recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אולגה האן-נוירת** (בגרמנית: **Olga Hahn-Neurath**;‏ ‏20 ביולי 1882 – 20 ביולי 1937) הייתה מתמטיקאית ופילוסופית יהודייה-אוסטרית, חברת החוג הווינאי.

קורות חיים
----------

האן, ילידת וינה, השלימה תואר ראשון במדעי החברה באוניברסיטת וינה ב-1902. שנה אחר כך נרשמה כשומעת קבועה ללימודי מתמטיקה ופילוסופיה באוניברסיטה. בהמשך הפכה לתלמידת המחקר השלישית בתולדות האוניברסיטה בתחום הפילוסופיה. עבודתה, שפורסמה ב-1911, זכתה לשבחים מאדולף שטולר (מחליפו של לודוויג בולצמן), שהנחה אותה. ב-1911 עזבה את האוניברסיטה לטובת לימודים פרטיים. בתחום המתמטיקה עסקה בעיקר באלגברה בוליאנית.

ב-1912 נישאה לאוטו נוירת שאותו הכירה במהלך לימודיה. האן, שהתעוורה ב-1922, הפכה שנתיים לאחר מכן לחברה קבועה בדיוני החוג הווינאי. בפברואר 1934 בעת שהותה במוסקבה, נאסרה בגרמניה החברות בחוג הווינאי וב"חברת ארנסט מאך". עקב כך נמלטה, יחד עם בעלה, דרך פולין ודנמרק להאג שבהולנד, שם נפטרה שלוש שנים אחר כך. 

האן הייתה אחותו של המתמטיקאי האנס האן.

קישורים חיצוניים
----------------

* הביוגרפיה של אולגה האן-נוירת (בגרמנית)

| החברים המייסדים של החוג הווינאי |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| גוסטב ברגמן • קורט גדל • האנס האן • אולגה האן-נוירת • פרידריך וייסמן • קרל מנגר • אוטו נוירת • מרסל נטקין • הרברט פייגל • פיליפ פרנק • רודולף קרנפ • ויקטור קראפט • תיאודור רדקוביץ' • מוריץ שליק |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 139413448
* ISNI: 0000 0000 7236 0583
* VIAF: 101156181
* WorldCat (עם VIAF): 101156181

 |
**קאוס אוסטרליס** או **ε בקשת** הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים קשת והוא אחד הכוכבים הבהירים בשמים. למרות היותו הבהיר ביותר בקבוצה הוא קיבל את ציון באייר ε. מקור שמו הוא ערבוב של ערבית (قوس - קאווס - קשת) ולטינית (Australis - אוסטרליס - דרומי) ופרוש השם הוא החלק הדרומי של הקשת. כוכב זה יחד עם הכוכבים קאוס מדיה (δ בקשת - החלק המרכזי של הקשת) וקאוס בוראליס (λ בקשת - החלק הצפוני של הקשת) יוצרים את הקשת שמחזיק הקנטאור המיוצג בקבוצת כוכבים זו.

תכונות
------

קאוס אוסטרליס הוא ענק כחול - לבן מסוג ספקטרלי B9.5 III במרחק של כ-145 שנות אור ובהירות נראית נראית מדרגה 1.79. מסתו כ-5 מסות שמש ורדיוסו גדול פי 7 מרדיוס השמש. עוצמת ההארה שלו היא קצת יותר מפי 300 משל השמש בתחום הנראה ופי 375 בתוספת הקרינה בתחום העל-סגול. ככל הנראה הכוכב נמצא בשלב התפתחות מתקדם והוא כבר כילה את המימן שבליבתו והוא מתיך מימן בשכבות חיצוניות יותר.

ניתוח ספקרוסקופי של אור הכוכב מראה על שכיחות נמוכה מהרגיל של יסודות כבדים מהליום. ככל הנראה הסיבה לכך היא מהירות הסיבוב הגבוהה של קאוס אוסטרליס סביב צירו שמעיפה מפניו יסודות קלים ויוצרת מסביבו ענן של מימן והליום שמסתיר את הרכבו הכימי האמיתי.

לקאוס אוסטרליס בן זוג עמום במרחק של 32 שניות קשת עם בהירות נראית מדרגה 14, שנקרא קאוס אוסטרליס B.

קישורים חיצוניים
----------------

* קאוס אוסטרליס באתר של ג'ים קלר
* קאוס אוסטרליס, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים

| הכוכבים הבולטים בקבוצת קשת |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| ε (קאוס אוסטרליס) • σ (נונקי) • ζ (אסקלה) • δ (קאוס מדיה) • λ (קאוס בוראליס) • π (אלבלדה) • γ2 (אלנסל) |  |

 |
**טוסיי-הא** (מיפנית: 統制派; בתעתיק לטיני: Tōseiha; **סיעת השליטה**) הייתה סיעה פוליטית בצבא האימפריה היפנית שפעלה בשנות ה-30 של המאה ה-20.

לאחר ניסיון ההפיכה של 15 במאי 1932 היו בצבא יפן דעות שונות אשר חלקן חייבו את ניסיון ההפיכה והזדהו עם מניעי הקושרים וחלקן שללו את השימוש באלימות וטענו כי גם אם יש צורך בשינוי הממשל המושחת, אסור כי זה יבוא על ידי אלימות, טרור והפיכות.
בגלל חילוקי דעות אלו התפלג הצבא לשתי סיעות: סיעת הקודו-הא (סיעת הדרך הקיסרית) וסיעת הטוסיי-הא.

הטוסיי הא סברה כי יש להגביר את השפעת הצבא בניהול ענייני החוץ והפנים של המדינה, אך שללה לחלוטין אלימות וטרור.

בתחילה הייתה הטוסיי-הא הסיעה החלשה בצבא וזאת בשל העובדה ששר הצבא, הגנרל סדאו אראקי נמנה עם חברי סיעת הקודו-הא, אך עם סיום תפקידו של האחרון בשל שערורייה פוליטית בה היה מעורב, ולאחר רצח הגנרל נגאטה, מראשי הטוסיי-הא, על ידי מתנקש המקורב לקודו-הא, הוחלט על העברת האוגדה הראשונה למנצ'וריה. בעקבות החלטה זו פרץ ב-26 בפברואר 1936 "מרד הנפל". 

עם כישלון המרד נידונו רוב ראשי סיעת הקודו-הא למוות והיא למעשה התפרקה, וכך בעצם הסתיימה תקופת המאבק בין שתי הסיעות.

למפרע תרם מרד הנפל לסיעת הטוסיי-הא בשל העובדה שהיא כביכול הוכיחה לקיסר שיש צורך בחיזוק כוחו של הצבא על מנת למנוע מרידות עתידיות.

ראו גם
------

* סיעת הדרך הקיסרית, קודו הא
* קיטה איקי
* ניסיון ההפיכה של 15 במאי 1932

לקריאה נוספת
------------

* **יפן המודרנית** - בן עמי שילוני, הוצאת שוקן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טוסיי-הא** בוויקישיתוף
**מִלְחִית מַבְאִישָׁה** (שם מדעי: *Salsola imbricata*) היא צמח במשפחת סלקיים. זהו זן קטן של שיחים מסדרת הציפורנאים מלחית מבאישה בדרך כלל גדלה בתעלות, במדבר, ערבות והיא מסוגלת לגדול בדרך כלל בכמה סוגי אדמה.

תיאור
-----

מלחית מבאישה הוא תת-שיח או שיח הצומח לגובה של 1.2 מטרים. למלחית מבאישה יש גבעולים אפורים ואדמדמים שרוחבם הוא 2 ס"מ. בחלקים העליונים הענפים הם אפורים. חלק מהענפים גדלים בצורה אנכית וחלקם גדלים בצורה אופקית. הענפים מסודרים וגדלים בצורה קבועה. לעלים של המלחית המבאישה יש צפיפות מאוד גובהה של שערות והם מאוד קטנים. העלים לרוב הם בצורת עיגול או משולש צר. מלחית מבאישה גדלה בקבוצות המחוברות יחד, כאשר קבוצה היא כמה פרחים קטנים עם חמישה עלי כותרת וחמישה אבקנים משני סוגים. מלחית מבאישה גדלה במדבר באפריקה, באזורים צחיחים בצפון אמריקה, בחצי האי ערב, דרום איראן, פקיסטן, צפון מערב הודו ובמערב אסיה. בישראל היא גדלה בנגב והרי אילת, בערבה, בבקעת הירדן ולעיתים נדירות בצפון הנגב. המלחית המבאישה פורחת בחודשים יוני-דצמבר.

### תנאי גדילה

כאשר יש המון מלח, המלחית המבאישה מגבירה את תכולת המים שלה והופכת להיות יותר עסיסית, ובכך מפחיתה את שטח העלים שלה. המלחית המבאישה מגדילה את שיעורי הניבוטים שלה באופן תמידי כאשר הטמפרטורה היא 20 מעלות צלזיוס, ושיעורי הנביטה גדולים יותר כאשר כמות המלח היא נמוכה. עם זאת הזרעים שגודלו בתנאי מלח גבוהים התאוששו, והיה להם פוטנציאל די גדול לגדול.

