**אה"מ רויאל אוק** הייתה אחת מחמשת אוניות המערכה מסדרת רוונג' שנבנו עבור הצי המלכותי במהלך מלחמת העולם הראשונה. היא הושלמה בשנת 1916, ולחמה לראשונה בקרב יוטלנד כחלק מהצי הגדול. בימי שלום, היא שירתה בציי האוקיינוס האטלנטי, הבית והים התיכון, יותר מפעם אחת ספגה מתקפה מקרית. רויאל אוק משכה תשומת לב עולמית בשנת 1928 כאשר קציניה הבכירים עמדו בפני בית משפט צבאי שנוי במחלוקת, אירוע שהביא מבוכה ניכרת למה שהיה אז הצי הגדול בעולם. ניסיונות מודרניזציה של רויאל אוק לאורך 25 שנות הקריירה שלה לא הצליחו לתקן את חוסר המהירות הבסיסי שלה, ובתחילת מלחמת העולם השנייה, היא כבר לא הייתה מתאימה לתפקיד בחזית.

ב-14 באוקטובר 1939, רויאל אוק עגנה בסקפה פלו באורקני, סקוטלנד, כאשר היא טורפדה על ידי הצוללת הגרמנית U-47. מתוך 1,234 אנשי הצוות של רויאל אוק, 835 נהרגו באותו לילה או מתו מאוחר יותר מפצעיהם. אובדן האונייה המיושנת - הראשונה מבין חמש אוניות המערכה וסיירות המערכה של הצי המלכותי שטבעו במלחמת העולם השנייה - לא השפיע על העליונות המספרית ממנה נהנו הצי הבריטי ובעלות הברית, אך הייתה לה השפעה ניכרת על המורל בזמן המלחמה. הפשיטה הפכה לידוען וגיבור מלחמה מיידי את מפקד הצוללת, גינתר פרין, שהפך לקצין הצוללות הגרמני הראשון שזכה בעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. לפני טביעת רויאל אוק, הצי המלכותי ראה את הבסיס הימי בסקפה פלו בלתי חדיר להתקפת צוללות, אך הפשיטה של U-47 הוכיחה שהצי הגרמני מסוגל להביא את המלחמה למים הביתיים הבריטיים. הזעזוע הביא לשינויים מהירים באבטחת הנמל ובניית מחסומי צ'רצ'יל מסביב לסקפה פלו, עם היתרון הנוסף של נתיבים העוברים בין האיים.

שרידיה של רויאל אוק, קבר מלחמה ייעודי, שוכנים כמעט הפוך בגובה 100 רגל (30 מטרים) של מים כשהגוף שלה 16 רגל (4.9 מטרים) מתחת לפני השטח. בטקס שנתי לציון אובדן האונייה, הצוללנים של הצי המלכותי מציבים בירכתיה נס לבן מתחת למים. אסור לצוללנים לא מורשים להתקרב לשרידי האונייה תחת חוק ההגנה על שרידי צבא משנת 1986.

תכנון ותיאור
------------

אוניות המערכה מסדרת רוונג' (המכונה לפעמים סדרת רויאל סובריין או סדרת R) תוכננו כגרסאות קטנות מעט יותר, איטיות יותר ומוגנות בכבדות יותר מהסדרה הקודמת קווין אליזבת. כאמצעי חסכוני הם נועדו לחזור לנוהג הקודם של שימוש גם במזוט וגם בפחם, אך לורד הים הראשון ג'קי פישר ביטל את ההחלטה לגבי פחם באוקטובר 1914. בזמן הבנייה, האוניות עוצבו מחדש כדי להשתמש בדוודי נפט שהגדילו את עוצמת המנועים ב-9,000 כוחות סוס (6,700 קילוואט) מעל המפרט המקורי.

Illustration of HMS Revenge איור של אה"מ רוונג', אוניית האחות של רויאל אוק, כפי שהופיעה ב-1916
לרויאל אוק היה אורך כולל של 620 רגל 7 אינץ' (189.2 מטרים), רוחב של 88 רגל 6 אינץ' (27 מטרים) ושוקע עמוקה של 33 רגל 7 אינץ' (10.2 מטרים). הייתה לה תפוסה מתוכננת של 27,790 טונות ארוכות (28,240 טונות) והדחק של 31,130 טונות ארוכות (31,630 טונות) במעמס מלא. היא הונעה על ידי שני סטים של טורבינות קיטור של פארסונס, שכל אחת מהן הניעה שני צילינדרים, תוך שימוש בקיטור מ-18 דוודי Yarrow. הטורבינות דורגו ב-40,000 כוחות סוס (30,000 קילוואט) ונועדו להגיע למהירות מרבית של 23 קשרים (42.6 קמ"ש). במהלך ניסויי הים שלה ב-22 במאי 1916, האונייה הגיעה למהירות מרבית של 22 קשרים (41 קמ"ש) מ-40,360 כוחות סוס (30,100 קילוואט) היה לה טווח שיוט של 7,000 מיילים ימיים (12,964 ק"מ) במהירות שיוט של 10 קשרים (19 קמ"ש). הצוות שלה מנה 909 קצינים ומלחים בשנת 1916.

האונייה הייתה מצוידת בשמונה תותחים נטעני מכנס (BL)‏ 15 אינץ' (381 מ"מ) Mk I בארבעה צריחי תותחים תאומים, בשני זוגות ירי-על מלפנים ומאחור של המבנה, המסומנים 'A'‏, 'B'‏, 'X' ו-'Y' מלפנים לאחור. 12 מתוך 14 תותחי BL‏ 6 אינץ' (152 מ"מ) Mk XII היו מותקנים בקזמטים לאורך הצד הרחב של כלי השיט באמצע האונייה; הזוג הנותר הורכב על סיפון המקלט והיו מוגנים על ידי מגני תותחים. חימוש הנ"מ שלהם (AA) היה מורכב משני תותחי ירי מהיר (QF)‏ 3 אינץ' (76 מ"מ) 20 cwt‏ Mk I. האוניות היו מצוידות בארבעה צינורות טורפדו שקועים בקוטר 21 אינץ' (533 מ"מ), שניים בכל צד רחב.

רויאל אוק הושלמה עם שני מנהלי בקרת אש מצוידים במדי טווח 15 רגל (4.6 מטרים). האחד היה מורכב מעל מגדל הניווט, מוגן על ידי חיפוי משוריין, והשני היה גבוה על תורן החצובה. בכל צריח הותקן גם מד טווח של 15 רגל. החימוש הראשי יכול להיות גם נשלט על ידי צריח 'X'. החימוש המשני נשלט בעיקר על ידי מנהלי בקרת האש שהותקנו בכל צד של פלטפורמת המצפן על התורן הקדמי לאחר שהותקנו במרץ 1917. בקצה האחורי של המבנה העילי הותקן מנהל בקרת טורפדו עם מד טווח של 15 רגל.

