recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**איגרת יוחנן הראשונה** היא איגרת המהווה חלק מספרי הברית החדשה - ספרי הקודש של הנצרות.
האיגרת נכתבה בין השנים 85–90 לערך, באפסוס, ועל פי המסורת הנוצרית משויכת ליוחנן כותב הבשורה, כותב הבשורה על-פי יוחנן ושתי איגרות יוחנן האחרות (איגרת יוחנן השנייה ואיגרת יוחנן השלישית). האיגרת נועדה לתקוף כפירות שנפוצו באותה עת וטענו כי ישו הופיע רק ברוחו ולא בגופו.

מחבר האיגרת
-----------

על פי המסורת הנוצרית נכתבה האיגרת על ידי יוחנן כותב הבשורה בהיותו באפסוס, זמן קצר לפני מותו. לא ברור אם יוחנן כתב את האיגרת והבשורות בעצמו או אחר כתב אותן בשמו, אולם הן האיגרות והן הבשורה קרובות בשפתן וברעיונותיהן ואין ספק שנכתבו על ידי אותו אדם (שלא בהכרח היה יוחנן עצמו).

מטרת כתיבת האיגרת
-----------------

מטרת כתיבת האיגרת היא מאבק בתורות שהחלו להתפשט בקהילות הנוצריות בזמן כתיבתה, ואשר מחבר האיגרת ראה בהן כפירות. בין תורות אלה - התורה שישו היה רוח בלבד בלי גוף. 

האיגרת נועדה לאחד את הקהילות השונות סביב תורה אחת של ישו והקשר בין האב לבין הבן (ישו).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איגרת יוחנן הראשונה** בוויקישיתוף
* נוסח האיגרת

| ספרי הברית החדשה |
| --- |
| **הבשורות** | הבשורה על-פי מתי • הבשורה על-פי מרקוס • הבשורה על-פי לוקאס • הבשורה על-פי יוחנן |  |
| **מעשי השליחים** | מעשי השליחים |
| **איגרות פאולוס** | אל הרומאים • הראשונה אל הקורינתים • השנייה אל הקורינתים • אל הגלטים • אל האפסים • אל הפיליפים • אל הקולוסים • הראשונה אל התסלוניקים • השנייה אל התסלוניקים • הראשונה אל טימותיוס • השנייה אל טימותיוס • אל טיטוס • אל פילימון • אל העברים |
| **האיגרות הכלליות (קתוליות)** | איגרת יעקב • איגרת פטרוס הראשונה • איגרת פטרוס השנייה • איגרת יוחנן הראשונה • איגרת יוחנן השנייה • איגרת יוחנן השלישית • איגרת יהודה |
| **חזון יוחנן** (ההתגלות) | חזון יוחנן |


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007291498605171
* BnF: cb11945335c (data)
* GND: 4114079-5
* LCCN: n97113082
* SUDOC: 027404021
* VIAF: 615154387441230970009
* WorldCat (עם VIAF): 615154387441230970009

 |
**אברהם "ג'ו" ג'ורנו** (נולד בשנת 1933) הוא מתאבק ישראלי בעבר, בסגנון חופשי במשקל כבד. אלוף ישראל ואלוף המכביה השישית (1961).

ביוגרפיה
--------

ג'ורנו נולד וגדל בתוניס. הוא עלה לישראל בשנת 1950, התגורר בבת ים והתאמן בקבוצת הפועל תל אביב. בצבא הוא שרת במשמר הגבול. בשנת 1954 זכה באליפות ישראל בסגנון יווני-רומי.

בכינוס הפועל השישי שנערך בשנת 1956 זכה ג'ורנו במדליית כסף בהיאבקות.

בתחרויות ההיאבקות בסגנון חופשי, של המכביה החמישית שנערכו ב-1957 זכה ג'ורנו במדליית ארד בתחרות במשקל חצי כבד.

באליפות ישראל שנערכה בשנת 1959 זכה ג'ורנו בתואר בתחרות במשקל כבד ובתחרות הקבוצתית.

### אלוף המכביה

בתחרויות ההיאבקות בסגנון חופשי של המכביה השישית שנערכו בחיפה בספטמבר 1961 זכה ג'ורנו במדליית זהב בתחרות במשקל כבד לאחר שניצח את יריבו, ראובן גנדיאטי מארצות הברית תוך דקה אחת בלבד.

לאחר המכביה עבר ג'ו להשתתף בהיאבקות מקצוענית. הוא ניהל את "מכון ג'ו" לתרבות ופיתוח הגוף בבת ים.

קישורים חיצוניים
----------------

* אלוף ישראל בהיאבקות בחולון, מעריב, 2 באוגוסט 1962
* סרטונים ג'ו ג'ורנו, באתר YouTube

הערות שוליים
------------

1. ↑  י. פורת, הפועל ת"א זכה בתחרות הקבוצתית בהיאבקות, מעריב, 20 בדצמבר 1959
2. ↑  ישראל זכתה באליפות המכביה בכדורעף, כדוריד ובקליעה, חרות, 5 בספטמבר 1961
**ג'וזף סיימון "ג'ו" דונלי** (באנגלית: **Joseph Simon "Joe" Donnelly**; נולד ב-29 בספטמבר 1955) הוא פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית, המכהן כשגריר ארצות הברית בקריית הוותיקן ונציגה בכס הקדוש מאז אפריל 2022, בממשל הנשיא ג'ו ביידן. בשנים 2019-2013 כיהן כסנאטור מטעם מדינת אינדיאנה, ולפני כן שירת כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית.