אזכורים
-------

מלחית מבאישה הוזכרה בספרות לראשונה בשנת 1775 על ידי חוקר טבע שוודי-פיטר פורסקל. בשנת 1849 אלפרד מוקווין טנדון (חוקר טבע צרפתי ודוקטור) שינה את שמה של המלחית המבאישה לקרוקסילון אימבריקטום. בשנת 2007 אקהני (חוקר צמחים) הפך את שמה של המלחית המבאישה לסלסולה אימבריקטום, ואת המסקנה הוא הסיק על ידי ניתוח פילוגנטי שעשה. השם קרוקסילון אימבריקטום התקבל על ידי המכון הביולוגי העולמי אך לא נוסף לרשימת הצמחים לאחר שהפך לסלסולה אימבריקטום.

שימושים
-------

המלחית המבאישה משמשת לטיפול בגירויים מסוימים בעור ובנוסף לכך היא משמשת להריגת תולעים. מן השורשים של המלחית המבאישה הצליחו לבודד חמישה גליקוזידים ושניים מהם התגלו כחדשים, שלא היו ידועים בעבר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מלחית מבאישה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* צמחיית ישראל ברשת
* צמח השדה
* Tropicos
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  סופרים: ;Kast,Khan;Ajmal;Benno;Barth;Hans jorg.שם המאמר:.Sabkha Ecosystem:Volume II:west and central asia.המאמר פורסם ב:Springer Science & Business Media. pp. 143–147
**מַלחַז אסַתיאני** (בגאורגית: **მალხაზ ასათიანი**; נולד ב-4 באוגוסט 1981) הוא כדורגלן עבר גאורגי ששיחק בעמדות ההגנה והקישור במועדון הכדורגל הרוסי לוקומוטיב מוסקבה. הוא החל לשחק כקשר התקפי אבל היכולות ההגנתיות שלו הקנו לו את המוניטין של בלם יציב. הוא משחק בעיקר במרכז ההגנה בלוקומוטיב, למרות זאת אסתיאני משמש כעושה משחק בנבחרת גאורגיה.

קריירה
------

אסתיאני החל את קריירת המשחק שלו במדי טורפדו כותאיסי המקומית. במהלך 3 וחצי השנים בהן שיחק בטורפדו, הוא זכה עם הקבוצה שלוש פעמים ברצף באליפות האומגלסי ליגה. בשל הפרסום שלו בגאורגיה הוא הוחתם על ידי לוקומוטיב מוסקבה, בה משחק עד היום. באוגוסט 2008 הושאל לדינמו קייב.

אסתיאני ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאורגיה בשנת 2001. מאז ועד היום שיחק ב-42 משחקי נבחרת בהם כבש 4 שערים. אחד השערים שלו בנבחרת היה מול נבחרת רוסיה בכדורגל בטורניר המוקדמות ליורו 2004. כמו כן, כבש מלחז שערים חשובים בטורניר המוקדמות למונדיאל 2006, אליו גאורגיה לא הצליחה להעפיל.

תארים קבוצתיים
--------------

**טורפדו כותאיסי**

* שלוש פעמים אלוף גאורגיה (2002-2000)
* מחזיק הגביע הגאורגי (2001)
* מחזיק גביע נשיא טורקמניסטן (טורניר בינלאומי, 2002)

**לוקומוטיב מוסקבה**

* אלוף רוסיה (2004)
* מחזיק הגביע הרוסי (2007)
* מחזיק שני גביעי הסופר קאפ הרוסי (2003, 2005)
* מחזיק גביע אלופות חבר המדינות (2005)

**דינמו קייב**

* אלוף אוקראינה (2009)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מלחז אסתיאני** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
**יעקב פייטלסון** (נולד ב-28 ביולי 1946) כיהן כראש המועצה של אריאל בין השנים 1981-1985 ובתור ראש נציגות הסוכנות היהודית באוקראינה. כיום הוא יועץ עצמאי, חוקר דמוגרפיה וכותב פוליטי.

קורות חיים
----------

פייטלסון נולד ב-28 ביולי 1946 בווילנה, ליטא, בנם של אלכס פייטלסון, חבר המחתרת הקומוניסטית בגטו קובנה וגיבור הבריחה מהפורט התשיעי, ושל המשוררת סימה יאשונסקי פייטלסון. לאחר סיום לימודיו בשנת 1964, התחיל את פעילותו הציונית המחתרתית בעיר קובנה. בדצמבר 1969 הקים יחד עם מספר חברים תא מחתרתי של הארגון הציוני שמרכזו היה בלנינגרד. בגלל השתתפותו בתא המחתרתי, הוא נתפס ונחקר על ידי הק.ג.ב ב-1970. הוא הובא לקישינב, עמד בחקירה, לא מסר את כל המידע על פעילותם והביא לשחרורו של חבר נוסף בארגון.

פייטלסון עלה לארץ ב-7 בינואר 1972.

פייטלסון כיהן כראש הנציגות של הסוכנות היהודית באוקראינה מ-9 באוגוסט 2012 עד לסוף 2013.

מאז הוא עוסק בעיקר במחקר דמוגרפי של ארץ ישראל, בכתיבת מאמרים ובמתן הרצאות בנושא זה ובנושאים הקשורים להתפתחות מדינת ישראל, למדיניות ולהיסטוריה של מזרח התיכון.

פייטלסון הוא בעל תואר ראשון ושני במתמטיקה ומדעי המחשב, מהפוליטכניון בקובנה, ליטא.

פעילותו כראש מועצת אריאל
------------------------

פייטלסון נבחר ב-3 בפברואר 1981 בבחירות כלליות של תושבי היישוב וזכה ביותר מ-70% מקולות הבוחרים בהצבעה החשאית לתפקיד ראשות המועצה.

רשימה של חברי המועצה שנבחרו ופרוטוקול של תוצאות הבחירות של ועדת הבחירות נמסרה למשרד הפנים ואושרה רשמית על ידי המנהל האזרחי של יו"ש ומפקדו תת-אלוף פואד בן אליעזר.

הסיבה המרכזית לתמיכתם של הבוחרים במועמדותו נבעה מהצלחת העמותה לבנייה העצמית אותה ייסד בשנת 1979 ואשר זכתה באישור משרד השיכון להקצאת 100 מגרשים לבנייה עצמית לתושבי אריאל. בכך נפרצה הדרך ליציאה ממצב של הקפאת הבנייה למצב של בניה מאסיבית של העיר בעזרת חברות הבנייה הפרטיות והציבוריות. וזאת החל מחברת הבנייה הראשונה שהשתכנעה לבנות באריאל למרות הספקות בעתידה הפוליטי דרך חברות אחרות. הישגו היה שתוך 4 שנים הגיעו לאריאל 14 חברות הבנייה אשר בנו את רבעים א' ו-ב' באריאל.

ב-7 במאי 1985 הסתיימה כהונתו של פייטלסון כראש המועצה המקומית אריאל.

בבחירות לכנסת השלוש עשרה שובץ במקום השישי ברשימת מפלגת התחיה.

קישורים חיצוניים
----------------

* יעקב פייטלסון, ברשת החברתית פייסבוק
* יעקב פייטלסון, ברשת החברתית טוויטר
* יעקב פייטלסון, ברשת החברתית LinkedIn
* יעקב פייטלסון, באתר Academia.edu
* אתר עיריית אריאל
* (עברית, רוסית, אנגלית)
* יעקב פייטלסון באתר **ЕжеВиКу** (רוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑   (עברית, רוסית, אנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007517080405171
* VIAF: 1919153239458029450002
* WorldCat (עם VIAF): 1919153239458029450002

 |
**ילנה פאוטובה** (ברוסית: **Елена Паутова**;‏ נולדה ב-22 בינואר 1986) היא אתלטית רוסיה, אלופה פאראלימפית בריצת 1500 מ' ואלופת העולם.

קריירה
------

פאוטובה נולדה בסוצ'י, רוסיה. היא נולדה עם לקות ראייה. היא התחילה להתאמן בריצה תחרותית בבית ספר מיוחד בעיר ארמוויר בשנת 2001. בשנת 2003 היא השתתפה בתחרות שהתקיימה בקוובק. ריצה ל-5000 מ' היא סיימה עם תוצאה 17:50.45 - שיא עולם חדש. שיא זה בתורף גם בשנת 2022.

בהמשך פאוטובה התחילה להתחרות בריצות למרחק בינוני. באתונה 2004 היא זכתה במדליית זהב במרחק 1500 מ' עם שיא עולם חדש 4:39.20 ומדליית ארד ב-800 מ'. בבייג'ינג 2008 היא זכתה ב-2 מדליות ארד. באולימפיאדה השלישית שלה בלונדון 2012 היא זכתה במדליית זהב נוספת (אלנה קונגוסט זכתה במקום השני בהפרש של שבע שניות). בשנת 2020 פאוטובה חזרה להתחרות במשחקים אולימפיים וזכתה במדליית כסף בריצת מרתון.