חגורת קו המים של האונייה הייתה מורכבת משריון מוצק של קרופ (KC) בעובי 13 אינץ' (330 מילימטרים) בין ברבטות 'A' ל-'Y' שהצטמצמה ל-4–6 אינץ' (100–150 מילימטרים) לכיוון קצות האונייה, אך הוא לא הגיע לא לחרטום ולא לירכתיים. מעל זה היה רצועה של שריון 6 בעובי סנטימטרים שנמשך בין ברבטות 'A' ל-'X'. מחיצות רוחביות בעובי של 4 עד 6 אינץ' עברו בזווית מקצות החלק העבה ביותר של חגורת קו המים אל הברבטות 'A' ו-'Y'. צריחי התותחים היו מוגנים על ידי 11–13 אינץ' (279–330 מילימטרים) של שריון KC, מלבד גגות הצריח שהיו בעובי 4.75–5 אינץ' (121–127 מילימטרים) עבה. עובי הברבטים נע בין 6–10 אינץ' (152–254 מילימטרים) מעל הסיפון העליון, אך היו בעובי רק 4 עד 6 אינץ' מתחתיו. לאונייה היו מספר סיפונים משוריינים שנעו בין 1–4 אינץ' (25–102 מילימטרים) בעובי. למגדל הניווט הראשי היו 13 אינץ' של שריון בצדדים עם גג 3 אינץ'. למנהל הטורפדו במבנה העילי האחורי היו 6 אינץ' של שריון שהגן עליו. לאחר קרב יוטלנד, נוספו 1 אינץ' של פלדה בעלת מתיחה גבוהה לסיפון הראשי מעל מחסני התחמושת והותקן ציוד נוסף נגד רשף במחסני התחמושת.

הספינה צוידה בסיפוני טיסה, שהותקנו על גגות צריחי 'B' ו-'X', ב-1918; שמהם יכלו להשיק מטוסי קרב ומטוסי סיור. בשנת 1934 הוסרו הסיפונים מהצריחים והותקן מעוט על גג צריח ה-X, יחד עם עגורן לחילוץ מטוס ימי.

### שינויים גדולים

Black and white photo of Royal Oak at anchor רויאל אוק עוגנת לאחר השיפוץ שלה ב-1924
רויאל אוק עברה שיפוץ מקיף בין 1922 ל-1924, כאשר הגנת הנ"מ שלה שודרגה על ידי החלפת רובי הנ"מ המקוריים בקוטר 3 אינץ' בזוג תותחי נ"מ QF‏ 4 אינץ' (102 מ"מ) Mk V. מד טווח 30 רגל (9.1 מטרים) הותקן בצריח 'B' ונוסף מד טווח פשוט בזווית גבוהה מעל הגשר. ההגנה מתחת למים שופרה על ידי תוספת של בליטות נגד טורפדו. הם תוכננו להפחית את ההשפעה של פיצוצי טורפדו ולשפר את היציבות במחיר של הרחבת רוחב האונייה במעל 13 רגל (4.0 מטרים). הם הגדילו את הרוחב שלה ל-102 רגל 1 אינץ (31.1 מטרים), הפחיתו את השוקע שלה ל-29 רגל 6 אינץ' (9 מטרים), הגדילו את גובהה המטצנטרי ל-6.3 רגל (1.9 מטרים) במעמס מלא, וכל השינויים בציוד שלה הגדילו את הצוות שלה לסך של 1,188. למרות הבליטות היא הצליחה להגיע למהירות של 21.75 קשרים (40.28 קמ"ש). שיפוץ קצר בתחילת 1927 כלל הוספה של שני תותחי נ"מ נוספים בקוטר 4 אינץ' והסרה של תותחי 6 אינץ' מסיפון המקלט. בערך בשנת 1931, מנהל מערכת בקרת זווית גבוהה (HACS) Mk I החליף את מד הטווח הזווית הגבוהה בחלק העליון. שנתיים לאחר מכן, זוג צינורות הטורפדו האחורי הוסר.

האונייה עברה שיפוץ אחרון בין 1934 ל-1936, כאשר שריון הסיפון שלה הוגדל ל-5 אינץ' (13 סנטימטרים) מעל מחסני התחמושת ועד 3.5 אינץ' (8.9 סנטימטרים) מעל חדרי המכונות. בנוסף למודרניזציה כללית של מערכות האונייה, ההגנה נגד מטוסים שלה חוזקה על ידי החלפת הצריחים הבודדים של תותחי הנ"מ בצריחים תאומים לתותחי ה-QF 4 אינץ' Mark XVI והוספת זוג צריחי שמיניות עבור תותחי 2 ליטראות Mk VIII "פום-פום" ליד הארובות. שתי עמדות למנהלי בקרת האש של תותחי ה"פום-פום" נגד מטוסים נוספו על פלטפורמות חדשות ליד ומתחת למנהל בקרת האש במרומי מגדל הניווט. במאי HACS Mk III החליף את ה-Mk I בחלק העליון והשני החליף את מנהל הטורפדו מאחור. זוג צריחים מרובע למקלעי 0.50 של ויקרס נוספו ליד מגדל הניוט. התורן המרכזי שוחזר כחצובה כדי לתמוך במשקל של תחנה לאיתור כיוון רדיו ותחנת בקרה שנייה עם זווית גבוהה. הצמד הקדמי של צינורות טורפדו שקועים הוסר וארבעה צינורות טורפדו ניסיוניים בקוטר 21 אינץ' נוספו מעל המים לפני צריח 'A'.

בנייה ושירות
------------

רויאל אוק הונחה במספנה המלכותית של דבונפורט ב-15 בינואר 1914. היא הושקה ב-17 בנובמבר, ולאחר ההתאמה נכנסה לשירות ב-1 במאי 1916 בעלות סופית של 2,468,269 פאונד. נקרא על שם האלון המלכותי בו צ'ארלס השני הסתתר בעקבות תבוסתו בקרב ווסטר ב-1651, היא הייתה כלי השיט השמיני שנשא את השם רויאל אוק, והחליפה פרה-דרדנוט שהוצאה משירות ב-1914. עם השלמתו הוקצה רויאל אוק לפלגה השלישית של שייטת אוניות המערכה הרביעית של הצי הגדול, בפיקודו של קפטן קרופורד מקלקלאן.

### מלחמת העולם הראשונה

#### קרב יוטלנד

The British fleet sailed from northern Britain to the east while the Germans sailed from Germany in the south; the opposing fleets met off the Danish coast מפות המציגות את התמרונים של הצי הבריטי (כחול) והגרמני (אדום) ב-31 במאי – 1 ביוני 1916
Watercolour painting of Royal Oak under war conditions. Smoke issues from her barrels and water spouts from a near miss from an enemy shell. צבעי מים של רויאל אוק ביוטלנד, מאת ויליאם ל. ווילי
בניסיון לפתות ולהשמיד חלק מהצי הגדול, צי הים הפתוח הגרמני, המורכב מ-16 דרדנוטים, שש פרה-דרדנוטים, שש סיירות קלות ו-31 סירות טורפדו, עזב את בסיס הצי מוקדם בבוקר 31 במאי. הצי הפליג בשיתוף פעולה עם חמשת סיירות המערכה והסיירות התומכות וסירות הטורפדו של קונטר-אדמירל פרנץ פון היפר. חדר 40 של הצי המלכותי יירט ופענח את תעבורת הרדיו הגרמנית שהכילה תוכניות של המבצע. האדמירליות הורתה על הצי הגדול, הכולל כ-28 אניות דרדנוט ו-9 סיירות מערכה, להתייצב בלילה הקודם כדי לנתק ולהשמיד את צי הים הפתוח. הפעולה הראשונית נערכה בעיקר על ידי מערכי סיירות המערכה הבריטיות והגרמניות בשעות אחר הצהריים, אך עד השעה 18:00, הצי הגדול התקרב למקום. כעבור 15 דקות, ג'ליקו נתן פקודה להסתובב ולפרוס את הצי לפעולה.

