המוח ומערכות העצבים שבהן הן מתחברות עם מערכות אלקטרוניות מורכבות. כמו כן, המשוואות המתמטיות שלו חזו היצע וביקוש של חומרים חיוניים כמו פלדה, או הקצאת משאבים נדירים.

הוא היה המדען הסובייטי הבולט הראשון שביקש להגר לישראל. בקשתו נדחתה, והביאה לאובדן פתאומי של תפקידיו וזכויותיו. ב-1977 פורסם בעיתון הסובייטי איזבסטיה מכתב שכינה את לרנר "מנהיג קן ריגול". מקורביו בתנועת הסירובניקים - נתן שרנסקי, ולדימיר סלפק ואידה נודל - נעצרו. לבסוף ניתן לו אישור יציאה והיגר לישראל ב-27 בינואר 1988 יחד עם בנו, כלתו ונכדתו.

לרנר קיבל מינוי במחלקה למתמטיקה במכון ויצמן למדע שם המשיך במספר פרויקטים, ביניהם פיתוח לב מלאכותי ובניית מודל מתמטי לניבוי התנהגות של חברות מפותחות.

אלכסנדר נפטר ב-2004 ברחובות בגיל 90.

קישורים חיצוניים
----------------

* אלכסנדר ינקלוביץ לרנר, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה
* אלכסנדר ינקלוביץ לרנר, באתר dblp

הערות שוליים
------------

1. ↑  Welcome | Yale University Press, yalebooks.yale.edu
2. ↑  Saxon, Wolfgang (2004-07-06). "Alexander Lerner, Cybernetics Expert, Is Dead at 90". *The New York Times* (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2022-01-23.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007436361305171
* BIBSYS: 90924447
* CiNii: DA05258255
* dblp: 145/6624
* GND: 119199726
* ISNI: 0000 0004 0027 0473
* LCCN: n92013658
* MGP: 205641
* NTA: 074772082
* RERO: 02-A013500157
* SNAC: w6bb1cc7
* SUDOC: 07044286X
* VIAF: 194289029
* WorldCat: lccn-n92013658

 |
הברון ממדראש, **נאנדור מדראשי-בק** (במקור עד 1906 **בק**, בהונגרית: **Madarassy-Beck Nándor**; מדראש, 8 באוגוסט 1839 – בודפשט, 16 בפברואר 1909) היה בנקאי, כלכלן יהודי-הונגרי, אביו של דיולה מדראשי-בק, אחיו של מיקשה מדראשי-בק, דודו של מרצל מדראשי-בק וסבו של ז'וז'ה מדראשי.

ביוגרפיה
--------

נאנדור בק נולד במשפחה יהודית כבנם של בנם של דוד בק ושל שרה (לוטי) ברגר. הוא רכש את כישוריו הבנקאיים בווינה. בסיום לימודיו, עבד בסניף הבנק Credit-Anstalt für Gewerbe und Handel. בשנת 1867 הפך לפקיד הראשי בבנק האנגלו-הונגרי שנוסד באותה עת. בשנת 1869 הצטרף לבנק האשראי למשכנתאות ההונגרי (Magyar Jelzálog Hitelbank) שהוקם באותה תקופה. בשנת 1871 נבחר על ידי דירקטוריון הבנק פה אחד כמנכ"ל הבנק. בתקופתו כמנכ"ל הוא הרחיב את מתן המשכנתאות לכל שטח המדינה. בשנים 1899–1907 היה נשיא הבנק שלו, כמו גם של "הבנק החקלאי", של "בנק הקצבאות". ושל "בנק ההתיישבות והפרצלציה" (Magyar Telepítő és Parcellázó Rt). הוא היה חבר בדירקטוריונים של חברת החשמל ההונגרית, "איגוד הכספים של בודפשט" וב"בנק המשכנתאות הלאומי הקרואטי-סלבוני". מאמריו הופיעו בעילום שם בכתבי עת ובמגזינים שונים.

בשנת 1893, פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה העניק לו עיטור גבוה. הוא הכיר בשירותיו המצוינים בתחום הכלכלה הציבורית על ידי הענקת מסדר כתר הברזל דרג 3. שנתיים לאחר מכן, כהכרה בפעילותו למען החקלאות הקפיטליסטית, הוא קיבל תואר אצולה הונגרי בהוספת השם מדראשי. בשנת 1902 מונה ליועץ חצר המלוכה ובשנת 1906, כהוקרה על פועלו הרב בתחום הכלכלה, הוענק לו תואר הברון ההונגרי. קברו נמצא בבית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני.

משפחתו
------

אשתו הייתה לאורה שיין (1852–1911), נישאו ב-26 במאי 1872.

ילדיהם:

* דיולה מדראשי-בק (1873–1939) בנקאי, עורך דין
* אדן בק (1874–?)
* אילונה מדראשי-בק (1880–?) ציירת

הוקרה
-----

* מסדר כתר הברזל דרג 3 (1893)
* יועץ חצר מלכותי (1902)

לקריאה נוספת
------------

* נתוניו במאגר מוזיאון הספרותי פטפי
* Gudenus János József: A magyarországi főnemesség XX. századi genealógiája I–V. Natura–Tellér Kft.–Heraldika, Budapest, 1990–1999 (הגנאלוגיה של האצולה הבכירה בהונגריה)
* Magyar életrajzi lexikon II. (L–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1969. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת אגנש קניירש)
* לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. נאנדור מדראשי-בק

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári halotti akv. 109/1909. folyószáma alatt".
2. ↑  "Gyászjelentése (1909)".
3. ↑  Igazgatóvá választás (1871. december 16.) *Ellenőr*, 3. évfolyam, 427. szám
4. ↑  "Bankigazgatók kitüntetése". *Pesti Hírlap*. 1893-11-08. p. 6.
5. ↑  Nemesség madarasi előnévvel (1896. január 4.) *Budapesti Közlöny*, 30. évfolyam, 3. szám
6. ↑  "Beck Nándor kitüntetése". *Magyar Nemzet*. 1902-06-25. p. 3.
7. ↑  "Madarassy-Beck báró". *Budapesti Hírlap*. 1906-04-12. p. 12.
8. ↑  "Madarassy-Beck Nándorné gyászjelentése (1911)".
סעדיה דמארי 
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.  
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
עטיפת האוטוביוגרפיה "כשהתימני צוחק"
**סעדיה דמארי** (1913? - 1988), היה שחקן, קריין ומחזאי ישראלי.

קורות חיים
----------

סעדיה נולד בד'מאר שם למד בחדר ובגיל שבע הוסמך להיות שוחט. אביו יחיא זכריה דמארי היה מלמד (מארי) לילדים ובשארית שעות היום היה עובד בבית-מלאכתו לתיקון כלי-ירייה של תושבי המקום. הוא עלה עם משפחתו לארץ ישראל בשנת 1924. הם יצאו ברגל במסע מתיש מד'מאר לעדן ומשם עלו לאנייה שהשיטה אותם ליפו דרך תעלת סואץ.

הם התיישבו בשכונת התימנים "שיבת ציון" בפאתי ראשון לציון שם שימש אביו כ"מארי" (רב ומורה) בחדר תימני וסעדיה עזר לו.

אהרון קרון, מנהל בית הספר חביב ביקר ב"חדר, והתרשם מהקריאה ויכולת הביטוי של סעדיה והציע שימשיך את לימודיו בבית ספרו. סעדיה הופיע שם כבועז בהצגת רות המואביה ובקהל נכחה חמדה בן יהודה שהתרשמה מהופעתו והזמינה אותה לקרוא שיר של אביגדור המאירי לזכר אליעזר בן יהודה. ההופעה הייתה בקולנוע אדיסון מול קהל נכבדים שכלל את חיים נחמן ביאליק, שאול טשרניחובסקי, יוסף קלאוזנר ועוד.

בהמשך עבר לירושלים ולמד בסמינר המזרחי למורים בירושלים. הוא למד גם משחק בסמינר בהדרכתו של אלף ארי וולף ובסטודיו דרמטית ירושלמית בהדרכתו של בן-חנוך.