באליפויות העולם פאוטובה זכתה ב-3 מדליות זהב בשנים 2006, 2011 ו-2013 בריצת 1500 מ'.

פאוטובה מתגוררת ומתאמנת בעיר אופה בה היא סיימה לימודים במכון הגבוהה לספורט. על הישגיה לפאוטובה הוענקו מספר עיטורים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ילנה פאוטובה** בוויקישיתוף

* ילנה פאוטובה, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
* ילנה פאוטובה באתר הוועד הפאראלימפי

הערות שוליים
------------

1. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* World Athletics: 14298855

 |
**אשר בן דוד** היה רב ומקובל שחי במאה ה-13 בפרובאנס ומאוחר יותר בגירונה. תלמידו ואחיינו של רבי יצחק סגי נהור, נכדו של הראב"ד מפוסקיירא.

ביוגרפיה
--------

ר' אשר בן דוד נחשב תלמיד מהימן של רבי יצחק סגי נהור ומרבה לצטט את תורתו. בשלב מסוים רבי יצחק סגי נהור שולח איגרת אל מקובלי גירונה בתוכחה על פרסומם של תורות קבליות שלדבריו עדיף שיישארו נסתרות. בהמשך האיגרת רבי יצחק סגי נהור ממנה את ר' אשר בן דוד לשלוחו, ללמד את חכמי גירונה את תורותיו הקבליות.
ר' אשר משתלב בחוג קבלת גירונה ומהווה את המעבר של תורת הקבלה מחוג מקובלי פרובאנס לחוג מקובלי גירונה.

### חיבוריו

אחד מחיבוריו הידועים של ר' אשר הוא פירוש על י"ג מידות של רחמים שבעצם מהווה את התחלתה של ספרות המוסר הקבלית. בסגנון ספרותי זה ימשיכו אותו מקובלים אחרים מחוגו כגון ר' יונה מגירונה בספרו "שערי תשובה", ר' יעקב בר ששת בספרו "האמונה והביטחון" והרמב"ן בספרו "שער הגמול".

חיבור נוסף בשם "פירוש שם המפורש", עוסק בתורת הספירות המוקדמת כפי שהיא מתבטאת בשם המפורש.

### במחקר

הרב מנחם זאב בוטשן- חסידה פרסם חלק מכתביו בכתב העת "הסגולה"- כרכים ב-י. בנוסף, בספרו על ר' אשר בן דוד, פרופ' דניאל אברמס ליקט וערך את כתביו בצורה מחקרית.

יוסף דן סקר את תורותיו בספרו תולדות ספרות הסוד העברית בכרך ז, מקובלי פרובאנס עמ' 430-468.

קישורים חיצוניים
----------------

* אשר בן דוד בן אברהם, דף שער בספרייה הלאומית

* כתב יד, ספר היחוד- פרוש שלש עשרה מדות, לונדון, מאה 13, בפרויקט "כתיב" באתר הספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  יוסף דן, תולדות תורת הסוד העברית כרך ז'
2. ↑  גרשום שלום, *Origins of the Kabbalah*, Princeton, 1987, עמ' 2

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007310220405171
* ISNI: 0000 0004 3975 802X
* LCCN: nr91013172
* SUDOC: 079350429
* VIAF: 217224446
* WorldCat: lccn-nr91013172

 |

| ראשוני המקובלים בימי הביניים |
| --- |
| חוג פרובנס | אברהם בן דוד מפושקירה • יצחק סגי נהור • אשר בן דוד • יהודה בר יקר |
| חוג גירונה | רמב"ן • עזרא ועזריאל בני שלמה • יעקב בן ששת |
| חוג קסטיליה | משה מבורגוס • טודרוס בן יוסף אבולעפיה |
| ספרד | יצחק אבן סהולה • יצחק אבן לטיף • ברוך התוגרמי • אברהם אבולעפיה |
| חוג הזהר | משה די ליאון • יוסף ג'יקטיליה • יוסף אנג'לט • בחיי בן אשר • יוסף בן שלום אשכנזי • יוסף הבא משושן הבירה • דוד בן יהודה החסיד |
| בעקבות הזהר | יצחק דמן עכו • מנחם רקנאטי • שם טוב אבן גאון • יהושע אבן שועיב • פרץ הכהן |
| ראשוני המקובלים נוספים |
**פרידוט** הוא שמה של אבן חן, סוג של פורסטריט, מינרל נזוסיליקטי (סיליקט במבנה דמוי איים) השייך לקבוצת האוליבין. נוסחת המבנה של הפרידוט היא Fe,Mg)2SiO4) כאשר אחוז המגנזיום גבוה מאחוז הברזל. מקור שם אבן החן הגיע כנראה מערבית - "פארידת" שפרושו "אבן חן" או מהמילה הצרפתית "פריטו" (peritot), כלומר "בלתי ברור".

פרידוט היא אחת מאבני החן היחידות בעלות צבע אחד בלבד. עומק הצבע הירוק תלוי בכמות ברזל הכלולה במבנה הגביש, ומשתנה מצהוב-ירוק לצבע זית לירוק חום במקצת. הפרידוט בעל הצבע הנאה ביותר מכיל פחות מ-15% ברזל וכולל יסודות קורט של ניקל וכרום. בניסיון להגדיל את שיווקו יש צורפים המשווקים את הפרידוט תחת השם המסחרי "אזמרגד של ערב" (Evening Emerald), אבל לעומתם יש המכנים בלעג את הפרידוט "אזמרגד לעניים" (לאזמרגד יש גוון ירוק כהה בהשוואה לגוון הירוק צהבהב של הפרידוט). תקופה מסוימת אף שווק הפרידוט תחת השם "כריזוליט" (מיוונית, "אבן זהובה") אלא ששם זה ניתן גם לאבני חן נוספות כדוגמת הכריזובריל הצהוב והשימוש בשם זה הופסק.

היסטוריה
--------

הפרידוט היא אחת מאבני החן בהן נעשה שימוש בתקופה העתיקה ומשערים כי החלו לכרות אותה כבר לפני 4000 שנה. המקור העיקרי ממנו כרו את האבן מהתקופה העתיקה ועד מלחמת העולם הראשונה הוא קבוצת האיים זגברגד המכונים גם "האי של יוחנן הקדוש" (כיום זבירגט בים האדום מול חופי מצרים). היוונים קראו לאי טופאזיוס ועל שמו לאבן הפרידוט "טופזיון" והרומאים "טופזיוס"" בעקבותיהם. בסופו של דבר ניתן השם לטופז על מנת להבחין בין שתי אבני החן. משערים גם כי הפטדה, אבן המצויה בחושן שכיום מזהים אותה עם הטופז הייתה לאמיתו של דבר סוג של פרידוט.

תפוצה
-----

האוליבין הוא אחד המינרלים הנפוצים ביותר. בשל נקודת ההתכה הגבוהה של האוליבינים הם הראשונים בשורת בואן להתגבש מתוך מגמה מאפית עשירה במגנזיום וענייה בסיליקה ומצוי לכן בלבה ובקסנוליתים בפרידוטיט של מעטפת כדור הארץ שהמגמה נושאת אל פני השטח. עם זאת, פרידוט באיכות של אבן חן מתהווה רק בחלק קטן מאוד ממקרים אלו. גבישי פרידוט נמצאו גם במטאוריטים של ברזל-ניקל. את הפרידוט כורים בצפון קרולינה, אריזונה, הוואי, נבדה וניו מקסיקו בארצות הברית, ובאוסטרליה, ברזיל, סין, קניה, מקסיקו, בורמה, נורווגיה, פקיסטן, דרום אפריקה, סרי לנקה וטנזניה. פרידוט/אוליבין באיכות גבוהה נכרה באופן מסחרי בשדות הלבה של ערב הסעודית. גביש הפרידוט/אוליבין החתוך כאבן חן הגדול ביותר מצוי במוזיאון הסמית'סוניאן בוושינגטון הבירה ומשקלו 310 קרט (62 גרם). סוג מיוחד של פרידוט/אוליבין מפקיסטן ידוע כפרידוט "קשמיר". בשל גודלן הבלתי רגיל של אבנים אלו הצליחו אומנים מקומיים ליצור אבנים מלוטשות מרובות פאות שמשקלן מעל ל-100 קרט (20 גרם).

בארצות הברית, באוסטרליה ובתאילנד פרידוט הוא אבן ההולדת של חודש אוגוסט.

מקורות
------

הערך הוא תרגום של הערך המקביל בוויקיפדיה האנגלית בתוספת מידע מאתר Mineral Galleries.

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **פרידוט** |

קישורים חיצוניים
----------------

* פרידוט באתר Mineral Galleries
* פרידוט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו בקישורים חיצוניים באתר Mineral Galleries

אבני חן של פרידוט
**פנחס פיליפ היט** (1888 – 8 בנובמבר 1949) היה אדריכל תל אביבי שתכנן מבנים רבים בעיר.

קורות חייו
----------

פנחס היט נולד בעיר לבוב שבגליציה, בנו של הרמן צבי היט, צייר. הוא למד בתיכון בעירו, ולאחר מכן המשיך ללימודי אדריכלות בפוליטכניון בצ'רנוביץ.