הסיירת הגרמנית ויסבאדן נפגעה קשות מאש פגזים בריטית, ושני הצדדים התרכזו באזור, הגרמנים ניסו להגן על הסיירת שלהם והבריטים ניסו להטביע אותה. בשעה 18:29, רויאל אוק פתחה באש על הסיירת הגרמנית, תוך ירי ארבעה מטחים מהתותחים הראשיים שלה ברצף מהיר, יחד עם הסוללה המשנית שלה. היא השיגה פגיעה על ויסבאדן מאחור עם המטח השלישי שלה. בתגובה, רויאל אוק הופגזה במטח גרמני בשעה 18:33 אך לא נפגעה. סירות טורפדו גרמניות ניסו להגיע לוויסבאדן זמן קצר לאחר השעה 19:00, ובשעה 19:07, התותחים המשניים של רויאל אוק פתחו עליהן באש, מתוך אמונה שהם במקום זאת מנסים לפתוח במתקפת טורפדו. עד השעה 19:15, התותחנים של רויאל אוק צפו בשייטת סיירות המערכה הגרמניות ופתחו באש לעבר כלי השיט המוביל, דרפלינגר. התותחנים העריכו את הטווח בתחילה, אך בשעה 19:20 מצאו את המרחק הנכון וקלעו צמד פגיעות מאחור, שלא גרמו לנזק רציני. לאחר מכן דרפלינגר נעלמה באובך, אז רויאל אוק העבירה את האש לסיירת המערכה הבאה, זיידליץ. היא קלעה פגיעה ב-19:27 לפני שגם זיידליץ הלכה לאיבוד בערפל.

בזמן שרויאל אוק תקפה את סיירות המערכה, שייטת סירות טורפדו גרמניות פתחה במתקפה על מערך הקרב הבריטי. התותחים המשניים של רויאל אוק היו הראשונים לפתוח באש, בשעה 19:16, ואחריהם במהירות שאר האוניות הבריטיות. בעקבות מתקפת המשחתות הגרמניות, צי הים הפתוח התנתק, ורויאל אוק ושאר הצי הגדול לא ראו פעולה נוספת בקרב. הדבר נבע, בין השאר, מבלבול על סיפון ספינת הדגל של הצי באשר למיקומו ולמסלול המדויק של הצי הגרמני; ללא המידע הזה, ג'ליקו לא יכול היה להביא את הצי שלו לפעולה. בשעה 21:30, הצי הגדול החל להתארגן מחדש למערך השיוט הלילי שלו. מוקדם בבוקר 1 ביוני, הצי הגדול סרק את האזור בחיפוש אחר ספינות גרמניות פגועות, אך לאחר שבילו מספר שעות בחיפושים, הם לא מצאו כלום. במהלך הקרב, רויאל אוק ירתה 38 פגזים מהסוללה הראשית שלה ו-84 פגזים מהתותחים המשניים שלה.

#### פעולות מאוחרות יותר

לאחר הקרב, רויאל אוק הוקצתה מחדש לשייטת אוניות המערכה הראשונה. ב-18 באוגוסט שוב יצאו הגרמנים לפעולה, הפעם כדי להפגיז את סנדרלנד; שר קיווה למשוך את מטוסי הקרב של ביטי ולהשמיד אותם. מודיעין האותות הבריטי פיענח שידורים אלחוטיים גרמניים, מה שאפשר לג'ליקו מספיק זמן לפרוס את הצי הגדול בניסיון להשתתף בקרב מכריע. עם זאת, שני הצדדים נסוגו לאחר שצוללות יריביהם גרמו אבדות בפעולה של 19 באוגוסט 1916: הסיירות הבריטיות נוטינגהאם ופאלמות' הוטבעו על ידי צוללות גרמניות, ואוניית המערכה הגרמנית SMS וסטפאלן ניזוקה מהצוללת הבריטית E23. לאחר שחזר לנמל, הוציא ג'ליקו צו שאוסר על סיכון הצי בחציו הדרומי של הים הצפוני בשל הסיכון המכריע ממוקשים וצוללות, אלא אם כן הסיכויים להביס את צי הים הפתוח בהתערבות מכרעת היו גבוהים. בסוף 1917 החלו הגרמנים להשתמש במשחתות ובסיירות קלות כדי לפשוט על השיירות הבריטיות לנורווגיה; זה אילץ את הבריטים לפרוס אוניות ראשה כדי להגן על השיירות. ב-23 באפריל 1918, הצי הגרמני התייצב בניסיון ללכוד את אחת השייטות הבריטיות המבודדות, אף על פי שהשיירה כבר עברה בשלום. הצי הגדול התייצב מאוחר מדי למחרת כדי לתפוס את הגרמנים הנסוגים, אף על פי שסיירת המערכה SMS מולטקה טורפדה וניזוקה קשות על ידי הצוללת אה"מ E42.

ב-5 בנובמבר 1918, בשבוע האחרון של מלחמת העולם הראשונה, עגנה רויאל אוק מול ברנטיסלנד בפירת' אוף פורת' בליווי נושאת המטוס הימי קמפניה וסיירת המערכה הקלה גלוריוס. סערה פתאומית בעוצמה 10 גרמה לקמפניה לגרור את העוגן שלה, להתנגש ברויאל אוק ולאחר מכן בגלוריוס. שתי אוניות הראשה ספגו נזק קל בלבד, אך קמפניה נקרעה בעקבות התנגשותה הראשונית עם רויאל אוק. חדרי המנועים של הספינה הוצפו, והיא שקעה בירכתיים וטבעה כעבור חמש שעות, ללא אבדות בנפש.

לאחר כניעתה של גרמניה בנובמבר 1918, עצרו בעלות הברית את רוב צי הים הפתוח בסקפה פלו. הצי נפגש עם הסיירת הקלה הבריטית קארדיף, שהובילה את הספינות לצי בעלות הברית שאמור ללוות את הגרמנים לסקפה פלו. הצי האדיר כלל כ-370 ספינות מלחמה בריטיות, אמריקאיות וצרפתיות. הצי נשאר בשבי במהלך המשא ומתן שהביא בסופו של דבר לחוזה ורסאי. קונטר-אדמירל לודוויג פון רויטר סבר שהבריטים מתכוונים לתפוס את הספינות הגרמניות ב-21 ביוני 1919, שהיה המועד האחרון לחתימה של גרמניה על הסכם השלום. באותו בוקר, הצי הגדול עזב את סקפה פלו כדי לבצע תרגילי אימון ובזמן שהם לא היו הוציא רויטר את הפקודה להטביע את צי הים הפתוח.