במלחמת העצמאות גויס למחת"ר (מחלקת תרבות) בצה"ל והופיע לפני חיילים בכל רחבי הארץ במערכונים משעשעים.

ב-1950 מונה למנהל המדור לעולי תימן ב-קול ישראל והיה שדרן ב"קול ציון לגולה" ששידר אל בני תימן שטרם עלו ארצה. התכנית שודרה במשך 16 שנה ואות הפתיחה שלה היה השיר "אני צמא" למילים של שלום בן דוד/שלום שבזי.

ייסד להקות אחדות שהעלו מופעים בסגנון תרבות יהודי תימן:שולמית (1939-1935), קדמה (1941), משכן (בתמיכת הסתדרות העובדים) סמדר ועוד.

ייסד גם את להקת המחול התימנית הראשונה בארץ לכנס מחולות העם הראשון בדליה.

בלהקות התימניות ובהופעות היחיד, העלה חומרים מהווי הדורות בישראל, מהווי התנ*ך, מהווי האגדה ומהווי יהדות תימן.*

שיחק בתיאטרון "אהל" "דו רה מי", "תילון" ועוד, בהצגות "העיר הזאת", "סוף העולם", "אלדורדו", "דוד וגוליית", "חג'י בבה", "המבשר" ועוד. ב-1956 שיחק בתיאטרון "דו רה מי" במחזמר "שולמית" לצד אחותו שושנה שהופיעה בתפקיד הראשי כשולמית.

כתב מחזות -הגר, בואי תימן (1956), רות המואביה, אליעזר בן הורדוס, ועוד. ומערכונים: הלל הענוותן, בדרך לציון, דרך הנשר בשמים (עיבוד) ועוד. תיאטרון אהל העלה על במתו את מחזהו - המבשר (1957).

בקולנוע שיחק בסרטים" "באין מולדת" (1956), "מוישה ונטילטור" (1966), "הגן" (1977), "לא לעלות יותר" (1980).

ב-1987 כתב אוטוביוגרפיה בשם "כשהתימני צוחק".

משפחה
-----

סעדיה היה אחיה הגדול של הזמרת שושנה דמארי, אתה הופיע בסרט "באין מולדת" ובמחזמר "שולמית".

היה נשוי לשחקנית שאני דמארי. ולהם בת, העיתונאית חבצלת דמארי ובן, אביחי.

לקריאה נוספת
------------

**סעדיה דמארי: כשהתימני צוחק**; הוצאת אלף, 1987

קישורים חיצוניים
----------------

* סעדיה דמארי, באתר "אלבום המשפחות" של מוזיאון ראשון לציון.
* סעדיה דמארי, ב"מערכת חיפוש אנשי במה"
* סעדיה דמארי מקריא מהרומן "יעיש" של חיים הזז, באתר יוטיוב
* אהרון עמרם שר "אני צמא", באתר יוטיוב
* סעדיה דמארי, באתר זמרשת
* סעדיה דמארי, באתר IMDb
סמל החברה, 1947 - 2006
מוסקביץ'
**מוֹסקביץ'** (ברוסית: **Москвич**) הוא כינויים של דגמי מכוניות נוסעים שיוצרו בברית המועצות והיו נפוצים בגוש המזרחי כולו. זה גם היה שמו של המפעל בשנים 1992–2006.

בשנת 1998, חלק מהשטח של המפעל הועבר למפעל משותף לייצור כלי רכב בין ממשלת מוסקבה לרנו. בתחילה נקראה החברה Avtoframos, מאוחר יותר היא עברה לשליטתה של רנו רוסיה (אנ'). מ-1998 עד 2022 ייצרה מכוניות רנו.

במאי 2022, הנכסים של רנו רוסיה הפכו לרכוש של ממשלת מוסקבה. ראש עיריית מוסקבה סרגיי סוביאנין הכריז על תוכניות לייצר מכוניות תחת המותג מוסקביץ' במפעל.

היסטוריה
--------

ראשית המפעל בשנות ה-30 של המאה ה-20 כאשר במוסקבה הוקם מפעל להרכבת מכוניות פורד. בשנת 1933 הפך המפעל לסניף של מפעל גא"ז והחל לייצר מכוניות מתכנון מפעל זה. בסוף מלחמת העולם השנייה החרימו הסובייטים את כל קו הייצור של אופל קדט ממפעלי אופל ברוסלסהיים, גרמניה. קו היצור הועבר בשלמותו למפעל שנקרא "מ.ז.מ.א" ("מוסקובסקי זאבוד מאלוליטרוביך אבטומובילי" - מפעל מוסקבאי למכוניות קטנות נפח), שם החלו לייצר בשנת 1947 את דגם "מוסקביץ' 400", שהיה למעשה האופל קדט הגרמנית. "מוסקביץ'" משמעו "מוסקבאי". מכונית זהה בשם זהה יוצרה גם בבולגריה.

שנות הזוהר של המפעל היו במחצית השנייה של שנות ה-50 ושנות ה-60. בתקופה זו התרכז המפעל בייצור מכוניות נוסעים שתוכננו בו עצמו. המכוניות זכו לפופולריות בברית המועצות. בשנת 1968 הוחלט על הקמת קווי ייצור חדשים תוך התבססות על טכנולוגיה שנרכשה מחברת רנו הצרפתית. יכולת הייצור של המפעל הוגדלה ל-200 אלף מכוניות בשנה. למרות פסי הייצור החדשים, המפעל המשיך בייצור המכוניות מדגם "מוסקביץ' 408" ומוסקביץ' 412 שתוכננו בתחילת שנות ה-60. המפעל שינה את שמו ל-AZLK ("אבטומובילני זאבוד לנינסקובו קומסומולה" - מפעל מכוניות על שם הקומסומול הלנינאי.

במחצית שנות ה-70 היה ברור שדגמי המכוניות שנמצאים בייצור אינם יכולים להתמודד עם הדגמים המודרניים יותר מתוצרת מפעל אווטוואז. הדגם שהיה בייצור עבר מתיחת פנים אך לא יכול היה להתמודד עם הדגמים המודרניים. לאור זאת נתח השוק של המכוניות מתוצרת המפעל היה בירידה מתמדת. החל משנת 1977 כבר לא ניתן היה למצוא לקוחות למכוניות מוסקביץ' במדינות אירופה המערבית. למרות הנחיתות הטכנית, המשיכו קווי הייצור לפעול ובשנת 1986 נבנתה המכונית ה-4 מיליון מתוצרת המפעל. במקביל לכך, נותר חלק משמעותי של תוצרת המפעל בלתי מכור בחניונים בתוך גדרות המפעל עצמו. בסוף שנות ה-80 הצליח המפעל לתכנן ולהתחיל בייצור מכונית עם הנעה קדמית. איכות התוצרת הייתה נמוכה והיה קשה למצוא לקוחות אף בתחומי ברית המועצות.

לאחר התפרקות ברית המועצות החל ייצור מכוניות נוסעים תחת השם "OAO Moskvich". החברה פשטה רגל ב-2002 ובשנת 2006 הכריזה על הליך פירוק ופורקה. כל זכויות הייצור הועברו לרנו שהקימה בשטחי המפעל קו ייצור להרכבת מכוניות מתוצרתה. לאחר פלישת רוסיה לאוקראינה רנו החליטו לסגור את העסקים ברוסיה. המפעל הקיים נרכש על ידי עיריית מוסקבה.

בניהול של עיריית מוסקבה החברה החלה לייצר רכבים מדגמי "מוסקביץ' 3" (על בסיס רישיון שהתקבל מחברה סינית), שנמכרו החל מינואר 2023 ודגמי מוסקביץ' 6 שייצורם צפוי להתחיל באפריל 2023.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוסקביץ'** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מוסקביץ'
* מוסקביץ', ביישום טלגרם

* מוסקביץ', ברשת החברתית VK
* אתר חובבי מוסקביץ' (רוסית)(הקישור אינו פעיל)
* אתר עם תמונות רבות של מכוניות מוסקביץ'

הערות שוליים
------------

1. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph495121

 |
**ספטמבר שלא נגמר** (באנגלית: **September that never ended** או **Eternal September**) הוא כינוי, בפי משתמשים ותיקים ברשת האינטרנט, לתקופה שהחלה בספטמבר של שנת 1993. פרק זמן זה התאפיין בזרם של משתמשים חדשים ולא מנוסים שאינו נגמר ושמשפיע, לכאורה, לרעה על תרבות הדיון ועל ההרכב החברתי של המשתמשים ברשת.