ביוגרפיה
--------

דונלי נולד בחוף הדרומי של לונג איילנד, בעיירה מספקה שבמחוז נסאו, ניו יורק. הוא עבר להתגורר בסאות בנד ב-1973, שם למד לתואר ראשון בממשל באוניברסיטת נוטרדאם. לאחר מכן סיים תואר J.D במשפטים מן האוניברסיטה ב-1981. בהמשך שירת בפירמת עורכי דין כפרקליט עד 1996. בשנים 1988–1989 שירת בוועד המנהל של הבחירות באינדיאנה, ותפקידו היה לפקח על ניהול תקין בכל מה שקשור להליך הבחירות ותוצאותיהן.

משנת 1997 ועד 2001 היה חבר במועצת בית ספר שבצפון אינדיאנה, ובשנתיים האחרונות בתפקיד זה כיהן כנשיא המועצה. ב-2004 התמודד דונלי ללא הצלחה לבית הנבחרים של ארצות הברית, על תקן המחוז השני של אינדיאנה. הוא זכה בפריימריז הדמוקרטים ללא התנגדות, אך הפסיד בבחירות הכלליות וקיבל רק 45% ממניין הקולות.

ב-2006 התמודד שוב לבית הנבחרים, על תקן המחוז השני של אינדיאנה, ובפעם זו בהצלחה. בבחירות הכלליות הוא גבר על יריבו הרפובליקני ברוב של 54%. לאחר מכן זכה לכהונה נוספת ב-2008, כשבעת זו הביס את יריבו ברוב של 67% ממניין הקולות. בבחירות 2010 גבר על יריבתו ג'קי ואלורסקי הרפובליקנית.

במאי 2012, לאחר שזכה בפריימריז הדמוקרטים, התמודד דונלי על מושבו של הסנאטור הרפובליקני המכהן ריצ'רד לוגאר (ומי שהיה ותיק מפלגתו בסנאט), שהפסיד בפריימריז הרפובליקנים לגזבר של אינדיאנה ואיש תנועת מסיבת התה, ריצ'רד מרדוק. במהלך מסע הבחירות, הסתבך מרדוק בפרשייה מעוררת מחלוקת, לאחר שטען בעימות טלוויזיוני ב-23 באוקטובר כי היריון הנובע מאונס הוא "דבר שאלוהים ייעד אותו", במסגרת הסבריו מדוע הוא מתנגד להפלות גם במקרה של אונס או גילוי עריות. בבחירות הכלליות ב-6 בנובמבר, הביס דונלי את מרדוק ברוב של 50% מול 44%. רבים ייחסו את הפסדו של מרדוק לדונלי בשל אמירתו השנויה במחלוקת, הואיל ודונלי היה דמוקרט שניצח במדינה שבה גם ניצח המועמד הרפובליקני לנשיאות, מיט רומני.

בסנאט היה חבר בוועדת החקלאות, התזונה והיערנות, בוועדת הכוחות המזוינים, בוועדת הבנקאות, השיכון והעניינים האורבניים, ובוועדה המיוחדת להזדקנות. עמדותיו היו מתונות ושמרניות יותר בהשוואה לחבריו הדמוקרטים לסנאט. בבחירות לסנאט של ארצות הברית ב-2018, שנערכו ב-6 בנובמבר, הפסיד דונלי למועמד המפלגה הרפובליקנית מייק בראון.

דונלי נשוי ואב לשני בנים. הוא קתולי באמונתו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ו דונלי** בוויקישיתוף
* ג'ו דונלי, ברשת החברתית פייסבוק
* ג'ו דונלי, ברשת החברתית טוויטר
* ג'ו דונלי, ברשת החברתית אינסטגרם
* ג'ו דונלי, סרטונים בערוץ היוטיוב
* ג'ו דונלי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* ג'ו דונלי באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  הסנאטור הרפובליקני הוותיק ביותר הודח, באתר nrg, 9 במאי 2012
2. ↑  רויטרס, מועמד לסנאט: אלוהים התכוון גם להריון מאונס, באתר ynet, 24 באוקטובר 2012
3. ↑  הארץ, שורה של הישגים לדמוקרטים שהגדילו את כוחם בסנאט, באתר הארץ, 7 בנובמבר 2012
4. ↑  הדמוקרטים שמרו על המושב של ויסקונסין בסנאט - והפסידו באינדיאנה, באתר ynet, 7 בנובמבר 2018

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* US Congress: D000607

 |
**רפינה** (ביוונית: **Ραφήνα**) היא עיר נמל במחוז אטיקה שביוון, הממוקמת על חוף מפרץ האיים הפטליים, של הים האגאי כ-7 ק"מ דרומית לנאה מקרי ו-25 ק"מ ממזרח למרכז העיר אתונה. אוכלוסייתה מונה 13,091 תושבים (במפקד אוכלוסין 2011). מאז הרפורמה הממשלתית של 2011 היא חלק מהרשות המקומית רפינה-פיקרמי (אנ').

היסטוריה
--------

רפינה נוסדה בשנת 1922 על ידי פליטים יוונים לאחר תבוסת הצבא היווני באסיה הקטנה במלחמת יוון–טורקיה. רבים מפליטים אלה היו במקור מהכפר טריגליה והגיעו אל רפינה באוניות בבעלות פיליפוס קבוניידס, ספן טריגליאני, שהגיע בזמן ההרס כדי להציל אנשים ורכוש. במהלך מלחמת העולם השנייה, ובמהלך הכיבוש הגרמני, התמקמו ברפינה צבאות גרמניים ואיטלקיים. בנמל, על שפת הים ועל הגבעה, שנקראה מאז "פורט", נבנו בסיסים שנועדו לשמירה ולהשתלטות של האזור. עד שנות ה-60 וה-70 רוב האוכלוסייה הייתה כפרית אבל מאוחר יותר גדלה האוכלוסייה וב-1994 הפכה רפינה לעירייה. ב-2011 כחלק מהחלוקה המנהלית של יוון (אנ') רפינה השתלבה בפיקרמי ויחד יצרו את הרשות המקומית רפינה-פיקרמי.