בשנת 1925 הגיע היט לארץ ישראל לראשונה, כאורח האוניברסיטה העברית בירושלים, לרגל פתיחתה. באונייה שבה הגיע לארץ הכיר את אשתו לעתיד, חוה פיגובסקי, שלה נישא בשנת 1927. תקופה קצרה הוא התגורר בירושלים, אך עם ביקורו בתל אביב, התאהב בה והחליט לקבוע בה את ביתו. לאחר שחזר לפולין וסיים שם את כל עסקיו שב לארץ, התחתן, ופתח את משרדו ברחוב נחמני 23.

בארץ עבד היט עם האדריכל ברַטלֶר, חברו לספסל הלימודים מלבוב. הוא תכנן בתים רבים בתל אביב, כגון בית העוגן, ורבים מבתיו הם בלב העיר, בשדרות רוטשילד וסביבותיהם. היט לקח חלק חשוב בתכנון העיר הלבנה של תל אביב שזכתה להיחשב לאתר מורשת עולמי. שבעים שנה אחרי בנייתו, רבים מבתים אלה מוגדרים כבתים לשימור ומוצגים בסיורים ארכיטקטוניים באזור. את בתיו הראשונים בנה בסגנון אקלקטי, ובהמשך עבר לתכנן בתים בסגנון בינלאומי. ב-1928 תכנן את יריד המזרח במקום שבו עומדת כיום התחנה המרכזית הישנה. הוא שימש גם כאדריכל העיר של עיריית תל אביב.

מחוץ לתל אביב היט בנה, למשל, את בית הכנסת הגדול במושבה מזכרת בתיה.

היט היה חבר בארגון הבונים החופשיים.

היט נפטר בשנת 1949, בגיל 61. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק.

מבנים נבחרים שתכנן
------------------

* ביתן "יריד המזרח" (נמצא במקום שבו קיימת עכשיו התחנה המרכזית הישנה של תל אביב)
* בית הכנסת במזכרת-בתיה (1927)
* בניין יצחקי - שדרות רוטשילד 89-91 (1933)
* בית מקס קליין - שדרות רוטשילד 101 (1933)
* בית מגורים ברחוב גאולה מספר 45 בתל אביב
* בית מגורים ברחוב ביאליק מספר 9 בתל אביב (הבית שבו התגורר רופא העיניים ד"ר אפרים סיני).
* בית מירנבורגה (1935 או 1936), ברחוב חובבי ציון 65 בתל אביב
* בית העוגן - רחוב פינסקר 26, תל אביב (1936)

גלריית תמונות
-------------

* "בית העוגן" ברחוב פינסקר 23 (1936)"בית העוגן" ברחוב פינסקר 23 (1936)
* קטע מחזית "בית העוגן" ברחוב פינסקר 23 (1936)קטע מחזית "בית העוגן" ברחוב פינסקר 23 (1936)
* בניין יצחקי - שדרות רוטשילד 89-91 (1933)בניין יצחקי - שדרות רוטשילד 89-91 (1933)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פנחס היט** בוויקישיתוף
* אליעזר פרנקל, פנחס פיליפ היט (עמ' 572)
* Pinchas (Philip) Huett, באתר Artlog
* פה ושם בישראל המודרנית, באתר הארץ, 8 בדצמבר 2005, כולל צילום של בית העוגן שתוכנן על ידי פנחס היט
* מיכאל יעקובסון: סיבוב בבית העוגן ברחוב פינסקר 23, באתר 'חלון אחורי', 6 בפברואר 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  פנחס היט באתר חברה קדישא ת"א–יפו
2. ↑  פנחס היט, אדריכל, דבר, 20 במאי 1927
3. ↑  פנחס היט באתר GRAVEZ
4. ↑  בית בריא בסגנון ניו-ירקי בלב העיר הלבנה, TheMarker, טלי ציפורי, 7 באפריל 2022
**אשר דורי** (29 באפריל 1943 - 3 במרץ 1975) היה סופר, מתרגם וצייר יליד תל אביב. עברת את שמו בשנת הקמת המדינה 1948. אהב ספרות קלאסית ומוזיקה קלאסית בעיקר בטהובן.

צבא
---

דורי שירת ב-8200 ובזמן שירותיו היחידה שלו יירטה את השיחה הסודית של נאצר וחוסיין.

ביוגרפיה
--------

הוריו היו הרי וטוני דורי (דורפלאופר). אביו נפטר בהיותו בן 17. התחנך בגן הילדים של הזמרת והשחקנית ליה דוליצקיה. למד בבית הספר תל נורדאו ובבית הספר התיכון עירוני א׳ בתל אביב.

כבר בילדותו הרבה לכתוב סיפורים על הווי השכונה שבה גר (קרן הרחובות אהרונוביץ ולוריא) וכינה אותה בשם שכונת אהרולורה. כישרונו בציור התבלט כבר בילדותו עת נטל חלק פעיל בהכנת התפאורה על ניצחון ישראל על 7 מדינות ערב של בית ספרו בעדלאידע שבשנת 1958.

בוגר מגמה מזרחנית בתיכון עירוני ה' בתל אביב ושירת ביחידת מודיעין בצה״ל שיש האומרים כי יירטה את שיחת הטלפון בין נשיא מצרים נאצר למלך ירדן חוסיין ערב מלחמת ששת הימים.

נישא לישראלה בשנת 1963 ובשנותיהם הראשונות גרו בתל אביב.

לאחר תקופה קצרה בה עבד במחלקת מלוות המדינה בבנק ישראל בו התקדם מהר עזב את הבנק והתמסר לכתיבה ולתרגום. פרסם בהוצאת ״אלף״ שורת ספרי איכות ואחר כך הפך לכותב ומתרגם הבית של הוצאת רמדור לספרי כיס, במסגרתה פרסם עשרות ספרים מפרי עטו ומתרגומיו ובהם תרגום מאנגלית ומגרמנית של סדרת ספרי קרל מאי וסדרת האימים כמו גם ספרי פטריק קים המלאך והרומן הרומנטי.

בשנותיו האחרונות פנה גם לציור על בד וצייר עשרות ציורים ששני מוטיבים בלטו בהם: מוטיב ההריון והלידה (שהעסיק אותו בתקופה בה ציפו לילד) ומוטיב המוות ואפסות האדם מול איתני הטבע.

אשר דורי נפטר בגיל 32 בגלל כשל טיפולי בהתפרצות פתאומית של סוכרת בבית החולים תל השומר. במותו הותיר, אלמנה, ישראלה, שהייתה בחודש השמיני להריונה וילד בן שנה.
רעייתו הייתה במשך שנים מנהלת הארכיון של עיתון "הארץ" ותרגמה, אף היא, מספר ספרים.
ילדיו: דני הבכור ואורי אשר שנולד לאחר מותו.
אחיו, יורם דורי שימש שנים רבות כיועצו הקרוב של שמעון פרס.

ספריו
-----

* **קרוקיתאות** (1969)
* **יללת חצות** (1970)
* **האסם** (הדברים שהתרחשו אחרי חצות) (1971)
* **כרושתינאות** (עטלפים) (1972)

קישורים חיצוניים
----------------

* סימניה, הספרים שכתב אשר דורי
* הספר(הקישור אינו פעיל), כתיבה, תרגום
* גוגל ספרים, אשר דורי

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלי אשד,פטריק קים :הקוריאני מסוקס האצבעות

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007310319605171
* ISNI: 0000 0000 6692 4725
* LCCN: nr95012908
* SUDOC: 234122595
* VIAF: 24489328
* WorldCat: lccn-nr95012908

 |
לוח הקדשה לפרידל קלוסמן בכניסה למשטח סיבוב הקרונות
**פרידל קלוסמן** (באנגלית: **Friedel Klussmann**‏; 1896-1986) הייתה פעילה חברתית בעיר סן פרנסיסקו, ארצות הברית. היא מזוהה עם המאבק להצלת קרונות הכבל של סן פרנסיסקו בשנות הארבעים והחמישים של המאה ה-20, והקמת ארגון "סן פרנסיסקו היפה" ב-1947.

פועלה
-----

ב-1947 הציע ראש העיר דאז, רוג'ר לפהאם, לסגור את שני הקווים העירוניים של קרונות הכבל ברחוב פאוול, שהיו בבעלות "מוני", החברה העירונית לתחבורה ציבורית.

> 
> על העיר להיפטר מקרונות הכבל במהירות האפשרית. אני יודע כי יש סיבות טובות, סנטימנטליות, להשאיר אמצעי תחבורה ישן זה, שהוא מקורי וחדשני... אך עובדה היא כי ה (אנשים) הסנטימנטליים אינם נדרשים לשלם את החשבונות ואינם נדרשים להסתכן באשמת רשלנות פושעת במקרה של כבל שנקרע וקרון שמשתחרר במורד...
> 
> 
> 
> — אתר מוזיאון העיר
> 

יומיים לאחר פרסום דברים אלה, יצאו עיתוני העיר בכותרות בנוסח: "קרונות הכבל בדרכם החוצה...ימיהם של הגריפמנים (מפעילי הקרונות) ספורים".