עד שנת 1993 הַגישה לאינטרנט הייתה מוגבלת בעיקר לסטודנטים וחוקרים ממוסדות אקדמיים, מחקריים וביטחוניים. עד אז, מדי חודש ספטמבר סטודנטים חדשים שהתחילו ללמוד באוניברסיטאות ובמכללות היו מקבלים גישה לרשת ומציפים את קבוצות הדיון בשאלות פשוטות על שימוש ברשת ובמחשבים בכלל ובלי התחשבות בנימוסי אינטרנט.

בשנת 1993, ספקית האינטרנט הגדולה "אמריקה און ליין" נתנה ללקוחותיה גישה לרשת קבוצות הדיון Usenet בלי להסביר להם שמדובר ברשת חיצונית ותיקה בעלת תרבות דיון מגובשת. אם עד אז המשתמשים החדשים היו מגיעים בעיקר מהעולם האקדמי ואחרי זמן־מה בדרך כלל היו לומדים להשתמש ברשת והופכים למשתמשים מנוסים ומכובדים, הרי שעכשיו הרשת נפתחה לציבור הרחב ונראָה שלא יהיה סוף לשאלות של משתמשים חסרי ניסיון. הביטוי עצמו נטבע לראשונה על ידי משתמש Usenet דייב פישר (Dave Fischer) ב־26 בינואר 1994 בקבוצות הדיון alt.folklore.computers, העוסקת בתרבות האינטרנט – כשמישהו שאל אם יותר נכון למיין את "שרשורי ספטמבר" בתור "מתמשכים" או "חוזרים", פישר ענה: "זה לא משנה עכשיו. ספטמבר 1993 ייכנס לתולדות הרשת כ'ספטמבר שלא נגמר'".

בעשור הראשון של המאה ה-21 ספקי אינטרנט רבים הפסיקו את שירות הגישה ל-Usenet דרך פרוטוקול news, כך שבמובן מסוים ספטמבר 1993 כן נגמר, אולם בתקופה הזאת מיליוני משתמשים חדשים ומגוונים הצטרפו לרשת האינטרנט ותרבות הרשת השתנתה לבלי הכר ממילא.

לקריאה נוספת
------------

* The Year September Never Ended, *net.wars*, Wendy M. Grossman, NYU Press, 1998
* September that never ended ב־Jargon File בעריכת אריק ס. ריימונד

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ספטמבר שלא נגמר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  בדיון "Weeks? hah!!"‏ – ברשת USENET‏, בארכיון קבוצות גוגל
**בית גולדשטיין** המכונה גם **בית מש"ק**, ממוקם במרכז העיר תל אביב ברחוב פינסקר 10 פינת רחוב אידלסון 22.

הבית נבנה במקור עבור העסקן הציוני אלכסנדר גולדשטיין, במקום בו נפגשו תל אביב המרכזית ושכונת נחלת יצחק ההיסטורית. המבנה בן שלוש קומות, והוא גדול ממדים ביחס למבנים האחרים בסביבה.

המבנה
-----

המבנה מורכב למעשה משני בניינים בעלי חדר מדרגות משותף. המבנה שבחזית רחוב פינסקר מעוצב בסגנון נאו-קלאסי, תוכנן בשנת 1925 על ידי האדריכל יוסף ברלין, לצורכי מגורים והבניה הושלמה בשנת 1926. המבנה מאופיין בקומת רוסטיקו מלאה כבסיס לשתי קומות נוספות בעלות קשתות בסגנון הרנסאנס.

הבניין שבחזית רחוב אידלסון תוכנן בשנת 1932 על ידי האדריכל שלמה גפשטיין כאגף מגורים חדש. המבנה הוא בעל חזית א-סימטרית וכולל הדגשות אופקיות באמצעות מרפסות אורכיות שקועות ברוח התנועה המודרנית.

היסטוריה
--------

ביולי 1927 עברו להתגורר בבניין בשכירות דוד בן-גוריון ואשתו פולה. בדירה אחרת בבניין התגוררה הציירת ציונה תג'ר ובנה, אברהם כץ-עוז, לימים שר החקלאות. בדירה אחרת בבניין התגורר האדריכל בנימין צ'לנוב. גג המבנה שימש במשך שנים רבות כמקום מפגש לאגודת ציירי העיר תל אביב. 

עיריית תל אביב-יפו קבעה כי על המבנה לעבור שימור מחמיר בהיותו חלק מאזור העיר הלבנה שהוכרזה כאתר מורשת עולמי על ידי אונסק"ו בשנת 2003.

בשנים 2009–2014 התנהל במבנה שיפוץ ושימור בניהול האדריכלית ניצה סמוק, אשר כלל את שימור החזיתות, ציורי קיר בחדר המדרגות ובמרפסות הפתוחות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית גולדשטיין** בוויקישיתוף
* תיאור היסטורי קצר
* כתבה אודות השיפוץ במבנה

הערות שוליים
------------

1. ↑  אין להתבלבל עם שכונת נחלת יצחק במזרח העיר
2. ↑  התיאור האדריכלי מבוסס על שלט ציון מטעם עיריית תל אביב הקבוע על החומה החיצונית
**פטר ואלי** (25 בדצמבר 1919 - 18 בספטמבר 1973) היה פוליטיקאי הונגרי ממוצא יהודי שכיהן כשר אוצר בשנים 1967-1971, בעת רפורמות כלכליות שפתחו את הונגריה למסחר עם המערב.

ביוגרפיה
--------

ואלי נולד למשפחה יהודית בשם וייס בסומבטהיי. הוא קיבל תואר בהנדסה כימית מהאוניברסיטה הטכנולוגית בבודפשט בשנת 1942. הוא עבד זמן מה במפעל תרופות ולאחר מכן ניהל מעבדה במפעל לעיבוד עורות. בינואר 1945 הוא נעצר לזמן קצר באשמת הפצת תעמולה קומוניסטית. לאחר כניסת הצבא האדום להונגריה הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית ההונגרית באפריל 1945. בשנים 1948-1952 היה עוזר הוראה ומרצה לכלכלה בבודפשט. בשנת 1954 הוא מונה לסגן יושב ראש רשות התכנון ההונגרית והמשיך לעבוד ברשות התכנון עד שנת 1967. בתפקידו זה היה מאלו שהצביעו על הבעיתיות בתוכניות התיעוש של הונגריה שכוונו לייצור מוצרים תחליפי ייבוא ועל כן היו באיכות נמוכה ולא אפשרו רכישת מוצרי ייבוא הכרחיים. הוא הציע לשנות את המדיניות ולעבור לייצור מוטה ייצוא והתרכזות בייצור מוצרים באיכות גבוהה. בשנת 1967 הוא מונה לשר האוצר של הונגריה. תוכניתו שכונתה "המכניזם הכלילי החדש" זכתה להצלחה גדולה. הוא פתח את הונגריה למסחר עם המערב והביא את רמת החיים בהונגריה לרמה הגבוהה ביותר מבין כל מדינות הגוש המזרחי. בעקבות זאת הוא זכה לפופולריות רבה בקרב הציבור, אך לא בקרב ההנהגה הקומוניסטית בהונגריה וברית המועצות.

במאי 1971 הוא קודם להיות סגן ראש הממשלה ונציג הונגריה בקומקון. במרץ 1973 הוא ביקר בארצות הברית במטרה לקדם את היחסים בין המדינות. 