רפינה הייתה מיושבת בתקופה הפרהיסטורית. הממצאים הקדומים ביותר הם מהתקופה הנאוליתית ורוב הממצאים הם מתקופת הברונזה (3,000 שנה לפנה"ס). ממצאים אלו התגלו בחפירות של דימיטריוס תיאוכריס בשנות החמישים: יישוב על הגבעה שמעל הנמל, מתקני עיבוד ברונזה ואקרופוליס.

כיום
----

עיר הנמל רפינה משמשת תיירים רבים כיעד מעבר, ממנה יוצאות הפלגות לאיים הקיקלאדיים הצפון מזרחיים כגון אנדרוס (אנ'), טינוס (אנ') ומיקונוס וכמו כן ניתן להפליג מהנמל גם לאיים נקסוס ופארוס. עם זאת, יותר ויותר תיירים מכל העולם בוחרים לנפוש ברפינה עצמה, אזור עם טבע פראי וחופים. אוכלוסייתה הקבועה מונה כמעט 12 אלף תושבים אך בתקופת הקיץ היא בסביבות 50,000–30,000 תושבים.

ספורט
-----

ברפינה פועלים שני מועדוני כדורגל שמשחקים בליגה הלאומית השלישית גמא אתניקי (אנ')‏, מועדון האתלטיקה "טריגליה רפינאס" (אנ'), שנוסד בשנת 1932 על ידי פליטים, ומועדון הכדורגל תיאלה רפינה (אנ'), שנוסד בשנת 1957.

השרפה הגדולה ב-2018
-------------------

ב-23 יולי 2018 פרצו שריפות ענק ברפינה ובמשך יומיים גבו את חייהם של יותר מ-70 בני אדם כולל ילדים קטנים. חלק מהתושבים ברחו לכיוון הים אך לא הצליחו להימלט מהאש שהגיעה עד המים. 3000 בתים ניזוקו מהשריפות. דגלים ברחבי יוון הורדו לחצי התורן לאחר שראש הממשלה הכריז על שלושה ימים של אבל לאומי לזכר הקורבנות. התקשורת היוונית תיארה את האסון כ"טרגדיה לאומית".

גלריה
-----

* מבט מלמעלהמבט מלמעלה
* כנסיית איקוס ניקולאוסכנסיית איקוס ניקולאוס
* 
* נמל רפינהנמל רפינה
* כיכר קרמנליכיכר קרמנלי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רפינה** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של רפינה (ביוונית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Greece fires: Death toll rises as search for missing continues באתר Herald Sun‏, 25 ביולי 2018 (באנגלית)
2. ↑  איתמר אייכנר, האש ביוון הגיעה לחצר ביתה של גליקריה, באתר ynet, 25 ביולי 2018
**יען הנגב** או **יען סורי** (מיון מדעי: *Struthio camelus syriacus*) הוא תת-מין במין יען מצוי שגדל בעבר במדבר הסורי, בירדן, בנגב ובסיני. הוא קטן בממדי גופו מהיען האפריקני. בנוסף, ליען הארץ ישראלי הייתה ביצה חלקה, בעוד שביצת היען האפריקני בעלת נקבוביות עמוקות. היען נעלם מן הטבע בישראל במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 עקב ציד.

תפוצה וגידול
------------

על מציאותו של היען בנוף הארץ ישראלי בתקופות הקדומות ישנן עדויות ארכאולוגיות רבות. הרבה שרידים של קני יענים נמצאו באזורים המדבריים של הארץ. קני יענים ובהם ביצים שלמות נמצאו גם בשפיים וליד תל מיכל (הרצליה), דבר המעיד על תפוצתם גם באזור מישור החוף. עדויות נוספות לשכיחות היענים הם ציורי סלע מאזורים רבים מדרום הארץ בהם נראים עופות אלה, למשל באתר ה'מרכבות' בבקעת תמנע (המאות הארבע עשרה- חמש עשרה לפנה"ס) או עדר יענים וציד שלהם בדרום סיני.

בתקופת ימי הביניים עדיין היו היענים שכיחים ונצפו באזורים שונים של ארץ ישראל עד אמצע שנות העשרים. בשנת 1929 הוצג ביריד המזרח בתל אביב יען חי שניצוד במרחק של כשעתיים הליכה מבאר שבע. זהו הפרט האחרון של יען הנגב שניצוד בארץ. מאז בוצעו ניסיונות להשיב את המין לטבע, אך ללא הצלחה.

ניסיונות לגדל יענים לצורך שימוש בנוצותיהם נעשו בארץ עוד בתחילת המאה העשרים. החלוץ בתחום זה היה שמואל צבי הולצמן (1883–1960), לימים מגואלי הקרקעות בגוש עציון, שהחליט להקים חוות יענים בארץ ונתקל בקשיים רבים. ידיעה נוספת על גידול יענים בארץ מופיעה בעלון החקלאים משנת 1913. אך ניסיונות הגידול נערכו בעיקר ביענים שיובאו מאפריקה, ולא בתת-המין המקומי.