### שנות ה-20

Official service photograph of Captain Kenneth Dewar in a formal pose. קפטן קנת דיואר, הועמד לדין צבאי ב-1928
הארגון מחדש בזמן שלום של הצי המלכותי הקצה את רויאל אוק לשייטת אוניות המערכה השנייה של הצי האטלנטי. היא עברה מודרניזציה על ידי שיפוץ בשנים 1922–1924, היא הועברה ב-1926 לצי הים התיכון, שבסיסו בגרנד הארבור, מלטה. בתחילת 1928, על האונייה אירעה תקרית ידועה לשמצה שעיתונות התקופה כינתה את "מרד הרויאל אוק". מה שהתחיל כסכסוך פשוט בין אדמירל משנה ברנרד קולארד ושני הקצינים הבכירים של רויאל אוק, קפטן קנת דיואר וקומנדר הנרי דניאל, על חדר הקצינים של האונייה, נקלע לריב אישי מר. שנמשך מספר חודשים. דיואר ודניאל האשימו את קולארד ב"מציאת תקלות נקמנית" ובהשפלתם והעלבתם בגלוי בפני הצוות שלהם; בתמורה, קולארד האשים את השניים בכך שהם לא מילאו פקודות והתייחסו אליו "גרוע יותר ממשרת".

כאשר דיואר ודניאל כתבו מכתבי תלונה לממונה על קולארד, תת-אדמירל ג'ון קלי, הוא העביר אותם מיד למפקד העליון אדמירל סר רוג'ר קיז. כשהבין שהקשר בין השניים לאדמירל הדגל שלהם התקלקל ללא תקנה, מיהר קיז לכנס ועדת חקירה, שתוצאתה הייתה להסיר את שלושת הקצינים מתפקידיהם ולשלוח אותם חזרה לאנגליה. מועצת המנהלים ישבה ערב תרגיל ימי גדול, שאותו נאלץ קיז לדחות, מה שגרם לשמועות להתעופף בצי על כך שהרויאל אוק חווה מרד. הסיפור נקלט על ידי העיתונות ברחבי העולם, שתיארה את הרומן בהפרזה מסוימת. תשומת הלב הציבורית הגיעה לממדים כאלה שהעלו את חששותיו של המלך, אשר זימן את הלורד הראשון של האדמירליות ויליאם ברידג'מן להסבר.

בגין מכתבי התלונה שלהם, דיואר ודניאל הואשמו במחלוקת בכתיבת "מסמכים חתרניים". בצמד בתי משפט צבאיים מתוקשרים מאוד שהתקיימו בגיברלטר, שניהם נמצאו אשמים ונזפו בחומרה, מה שהוביל את דניאל להתפטר מהצי. קולארד עצמו ספג ביקורת על יתר התנהלותו על ידי העיתונות ובפרלמנט, ולאחר שהוקע על ידי ברידג'מן כ"לא כשיר להחזיק בפיקוד עליון נוסף", פרש מהשירות. מבין השלושה, רק דיואר המשיך עם הקריירה שלו, אם כי היא נפגעה: הוא נשאר בצי המלכותי, אבל בסדרה של תפקידים קטנים יותר. קידומו לאדמירל משנה, שבדרך כלל היה מעשה פורמלי, נדחה לשנה שלאחר מכן, יום אחד בלבד לפני פרישתו. דניאל ניסה קריירה בעיתונאות, אך כאשר מיזם זה ואחרים לא הצליחו, הוא נעלם לאפילה על רקע בריאות לקויה בדרום אפריקה. קולארד נסוג לחיים הפרטיים ולא דיבר שוב בפומבי על התקרית. ברשימת הגמלאים, הוא הועלה לדרגת תת אדמירל ב-1 באפריל 1931.

השערורייה גרמה מבוכה למוניטין של הצי המלכותי, אז הגדול בעולם, והיא לוותה בסאטירה בבית ומחוצה לה באמצעות מאמרי מערכת, קריקטורות, ואפילו אורטוריית ג'אז קומית שהלחין ארווין שולהוף. אחת ההשלכות של הפרשה הפוגעת הייתה התחייבות של האדמירליות לבדוק את האמצעים שבהם עלולים קציני צי להגיש תלונות נגד התנהגות הממונים עליהם.

### שנות ה-30

במהלך מלחמת האזרחים בספרד, הוטל על רויאל אוק לבצע סיורים ללא התערבות ברחבי חצי האי האיברי. בסיור כזה ובהפלגה 30 מיל ימי (56 קילומטרים; 35 מיל) לגיברלטר ב-2 בפברואר 1937, היא עברה מתקפה אווירית של שלושה מטוסים של הכוחות הרפובליקנים. הם הטילו שלוש פצצות (שתיים מהן התפוצצו) במרחק של 3 כבלים (550 מטר) מהחרטום הימני, ולא גרמו נזק. ממונה על היחסים הבריטי מחה על התקרית בפני הממשלה הרפובליקנית, שהודתה בטעותה והתנצלה על המתקפה. מאוחר יותר באותו חודש, בעודה מוצבת מול ולנסיה ב-23 בפברואר 1937 במהלך הפצצה אווירית על ידי הלאומנים, היא נפגעה בטעות מפגז נ"מ שנורה מעמדה רפובליקנית. חמישה אנשי צוות נפצעו, כולל הקפטן של רויאל אוק, ט.ב. דרו. בהזדמנות זו הבריטים לא מחו בפני הרפובליקנים, וראו את התקרית "מעשה אלוהים".

Aerial photograph of the ship. Both the Norwegian flag and White Ensign are visible רויאל אוק מחזירה את גופתה של המלכה מוד לנורווגיה, כשהיא מניפה גם את הדגל הנורווגי וגם את הנס הלבן בחצי התורן, בערך ב-24 בנובמבר 1938
במאי 1937, היא ואה"מ פורסטר ליוו את SS הבאנה, אוניית קו אוקיינית שנשאה אלפי פליטים ילדים באסקיים, אל רציפי סאות'המפטון. ביולי, כשהמלחמה בצפון ספרד התלקחה, רויאל אוק, יחד עם אחותה אה"מ רזולושן הצילה את ספינת הקיטור גורדוניה כאשר ספינות מלחמה לאומניות ספרדיות ניסו ללכוד אותה מול סנטנדר. היא לא הצליחה ב-14 ביולי למנוע את תפיסת ספינת המשא הבריטית מולטון על ידי הסיירת הלאומנית Almirante Cervera בזמן שניסתה להיכנס לסנטנדר. הסוחרים עסקו בפינוי פליטים.

באותה תקופה רויאל אוק כיכבה לצד 14 כלי שיט נוספים של הצי המלכותי במלודרמה הבריטית של הסרט "הצי הלוחם שלנו" משנת 1937, שעלילתה מתרכזת סביב הפיכה ברפובליקה הבדיונית באמריקה הדרומית ביאנקו. הצי המלכותי ראה בסרט הזדמנות גיוס וסיפק ספינות מלחמה ותוספות. רויאל אוק הציגה את אוניית המערכה של המורדים אל מירנטה, שמפקדה מאלץ קפטן בריטי (בגילומו של רוברט דאגלס ) לבחור בין אהובתו לחובתו. הסרט התקבל בצורה גרועה על ידי המבקרים, אך זכה לגאולה מסוימת באמצעות הסצנות הדרמטיות שלו של פעולה ימית.