ב-15 בספטמבר 1973 בעת ביקור במפעל מתכת הוא נדחף על ידי מנוף שאיבד שליטה לתוך דוד מתכת רותחת. הוא נפטר מפצעיו ב-18 בספטמבר 1973. במערב עלו חשדות שואלי חוסל, אך לא נמצאו ראיות לכך.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פטר ואלי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  נפתלי קראוס, הסגן היהודי של ראש ממשלת הונגריה, מעריב, 3 ביוני 1971
2. ↑  The Hungarian Economic Reforms 1953-1988, pages 116-118
3. 1 2  T. W. Tibby Weston, The Vision: A Candid Autobiography of a Survivor of Nazis and Communists, Xlibris Corporation, 15 Aug 2001, pages 240-246
4. ↑  Pál Germuska, Unified Military Industries of the Soviet Bloc, 2015, page 167
5. ↑  Bennett Kovrig, Of Walls and Bridges, page 120
6. ↑  Hungarian Official Dies, 20 בספטמבר 1973

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1280844078
* VIAF: 8093167764317913890006
* WorldCat (עם VIAF): 8093167764317913890006

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"פטר ואלי"**.
**קרמיין "מינו" ראיולה** (באיטלקית: **Carmine "Mino" Raiola**;‏ 4 בנובמבר 1967 – 30 באפריל 2022) היה סוכן כדורגלנים איטלקי הולנדי, שנחשב לאחד מסוכני הכדורגל הבולטים בעולם. בין מיוצגיו זלאטן איברהימוביץ', ארלינג הולאן, פול פוגבה, אדינסון קבאני, מריו באלוטלי, הנריך מחיתריאן, מתייס דה ליכט וג'אנלואיג'י דונארומה.

ביוגרפיה
--------

ראיולה נולד בעיר סלרנו בדרום איטליה. בהיותו בן שנה עברה המשפחה להולנד, ואבי המשפחה פתח פיצרייה איטלקית שבה עבד ראיולה כמלצר. בנעוריו שיחק מעט כדורגל חובבני אך לא הצליח להתמקצע בו. בגיל 23, לאחר שסיים תואר במשפטים, החל להיות מעורב בניהול של קבוצת כדורגל חובבנית בשם HFC הארלם, והחל לייצג שחקנים מהאזור. מספר שנים לאחר מכן פנה אליו סוכן השחקנים ההולנדי רוב יאנסן וביקש ממנו לסייע (בעיקר בתרגום) בהעברת דניס ברגקאמפ מאייאקס לאינטר. לאחר שהעסקה הושלמה, ראיולה החל ללמוד את רזי המקצוע. בשנת 1996 עשה את העסקה הרצינית הראשונה שלו, לאחר שתיווך בעסקה שהעבירה את הכדורגלן הצ'כי פאבל נדבד ללאציו ובהמשך ליובנטוס עבור 41 מיליון אירו. השחקן שבזכותו ראיולה התפרסם הוא זלאטן איברהימוביץ' שחתם בסוכנות שלו בשנת 2000. הוא תיווך במעברים של איברהימוביץ' מאייאקס ליובנטוס ולאחריה לאינטר, לברצלונה, למילאן לפאריס סן ז'רמן ולמנצ'סטר יונייטד, כשעל כל מעבר הוא מרוויח עמלה.

ב-2016 תיווך בהעברתו של פול פוגבה מיובנטוס למנצ'סטר יונייטד תמורת 105 מיליון יורו, שבזמנו הייתה ההעברה הגבוה ביותר בכדורגל העולמי. תמורת העברה בודדת זו הרוויח לפי פרסומים 27 מיליון יורו. באותה שנה הוא רכש אחוזה מפוארת במיאמי, תמורת כעשרה מיליון יורו. לפי פרסומים האחוזה הייתה שייכת בעבר לאל קפונה.

לפי פרסום בפורבס, ב-2018 ייצג ראיולה שחקנים החתומים על חוזים בשווי של מעל 600 מיליון דולרים. הוא הרוויח מעמלות על עסקאות שתיווך כשישים מיליון דולרים.

לסוכנות השחקנים שלו קראו "מגווייר", על שם דמות סוכן השחקנים הממולח (טום קרוז) בסרט ג'רי מגווייר. ראיולה היה ידוע בראיונות פרובוקטיביים בהם הוא תוקף שחקנים ומאמנים שלדעתו לא התייחסו כראוי למיוצגיו, סגנון לבושו מרושל לעיתים, אך הוא נחשב כסוחר ממולח. היה דובר שבע שפות שסייעו לו לתקשר עם שחקנים שונים בשפתם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מינו ראיולה** בוויקישיתוף
* מינו ראיולה, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* מינו ראיולה, ברשת החברתית אינסטגרם
* מצא את מינו: על הסוכן הלא שפוי שמייצג משוגעים, באתר ONE
* דור הופמן, דבר עם הסוכן שלי | ישראל היום, באתר ישראל היום, 18 ביוני 2015 12:26
* שחר שקלש, ‏‏סוכן כפול: מינו ראיולה משגע את כל הגדולות, באתר ספורט1, 1 באוגוסט 2016
* יעקב זיו, ‏‏דובר שבע שפות, אין לו סטייל ופרגי שונא אותו, באתר ספורט1, 29 באפריל 2016

הערות שוליים
------------

1. ↑  Dan Burke, Mino Raiola's family confirm agent's death aged 54, OneFootball, ‏30.04.2022
2. ↑  =Official: Pogba to Man Utd for €105m, ‏ באתר Football Italia ‏8 באוגוסט 2016
3. ↑  ynet ספורט, העמלה לסוכן של פוגבה: 27 מיליון אירו, באתר ynet, 25 באוקטובר 2016
4. ↑  התפנק: ראיולה רכש את האחוזה של אל קפונה, באתר ערוץ הספורט, 17 באוגוסט 2016
5. ↑  שירות כלכליסט, פורבס קבע: מיהם סוכני הספורט "המשפיעים" בעולם, באתר כלכליסט, 27 בספטמבר 2018

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1256389153
* VIAF: 5337162118009102320004
* WorldCat (עם VIAF): 5337162118009102320004

 |
**הפארק הלאומי הר הגעש ארנל** הוא פארק לאומי בקוסטה ריקה בחלק המרכזי של המדינה. הפארק מהווה חלק מאזור שימור הארנל. הוא כולל את הר הגעש ארנל, שהוא הפעיל ביותר במדינה. היו כאלה שהאמינו שהוא רדום עד להתפרצות גדולה שלו ב-1968 שנמשכה עד שנת 2010. הפארק נמצא בסמוך לאגם ארנל, שהוא האתר הגדול ביותר בקוסטה ריקה לייצור אנרגיה הידרואלקטרית, כולל סכר אגם ארנל.

בפארק נמצא גם הר געש נוסף, בשם צ'אטו, שבלוע שלו נמצאת לגונה. הוא נקרא גם Cerro Chato (מילולית הר צ'אטו) מכיוון שהוא לא פעיל כבר במשך כ-3,500 שנים. בפארק ובסביבתו ישנם לודג'ים, בתי הארחה ומלונות שונים, חלקם ליד מעיינות חמים, ואחרים מתמקדים בטיולי סאפרי וצפייה בחיות הבר החיות באזור. בתוך הפארק הלאומי נמצאים מוזיאון ההרים הוולקנים ותחנת ריינג'רים שומרי טבע.

הפארק שוכן בתוך אזור השימור של ארנל, המגן על שמונה מתוך 12 אזורי שמורות טבע של קוסטה ריקה באזור שבין רכסי ההרים Guanacaste ו-Tilaran, כולל אגם ארנל. הגישה לפארק היא דרך מחוז לה פורטונה (La Fortuna), אך הוא נגיש גם דרך טילראן (Tilarán) והחוף הצפוני של אגם ארנל.

חי וצומח
--------

### עולם החי

מיני החי העיקריים הם פקת השפלה, הטפיר, הקופים מסוג קפוצ'ין לבן ראש, קופים מסוג שאגן וקופים מסוג קופים אדומים; סוגי חוטמנים, סוגי עצלנאים וסוגי יגוארים. עופות מסוג יונקי דבש, או קוליבריים, ציפור קצאל (Quetzal), תוכים, תוכונים, וסוגי עורבנים.