בתגובה יזמה קלוסמן, תוך שיתוף פעולה בין ארגונים חברתיים בעיר, את הקמת **הוועדה האזרחית להצלת קרונות הכבל**. הוועדה יצאה בהודעה לעיתונות לפיה:

> 
> סן פרנסיסקו חותרת לעניין את שאר העולם ברקע ההיסטורי הצבעוני שלה. קרונות הכבל הם האטרקציה מספר אחת, וקו רחוב פאוול הוא המושך את עיני התיירים. סגירת משטח הסיבוב ברחובות פאוול ומרקט תהייה אובדן שלא ניתן לאמוד אותו.
> 
> 
> 
> — הוועדה האזרחית להצלת קרונות הכבל
> 

בהמשך הצליחה לכפות על ראש העיר לקיים משאל בין תושבי העיר. התוצאה הייתה: 166,989 בעד המשך הפעלת הקרונות ורק 51,457 נגד. בעקבות המשאל חויבה העירייה להמשיך בתפעול הקווים.

ב-1951 נסגרו שלושת הקווים הפרטיים האחרונים שפעלו בעיר, שהיו בבעלות "חברת קרונות הכבל של רחוב קליפורניה" בשל קשיים כספיים. בהתערבותה של פרידל קלוסמן נרכשו הקווים על ידי העירייה, שהחלה בהפעלתם מחדש ב-1952. עד מהרה החלה העירייה בתוכנית להחלפתם של קרונות הכבל בקווים אלה באוטובוסים.
קלוסמן שבה לפעולה, אך הפעם בהצלחה חלקית: המערכת אורגנה מחדש, חלק מהקווים אוחדו עם קווים אחרים, וכיום פועלים בעיר שלושה קווים: פאוול-הייד (Powell-Hyde), פאוול- מייסון (Powell-Mason) וקליפורניה (California Street).

עם מותה של קלוסמן ב-1986, כוסו קרונות הכבל במעטה שחור לזכרה. בנוסף, הקדישה לה העיר את המשטח המסתובב שבטרמינל "פישרמן'ס וורף" בקו פאואל-הייד. לעומתה לפהאם, שנחשב לראש עיר מוצלח, נשאר בזיכרון הקולקטיבי כאיש שניסה לשים קץ לקרונות הכבל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרידל קלוסמן** בוויקישיתוף
* עוד על פועלה של פרידל קלוסמן
* לאתר ארגון סן פרנסיסקו היפה(הקישור אינו פעיל)
**פרס פרויליך** (באנגלית: The **Fröhlich Prize**) הוא פרס המוענק על ידי החברה המתמטית של לונדון עבור עבודה מקורית וחדשנית ביותר בכל ענף במתמטיקה ונקרא לזכרו של המתמטיקאי אלברכט פרויליך (זוכה מדליית דה מורגן לשנת 1992). על פי התקנות הפרס מוענק "למתמטיקאי שיש לו פחות מ־25 שנים במעורבות במתמטיקה ברמה פוסט־דוקטורט, מה שמאפשר הפסקות ברציפות, או שלדעת ועדת הפרסים נמצא בשלב שווה ערך בקריירה שלהם".
הוא מוענק בשנים הזוגיות. פרס פרויליך לשנה X יכול להינתן רק למתמטיקאי, שהוא או (i) תושב בדרך כלל בממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד ב־1 בינואר של שנה X, או (ii) חבר בחברה ושאת עיקר השכלתו רכש בממלכה המאוחדת. לא ניתן להעניק את פרס פרויליך למי שקיבל את מדליית דה מורגן או את פרס פוליה.

זוכי הפרס
---------

להלן רשימת זוכי הפרס:

* 2004 - יאן גרוינובסקי
* 2006 - מייקל וייס
* 2008 - ניקולס הייגם
* 2010 - ג'ונתן קיטינג
* 2012 - טרבור וולי
* 2014 - מרטין הירר
* 2016 - דומיניק ג'ויס
* 2018 - פרנצ'סקו מזדרי
* 2020 - פרנסואז טיסור
* 2022 - ריצ'רד תומאס

ראו גם
------

* מדליית דה מורגן
* פרס בריק
* פרס פוליה
* פרס וייטהד

הערות שוליים
------------

1. ↑  LMS, lms.ac.uk, LMS prizes - details and regulations.
2. ↑  Fröhlich Prize - details and regulations.
3. ↑  LMS, lms.ac.uk, List of LMS prize winners.
**עוזי ברוך** הוא מנכ"ל ועורך ראשי באתר ערוץ 7.

ביוגרפיה
--------

נולד בשכונת קריית משה בירושלים לשאול וזהבה. עוזי הוא אחיינו של הרב אריה בצלאל, לשעבר מנהל בית הספר נועם בנות בקריית משה.

בראשית שנות האלפיים החל את דרכו התקשורתית עם הקמתה של תחנת הרדיו "קול חי" יחד עם אורי אורבך, שאול מייזליש ונחום עידו. בתחנה שימש גם כמפיק התוכנית של יהורם גאון.

התגייס לחיל האוויר ובתום השירות הצבאי החל את דרכו בתחנת הרדיו ערוץ 7 תחילה שימש ככתב, ובהמשך מפיק יומן הבוקר של הערוץ, בהמשך ניהל את בית הספר לתקשורת במכללת ליפשיץ בירושלים ומאז 2009 משמש כמנכ"ל ועורך ראשי.

את עבודתו בערוץ הוא רואה כשליחות לתקשורת טובה יותר ציונית, המחבקת את כל העולם היהודי על כל גווניו תחת קורת גג אחת. ברוך הוא עמית במכון גשר למנהיגות, בעל תואר ראשון במדעי החברה והרוח מהאוניברסיטה הפתוחה ובעל תואר שני במשפטים מהקריה האקדמית אונו.

נשוי לאורלי - כתבת בערוץ 7, ולהם ארבעה ילדים. התגורר 18 שנה ביישוב בית אל ובעשור השני של המאה ה-21 עבר לשכונת רמת בית הכרם בירושלים. אחיו חזקי ברוך הוא כתב הכנסת של ערוץ 7, ואחיו אלירן אהרן ברוך הוא יועץ ראש העיר ירושלים ליחסים בינלאומיים.

קישורים חיצוניים
----------------

* עוזי ברוך, ברשת החברתית פייסבוק
* עוזי ברוך, ברשת החברתית טוויטר

הערות שוליים
------------

1. ↑  צוות ערוץ 7, באתר ערוץ 7
2. ↑  עוזי ברוך, באתר מכון גשר
עוזי רובין, 2019
**עוזי רובין** (נולד בתל אביב בשנת 1937) הוא זוכה פרס ביטחון ישראל פעמיים ששימש כראש הראשון של "מינהלת חומה" - המנהלה של משרד הביטחון שבמסגרתה פותחה מערכת הנשק טיל החץ. משמש כמומחה לאיום והגנה מפני טילים במכון ירושלים לאסטרטגיה ולביטחון.

קורות חיים
----------

עוזי רובין הוא בעל תואר ראשון מהפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל בטכניון ותואר שני בהנדסה אווירונאוטית מ-Rensselaer Polytechnic Institute.

רובין היה אחראי על פיתוח משגר הלוויינים הישראלי "שביט". בשלהי 1990 הוקמה מנהלת פרויקט החץ, הנמצאת בתוך משרד הביטחון וכפופה לשר הביטחון. תפקיד המנהלה, המכונה "חומה", הוא לרכז, לפקח ולתאם את כל הפעילות בנושא ההגנה מול האיום הבליסטי. המנהלה מרכזת את כל המידע בנושא תוכנית החץ. בשנת 1999 שימש בתפקיד בכיר במועצה לביטחון לאומי.

לאחר פרישתו ממערכת הביטחון הקים חברה לייעוץ ביטחוני בשם "רובינקון". רובין פועל רבות במסגרת מכוני מחקר אקדמיים שונים, ובהם המכון למחקרי ביטחון לאומי ומרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים הפועל באוניברסיטת בר-אילן. במחקריו עוסק רובין בסוגיות הקשורות לתוכניות טילים בליסטיים במדינות ערב ובאיראן, במערכות הגנה נגד טילים ובנושאים קרובים.

רובין מרבה להשתתף בכנסים מקצועיים בינלאומיים בתחומי מומחיותו. מיוזמי הקמת העמותה הישראלית להגנה בפני טילים וחבר הדירקטוריון שלה.

רובין נוהג לפרסם מחקרים ומונוגרפיות בנושאי הגנה נגד טילים. ב-2011 פרסם את מחקרו "ממטרד לאיום אסטרטגי" העוסק בהפעלת רקטות כנגד העורף הישראלי. זכה פעמיים בפרס ביטחון ישראל: האחד על חלקו בפיתוח מערכת הנשק חץ והשני על חלקו בפיתוח לוויין הריגול אופק.