בשנת 1938, רויאל אוק חזרה לצי הבית והפכה לאוניית הדגל של שייטת אוניות המערכה השנייה שבסיסה בפורטסמות'. ב-24 בנובמבר 1938, היא החזירה את גופתה של המלכה מוד מנורווגיה ילידת בריטניה, שמתה בלונדון, לאוסלו להלוויה ממלכתית, מלווה בבעלה המלך הוקון השביעי. היא הושבתה בדצמבר 1938, והוחזרה לשירות מחדש ביוני הבא, וב-1939 יצאה לשייט אימונים קצר בתעלת למאנש כהכנה לסיור נוסף בן 30 חודשים בים התיכון, שבגינו הונפקו לצוותה מדים טרופיים. כאשר התרחשו פעולות האיבה, במקום זאת נשלחה אוניית המערכה צפונה לסקפה פלו, ועגנה שם כשהוכרזה מלחמה ב-3 בספטמבר.

### מלחמת העולם השנייה

השבועות הבאים של המלחמה המדומה התבררו כחסרי אירועים, אך באוקטובר 1939 הצטרף רויאל אוק לחיפוש אחר סיירת המערכה הגרמנית גנייזנאו, אשר הוזמנה להיכנס לים הצפוני כהסחה עבור הסיירות הכבדות פושטות המסחר דויטשלנד ואדמירל גראף שפה. החיפוש בסופו של דבר היה חסר תועלת, במיוחד עבור רויאל אוק, שמהירותה המרבית, עד אז פחות מ-20 קשרים (37 קמ"ש), לא הספיקה כדי לעמוד בקצב של שאר הצי. ב-12 באוקטובר, רויאל אוק חזרה להגנת סקפה פלו במצב גרוע, מוכת סערות צפון אטלנטיות. רבים מ-Carley Floats שלה נופצו וכמה מהתותחים בקליבר הקטן יותר לא היו פעילים עקב הצפה. המשימה הדגישה את התיישנותה של ספינת המלחמה בת ה-25. מודאג מכך שטיסת יתר של מטוסי סיור גרמניים בישרה מתקפה אווירית קרובה על סקפה פלו, אדמירל צי הבית צ'ארלס פורבס הורה לרוב הצי להתפזר לנמלים בטוחים יותר. רויאל אוק נשארה מאחור, תותחי הנ"מ שלה עדיין נחשבו כתוספת שימושית להגנה האווירית הדלה אחרת של סקפה פלו.

טביעת האונייה
-------------

### סקפה פלו

There are three main islands and many smaller ones, which almost completely enclose a central bay. סקפה פלו
סקפה פלו יצרה מעגן כמעט אידיאלי. ממוקם במרכז איי אורקני מול החוף הצפוני של סקוטלנד, הנמל הטבעי, גדול מספיק כדי להכיל את כל הצי הגדול, היה מוקף בטבעת של איים המופרדים על ידי ערוצים רדודים הכפופים לגאות מהירות. זה שצוללות עדיין מהוות איום התברר זה מכבר, וסדרה של אמצעי נגד הותקנו במהלך השנים הראשונות של מלחמת העולם הראשונה. ספינות חסימה הוטבעו בנקודות קריטיות; ומנורים צפים שנפרסו כדי לחסום את שלושת הערוצים הרחבים ביותר, המופעלים על ידי ספינות גוררות כדי לאפשר מעבר של שיט ידידותי. זה נחשב לאפשרי, אבל מאוד לא סביר, שמפקד צוללת ינסה לחדור ללא זיהוי לפני סגירת המנורים. שתי צוללות ניסו לחדור ללא הצלחה במהלך מלחמת העולם הראשונה: ב-23 בנובמבר 1914 נפגעה U-18 פעמיים לפני שעלתה על שרטון עם לכידת הצוות שלה, ו- UB-116 זוהתה באמצעות הידרופון והושמדה עם אובדן כל אנשי צוותה ב-28 באוקטובר 1918.

סקפה פלו סיפקה את המעגן העיקרי עבור הצי הגדול הבריטי לאורך רוב מלחמת העולם הראשונה, אך בתקופת בין המלחמות זה עבר לרוזית', דרומה יותר בפירת' אוף פורת'. סקפה פלו הופעלה מחדש עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, והפכה לבסיס של צי הבית הבריטי. ההגנות הטבעיות והמלאכותיות שלה, על אף שהן עדיין חזקות, הוכרו כטעונות שיפור, ובשבועות הראשונים של המלחמה היו בתהליך חיזוק על ידי בניית חסימות נוספות.

### מבצע מיוחד P: הפשיטה של U-47

Map of the route taken by Prien when infiltrating Scapa Flow, firing his torpedoes and fleeing the harbour. There are many twists and turns avoiding the islands and blockships, and while trying to find a target. חדירת U-47 לסקפה פלו
מפקד צי הצוללות של הקריגסמרינה קרל דניץ הגה תוכנית לתקוף את סקפה פלו בצוללת תוך ימים מפרוץ המלחמה. מטרתו הייתה כפולה: ראשית, עקירת צי הבית מסקפה פלו תקל את המצור הבריטי בים הצפוני ותעניק לגרמניה חופש גדול יותר לתקוף את השיירות האטלנטיות; שנית, המכה תהיה פעולת נקמה סמלית, שתכה באותו מקום שבו צי הים הפתוח הגרמני הוטבע לאחר תבוסתה של גרמניה במלחמת העולם הראשונה. דניץ בחר בעצמו את קפיטן-לויטננט גינתר פרין למשימה, ותזמן את הפשיטה ללילה של 13/14 באוקטובר 1939, כאשר הגאות והשפל יהיו גבוהים והלילה ללא ירח.

דוניץ נעזר בתצלומים איכותיים מטיסת סיור שבוצעה על ידי זיגפריד קנמאייר (שקיבל את עיטור צלב הברזל הראשון שלו על המשימה), שחשפו את חולשות ההגנות ושפע מטרות. הוא הנחה את פרין להיכנס לסקפה פלו ממזרח דרך קירק סאונד, ולעבור מצפון ללם הולם, אי קטן ונמוך בין בוריי למיינלנד. פרין טעה בתחילה במסלול הנבחר ב-Skerry Sound הדרומי יותר, וההבנה הפתאומית שלו ש-U-47 פונה למעבר החסום הרדוד אילצה אותו להורות על פנייה מהירה לצפון-מזרח. בהפלגה על פני השטח, ומוארת על ידי תצוגה בהירה של זוהר הקוטב, הצוללת השתחלה בין ספינות החסימה השקועות סריאנו ונומידיאן, וקרקעה את עצמה זמנית על כבל שנמתח מסריאנו. הוא נלכד לזמן קצר בפנסים של מונית על החוף, אך הנהג לא הפעיל אזעקה. בכניסה לנמל עצמו בשעה 00:27 ב-14 באוקטובר, פרין כתב ביומן כי "Wir sind in Scapa Flow!!!" וקבע מסלול דרום-מערבי למספר קילומטרים לפני היפוך כיוון. להפתעתו, נראה היה שהמעגן כמעט ריק; לא היה ידוע לו על הוראתו של פורבס לפזר את הצי שהסירה כמה מהמטרות הגדולות ביותר. U-47 פנתה ישירות לעבר ארבע ספינות מלחמה, כולל הסיירת הקלה שהוזמנה לאחרונה, בלפסט, שעגנה מול פלוטה והוי במרחק 4 מיילים ימיים (7.4 ק"מ), אך פרין לא נתן שום אינדיקציה שראה אותן.