### צומח

בין הצמחים העיקריים ניתן למצוא עצי גויאבה דל מונטה, ער אציל, עצי קוקובולו, שסק, עצי בלזה, עצים מסדרת ססרופיה ומינים שונים של דקלים, סוגי הליקוניה, סחלבים, שרכים וברומליים כולל מינים אנדמים שונים.

ראו גם
------

* ארנל
* קוסטה ריקה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פארק לאומי ארנל** בוויקישיתוף
* מידע רשמי של הגוף המנהל המערכת הלאומית של אזורי שימור (בספרדית)
* 1968 התפרצות ארנל
* הפארק הלאומי הר הגעש ארנל בפארקים הלאומיים של קוסטה ריקה
* היסטוריה של הר הגעש ארנל

הערות שוליים
------------

1. ↑  אודות SINAC
2. ↑  Arenal Volcano National Park Costa Rica, costa-rica-guide.com
3. ↑  Arenal Volcano National Park, Costa Rica - 2023 Guide, www.anywhere.com
**פול אדגר אקווקו** (בצרפתית: **Paul Edgar Akouokou**; נולד ב-20 בדצמבר 1997) הוא כדורגלן מחוף השנהב המשחק באולימפיק ליון ובנבחרת חוף השנהב.

קריירת מועדונים
---------------

אדגר התחיל את הקריירה שלו באקנאס מליגת העל הפינית. ב-29 באפריל 2016 אדגר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–3 ליובסקילה. ב-25 בספטמבר 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0–2 נגד גראנקולה. במשחקו האחרון בקבוצה הורחק לראשונה בקריירה במשחק בו הפסידה אקנאס 0–4 לטורון פאלוסאורה.

ב-27 באוגוסט 2017 הושאל לבית"ר ירושלים עד לסיום העונה. ב-11 בספטמבר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי בית"ר כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-76 של משחק הליגה נגד מכבי פתח תקווה. בית"ר ניצחה את המשחק 1–2 כאשר הנגיעה הראשונה של אדגר בכדור, הובילה למהלך שבסופו מרסל הייסטר הבקיע את שער הניצחון עבור בית"ר.

ב-1 בפברואר 2018, לאחר שהגיע אישור מאקנאס הפינית אליה שייך השחקן, הוא הושאל לקבוצת הפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית. לבית"ר עומדת האופציה לרכוש את השחקן חזרה בקיץ.

באוגוסט 2018 אדגר הצטרף לקבוצת המילואים של בטיס.

בספטמבר 2020 הוכרז כי אדגר ייקח חלק מהסגל הבוגר של בטיס לקראת העונה הקרובה.

ב-1 בספטמבר 2023 הצטרף לאולימפיק ליון מליגת העל הצרפתית.

קריירה בינלאומית
----------------

ב-25 במרץ 2022 ערך אדגר את הופעת הבכורה שלו בנבחרת חוף השנהב, בהפסד 1–2 לנבחרת צרפת במשחק ידידות.

תארים
-----

**ריאל בטיס**

* גביע המלך: 2021/2022

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  אופיר סער‏, בית"ר ירושלים: פול אדגר חתם בהשאלה לעונה, עם אופציה לרכישה, באתר וואלה!‏, 27 באוגוסט 2017
2. ↑  רענן ברנובסקי, ‏‏האישור הגיע: פול אדגר עובר להפועל ראשון לציון, באתר ספורט1, 1 בפברואר 2018

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"פול אדגר"**.
**פייר אמין ג'ומאייל** (ערבית: **بيار أمين الجميل**; 23 בספטמבר 1972 – 21 בנובמבר 2006), פוליטיקאי לבנוני, נוצרי-מרוני, פעיל במפלגת הפלנגות, נרצח בעת שכיהן כשר התעשייה בממשלת לבנון.

חייו
----

פייר אמין ג'ומאייל הוא נצר למשפחה הנמנית עם האליטה הפוליטית של לבנון זה מספר דורות: אביו אמין ג'ומאייל היה נשיא לבנון, דודו בשיר ג'ומאייל שירת אף הוא כנשיא לבנון עד שנרצח, וסבו פייר ג'ומאייל, שעל שמו הוא נקרא, הוא מייסד תנועת הפלנגות, המפלגה שייצגה שנים רבות את העדה הנוצרית מרונית בלבנון.

ג'ומאייל למד משפטים בביירות ובפריז והחל בקריירה משפטית בלבנון, כאשר הוא נוטל לידיו את ניהול ענייניו המשפטיים של אביו אמין ג'ומאייל. בשנת 2000 נבחר לפרלמנט הלבנוני כנציג מחוז אל-מתן מטעם תנועת הפלנגות. במהלך הקריירה הפוליטית שלו נודע ג'ומאייל בדעותיו האנטי-סוריות ובתמיכתו בעצמאות לבנון. בין היתר היה מתנגד חריף לנשיא לבנון הפרו-סורי אמיל לחוד ותמך במהפכת הארזים. לאחר בחירות מאי-יוני ב-2005, בה התמודדה מפלגת הפלנגות בתוך האיחוד "מפגש קורנת שהוואן", הצטרפה המפלגה לקואליציה של "כוחות ה-14 במרץ".[דרושה הבהרה] ביולי מונה ג'ומאייל לשר התעשייה בממשלתו של פואד סניורה. 

### מותו

ב-21 בנובמבר 2006, ערב יום העצמאות הלבנוני, פתחו שלושה חמושים באש על מכוניתו של ג'ומאייל לאחר שהתנגשו בה, וזמן קצר מאוחר מכן נקבע מותו בבית חולים מקומי. אנשי ממשל לבנונים, בכללם סעד חרירי ווליד ג'ונבלאט, מאשימים גורמים סוריים או פרו-סוריים בתכנון הרצח ובביצועו, אחרים מאשימים את מישל עאון (הנוצרי הפרו-סורי), הרמטכ"ל לשעבר של לבנון. ממשלת סוריה הכחישה את מעורבותה ואף גינתה את הרצח. בעקבות הרצח הוכרזו בלבנון שלושה ימי אבל וחגיגות העצמאות בוטלו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פייר אמין ג'ומאייל** בוויקישיתוף
* פייר אמין ג'ומאייל, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  תעתיק מדויק: ביאר אמין גֻ'מַיל; ידוע גם כ**פייר ג'ומאייל הבן** או **פייר ג'ומאייל**

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1128756560
* LCCN: no2008017962
* VIAF: 51489179
* WorldCat: lccn-no2008017962

 |
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה עם הערך "נחל ברק בן אבינעם".

נקיק בנחל ברק
**נַחַל בָּרָק** (ערבית: ואדי אִבּרֵיק) הוא נחל אכזב בערבה התיכונה. הנחל הוא ערוץ קניוני המתחתר ברמת ברק ובו מפלים ונקיקים המתמלאים מים לאחר שיטפון ויוצרים גבי מים.

ספי בן-יוסף כותב: 

> 
> שמו הקודם של נחל ברק הוא אלאבריק, כלומר הקומקום, אותו כלי מיתולוגי שאנחנו טועים לומר שהוא פינג'ן, בעוד אשר הפינג'ן היא הכוס הקטנטונת שאליה יוצקים את התה או הקפה מן האבריק. הקומקום הזה, שאין לי מושג מהיכן נשאב לכאן, גויר כהלכה והפך לברק
> 
> 
> 
> — ספי בן-יוסף, טיול בנחל ברק, באתר ynet, 1 במאי 2003
> 

הסבר קצר - צלצול שמו של המקום בערבית נשמע כמו "אל-איבר'יג". מצלול זה הטעה מתרגמים לחשוב שהכוונה ל- "מבריק" ולתרגמו לברק, למרות שכאמור משמעות השם היא "הקומקום הקטן".