בשנת 2018 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת בר-אילן, על עבודה בהנחייתו של אפרים ענבר שכותרתה "כושר הסתגלותה של מערכת הביטחון בישראל לשינויים מהפכניים בסביבה האסטרטגית⁰: ההגנה האקטיבית כמקרה בוחן". בסוף 2019 יצא לאור ספרו "ממלחמת הכוכבים עד כיפת ברזל, המאבק על ההגנה האקטיבית בישראל", המבוסס על עבודת הדוקטור שלו. הוא חוקר במכון ירושלים לאסטרטגיה ולביטחון.

לקריאה נוספת
------------

* עוזי רובין, ההצטיידות ב"כיפת ברזל" כמודל להחלטה לאומית נכונה, אתר בס"א, 18 בפברואר 2021.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עוזי רובין** בוויקישיתוף
* מאיר אלרן, האם צה"ל מתקשה להבין את משמעויות השינויים בסביבתו האסטרטגית?, עדכן אסטרטגי, כרך 23, גיליון 4, המכון למחקרי ביטחון לאומי, אוקטובר 2020, עמודים 125–127 (ביקורת על ספרו של רובין)
* עוזי רובין, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  ד"ר עוזי רובין, באתר של מכון ירושלים לאסטרטגיה ולביטחון

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007296696905171
* BnF: cb151237750 (data)
* ISNI: 0000 0000 7251 7966
* LCCN: no2009042884
* VIAF: 83616849
* WorldCat: lccn-no2009042884

 |
**קונראד השלישי** (בפולנית: **Konrad III Rudy**;‏ 1447 – 28 באוקטובר 1503) היה בן שושלת פיאסט ובין אחרוני דוכסי מזוביה.

ביוגרפיה
--------

לאחר שאביו נפטר בספטמבר 1454 קונראד ביחד עם אחיו הצעירים קיבל לשליטתו שטחי מזוביה. הם היו תחת השגחה של בישוף מפלוצק ואימם ברברה מקייב. בתחילת 1462 כאשר קרובי משפחה נפטרו ללא צאצאים שטחים בשליטת האחים הורחבו. בשנת 1471 הוכרז שאחים הגיעו לגיל בגרוט וקיבלו לשליטתם חלקים שונים במזוביה. קונראד הג'ינג'י קיבל לשליטתו מספר יישובים. בשנת 1474 הוא קיבל שליטה על וישוגרוד ובשנת 1484 את העיר זקרוצ'ים. בשנת 1488 קונראד הג'ינג'י קיבל את רוז'אן ובשנת 1489 הוא קיבל מאחיו הצערי את ורשה תמורת וישגרוד.

בשנת 1495 אחיו הצעיר יאנוש נפטר וקונראד הג'ינג'י נישה לקבל את הירושה. אונם מלך יאן הראשון אולברכט, מלך פולין כבש את השטח. הדבר גרם להתמרמרות וקונראד השלישי ניסה להתקרב למסדר הטבטוני ואף רוסיה הצארית אך ללא הצלחה יתרה. המאבק המתמשך עם מלך פולין על השליטה בשטחי מזוביה הביא לכך שכל אציל פולני שהיו לו בעיות עם קונראד השלישי תוך זמן קצר קיבל תמיכה מהמלך.

הוא נפטר בשנת 1503 באושייצק ושטחי הדוכסות הועברו לילדיו הצעירים. כאשר הם נפטרו בשנת 1524 ו-1526 כל שטחי מזוביה סופחו לממלכת פולין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קונראד השלישי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 4651151778220318130009
* WorldCat: viaf-4651151778220318130009

 |
**איי גילברט** (באנגלית: **Gilbert Islands**) הם שרשרת של 16 אטולים ואיי אלמוגים באוקיינוס השקט המהווים חלק מקיריבטי (משמעות השם "קיריבטי" הוא למעשה "גילברט" בשפת האיים).

היסטוריה
--------

כמה מאות שנים לפני שהאיים התגלו על ידי מגלי ארצות אירופאים היו האיים מיושבים על ידי מיקרונזים.

האי ניקונאו - הראשון מבין האיים שהתגלה על ידי אירופאי - התגלה על ידי רב החובל ג'ון ביירון בשנת 1765, בהפליגו על אוניית הוד מלכותה דולפין. בשנת 1788 רב החובל תומאס גילברט על ספינתו שארלוט ורב החובל ג'ון מרשל כינו את האיים אבמאמה, קוריה, אראנוקה, טאראווה, אבאיאנג, בוטאריטארי ומקין, אולם הם לא עצרו באיים. בשנים 1838 ו-1842 עגנו באיים שתי ספינות אמריקאיות - הדג המעופף וטווס בפיקוד רב החובל הדסון, אשר מיפה את האיים.

בעת ביקור רב החובל דייוויס, על אוניית הוד מלכותה הרוייליסט ב-27 במאי 1892 הוכרזו האיים כשטח חסות של בריטניה, ובשנת 1915 הפכו למושבה של האימפריה הבריטית.

תושבי האיים היו מיקרונזים במוצאם, ועד מלחמת העולם השנייה, היו האיים בלתי מיושבים על ידי אירופאים. התעשייה העיקרית של האיים הייתה כריית הפוספט גואנו באי בנבה, וגידול דקלי קוקוס, אולם חקיקה בריטית דאגה למנוע ניצול תושבי האיים תוך שיפור התנאים ההיגייניים באיים וקביעת שכר מינימום. קודם למלחמת העולם לא הייתה תיירות באיים. 78% מהתושבים הוטבלו לנצרות (43% לכנסייה הקהילתית - Congregationalist, ו-35% קתולים). שאר התושבים נותרו עובדי אלילים. 84% מתושבי האיים למדו קרוא וכתוב בבתי הספר של המיסיונים באיים.

### מלחמת העולם השנייה

בדצמבר 1941 השתלטו היפנים על אטול מקין, ותקפו משם את טאראווה. בפברואר 1942 פינו הבריטים את טאראווה, למעט מספר מסיונרים שבחרו להישאר באי. ב-17 באוגוסט 1942 הגיעו אל האי, בשתי צוללות, 221 נחתים אמריקאים, במטרה להפתיע את היפנים. הפשיטה כשלה והובילה לביצור האיים על ידי היפנים בספטמבר 1942.

ב-20 בנובמבר 1943 כבשו כוחות נחתים אמריקאיים את האיים במסגרת קרב מקין וקרב טאראווה.

### לאחר מלחמת העולם השנייה

בשנת 1971 קיבלה המושבה אוטונומיה. בין השנים 1976 ו-1978 היו איי אליס מופרדים מאיי גילברט, ואיי גילברט הפכה ל"מושבת איי גילברט". בשנת 1979 האיים הצביעו בעד עצמאותם והפכו להיות רפובליקת קיריבטי.

גאוגרפיה
--------

האטולים והאיים ערוכים מצפון לדרום. האיים בסדר אלפביתי הם:

* אבאיאנג
* אבמאמה
* אונטואה
* אראנוקה
* ארוראה
* בוטאריטארי (בעבר נקרא "מקין")
* ברו
* טאביטאואה
* טאמאנה
* טאראווה
* מאיאנה
* מאראקיי
* נונואוטי
* ניקונאו
* קוריה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איי גילברט** בוויקישיתוף
* הקרב על טאראווה
* איי גילברט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007555037805171
* GND: 4345823-3
* LCCN: n81035234
* MusicBrainz: d4479bfa-b45d-44d7-9337-9799e031a34c
* NKC: ge1063734
* SUDOC: 178432350
* VIAF: 148930726
* WorldCat: lccn-n81035234

 |
**עוזי קרן** (נולד ב-7 באפריל 1944) הוא צלם עיתונות ישראלי.

ביוגרפיה
--------

נולד בקיבוץ גן שמואל, גדל בתל אביב והיה חבר בתנועת הנוער "מחנות העולים" כבר אז גילה כישרון מיוחד בצילום. את השכלתו כצלם רכש תוך כדי עבודה כשוליה של צלם תל אביבי. בין השנים 1964-1967 עסק בצילום אירועים.

עם פרוץ מלחמת ששת הימים (1967) הצטרף לצוות צלמי השבועון "העולם הזה". החל משנת 1968 עבד כצלם עיתונות עצמאי גם עבור עיתון ידיעות אחרונות וגם עבור סוכנויות צילום.

בשנת 1977 הפך להיות הצלם הראשי של העיתון "הארץ". בו עבד ברציפות עד 1999.
במהלך עבודתו שימש כצלם צבאי במילואים של "במחנה" וגם כצלם עבור סוכנויות צילום בחו"ל ובהן Getty Images.

בשנת 1986 ליווה את אחת מקבוצות התלמידים הראשונות במסע לפולין (תלמידי תיכון מקיבוץ בארי).
בעקבות מסע זה הוצגה תערוכת יחיד שלו באכסדרת בניין עיריית תל אביב; תערוכה זו עברה אחר-כך למרכזים עירוניים וקהילתיים בכל רחבי הארץ.
עוזי קרן השתתף גם במספר תערוכות קבוצתיות:

* תערוכה במוזיאון תל אביב על ביקור ראש ממשלת ישראל בקהיר.
* תערוכה באכסדרת תיאטרון ירושלים על החיים במדינות ערב.
* תערוכה "מעשה מדינה", בגלריה מנשר - מרץ 2008.
* תערוכה "לבנון בראי העיתונות", באכסדרת המשכן לאמנויות הבמה בתל אביב, 2010.