במסלול ההפוך, תצפית על הגשר זיהתה את רויאל אוק עוגנת כ-4,400 יארד (4,000 מטרים) צפונה, וזיהתה אותה נכון כאוניית מערכה מסדרת רוונג'. מאחוריה הסתתרה בעיקר ספינה שנייה, שרק חרטומה נראה ל- U-47. פרין חשב שהיא סיירת מערכה מסדרת רינואון, המודיעין הגרמני מאוחר יותר תייג אותה כריפאלס. היא הייתה למעשה נושאת המטוס הימי ממלחמת העולם הראשונה פגסוס.

בשעה 00:58 ירתה U-47 מטח של שלושה טורפדות מצינורות החרטום שלה, הרביעי נתקע בצינור שלו. שניים לא הצליחו למצוא מטרה, אבל טורפדו בודד פגע בחרטום של רויאל אוק בשעה 01:04, הרעיד את הספינה והעיר את הצוות. היה מעט נזק נראה לעין, אבל שרשרת העוגן הימני נותקה, וקרקשה ברעש דרך החלקות שלה. בתחילה עלה חשד כי אירע פיצוץ במחסן הדליק הקדמי של האונייה, המשמש לאחסון חומרים כגון נפט. מודעים לפיצוץ הבלתי מוסבר שהרס את אה"מ ואנגארד בסקפה פלו בשנת 1917, יצאה הודעה על מערכת הטאני של רויאל אוק כדי לבדוק את טמפרטורות מחסן התחמושת, אך מלחים רבים חזרו לערסליהם, לא מודעים כי האונייה הותקפה.

פרין סובב את הצוללת שלו וניסה ירייה נוספת דרך צינור הירכתיים שלו, אבל גם היא החטיאה. הוא טען מחדש את צינורות החרטום שלו, חזר לאחור וירה מטח של שלושה טורפדות, כולם לעבר רויאל אוק. הפעם הוא הצליח. בשעה 01:16, שלושתם פגעו באוניית המערכה ברצף מהיר באמצע האונייה והתפוצצו. הפיצוצים פוצצו חור בסיפון המשוריין, הרסו את סיפון הבלגן של המסיקים, המלחים והנחתים וגרמו לאובדן כוח חשמלי. קורדיט ממחסן התחמושת התלקח וכדור האש שלאחר מכן עבר במהירות דרך החללים הפנימיים של האונייה. רויאל אוק נטתה במהירות ל-15°, מספיק כדי לדחוף את האשנבים הפתוחים בצד הימני מתחת לקו המים. עד מהרה היא התגלגלה על צדה ל-45°, תלויה שם כמה דקות לפני שנעלמה מתחת לפני השטח בשעה 01:29, 13 דקות לאחר המכה השנייה של פרין. 835 אנשי צוות מתו עם טביעת האונייה או מתו מאוחר יותר מפצעיהם. ההרוגים כללו את אדמירל משנה הנרי בלגרוב, מפקד שייטת אוניות המערכה השנייה. 134 מההרוגים היו נערי צי, עדיין לא בני 18, האובדן הגדול ביותר אי פעם בפעולה אחת של הצי המלכותי.

### מאמצי חילוץ

אוניית התובלה דייזי 2, שהוביל ג'ון גאט, הייתה קשורה ללילה לשמאלה של רויאל אוק. כאשר אוניית המערכה הטובעת החלה לנטות ימינה, גאט הורה לשחרר את דייזי 2, כלי השיט שלו נתפס לזמן קצר בבליטת האנטי-טורפדו שעלתה מהים של רויאל אוק לפני שהשתחררה.

רבים מאנשי הצוות של רויאל אוק שהצליחו לקפוץ מהאונייה הטובעת היו לבושים במעט יותר מבגדי הלילה שלהם ולא היו מוכנים למים הצוננים. שכבה עבה של מזוט ציפתה את פני השטח, מילאה את הריאות והבטן של אנשי הצוות והכשילה את מאמציהם לשחות. מבין אלו שניסו את חצי המייל (800 מטר) לשחות לחוף הקרוב, רק קומץ שרדו.

סירת הצד השמאלי של רויאל אוק תמרנה הרחק מהספינה הטובעת והתרחקה משם באמצעות לוחות עץ מכיוון שלא היה מספיק זמן להעלות קיטור. הסירה הפכה עמוסה יתר על המידה והתהפכה 300 מטרים מרויאל אוק, השליכה את אלו על הסיפון למים ולכדה את אלו שמתחת.

גאט הדליק את האורות של דייזי 2 והוא והצוות שלו הצליחו למשות 386 אנשים מהמים, כולל מפקדה של רויאל אוק, קפטן ויליאם בן. מאמצי החילוץ נמשכו עוד שעתיים וחצי עד קרוב לשעה 4:00 לפנות בוקר, כשגאט נטש את החיפוש אחר ניצולים נוספים ולקח את אלו שהיו עימו לפגסוס. בסיוע סירות מפגסוס ומהנמל, הוא היה אחראי להצלת כמעט כל הניצולים, מעשה שעליו הוענק לו צלב השירות המצוין, העיטור הצבאי היחיד שהעניקו הבריטים על מקרה האסון. פגסוס שלחה הודעה באמצעות מנורת איתות לתחנת האיתות של הנמל כחמש דקות לאחר הטביעה, ואמרה "גנרל. שלח את כל הסירות", וכעבור חצי שעה "רויאל אוק טובעת לאחר מספר פיצוצים פנימיים". המספר הכולל של הניצולים היה 424.