מקורו של נחל ברק בהר כיפה, והוא נשפך לנחל הערבה, כקילומטר צפונית לנקודה בה נשפך אליו נחל פארן. רוב מסלולו מקביל לזה של נחל פארן, במרחק של כ-2 ק"מ ממנו. בחלקים רבים לאורכו מתאפיין הנחל במפלים, אשר הגבוה שבהם מגיע לכ-20 מטר (מכונה גם "הקניון הלבן"). מפלים נוספים קיימים בגבהים של בין 4-8 מטר. המעבר במפלים מתאפשר באמצעות סולמות וחבלים המותקנים במקום. אורכו הכולל של הנחל מגיע לכ-18 ק"מ.

נחל ברק עשיר בצמחייה, כגון סהרון משולשל ועצי שיטה הגדלים בשפך הנחל. הצמחייה והמים הנאגרים בו מושכים אליו גם בעלי חיים שונים מהסביבה.

נחל ברק נחצה על ידי כביש הערבה בנקודה בה הוא מתחבר לנחל הערבה.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נחל ברק** בוויקישיתוף
נחל ברק בבול משנת 1970
* יואב קווה, ברק בעיניים, באתר הארץ, 6 ביוני 2008
* נחל ברק באתר נאקב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987008370869105171

 |
**ארמילוס** הוא דמות של מלך רשע בתורת אחרית הימים היהודית המוכרת מספרות המדרשים של תקופת הגאונים ואילך.

האזכור הקדום ביותר של ארמילוס הוא בספר זרובבל. על פי המסופר שם ארמילוס עתיד להיוולד מאבן שיש בדמות אישה לאחר שישכב השטן עמה. הוא עתיד לשלוט בעולם ביד קשה ויהרוג בחרב את מתנגדיו. הוא יעלה על ארץ ישראל עם עשרה מלכים ויהרוג את משיח בן יוסף. ישראל ימלטו מפניו למדבר. לבסוף הוא יומת על ידי משיח בן דוד שגם יביס את צבאו. דמותו מתוארת כך, צבע שער ראשו כזהב וכבול, ידיו ארוכות עד עקבי רגליו, גובהו שתים עשרה אמות, פניו ארוכים, עיניו עקומות ומרוחקות זו מזו, יש לו שני קדקודים, וכל רואיו ייראו ממנו.

התייחסויות מוקדמת נוספת לארמילוס, היא בתרגום יונתן (ישעיהו יא ד) על תכונותיו של משיח בן דויד, "וברוח שפתיו ימית **רשע**" - "בממליל ספותיה יהי ממית ארמילוס רשיעא" (בעברית: בדיבור שפתיו יהא ממית את ארמילוס הרשע). התרגום מפרש פסוק זה מספר ישעיהו כמוסב ספציפית על דמותו של ארמילוס. חוקרים רבים סבורים שהתייחסות זו היא עריכה מאוחרת של תרגום יונתן. 

ייתכן ששמו נגזר משיבוש שמו של מייסד רומא המיתולוגי רומולוס, או משמו של אל הרע והחושך הפרסי אהרימן. נראה כי הקישור למייסד רומא בא כדי להצביע שהוא, ארמילוס, יהיה אחרון מלכי "רומי הרשעה" (שהביאה לחורבן בית המקדש), כפי שרומולוס היה מלכה הראשון. ייתכן גם ששמו נגזר משמו של רומולוס אוגוסטולוס, אחרון קיסרי האימפריה הרומית המערבית. ארמילוס, אחרון מלכי רומי, אמור להתמודד עם המשיח, אחרון מלכי יהודה לפני אחרית הימים.

האגדות המאוחרות יודעות לספר שמלחמת ארמילוס ביהודים תימשך שלושה חודשים. הן גם מתארות אותו בצורה מאוד לא מחמיאה, כקירח בעל עיניים בגדלים שונים. גם ידיו באורכים שונים ועל מצחו צרעת. מסופר גם שאוזנו הימנית סתומה ומשמשת אותו כאשר באים אנשים להגיד דברים טובים על אחרים ולעומת זאת, כשבאים אנשים לדבר רעות, אז הוא מפנה אליהם את אוזנו השמאלית, האוזן השומעת.[דרוש מקור: מה הן אותן אגדות מאוחרות]

יש תיאורים נוספים של ארמילוס, הסותרים את התיאור, שהובא לעיל, אך כל התיאורים מציגים אדם מעוות, מפלצתי. הוא מתואר גם כבן השטן והאבן, ולעיתים גם מצוין שהוא גר באבן. לפי אגדה שנמצאה במאמר "אותות המשיח", מקורו באבן דמוית נערה יפת תואר שברא אלוהים ונמצאת ברומא, ורשעי אומות העולם בועלים אותה, ומזרעם אלוהים יוצר בה ולד, והיא מתבקעת ויוצא ממנה ארמילוס: "ויבוא אצל אדום הרשעה ויאמר להם משיח אני, אני אלהיכם! מיד מאמינים בו וממליכים אותו עליהם." אגדה זו השתלשלה מאגדה נוכרית לפיה המשורר הרומי ורגיליוס יצר דמות אבן של נערה, דמות מופלאה כל כך, שרומיים מסוימים קיימו איתה יחסי מין.[דרוש מקור]

יש מהאחרונים שהנחו לכוון בתפילה על כך שמשיח בן יוסף לא יהרג בידי ארמילוס.

התייחסויות נוספות לארמילוס נמצאות בספר האמונות והדעות (מאמר ח'), בן איש חי (פרשת מקץ) וספר מעייני הישועה (מעיין ח תמר ו).

ראו גם
------

* אנטיכריסט
* דג'אל

קישורים חיצוניים
----------------

* ארמילוס, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת"

הערות שוליים
------------

1. ↑  על פי חלק מעדי הנוסח של ספר זרובבל נחמיה בן חושיאל, היינו משיח בן יוסף, ידקר על ידי שירון מלך פרס.
2. ↑  **ספר זרובבל**
3. ↑  ARMILUS - JewishEncyclopedia.com, jewishencyclopedia.com
4. ↑  הוראות הגר"א לתלמידיו שהובאו ב(ספר הקול התור חלק א' או' ו', בן איש חי (פרשת בשלח), שו"ת מנחת אלעזר (חלק ג', סימן עו), ילקוט יוסף (תפילה ב')
**ז'אומה סוספדרה אי ז'וליה** (בקטלאנית: **Jaume Sospedra i Julià**, לעיתים נקרא בשם הספרדי "חיימה" (Jaime);‏ 5 בנובמבר 1913 – 31 ביולי 1990) היה כדורגלן ספרדי-קטלאני ששיחק בעמדת הקיצוני במהלך שנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20. נודע בעיקר בשל תקופתו במדי ברצלונה, שבמדיה שיחק במשך 8 שנים.

קריירה
------

סוספדרה היה קיצוני שהתבסס על יכולת הכדרור שלו ובהרמות לרחבה. בצעירותו שיחק בשורות קבוצה קטנה מקולוניה גואל. ב-1931 הצטרף לקבוצת סנטבויה שמן העיירה סנט בוי דה ליוברגט, עיירת הולדתו. שלוש שנים מאוחר יותר עבר לגאווה, ושנה לאחר מכן הצטרף לסבדל, ששיחקה אז בליגה השנייה בספרד. ב-1936 פרצה מלחמת האזרחים הספרדית, במהלכה הושבת הכדורגל.

עם תום המלחמה ב-1939, עבר סוספדרה לברצלונה, הקבוצה הבכירה בקטלוניה ומהבכירות שבכדורגל בספרד. התקופה שלאחר מלחמת האזרחים הייהת קשה עבור ברצלונה, שרוב שחקניה ברחו לגולה ולא שבו בזמן המלחמה. סוספדרה השתלב במהרה בקבוצתו החדשה והיה שותף לקשייה הרבים. בעונתו הראשונה בברצלונה, שבה היא סיימה במקום התשיעי, שותף ב-17 מ-22 משחקי הליגה, בהם הבקיע שלושה שערים. העונה הבאה הייתה מוצלחת עבור יותר עבור ברצלונה בכלל וסוספדרה בפרט. סוספדרה הבקיע 5 שערי ליגה במהלך העונה, כולל צמד בקלאסיקו נגד ריאל מדריד בו ניצחה ברצלונה 3–0 ב-1 בדצמבר 1940, וברצלונה סיימה במקום הרביעי.