ביצי היענים
-----------

 ערך מורחב – **ביצת יען**  

ביצי יענים שימשו בעת העתיקה לצרכים שונים. ממצא של שימוש בקליפות של ביצי יענים להכנת חרוזים לתכשיטים, נמצא בדרום סיני ובתל אל-עג'ול מהאלף השני לפנה"ס. אולם השימוש הרווח בביצים היה ככלי קיבול, כפי שהתגלה באתרים ארכאולוגים רבים בארץ. שימוש בביצי יענים ככלי קיבול למים התקיים עד העת החדשה, כפי שהעיד ישראל אהרוני בהיותו במדבריות שבעבר הירדן המזרחי.

ביצי יענים שימשו גם לקישוט וכאובייקט בעל משמעות סמלית במקומות קדושים לבני דתות שונים. דוגמה לכך ניתן לראות עד היום בתקרה של כמה מהחדרים שבהם מצויים ציוני המצבות של האבות במערת המכפלה בחברון. דוגמאות נוספות ניתן למצוא במסגדים ובכנסיות המזרחיות בכל המזרח התיכון. לביצים אלו היה שימוש פרקטי; הן נתלו מעל מנורות התאורה שהשתלשלו מהתקרה והיוו מחסום והגנה על שמן המאור מפני חולדות ועכברים רעבים. תליית ביצים הייתה תופעה עממית גם בבתים פרטיים, ושימשה כנגד עין הרע.

נוצות היען
----------

נוצות היען שימשו לקישוט במזרח ובמערב עוד מתקופות קדומות, נוהג שהיה מקובל גם בארץ ישראל. הנוצות (Pennes) נזכרות ברשימות המיסים, שהוטלו על הסחורות בעיר עכו במחצית הראשונה של המאה ה-13. המסחר בנוצות, קרוב לוודאי נוצות של יענים, נזכר רבות במזרח התיכון, והיהודים נטלו בו חלק נכבד. מרי אליזה רוג'רס שערכה מסע לארץ ישראל באמצע המאה ה-19 מתארת את לבושם של כמה משבטי הבדווים בצפון הארץ, ואת חניתותיהם המעוטרות בנוצות יענים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יען הנגב** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ITIS
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  ז' עמר, מסורת העוף, תל אביב תשס"ד, עמ' 171-190
2. ↑  יען הנגב, באתר החברה להגנת הטבע
**הדוכס מאדינבורו** (באנגלית: **Duke of Edinburgh**) הוא תואר אצולה בריטי הניתן לעומד בראש דוכסות אדינבורו שבסקוטלנד. 

דוכסות זו הוקמה ארבע פעמים במהלך ההיסטוריה. הדוכס הנוכחי הוא הנסיך אדוארד, אחיו של המלך צ'ארלס השלישי ובנו של הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו.

היסטוריה
--------

דוכסות אדינבורו נוצרה לראשונה ב-26 ביולי 1726 והתואר הוענק על ידי המלך ג'ורג' הראשון לנכדו פרדריק (שנה לפני שזה הפך ליורש העצר וקיבל את התואר נסיך ויילס). לאחר מותו של פרדריק הועבר תואר דוכס אדינבורו לבנו, הנסיך ג'ורג' (לימים המלך ג'ורג' השלישי), ועם הפיכתו של ג'ורג' למלך, עברו נכסי הדוכסות והתואר לחלק מנכסי הכתר, והתואר בוטל.

התואר נוצר בשנית על ידי המלכה ויקטוריה ב-24 במאי 1866 והוענק לבנה השני, הנסיך אלפרד. אלפרד נפטר בשנת 1900 בלא שהיו לו בנים חיים ולכן התואר נכחד. 

התואר נוצר בפעם השלישית על ידי המלך ג'ורג' השישי בשנת 1947 עבור הנסיך פיליפ מאונטבטן, והוענק לו יום לפני נישואיו לנסיכה אליזבת, אשר נשאה את התואר **דוכסית אדינבורו** עד הכתרתה כמלכה אליזבת השנייה. הנסיך פיליפ החזיק בתואר במשך 73 שנים, עד למותו בשנת 2021; עם מותו ירש את התואר בנו הבכור, הנסיך צ'ארלס.

ב־8 בספטמבר 2022 בעקבות הפיכת הנסיך למלך צ'ארלס השלישי, התואר התמזג עם הכתר.

התואר נוצר בפעם הרביעית על ידי המלך צ'ארלס השלישי ב-10 במרץ 2023, כאשר הוא העניק את התואר לאחיו הצעיר, הנסיך אדוארד; התואר הועבר לו לימי חייו בלבד, והוא לא יעבור בירושה לבנו.

אזכורים ספרותיים
----------------

בסדרת הטלוויזיה "הפתן השחור" של רשת ה-BBC מגלם רואן אטקינסון את דמותו של הנסיך אדמונד "הפתן השחור", בנו של מלך אנגליה ריצ'רד הרביעי, הנושא בתואר דוכס אדינבורו וזאת למרות העובדה שהסדרה מתרחשת לפני איחוד הכתרים כאשר סקוטלנד הייתה ממלכה עצמאית ונפרדת לחלוטין מאנגליה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דוכס אדינבורו** בוויקישיתוף
* דוכס אדינבורו באתר burkes Peerage
* דוכס אדינבורו באתר ukdukes