צילומים רבים משלו מופיעים בספר "מעשה מדינה" בעריכת אריאלה אזולאי, שיצא לאור בעברית ובאיטלקית, 2009.

עוזי קרן זכה בפרס הצילום בפרויקט "ילדים לומדים" של מכון ברנקו וייס. קרן מתגורר בקריית אונו. הוא נשוי לד"ר נילי קרן, חוקרת השואה, הוראתה ועיצוב זיכרונה, אב לבת וסב לארבעה נכדים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עוזי קרן** בוויקישיתוף
* עוזי קרן, ברשת החברתית פייסבוק

הערות שוליים
------------

1. ↑  מתוך עמוד הפייסבוק של עוזי קרן

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007523058005171
* VIAF: 308268884
* WorldCat (עם VIAF): 308268884

 |
**קונרד מייר-הטלינג** (בגרמנית: **Konrad Meyer-Hetling**; נולד ב-15 במאי 1901 – מת ב-25 באפריל 1973) היה אגרונום גרמני ואס-אס אוברפיהרר, שידוע בעיקר בזכות מעורבותו בפיתוח תוכנית-האב למזרח (Generalplan Ost).

ביוגרפיה
--------

### ראשית חייו

מייר נולד בסלצדרהלדן (Salzderhelden), ליד איינבק, בדרום סקסוניה התחתונה, כבנו של מורה בבית ספר. הוא למד אגרונומיה באוניברסיטת גטינגן וקיבל את הדוקטורט בשנת 1926 עם עבודת גמר על ייצור יבולים. הוא הפך לעוזר מחקר באוניברסיטה ועשה את עבודת המחקר שלו בשנת 1930.

בשנים 1930–1933 עבד מייר באוניברסיטת גטינגן, ובשנת 1934 התמנה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת יינה. בתוך אותה שנה התמנה לפרופסור באוניברסיטת ברלין. בנובמבר 1934 הפך ליועץ במשרד הרייך למדע וחינוך בנושא רפורמציה של החינוך והמחקר החקלאי הגרמני. מייר היה אחד המדענים החקלאיים העיקריים ומתכנני המרחב של התקופה הנאצית וכיהן כעורך הראשי של כתבי העת העיקריים בתחום התכנון המרחבי.

### תוכנית-האב למזרח

 ערך מורחב – **תוכנית-האב למזרח**  

 רודולף הס, היינריך הימלר, פיליפ בוהלר, פריץ טודט וריינהרד היידריך (משמאל), מאזינים למייר בעת הצגת *תוכנית-האב למזרח*, 20 במרץ 1941.
מייר הצטרף ל-NSDAP ב-1 בפברואר 1932 (מספר חבר 908,471) ולאס-אס ב-20 ביוני 1933 (מספר חבר 74,695). בשנת 1935 גויס למשרד הראשי לגזע והתיישבות (RuSHA). בשנת 1939 התמנה לראש משרד התכנון במשרדו של הימלר בנציבות הרייך לחיזוק האומה הגרמנית (RKF), וכן עבד בצוותו האישי של הימלר.

בתחילת 1940, המשרד הראשי לביטחון הרייך (RSHA) הפיק, בשיתוף פעולה של מייר, את הגרסה הראשונית של **תוכנית-האב למזרח**, תוכנית ליישום גרמניזציה של מזרח אירופה. תחת מייר ביצירת התזכיר עבדו הגאוגרף וולטר קריסטלר ואדריכל הנוף היינריך פרידריך וויפקינג-יורגנסמן. משנת 1944 עד 1945, סיום המלחמה, שירת מייר קצין בבית ספר להכשרת קצונה של הוואפן אס אס.

### חיים מאוחרים

לאחר המלחמה, מייר הואשם על ידי הרשויות באארצות הברית במשפט RuSHA. הוא נמצא אשם בהיותו חבר בארגון פשע (SS) אך לא אשם בפשעי מלחמה או פשעים נגד האנושות ושוחרר בשנת 1948 ובשנת 1956 התמנה לפרופסור לתכנון אזורי וחקלאי באוניברסיטת לייבניץ בהנובר, שם עבד עד פרישתו, בשנת 1964. מת בשיבה בגיל 72.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קונראד מייר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  The Nuremberg Medical Trial 1946/47 - Guide to the Microfiche Edition: With an Introduction to the Trial's History by Angelika Ebbinghaus and Short Biographies of the Participants, 2001, Walter de Gruyter, מסת"ב 3110950073, p. 119
2. 1 2 3 4  The Nuremberg Medical Trial 1946/47 - Guide to the Microfiche Edition: With an Introduction to the Trial's History by Angelika Ebbinghaus and Short Biographies of the Participants, 2001, Walter de Gruyter, מסת"ב 3110950073ISBN 3110950073, p. 119
3. 1 2 3  "DFG (German Research Foundation) - Konrad Meyer, Umsiedlungsplaner der SS". אורכב מ-המקור ב-20 באוגוסט 2007. נבדק ב-2 בינואר 2013. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 119137348
* ISNI: 0000 0001 0970 028X
* LCCN: no2013129542
* NKC: xx0244957
* NLP: A26317771
* NTA: 072948302
* SUDOC: 103274316
* VIAF: 50029024
* WorldCat: lccn-no2013129542

 |
Rasmus Stellan Sjöstedtרסמוס סוסטט במדי הפועל חיפה, 2018
**רסמוס סטלאן סיוסטט** (בשוודית: **Rasmus Stellan Sjöstedt**; נולד ב-28 בפברואר 1992) הוא כדורגלן שוודי המשחק בעמדת הקשר האחורי.

קריירה
------

סיוסטט התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של פריסטאנדס וכשהיה בן 15 הצטרף למחלקת הנוער של קאלמאר. ב-21 באפריל 2012 סיוסטט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 1-0 נגד גפלה.

בינואר 2014 הושאל לפאלקנברג עד לסיום העונה. בסיום העונה חתם בקבוצה לשנתיים. ב-20 באוגוסט 2015 סיוסטט הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0-4 נגד אסיריסקה במסגרת הגביע השוודי.

בינואר 2017 עזב לראשונה את שוודיה וחתם באריס לימסול מליגת העל הקפריסאית. ב-2 ביולי 2017 חתם בהפועל חיפה, עמה זכה בגביע המדינה. הוא נכנס כמחליף כשבע דקות לסיום ההארכה בניצחונה של חיפה 3-1 על בית"ר ירושלים במשחק הגמר. ב-25 באוגוסט 2018 הבקיע סיוסטט את שער הבכורה שלו בהפועל חיפה בניצחון 5-0 על מכבי נתניה.

ב-16 באוגוסט 2019 חתם סיוסטס בפאנטוליקוס היוונית

ב-16 באוקטובר 2020, סיוסטט חתם בקאלמאר.

תארים
-----

הפועל חיפה
* גביע המדינה: 2017/2018
* אלוף האלופים: 2018/2019

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רסמוס סיוסטט** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway

הערות שוליים
------------

1. ↑  דורון בן דור, ‏רסמוס סיוסטט וראדו גינסארי חתמו בהפועל חיפה, באתר ONE‏, 2 ביולי 2017
2. ↑  העברות בעולם - 16.8: "פול פוגבה רוצה לעזוב, הוא לא יכול לעשות הכל במנצ'סטר יונייטד", באתר וואלה!‏, 16 באוגוסט 2019
בגנומיקה, **איי CpG** (באנגלית: CpG islands) אלו אזורים גנומיים בעלי שכיחות גבוהה של אתרי CpG. ה"p" ב-CpG מייצג את הקשר הפוספודיאסטרי שבין ציטוזין (C) לגואנין (G), הנוצר בעת פילמור חומצת הגרעין. ה-C וה-G מצויים זה לצד זה ברצף ה-DNA או ה-RNA עקב קישורם הכימי בקשר הפוספודיאסטרי שהוא קשר קוולנטי, להבדיל מקשרי המימן הנוצרים בעת זיווג בסיסים בין ציטוזין וגואנין המצויים זה מול זה בחומצת גרעין בעלת מבנה דו-גדילי, כדוגמת DNA המצוי בתאים.

גואנין
ציטוזין
אין הגדרה אובייקטיבית לאיי CpG וההגדרה הפורמלית הרווחת של אי CpG היא - אזור בעל לפחות 200 זוגות בסיסים, בעל שכיחות C ו-G הגבוהה מ-50% ובעל יחס observed-to-expected של CpG (המחושב על ידי הנוסחה -
((Num of CpG/(Num of C × Num of G)) × Total number of nucleotides in the sequence)) הגבוה מ-60%.