עונת 1941/1942 הייתה מהעונות הקשות בתולדות המועדון, עונה בה הקבוצה הייתה על סף ירידה לליגה השנייה. ב-22 במרץ 1942, במשחק נגד סביליה, הבקיע סוספדרה שער והיה חלק מניצחון בתוצאה 6–2 שבזכותו עלתה ברצלונה מעל לקו האדום, למקום ה-12, שעליו שמרה עד סוף העונה וכך נשארה בליגה הראשונה. על אף חוסר ההצלחה בליגה, זכתה הקבוצה בגביע. משחק הגמר נגד אתלטיק בילבאו, שנערך ב-21 ביוני באצטדיון צ'מרטין, הגיע להארכה לאחר ש-90 הדקות הראשונות שלו הסתיימו בתוצאת תיקו 3–3. בהארכה, הרים סוספדרה כדור מדויק לראשו של מריאנו מרטין, שנגח פנימה את שער הניצחון שהעניק לברצלונה את התואר.

בעונת 1942/1943 התאוששה ברצלונה מהמשבר שפקד אותה בעונה הקודמת והיא סיימה את הליגה במקום השלישי. במהלך העונה הבקיע סוספדרה חמישה שערים. בנוסף, במשחק הראשון של חצי גמר הגביע נגד ריאל מדריד ב-6 ביוני 1943 כבש סוספדרה שער וברצלונה ניצחה 3–0. אולם, במשחק הגומלין הובסה ברצלונה בתוצאה 11–1 והודחה מהטורניר. לאחר שבעונת 1943/1944 ערך שלוש הופעות בלבד, בעונת 1944/1945 כבש סוספדרה שני שערים ב-10 הופעות ובכך לקח חלק בזכייתה של ברצלונה באליפות ספרד השנייה בתולדותיה. בעונת 1945/1946 לא שותף באף משחק, ובעונה שלאחר מכן תרם שער אחד בשבע הופעות, בדרכה של ברצלונה למקום הרביעי בליגה. בשמונה שנותיו של סוספדרה בברצלונה, ערך 161 הופעות, בהן הבקיע 38 שרים.

בקיץ 1947 עבר סוספדרה מברצלונה ליריבה העירונית שלה, אספניול, שם שיחק במשך עונה אחת. בעונה זו הופיע ב-19 משחקי ליגה, בהם כבש שלושה שערים. ב-1948 עבר לאספניה אינדוסטריאל, קבוצה קטנה מהעיר ברצלונה. כעבור שנה שב לעיר הולדתו והוא שיחק למשך עונה בודדת במדי סנטבויה. בתום השנה הצטרף לאאוזבי גואל, קבוצה קטנה מפאתי העיר ברצלונה. ב-1954, כעבור ארבע שנים במדיה, פרש ממשחק.

תארים
-----

ברצלונה
* אליפות ספרד: 1944/1945
* הגביע הספרדי: 1941/1942
* קופה דה אורו "ארחנטינה": 1945

לקריאה נוספת
------------

* Ángel Iturriaga (2010). *Diccionario de Jugadores del F. C. Barcelona* (בספרדית). Editorial Base. ISBN 978-84-92437-74-0.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר BDFutbol

הערות שוליים
------------

1. ↑  Raich y Escolà regresaron en el clásico de 1940,‏ David Salinas,‏ ספורט, 27.10.2018
הרב **אברהם חמרה** (1943 – 7 במאי 2021) היה הרב הראשי של יהודי סוריה ולבנון. כיהן כחבר מועצת הנשיאות של איחוד הרבנים במדינות האסלאם.

ביוגרפיה
--------

חמרה נולד בדמשק שבסוריה בשנת 1943. בשנת 1961 מונה למורה בבית הספר היהודי ובשנת 1963 מונה למנהלו של בית הספר. בשנת 1970 נבחר כחבר בוועד הקהילה. בשנת 1972 מונה לסגן הרב הראשי, נסים נדבו הכהן. בשנת 1976 נבחר לרבה של הקהילה, בשנים האחרונות לשהותו בסוריה היה גם נשיא הקהילה, משרות בהן החזיק רשמית עד שעלה לישראל.

למד אצל הרב שאול מנגיד, שהיה רב ומורה בבית הספר 'תלמוד תורה'. על כך סיפר, "לא הייתה בסוריה ישיבה כמו במדינת ישראל או בניו-יורק. בעצם לא היו בסוריה ישיבות. הלימודים לא התנהלו כלימודי יהדות, הם התקיימו במסגרת השעות שהוקדשו לתפילה. "למדתי אצל הרב שאול מנג'ד בביתו שנים רבות. למדנו הלכות ב'שולחן ערוך' בעיקר את 'אורח חיים' ואת 'אבן העזר', עיינו גם בתלמוד, במסכתות כמו ברכות, קידושין, שבת, הקשורות לענייני הלכה הנוהגים בכל ימות השנה."

בשנות ה-80 של המאה ה-20 יצר הרב חמרה קשר עם הג'וינט וארגונים נוספים והעלה לשיח הציבורי את נושא עלייתם של יהודי סוריה לישראל. גם בסוריה פעל הרב חמרה מול הנשיא חאפז אל אסד כדי שיאפשר לבני הקהילה לעלות לישראל. לבסוף, אישר הנשיא ליהודי סוריה לצאת לכל מדינות העולם פרט לישראל, בהנחה שמצבם הכלכלי הטוב יחזיר אותם בשלב כלשהו לארץ מולדתם. הם עברו לארצות הברית, ומשם חלקם עלו ארצה.

עם עלייתו לישראל בשנת 1994 השתכן בחולון, שם מונה לרב במועצה הדתית. בהזדמנות זו דאג להעלות לישראל עשרות ספרי תורה יקרי ערך וכתבים עתיקים ויקרי ערך. באותה שנה הוזמן על ידי יצחק רבין לקחת חלק בטקס קבלת פרס נובל לשלום.

בשנת 1995 הוזמן הרב חמרה לפגישה עם נציגי הג'וינט שלקחו חלק בהצלת יהודי סוריה, והכריזו כי מבצע הצלת יהודי סוריה ייקרא "מבצע אברהם" על שמו. בשנותיו האחרונות שימש כרב יוצאי סוריה בישראל, והתגורר בישראל ובניו יורק לסירוגין. בשנת 2018 קיבל את אות יקיר העיר חולון.

מספר שנים לפני מותו, שיכל הרב חמרה בטרגדיה נוראה את בתו אליזה (לוזה) ונכדיו יצחק הלל, משה, והנריט לאה, שנספו בשריפה קשה בביתם שבפלטבוש. 

ביום שישי כ"ה באייר ה'תשפ"א, 7 במאי 2021, נפטר הרב אברהם חמרה לאחר שסבל ממחלה קשה. נקבר בבית העלמין הדרום בחולון.

קישורים חיצוניים
----------------

* חמרה, הרב אברהם, באתר עיריית חולון
* אתר למנויים בלבד עופר אדרת, במבצע חשאי, הוא סייע ל"מוסד" להבריח את כתרי דמשק לישראל, באתר הארץ, 6 ביוני 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  מאיר בר-אשר, מיכאל גלצר ושלום רצבי, ‏ראיון עם הרב אברהם חמרה, **פעמים** 67 (אביב תשנ"ו), עמ' 125–141 (הראיון התקיים בי"ז בשבט תשנ"ו).
2. ↑  הרב אברהם חמרה - יקיר העיר לשנת 2018, סרטון באתר יוטיוב
3. ↑  משה ויסברג, הרב אברהם חמרה זצ"ל, רבה הראשי של יהדות סוריה הלך לעולמו, באתר בחדרי חרדים, ‏7 במאי 2021
4. ↑  אברהם חמרה באתר GRAVEZ

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**הרב נסים נדבו הכהן** | **רבנים ראשיים של דמשק** | **הבא**:**אין** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007411409405171
* VIAF: 24156219593704742783
* WorldCat (עם VIAF): 24156219593704742783

 |
תמרה מקרובה
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.  
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
**תמרה פיודורובנה מקרובה** (ברוסית: **Тамара Фёдоровна Макарова**; ‏13 באוגוסט 1907 – 20 בינואר 1997) הייתה שחקנית קולנוע סובייטית. היא זכתה פעמיים בפרס סטלין (1941, 1947) והוענק לה תואר  האמן העממי של ברית המועצות (1950). על פעילותה בתחום הקולנוע הוענקו לה מספר עיטורים וכן תואר גיבור העמל הסוציאליסטי בשנת 1982.