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר בית המלוכה - קורות חייו של הנסיך אדוארד

| דוכסי אדינבורו |
| --- |
| בית הנובר | הנסיך פרדריק (1726–1751) • ג'ורג' השלישי (1751–1760) • הנסיך ויליאם הנרי (1764–1805) • הנסיך ויליאם פרדריק (1805–1834) |
| בית סקסה-קובורג-גותה | הנסיך אלפרד (1805–1834) |
| בית מאונטבאטן | הנסיך פיליפ (1947–2021) |
| בית וינדזור | הנסיך צ'ארלס (2021–2022) • הנסיך אדוארד (2023–היום) |

| תארים מלכותיים בממלכה המאוחדת |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| דוכס לנקסטר • דוכס אדינבורו • נסיך ונסיכת ויילס, דוכס ודוכסית קורנוול • דוכס רות'סיי • דוכס ודוכסית יורק • דוכס אולבני • רוזן וסקס • דוכס גלוסטר • דוכס קנט • דוכס וינדזור • דוכס קלרנס • דוכס קיימברידג' • דוכס קמברלנד • דוכס קמברלנד וסטראת'רן • דוכס קונוט וסטראת'רן • דוכס ודוכסית סאסקס • נסיכה מלכותית |

 |

| דוכסי בריטניה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אדינבורו • קורנוול ורות'סיי • יורק • גלוסטר • קנט • אולבני • נורפוק • סאמרסט • ריצ'מונד, לנוקס וגורדון • גרפטון • בופורט • סנט אולבנס • בדפורד • דבונשייר • מרלבורו • רטלנד • המילטון • בקלו וקווינסברי • ארגייל • את'ול • מונטרוז • רוקסבורג' • מנצ'סטר • נורת'מברלנד • ליינסטר • ולינגטון • סת'רלנד • אברקורן • וסטמינסטר • פייף |

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בעיר במקדוניה שחרבה במהלך מלחמת העולם הראשונה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו דויראן (פירושונים).

**דוֹיְרָאן** (במקדונית: **Дойран**, להאזנה) הייתה עיר אשר שכנה לחופו המערבי של אגם דויראן, בדרום-מזרח מקדוניה הצפונית המודרנית בעת שנשלטה על ידי האימפריה העות'מאנית וחרבה במהלך מלחמת העולם הראשונה.

היסטוריה
--------

ישובים מאורגנים הוקמו באזור עוד בתקופה ההלניסטית. היישוב בשמו המודרני מאוזכר לראשונה במחצית השנייה של המאה ה-14, עת נכבש המקום על ידי האימפריה העות'מאנית. בעיר העילית שכנו מוסדות השלטון העות'מאניים, המסגד וכן חמאם ובאזאר ובעיר התחתית התגוררו תושבים נוצרים על פי רוב בולגרים. מיקומה לחוף אגם דויראן הפך אותה לעיר קיט ונופש לבכירי ממשל עות'מאניים וכן למרכז מסחרי אזורי. ב-1912 נמנו בעיר 7,000 תושבים. שקיעתה של דויראן החלה במהלך מלחמת הבלקן הראשונה ונמשכה במהלך מלחמת הבלקן השנייה. בעיר נגרמו נזקים כבדים לרכוש והחלה הגירה ממנה. במהלך מלחמת העולם הראשונה ניצבה דויראן על קו החזית המקדונית, חרבה כליל במהלך הקרבות ותושביה נטשו אותה. לאחר המלחמה שבו לאזור מקצת מהתושבים והקימו שני כפרים הנושאים את השם "דויראן הישנה" (במקדונית: Стар Дојран) ו"דויראן החדשה" (במקדונית: Нов Дојран). מעבר לגבול עם יוון שוכנת העיירה דויראני.

הקהילה היהודית
--------------

תיעוד לקהילה יהודית בדויראן מופיע בספרי שאלות ותשובות החל מהמאה ה-18. לפי התיעוד מדובר היה בקהילה מאורגנת וממוסדת ובכלל זה בית דין רבני, בית כנסת, בית עלמין יהודי, ומנגנוני גביית מס קהילה המעידים שככל הנראה היא נוסדה עוד קודם. לאורך המאה הגיעו לדויראן עשרות מיהודי סלוניקי בעיקר בשל גזירות כלכליות ומתועדות מחלוקות הלכתיות בין הסלוניקאים ליהודי המקום על רקע מנהגים ופרשנות הלכתית שונה. מרישומי אוכלוסין עולה כי ב-1832 התגוררו בדויראן 80 יהודים, ב-1892 מנתה הקהילה 225 נפשות שהיוו כ-4 אחוזים מכלל האוכלוסייה וב-1900 מתועדים 160 יהודים בעיר שהיוו 2.4 אחוזים מכלל האוכלוסייה.

במהלך מלחמת הבלקן הראשונה ולאחריה השנייה עזבו את דויראן רבים מבני הקהילה היהודית. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היו 9 בתי אב של יהודים בדויראן. במהלך המלחמה עזבו כולם לסקופיה ורב העיר עבר לפירוט. בעת הקמת הכפרים נוב דויראן וסטאר דויראן נלקחו מצבות מבית העלמין היהודי לשימוש משני לצורך בניית בתי הכפרים ולריצוף דרכי גישה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דויראן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Трайчевъ, Георги. „Дойранъ и неговото езеро", Македонска библиотека №2, София, 1923, стр. 5.
2. ↑  ההיסטוריה של דויראן, באתר dojran-info.com (במקדונית).
3. ↑  ג'ני לבל, **גאות ושבר** - פרקים בתולדות יהודי מקדוניה הווארדארית, הוצאת ועד עדות הספרדים ועדות המזרח בירושלים, ירושלים, 1986, עמודים 22-19.
4. ↑  ג'ני לבל, **גאות ושבר**, עמוד 131.
5. ↑  Jewish tombstones used for construction in Dojran, צולם ב-1966, באתר המרכז לאמנות יהודית.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007562438205171
* LCCN: n86092776
* VIAF: 137290673
* WorldCat (עם VIAF): 137290673

 |
**ישראל ברנר** (4 באוגוסט 1947 - 3 ביולי 2012) היה שופט ומאמן כדוריד ישראלי.