איי CpG ביונקים
---------------

בגנומים של יונקים, איי CpG הם לרוב באורך של 300-3,000 זוגות בסיסים, ונמצאים בתוך או בסמיכות ל-40% מהפרומוטורים של הגנים. אצל בני אדם - כ-70% מהפרומוטורים מכילים ריכוז CpG גבוה ועקב כך איי CpG הם דרך נוחה לזיהוי מיקומם של גנים.
מחקר שנערך ב-2002, המבוסס על סקירה נרחבת של רצף הכרומוזומים ההומניים 21 ו-22 מצא כי בניגוד לאזורים גנומיים העשירים ב-GC כגון חזרות מסוג Alu, איי CpG "אמיתיים", המקושרים לאזורי ה5' של גנים, הם אזורים באורך של יותר מ-500 זוגות בסיסים, בעלי לפחות 55% של GC ובעלי יחס observed-to-expected של CpG הגבוה מ-65%.

מאפיינים
--------

איי CpG מאופיינים בשכיחות CpG של לפחות 60% מהשכיחות המצופה, שהיא בערך 4-5% (בגנום האנושי כ-42% מהנוקליאוטידים הם G או C ולכן ההסתברות לקבל אתר CpG צריכה להיות 0.21\*0.21=4.41%), כלומר שכיחות של לפחות 2.6% (0.6\*0.0441=0.02646), בעוד שבשאר הגנום שכיחות ה-CpG נמוכה יותר - פחות מ-1%. בניגוד לאתרי CpG באזורים המקודדים בתוך גנים, ברוב המקרים אתרי CpG באיי CpG שבתוך פרומוטורים אינם ממותלים במידה והגן מתבטא. ההבחנה בתופעה זו הובילה להבנה כי מתילציה של אתרי CpG בפרומוטורים יכולה להוביל להשתקה של ביטוי הגן. בגנים שמתבטאים - רוב המתילציות מתבצעות במרחק קצר מאיי ה-CpG (באזורים הנקראים "חופי CpG") ולא באיים עצמם.

הרצף CpG הוא רצף פלינדרום ולכן לאחר ההכפלה האנזימים שיוצרים את המתילצייה מזהים את ה-C הממותל מה-CpG בגדיל המקורי וממתלים את ה-C החדש, המשלים ל-G המקורי. הסיבה לנדירות היחסית של אתרי CpG בDNA של חולייתנים היא שציטוזין בסידור כזה נוטה לעבור מתילציה וציטוזין ממותל נוטה לעבור דה-אמינציה (הסרת קבוצת אמין) ספונטנית ולהפוך כתוצאה מכך לתימין. בבני אדם אמנם קיים אנזים בשם Thymine-DNA glycosylase היודע לתקן תימינים ממוטציות T/G אך הוא אינו יעיל מספיק כדי למנוע את קצב המוטציות הגבוה יחסית בדינוקלאוטיד CpG. כתוצאה מכך הדינוקלאוטיד CpG הולך ונעלם במהלך האבולוציה וקיומם של צברי CpG הוא לא דבר מובן מאליו. איי CpG לרוב נמצאים באזורי תחילת השעתוק של גנים (במיוחד ליד housekeeping genes, בחולייתנים). קיומם של איי CpG מוסבר לרוב על ידי כוחות סלקטיביים המובילים לרמות מתילציה נמוכות באזורים גנומיים אלו. היות שמתילציות באזור זה מעלות את ההסתברות לדה-אמינציות ספונטניות של הציטוזינים, שיכולות להוביל להרס הפונקציה או הבקרה של הגן קיימת סלקציה אבולוציונית חזקה נגד אותן מתילציות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איי CpG** בוויקישיתוף
**פאט (פאטריק) סאליבן** (באנגלית: **Patrick Sullivan**;‏ 2 בפברואר 1887 - 17 בפברואר 1933), מפיק קולנוע ואנימטור אוסטרלי-אמריקאי. ידוע בעיקר בשל סרטוני הראינוע המצוירים של פליקס החתול שהפיק בין השנים 1919–1930.

חייו
----

סאליבן נולד בסידני (ניו סאות' ויילס, אוסטרליה). בין השנים 1905–1907 צייר קומיקס עבור העיתון "העובד". ב-1909 היגר לאנגליה וניסה את מזלו בתחומים שונים: איגרוף, שירה, ריקוד, כמו גם ציור קומיקס. ב-1914 היגר לארצות הברית. תחילה עסק בציור רצועות קומיקס, מאוחר יותר עבר לאנימציה ואף הקים אולפן משלו.

דמותו של פליקס החתול הופיעה לראשונה בסרטון "השטויות של פלין" שהופק באולפנו של סאליבן בשנת 1919.   

קיימת מחלוקת אם סאליבן יצר את דמותו של פליקס, או האנימטור אוטו מסמר שעבד באולפנו. פליקס החתול היה הדמות המצוירת הפופולרית ביותר בקרב צופי הראינוע בשנות ה-20. הקרדיט לדמות יוחס לסאליבן מאז היווצרה, בין השאר הוא טען זאת בריאיון עיתונאי וחתימתו הופיעה על רצועות הקומיקס. כמקובל אז, עקב היותו בעליו של האולפן, הוא היה בעל זכויות היוצרים על יצירותיהם של עובדיו. רק שנים רבות לאחר מותו טענו מסמר, אנשי צוות מאולפנו של סאליבן והיסטוריונים של קומיקס, כי מסמר הוא שהיה יוצרו של פליקס.

ב-1928 המפיצים ביטלו את חוזהו של סאליבן עקב סירובו להתקדם מראינוע לקולנוע. כששינה את דעתו ב-1930 הפיק שני סרטונים מדובבים שנחלו כישלון בקופות. בעקבות כישלונותיו הידרדר מצבו הבריאותי והנפשי. מותה של אשתו מרג'ורי במרץ 1932, מוטט אותו וכשנפטר ב-1933 הותיר את אולפנו בקריסה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פאט סאליבן** בוויקישיתוף

* פאט סאליבן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* פאט סאליבן, באתר AllMovie (באנגלית)
* פאט סאליבן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* פאט סאליבן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ADB: sullivan-patrick-peter-pat-13209
* BNE: XX1169466
* BnF: cb11925745c (data)
* GND: 141817844
* ICCU: RAVV078623
* ISNI: 0000 0001 1608 7727
* LCCN: n85031301
* NKC: jo20231187890
* NLA: 36591451
* NSK: 000186924
* NTA: 071599223
* RERO: 02-A003875765
* SNAC: w64503cz
* SUDOC: 079203515
* Trove: 642138
* ULAN: 500473911
* VIAF: 24608325
* WorldCat: lccn-n85031301

 |
**איי באס**
(למפת פולינזיה הצרפתית מוגדלת)פפאטהפפאטה
פאאהפאאה
טאיאוהאטאיאוהא
רורוטורורוטו
**האוקיינוס השקט**איי באס**איי באס**(למפת פולינזיה הצרפתית רגילה)פפאטהפפאטה
פאאהפאאה
טאיאוהאטאיאוהא
רורוטורורוטו
**האוקיינוס השקט**איי באס**איי באס**
**איי באס** (בצרפתית: **Îles (de) Bass** או **Îlots (de) Bass**) הם קבוצת איים המהווה חלק מקבוצת איי אוסטרל. איי באס מצויים בדרום איי אוסטרל ומהווים כיום חלק מפולינזיה הצרפתית שבשליטת צרפת.

האיים כוללים שני איים:

* האי רַפַּה איטי שמיקומו 27°35′00″ דרום, 144°20′00″ מערב. פירוש שם האי "רפּה הקטן", שם שנועד להבדילו משמו הפולינזי של אי הפסחא, "רפּה נוּאי" - רפה הגדול.

האי מהווה את הנקודה היבשתית המרוחקת ביותר - על פני כדור הארץ - ממדינת ישראל (באופן ממוקד יותר: האנטיפוד של האי ממוקם כמעלה-וחצי דרומית-מזרחית לעיר הישראלית אילת).
* והאי מארוטירי שמיקומו: 27°55′00″ דרום, 143°26′00″ מערב.

מבחינה גאולוגית, איים אלה שונים מאיי אוסטרל, מאחר שנוצרו מפעילות געשית מאוחרת הרבה יותר מהפעילות שיצרה את איי אוסטרל.

ההתיישבות הראשונה באיים אירעה בתקופה בה יושבו טהיטי ואיי מרקיז. כיום (2007) רק האי רפּה איטי מיושב. אוכלוסייתו פולינזית, תרבותו ושפתו היא תרבות ושפת הראפאן.

| קבוצות איי פולינזיה |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| איי אוסטרל • איי קוק • אי הפסחא • איי גמבייה • הוואי • ואליס ופוטונה • איי קרמדק • איי לויאלטי • איי מרקיז • ניו זילנד • פיטקרן • סמואה • איי החברה • טוקלאו • איי טונגה • איי טואמוטו • טובאלו | מפת איי פולינזיה |

 |

| איי אוסטרל ואיי באס בפולינזיה הצרפתית |
| --- |
| איים | רייואואה • רפה • רימאטארה • רורוטו • טובואיי | דגל פולינזיה הצרפתית |
| איונים | מאריה • מארוטירי |
| קבוצות איים | איי אוסטרל ואיי באס • גאמבייה • איי מרקיז • איי החברה • איי טואמוטו |