לאחר מכן
--------

A jovial Prien, dressed in uniform גינתר פרין בשנת 1940
הבריטים היו בתחילה מבולבלים באשר לסיבת הטביעה, חשדו בפיצוץ על הסיפון או בהתקפה אווירית. ברגע שהובן שתקיפת צוללת היא ההסבר הסביר ביותר, נעשו במהירות צעדים לאיטום המעגן, אך U-47 כבר נמלטה והייתה בדרכה חזרה לגרמניה. ה-BBC פרסם חדשות על הטביעה עד שעות הבוקר המאוחרות ב-14 באוקטובר, ושידוריו התקבלו על ידי שירותי ההאזנה הגרמניים ועל ידי U-47 עצמה. צוללנים שצללו בבוקר שלאחר הפיצוץ גילו שרידים של טורפדו גרמני, מה שאישר את אמצעי ההתקפה. ב-17 באוקטובר, הלורד הראשון של האדמירליות וינסטון צ'רצ'יל הכריז רשמית על אובדן רויאל אוק לבית הנבחרים, תחילה הודה כי הפשיטה הייתה "ניצול יוצא דופן של מיומנות מקצועית ותעוזה", אך לאחר מכן הכריז שההפסד לא ישפיע באופן מהותי על מאזן הכוחות הימי. ועדת חקירה של האדמירליות התכנסה בין 18 ל-24 באוקטובר כדי לקבוע את הנסיבות שבהן נחדר המעגן. בינתיים, צי הבית קיבל הוראה להישאר בנמלים בטוחים יותר עד שניתן יהיה לטפל בבעיות האבטחה בסקפה פלו. צ'רצ'יל נאלץ להגיב לשאלות בבית הנבחרים על הסיבות מדוע היו על רויאל אוק כל כך הרבה נערים, שרובם מתו. הוא הגן על מסורת הצי המלכותי של שליחת נערים בגילאי 15 עד 17 לים, אך הנוהג הופסק בדרך כלל זמן קצר לאחר האסון, ומתחת לגיל 18 שירתו על ספינות מלחמה פעילות רק בנסיבות חריגות ביותר.

משרד התעמולה הנאצי מיהר לנצל את הפשיטה המוצלחת, ושידורי הרדיו של העיתונאי הפופולרי הנס פריטשה הציגו את הניצחון שהורגש ברחבי גרמניה. פרין וצוותו הגיעו לווילהלמסהאפן בשעה 11:44 ב-17 באוקטובר ומיד התקבלו כגיבורים, כשהם למדו שפרין זכה בדרגה הראשונה של צלב הברזל, וכל אחד מהצוות זכה בדרגה השנייה של צלב הברזל. היטלר שלח את מטוסו האישי כדי להביא את הצוות לברלין, שם הוא העניק לפרין את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. עיטור זה, שהוענק לראשונה לקצין צוללות גרמני, הפך מאוחר יותר לעיטור המקובל אצל מפקדי צוללות מצליחים. דניץ זכה בקידום מקומודורה לקונטר-אדמירל ומונה לקצין הדגל של הצוללות.

פרין זכה לכינוי "השור של סקפה פלו" והצוות שלו עיטר את מגדל הניווט של U-47 בקמע שוורים נוחר, שאומץ מאוחר יותר כסמל שייטת הצוללות השביעית. הוא מצא את עצמו מבוקש לראיונות ברדיו ובעיתונים, ו'האוטוביוגרפיה' שלו התפרסמה בשנה שלאחר מכן, בשם Mein Weg nach Scapa Flow. הספר נכתב עבורו על ידי סופר צללים, העיתונאי, פול ויימאר, לאחר כמה ראיונות קצרים עם פרין במרץ ואפריל 1940, כתב היד נערך על ידי הפיקוד העליון של הוורמאכט ומשרד הרייך לתעמולה. הוא נועד כסיפור הרפתקאות לבנים. כשפרין קיבל עותק של הספר, הוא ביצע תיקונים רבים בטקסט, וכאשר פורסם תרגום לאנגלית של הספר ב-1955, כתב ויימאר מכתב מחאה למו"ל הבריטי, בו אמר שהתאור ה"שקרי בעליל" צריך לא להתפרסם מחוץ להקשר והוא תרם את התמלוגים שלו לצדקה.
 
נשיא מועצת החקירה של האדמירליות היה אדמירל רג'ינלד פלונקט-ארנל-ארל-דראקס, בסיוע אדמירל רוברט רייקס וקפטן ג'רארד מיורהד-גולד. הדו"ח הרשמי שלהם על האסון גינה את ההגנות בסקפה פלו, והעירה לסר וילפרד פרנץ', אדמירל פיקוד, אורקני ושטלנד, על מצבם הבלתי מוכן. פרנץ' הורחק מתפקידי פיקוד, אף על פי שהזהיר בשנה הקודמת מההגנות הלקויות של סקפה פלו נגד צוללות, והתנדב להביא ספינה קטנה או צוללת בעצמו על פני ספינות החסימה כדי להוכיח את דבריו. בהוראתו של צ'רצ'יל, הגישות המזרחיות לסקפה פלו נאטמו בנתיבי בטון המקשרים את לאמב הולם, גלימס הולם, בארראי ו-Sout Ronaldsay למיינלנד. נבנה בעיקר על ידי שבויי מלחמה איטלקים, מחסומי צ'רצ'יל, כפי שנודעו, הושלמו למעשה בספטמבר 1944, ונפתחו רשמית מיד לאחר יום ה-VE במאי 1945.

בדו"ח שני, מועצת החקירה הגדירה את טביעתה של רויאל אוק ואת אובדן החיים שנגרם כתוצאה מכך, מאחר שהייתה בנמל ובמים שקטים האירוע נחשב "כבד מאוד". הדוח הגיע למסקנה שהסיבה העיקרית נובעת ממספר גבוה מהרגיל של אנשי צוות שהיו מתחת לסיפון המשוריין הראשי מכיוון שהם נשלחו לתחנות הגנה אווירית. בריחתם הואטה בגלל מספר הדלתות האטומות שהיו סגורות.

בשנים שלאחר מכן נפוצה שמועה לפיה פרין הודרך אל סקפה פלו על ידי אלפרד וורינג, סוכן גרמני המתגורר באורקני במסווה של שען שווייצרי בשם אלברט אורטל; בעקבות התקיפה, 'אורטל' נמלט כביכול בצוללת B-06 לגרמניה. תיאור זה של אירועים מקורו כמאמר של העיתונאי קורט ריס בגיליון 16 במאי 1942 של המגזין האמריקני Saturday Evening Post ומאוחר יותר הורחב על ידי מחברים אחרים. חיפושים לאחר המלחמה בארכיונים גרמניים לא הצליחו למצוא ראיות כלשהן לקיומם של אורטל, וורינג או צוללת בשם B-06, והסיפור נחשב כעת פיקטיבי לחלוטין. ב-1959, השען הבולט של בני אורקני, מר EW Horton, הודיע "בביטחון רב ביותר" לעורך The Orkney Herald כי בחייו לא היה שען בשם אורטל בקירקוול ואף אחד שדומה לאדם כזה. הספרן הראשי של אורקני, במכתב משנת 1983 להיסטוריון נייג'ל ווסט, הציע שהשם אלברט אורטל היה כנראה משחק מילים על מלון אלברט הידוע בקירקוול.

### ניצולים

 קרובי משפחה קוראים את רשימת הניצולים של רויאל אוק
בסמוך לאחר הטביעה, הניצולים של רויאל אוק שוכנו בעיירות ובכפרים של אורקני. מסע הלוויה למתים התקיים בלינס און הוי ב-16 באוקטובר; רבים מאנשי הצוות שנותרו בחיים, לאחר שאיבדו את כל בגדיהם על האונייה, השתתפו בסרבלים ונעלי התעמלות מושאלות. בדרך כלל הם קיבלו חופשת ניצולים של כמה ימים על ידי הצי, ולאחר מכן הוקצו לספינות ולתפקידים במקומות אחרים.