ביוגרפיה
--------

תמרה מקרובה נולדה בסנקט פטרבורג. אביה היה רופא צבאי. כבר בגיל 14 אספה ילדים מהסביבה והקימה תיאטרון ילדים. בשנת 1924, לאחר סיום בית הספר, החלה מקרובה ללמוד משחק. בבית הספר למשחק שבו למדה פגשה לראשונה את סרגיי גרסימוב. בשנת 1927 היא החלה להצטלם בסרט, ובמהלך הצילומים פגשה שוב את גרסימוב והשניים נישאו.

ב-1936 הופיעה מקרובה בסרט "שבעת האמיצים", בבימוי בעלה. הסרט זכה לפופולריות רבה. בהמשך השתתפה בסרטים נוספים של גרסימוב. בשנת 1941 זכתה בפרס ברית המועצות על השתתפותה בסרטו של בעלה, "המורה". במהלך מלחמת העולם השנייה היה הזוג בלנינגרד הנצורה, ומקרובה התנדבה כחובשת וגם השתתפה בסרט על תושבי ומגיני העיר. בשנת 1943 עזבו השניים את העיר, ובאותה שנה אימצה מקרובה את בן אחותה שהיה למעשה יתום, עקב מעצרה של אחותה. למקרובה לא היו ילדים נוספים.

ב-1944 חזרו מקרובה וגרסימוב למוסקבה והחלו ללמד ב-VGIK. רוב תלמידיהם מאותה תקופה השתתפו בסרט "המשמרת הצעירה" לפי ספרו של אלכסנדר פדייב. ב-1946 השתתפה מקרובה בסרט "השבועה", עבורו זכתה בפרס ברית המועצות בפעם השנייה.

החל מסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 צמצמה מקרובה את השתתפותה בסרטים ולמעשה הצטלמה רק בסרטי בעלה. ב-1984 השתתפה בפעם האחרונה בסרט של סרגיי גרסימוב, ששיחק את לב טולסטוי ומקרובה שיחקה את אשתו.

מקרובה הקדישה את רוב זמנה לעבודה ב-VGIK. בשנת 1968 התמנתה לפרופסור של מוסד לימודים זה. במהלך עבודתה ב-VGIK הובילה מקרובה יחד עם בעלה 10 קבוצות שחקנים. בין תלמידיה היו שחקני ידועי שם בברית המועצות. היא הייתה ידועה ביחסה החם לסטודנטים שלה וגם לאחר סיום הלימודים דאגה לתעסוקתם בתעשיית הקולנוע.

לאחר פטירת סרגיי גרסימוב בשנת 1985 ובמיוחד לאחר תחילת הפרסטרויקה השתנו חייה של מקרובה ובתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 הפסיקה ללמד. בסוף שנת 1995 נהרג בנה המאומץ, אירוע שממנו לא התאוששה.

מקרובה נפטרה בינואר 1997 במוסקבה והוטמנה בבית העלמין נובודוויצ'יה ליד בעלה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תמרה מקרובה** בוויקישיתוף

* תמרה מקרובה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* תמרה מקרובה, באתר AllMovie (באנגלית)
* תמרה מקרובה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* תמרה מקרובה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb170917365 (data)
* GND: 133452107
* ISNI: 0000 0000 8270 3092
* LCCN: no2013055239
* NKC: xx0221906
* SNAC: w6fg6mmg
* VIAF: 77504096
* WorldCat: lccn-no2013055239

 |
**לוּדזָה** (בלטבית: **Ludza**; ברוסית: **Люцин**; ביידיש: **לוּצִין**) היא עיר בלטביה המזרחית, בחבל לטגליה. אוכלוסיית העיר מונה כ-10,000 תושבים, ביניהם קומץ יהודים.

תולדות העיר
-----------

לודזה נזכרת מהמאה ה-12, ובסוף המאה ה-14 נבנה בה מבצר אבן, אשר עומד על תילו עד ימינו. בשנת 1561 נכללה העיר באיחוד הפולני-ליטאי, ובחלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 נכללה בשטחי האימפריה הרוסית.

בשנת 1777 הוענקו ללודזה זכויות עיר.

יהודי לודזה
-----------

בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-1,500 יהודים, למעלה מרבע מתושביה, והתקיימו בה חיים ציבוריים יהודיים ושבעה בתי כנסת. כמו כן, פעלו בעיירה בית ספר עברי ואגודה להפצת השפה העברית. ברבנות הקהילה כיהנו, בין היתר, הרב נפתלי ציוני, הרב אליעזר דון יחיא, שאצלו למד הרב קוק, והרב בן-ציון דון-יחיא (נספה בשואה). בתקופת הכיבוש הסובייטי נסגרו המוסדות הציבוריים היהודיים בעיר.

ב-3 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, תוך שהגיעו אליה מאות פליטים יהודים מליטא ומלטביה. כעבור כשבועיים נורו בידי הלטבים חלק מהפליטים היהודים שהגיעו לעיר. בהמשך החודש רוכזו כ-1,000 היהודים שנותרו בעיר בגטו קטן שהוקם באזור עני בה, בצפיפות רבה, אשר נשמר בידי המשטרה הלטבית. על יהודי הגטו הוטלו גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי, איסור הליכה על מדרכות וחובת ביצוע עבודות כפייה קשות ומשפילות. מעת לעת אנסו ורצחו השוטרים הלטבים נערות יהודיות מהגטו, ורצחו בו עשרות יהודים נוספים, ובהם רב הקהילה.

בסוף יולי 1941 לאור מדורות של ספרי קודש בוערים ברחוב רז'יצקי בוצעה אקציה של ירי בקבוצות של 5-6 יהודים בכל פעם בירי אקדח בעורף. באקציה זו נרצח גם הרב בן-ציון דון-יחיא.

ב-17 באוגוסט 1941 נרצחו בידי שוטרים לטבים כ-800 מיהודי הגטו שבעיר בבורות ירי על גדת אגם צירמה, כשבעה ק"מ מהעיר. רצח היהודים העירומים באתר זה צולם בידי קצינים גרמנים. לאחר ששבו השוטרים לעיר, רצחו בה עוד כ-30 עד 40 נשים וילדים יהודים, תוך אונס הנשים. ב-27 באוקטובר 1941 שולחו כ-120 היהודים האחרונים שנותרו בגטו שבעיר לגטו דאוגבפילס, ונרצחו חלקם בדרך לעיר וחלקם לאחר הגעתם אליה.

כ-25 יהודים בעלי מקצוע שהושארו בעיר נרצחו ב-2 באפריל 1942 ביער סמוך. מקהילת לודזה שרדו את השואה חמישה אנשים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לודזה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של לודזה
* אתר גנאלוגיה יהודית
* "לודזה", באתר JewishGen (באנגלית)
* לודזה (Ludza), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"
* לודזה במיזם "הסיפורים שלא סופרו - אתרי רצח יהודים בשטחי ברית המועצות הכבושים", באתר "יד ושם" (באנגלית)
* קטרין רייכלט, לודזה, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק B, עמ' 1014–1016), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
* לודזה (לטביה), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007562356605171
* GND: 4441074-8
* LCCN: n85116592
* LNB: 000041734
* NKC: xx0154048
* VIAF: 140783553
* WorldCat (עם VIAF): 140783553

 |