ביוגרפיה
--------

בשנות ה-70 של המאה ה-20 הצעיד את הפועל רמת גן ומכבי ארזים רמת גן (כדוריד) לזכייה בגביעי המדינה והפך את קבוצת הפועל אזור לשם דבר בענף הכדוריד. בשנות ה-80 אימן את הפועל פתח תקווה והוביל אותה לצמרת הליגה, את אס"א תל אביב, ואת מכבי רעננה, שאותה העלה לליגה הראשונה.

במסגרת הקריירה הענפה שלו שימש ברנר כעוזר מאמן נבחרת ישראל, מאמן נבחרת הנוער ומאמן נבחרת האפרוחים.

בסוף שנות ה-80 הקים את ארגון מאמני הכדוריד בישראל והביא מאמני כדוריד מהשורה הראשונה בעולם להשתלמויות והעשרות למאמני הכדוריד בישראל.

בתחילת שנות ה-90 החל לכהן כיו"ר מועדון אס"א תל אביב, תפקיד שמילא בהתנדבות במשך 18 שנים. כיו"ר אס"א תל אביב, הנהיג את המועדון לזכייה באליפות אחת, ארבעה גביעי המדינה והשתתפויות מוצלחות במפעלים אירופאים. בעונת 2008/9 שימש מאמן הקבוצה והצעיד אותה לזכייה בגביע המדינה.

כיהן כחבר הנהלת איגוד הכדוריד בישראל וכיו"ר הוועדה המקצועית ובמסגרת פועלו, הביא לקידום שחקנים צעירים, חשיפת הענף ליישובים בפריפריה ויצירת הסכם השידורים הראשון של הליגה בכדוריד בערוץ הספורט.

התגורר ברעננה, היה נשוי ואב לשלושה ילדים.

ב-3 ביולי 2012 נהרג ישראל ברנר בתאונת דרכים ב"ציר המוות" בפתח תקווה. הוא נטמן בבית העלמין כפר נחמן שברעננה.

קישורים חיצוניים
----------------

* ישראל ברנר, מגדולי מאמני הכדוריד, נהרג בתאונה, באתר ONE‏, 3 ביולי 2012

הערות שוליים
------------

1. ↑  כדוריד: ישראל ברנר נהרג בתאונת דרכים, באתר ynet, 3 ביולי 2012
ישראל גוט
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.  
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
**ישראל גוט** (1 בנובמבר 1891 - 28 באפריל 1970) היה מייסד קולנוע ציון שהיה בית הראינוע הראשון בירושלים. בהכשרתו היה פסל ואמן מתכת.

ביוגרפיה
--------

גוט נולד בלבוב שהייתה באותה תקופה בשטח האימפריה האוסטרו-הונגרית ב-1 בנובמבר 1891. לאחר סיום לימודיו בבית ספר תיכון בלבוב למד בבית הספר לאומנויות ריימן בברלין, שם פגש את בוריס שץ שחיפש מורים לבית הספר בצלאל שהקים באותם ימים. ש"ץ, שידע שגוט פעיל באגודות סטודנטים ציונית, שכנע אותו לעלות ארצה ולהקים בבצלאל מחלקה לעבודות מתכת.

ב-1911 הגיע גוט לארץ ישראל ולימד בבצלאל פיסול וריקוע מתכת. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 גורשו מארץ ישראל, שנכללה בתחומי האימפריה העות'מאנית, רוב סגל בית הספר בצלאל משום שהיו בעלי אזרחות רוסית ובית הספר נסגר. גוט, שהיה בעל אזרחות אוסטרו-הונגרית, הורשה להישאר בירושלים אך נשאר מובטל. בתחילה מצא עבודות במטה הצבא הגרמני שהוצב בארץ ולאחר מכן קנה את "ראינוע פייג" מהגרמני הטמפלרי סמואל פייג. גוט שיפץ את הראינוע, ששכן בצריף פח שעמד בשטח כיכר ציון של ימינו, ותיקן את מכונת הסינמטוגרף הישנה שהייתה בו. בשנותיו הראשונות של הראינוע הוקרן בו רק סרט אחד שהורכב משאריות סרטים ישנים ונערך מדי פעם בצורה שונה על מנת שלא ישעמם את הקהל. לאחר סיום המלחמה וכיבושה של ירושלים בידי הבריטים, הסב גוט את שם הראינוע ל"ציון" ולאחר מכן צירף אליו שותף בשם יצחק פרץ. שני השותפים ניהלו יחד את בית הראינוע (שהפך לקולנוע ב-1930) בגלגולים שונים עד סגירתו בשנת 1972. במקומו הוקם בניין בנק הפועלים.

בשנת 1925 היה שותף בייסוד לשכה של הבונים החופשיים בירושלים.

בשנת 1968 הוענק לו אות יקיר ירושלים.

ב-20 באפריל 1970 נפטר.