פרין לא שרד את המלחמה: הוא ו-U-47 אבדו ב-7 במרץ 1941, אולי כתוצאה מהתקפה של המשחתת הבריטית אה"מ וולברין. הידיעה על האובדן נשמרה בסוד על ידי הממשלה הנאצית במשך עשרה שבועות. כמה אנשי צוות U-47 ממשימת רויאל אוק אכן שרדו, לאחר שהועברו לכלי שיט אחרים. כמה מהם נפגשו לאחר מכן עם אויביהם לשעבר מרויאל אוק ורקמו איתם חברויות.

אגודת HMS Royal Oak מקיימת מדי שנה אקט זיכרון בפורטסמות', נמל הבית של רויאל אוק, בשבת הקרובה ביותר ל-13 באוקטובר; במקור באנדרטה הימית בסאות'סי, אך בשנים מאוחרות יותר בכנסיית סנט אן, בסיס הצי פורטסמות'. בטקס ב-9 באוקטובר 2019, שמונים שנה לאחר הטביעה, נחשפה אבן זיכרון בכנסייה על ידי אן, הנסיכה רויאל, הקומודור הראשי של HMNB פורטסמות'. נכחו כמאה וחמישים קרובי משפחה וצאצאי הצוות.

קנת טופ, ששרד את הטביעה כששירת כנער, מחלקה ראשונה, ברויאל אוק, שימש כמזכיר הכבוד של האגודה במשך חמש עשרה שנים. השורד האחרון שנותר מרויאל אוק, ארתור סמית', מת ב-11 בדצמבר 2016. כששירת כילד בן 17, מחלקה ראשונה, עמד במשמר על הגשר כשהספינה נפגעה וקפץ מהכלי הטובע, שחה בכיוון הלא נכון עד שנאסף על ידי סירה והועבר אל הספינה דייזי 2.

שרידי האונייה
-------------

The White Ensign and Union Flag are crossed together on an interior stone wall above a brass bell and wooden plaque. Beneath this is a glass and wood cabinet. Poppy wreaths lie to either side. אנדרטה בקתדרלת סנט מגנוס, עם הפעמון של רויאל אוק
### מעמד כקבר מלחמה

למרות המים הרדודים יחסית שבהם היא שקעה, לא ניתן היה למצוא את רוב הגופות מרויאל אוק. שרידי האונייה מסומנים על ידי מצוף ב-58°55′44″ צפון 2°59′09″ מערב, והוגדרו כקבר מלחמה וכל צלילה או צורות לא מורשות אחרות של חקר אסורות על פי חוק ההגנה על שרידי צבא משנת 1986. במים צלולים, ניתן לראות את האונייה הפוכה מגיעה למרחק של 5 מטר מפני השטח. אותיות הפליז שיצרו את שמו של רויאל אוק הוסרו כמזכרת על ידי צולל חובבן בשנות ה-70. הם הוחזרו כמעט עשרים שנה מאוחר יותר, וכעת הם מוצגים במרכז המבקרים סקפה פלו בלינס. אובדנה של רויאל אוק מונצח בטקס שנתי שבו צוללני הצי המלכותי מציבים את הנס הלבן מתחת למים בירכתי.

אנדרטת זיכרון בקתדרלת סנט מגנוס בקירקוול הסמוכה מציגה שלט המוקדש לאלה שמתו, שמתחתיו מופיע ספר זיכרון עם שמותיהם. רשימת שמות זו לא פורסמה על ידי הממשלה עד 40 שנה לאחר הטביעה. בכל שבוע הופכים עמוד בספר. פעמון הספינה אוחזר בשנות ה-70 ולאחר ששוקם צורף לאנדרטה בסנט מגנוס. 26 גופות, שמונה מהן לא ניתן היה לזהות, נקברו בבית הקברות של הצי בלינס הסמוכה.

### דאגות סביבתיות

The attack site today, seen from a cliff above the bay. A small green wreck buoy is a few hundred metres away. A thin slick of oil is on the surface of the sea. אתר התקפה על רויאל אוק, עם נפט שעלה מהשרידים נראה לעין
רויאל אוק טבעה מלאה עם כ-3,000 טונות של מזוט על הסיפון. הנפט דלף מהגוף הטבוע בקצב מוגבר במהלך שנות ה-90 וחששות מההשפעה הסביבתית הביאו את משרד ההגנה לשקול תוכניות לפינויו. מעמדה של רויאל אוק כקבר מלחמה הצריך טיפול רגיש בסקרים וכל טכניקה מוצעת לפינוי הנפט: תוכניות בשנות ה-50 להגביה ולמשות את השרידים בוטלו בתגובה להתנגדות הציבור. בנוסף לחששות האתיים, מאמצים מנוהלים בצורה לקויה עלולים לערער את יציבות שרידי האונייה, וכתוצאה מכך לשחרור המוני של הנפט שנותר; מחסני האונייה מכילים גם טונות רבות של כלי נשק שלא התפוצצו.

ה-MOD הזמין סדרה של סקרי סונאר רב-אלומות כדי לצלם את שרידי האונייה ולהעריך את מצבה. בדיקות הסונוגרמות ברזולוציה גבוהה הראו שרויאל אוק שוכבת כמעט הפוך כשהמבנים העליונים שלה חודרות לתוך קרקעית הים. קצה החרטום הועף על ידי הטורפדו הראשון של U-47 וחור פעור בצד הימני היה תוצאה של המכה המשולשת מהמטח המוצלח השני שלה. לאחר מספר שנים של עיכובים, התקשרה בריגס מרין על ידי משרד הבריאות כדי לבצע את המשימה של שאיבת הנפט שנותר. ההמרה של רויאל אוק באמצע הבנייה למזוט הציבה את מכלי הדלק שלה בתנוחות לא שגרתיות, מה שסיבך את הפעולות. עד 2006, כל מיכלי התחתית הכפולה פונו ומשימת הוצאת הנפט ממיכלי הכנף הפנימיים עם ציוד חיתוך קר החלה בשנה לאחר מכן. עד 2010, 1,600 טונות של מזוט הוסרו, ושרידי האונייה הוכרזו ככזו אינה משחררת יותר נפט באופן פעיל לסקפה פלו. עד 783 מ"ק של נפט נשארו בתוך האונייה; היו תוכניות לחידוש השאיבה באמצע 2021.

### סקר 2019

צוללת ה-Rebreather, אמילי טורטון, הודיעה בכנס הצלילה המתקדמת EUROTEK בדצמבר 2018 כי צוות בינלאומי של מומחים סוקר את שרידי רויאל אוק כדי ליצור תמונה תלת־ממדית של קבר המלחמה. תהליך זה לוקח אלפי צלילות של שעות אדם במשך מספר חודשים. הצוות השתמש במגוון רחב של טכנולוגיות כולל וידאו, צילום תת-מימי ופוטוגרמטריה תלת־ממדית כדי להקליט את השרידים. הסקר קיבל את הגיבוי המלא של הצי המלכותי ו-Royal Oak Association.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אה"מ רויאל אוק** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: olak2005225720
* VIAF: 172646324
* WorldCat (עם VIAF): 172646324

 |