חיים אישיים
-----------

גוט היה נשוי ללאה (לבית נייגר) ונולדו להם שלושה ילדים: אלכס הבכור, רפאל, ורחל (שלה)

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "ישראל גוט", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1722
* צבי לביא, ישראל גוט: עסקים שבלב, מעריב, 2 ביוני 1964
* ג. משעולי, ציון הלא תשאלי, מעריב, 6 ביולי 1979

הערות שוליים
------------

1. ↑  אורי קיסרי, ככר, מוסד ואדם, מעריב, 3 בנובמבר 1961
2. ↑  ג. משעלי, ציון הלא תשאלי, מעריב, 6 ביולי 1979
3. ↑  אתר Billiongraves
**פרויקט כרובית** הוא ארגון חסד ללא מטרות רווח הפועל בהכנת וחלוקת מזון לנזקקים לקראת החגים בישראל. היקף הפעילות של הארגון בכל חג מוערך בכ-10,000 מתנדבים המחלקים כ-7,500 ארוחות לקשישים, נכים, וטרנים, ניצולי השואה, חולים ומעוטי יכולת. הפרויקט, בשונה ממיזמי חלוקת מצרכים אחרים, כולל מעורבות של המתנדבים בכל שלבי הדאגה לזקוקים לארוחות. כך מקבלי הארוחות אינם בהכרח אנשים להם אין יכולת כלכלית לקנות מצרכים, אלא כאלו שלהם אין יכולת לבשל לעצמם ארוחת חג.

פעילות
------

ראשית פעילות הארגון בשנת 2007, כאשר ד"ר רוית הללי אלון, אז סטודנטית לרפואה בקמפוס עין כרם של האוניברסיטה העברית בירושלים, החליטה לבשל יחד עם חבריה לספסל הלימודים ארוחות חג למספר משפחות חולים לקראת חג השבועות. לקראת חגי תשרי בשנה שלאחר מכן החליטה הללי אלון להרחיב את העזרה למשפחות החולים למעגלים נוספים, וצירפה אליה סטודנטים מבית הספר לרפואה, כאשר הארוחות מגיעות ממטבחים פרטיים ומבושלות על ידי המתנדבים.

בחלוף השנים הפרויקט התרחב וגדל, ובנוסף לבישול במטבחי מתנדבים נעשה שימוש במטבחים מוסדיים מרכזיים, בין השאר בשבט "עומר" של הצופים בעיר חולון, בקיבוצי המעפיל ונען, בישיבת בני עקיבא רעננה ועוד. בראש השנה של שנת 2014 היקף הארוחות הגיע לכ-3,000, וב-2015 מספר המתנדבים הגיע לכ-5,000, שהכינו כ-25,000 מנות לכ-4,000 משפחות של מעוטי יכולת. בפרויקט מחולקות (נכון ל-2018) כ-7,500 ארוחות חג לנזקקים (בכל ארוחה כמה מנות), על ידי כ-10,000 מתנדבים מקהילות מגוונות ברחבי הארץ, כאלו דתיות המבשלות אוכל כשר וכאלו חילוניות, שעובדות בשיתוף פעולה. מערך הפעילות מבוזר לכמה מוקדים: מרכז - חולון, ירושלים ודרום - סנסנה. המתנדבים מבצעים את פעולות הכנת הארוחות מקניית המצרכים ועד העברת הארגזים לנזקקים. דבר זה נובע ממהות הפרויקט, שבשונה ממיזמי חלוקת מצרכים אחרים, כולל מעורבות של המתנדבים בכל שלבי הדאגה לזקוקים לארוחות. כך מקבלי הארוחות אינם בהכרח אנשים להם אין יכולת כלכלית לקנות מצרכים, אלא כאלו שלהם אין יכולת לבשל לעצמם ארוחת חג.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של פרויקט כרובית
* פרויקט כרובית, ברשת החברתית פייסבוק
* יוזמים עתיד 2016 - רוית הללי אלון - כרובית, סרטון באתר יוטיוב
* ynet, הצטרפו למרתון בישול של 3,000 ארוחות חג, באתר ynet, 22 בספטמבר 2014
* חן בן עמי, פרויקט כרובית: "למדתי להעריך יותר", באתר פרוגי, 19 בספטמבר 2017
* ארנון לפיד, פרויקט כרובית: גם הקיבוצניקים מבשלים תרומות לחג, באתר mynet‏ קיבוץ, 28 בדצמבר 2018

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3   פרויקט כרובית - שבט עומר (חדשות 10), סרטון באתר יוטיוב
2. ↑  איך הכל התחיל, באתר פרויקט כרובית
3. ↑  ynet, הצטרפו למרתון בישול של 3,000 ארוחות חג, באתר ynet, 22 בספטמבר 2014
**סייר רקורדס** (באנגלית: **Sire Records**) היא חברת תקליטים אמריקאית הנמצאת בבעלות וורנר מיוזיק גרופ ובהפצת האחים וורנר (לשעבר: האחים וורנר רקורדס).

היסטוריה
--------

### התחלה

חברת התקליטים הוקמה בשנת 1966, בשם סייר פרודקשנס, על ידי סימור שטיין וריצ'רד גוטרר. כל אחד מהם השקיע עשרת אלפים דולר בהקמת החברה. התקליטים המוקדמים שיצאו על ידה בשנת 1968, הופצו על ידי לונדון רקורדס. מההתחלה, סייר רקורדס ייצגה בשוק האמריקאי להקות בריטיות מתקדמות. כמו כן, חברת התקליטים הייתה בהפצתה של פולידור רקורדס בשנים 1970 ו-1971. בשנות השבעים, יצאו על ידי סייר רקורדס מספר אלבומי אוסף, בהם סדרת שלושת הכרכים, "History of British Rock".

### רכישה מאת וורנר

באמצע שנות השבעים הפכה סייר רקורדס לחברת תקליטים עצמאית מצליחה, והמשיכה להחתים אמנים מסוגת הפאנק-רוק המתפתח וסוגת הגל החדש. בין היתר, החתימה להקות ואמנים כדוגמת הראמונס, האנדרטונס וטוקינג הדס. בשנת 1977 קיימה הסדר חדש עם האחים וורנר. בשנה שלאחר מכן רכשו האחים וורנר את סייר רקורדס. במהלך ארבע השנים הבאות ביססה סייר רקורדס את מעמדה במוזיקת המיינסטרים, לאחר שהחתימה את הפרטנדרס ומדונה. בסוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים, המשיכה חברת התקליטים לזכות להצלחה, כאשר החתימה אמנים ולהקות שזכו להצלחה רבה (הפריטנדרס, Soft Cell, הקיור, דפש מוד, פול לקאקיס).

בשנת 1994 החליפה סייר רקורדס את המפיץ שלה, וזאת תוך שעזבה את האחים וורנר. המפיצה החדשה שלה הייתה אלקטרה רקורדס. כמו כן, שטיין מונה לנשיא חברת התקליטים אלקטרה רקורדס, בעוד המנכ"לית החדשה הייתה סילביה רון. מאוחר יותר, עזבה סייר רקורדס את אלקטרה רקורדס, והפכה להיות חברת תקליטים עצמאית. בשנת 2000, אוחדו סייר רקורדס וחברת התקליטים האמריקאית לונדון רקורדס (לא לונדון קלאסיקס USA) והפכו להיות לונדון-סייר רקורדס. השותפות הזו הופסקה באפריל 2003, ובשלב זה חזרה החברה לשמה המקורי, סייר רקורדס והמפיצים שלה היו שוב האחים וורנר.

כחלק מהחוזה של עפרה חזה עם חברת וורנר בסוף שנות השמונים, נקבע שתקליטיה יופצו בארצות הברית דרך חברת "סייר רקורדס".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סייר רקורדס** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של סייר רקורדס (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Personality Clash: Seymour Stein Vs Tim Dellow | Clash Music Exclusive General". Clashmusic.com. נבדק ב-22 במרץ 2011. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: be0fec81-5c18-4494-8bbf-0d81dec006bf

 |
**פובליוס הקדוש** (במלטית: **San Publju**) נחשב לבישוף הראשון של מלטה ולמי שעשה אותה לאומה הנוצרית הראשונה במערב ובין הראשונות בעולם. 

פובליוס היה השליט הרומאי של האי. לפי מעשי השליחים הוא הקביל את פניו של פאולוס הקדוש לאחר שספינתו של האחרון נטרפה אל היבשה ליד איי סנט פול בצפון-מערבו של האי בשנת 60, עת היה פאולוס בדרכו לרומא. לפי הברית החדשה ריפא פאולוס הקדוש את אביו של פובליוס ממחלת הדיזנטריה:

> 
> "ובסביבי המקום ההוא שדות אשר לראש אנשי האי ושמו פובליוס, הוא הביא אותנו לביתו ויכלכל אותנו בטובו שלושה ימים; ואבי פובליוס נופל למשכב בקדחת ובמחלת המעיים ויבוא אליו פאולוס ויתפלל וישם עליו את-ידיו וירפאו; ואחרי כן באו גם-החולים האחרים אשר באי וירפאו."
> 
> 
> 
> — מעשי השליחים, 28, 7-9
> 

לאחר מכן, התנצר פובליוס הקדוש והיה לפי המסורת לבישוף הראשון של האי. הוא הוצא להורג בגין אמונתו על ידי הקיסר טראיאנוס באתונה בשנת 112 לערך. ביוון יש קדוש נוסף באותו שם שהיה נזיר, אך ייתכן כי דמויותיהם של השניים התערבבו. 

פובליוס הקדוש הוא אחד מהקדושים הפטרונים של מלטה כולה, ובייחוד של העיר פלוריאנה שליד ולטה, ויום חגו ב-21 בינואר.

ראו גם
------

* הארכיבישופות הקתולית של מלטה
* קתדרלת פאולוס הקדוש
* איי סנט פול

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פובליוס הקדוש** בוויקישיתוף
* פרטים נרחבים וכן תמונות

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 4822 934X
* LCCN: no2005012984
* VIAF: 16949758
* WorldCat: lccn-no2005012984

 |
**מודל האברד** הוא מודל מקורב המשמש לתיאור מעבר פאזה ממצב של מערכת מבודדת למצב של מערכת מוליכה. המודל נקרא על שם ג'ון האברד. המודל מתאר חלקיקים עם אינטראקציה בסריג, כאשר ההמילטוניאן של המערכת מכיל רק שני איברים: איבר קינטי המאפשר מנהור של חלקיקים בין מקומות שונים בסריג ואיבר פוטנציאל המכיל אינטראקציה מקומית (הנובעת בדרך כלל מאינטראקציה עם היונים בסריג). החלקיקים במודל יכולים להיות פרמיונים, כמו בעבודה המקורית של האברד, או בוזונים. במקרה הבוזוני נהוג לקרוא למודל "מודל בוזה-האברד" או "מודל האברד הבוזוני".

מודל האברד הוא קירוב טוב עבור חלקיקים בפוטנציאל מחזורי בטמפרטורות נמוכות מספיק, כך שכל החלקיקים נמצאים בפס בלוך הנמוך ביותר וניתן להתעלם מאינטראקציות ארוכות טווח בין החלקיקים. אם האינטראקציות בין החלקיקים בנקודות שונות בסריג נכללות במודל, נהוג לקרוא למודל "מודל האברד המורחב".

המודל הוצע לראשונה בשנת 1963 על מנת לתאר אלקטרונים בחומר מוצק, מאוחר יותר החלו להשתמש בו גם לתיאור של על מוליכות בטמפרטורות גבוהות. מודל בוזה-האברד שימש לתיאור התנהגותם של אטומים קרים הלכודים בסריג אופטי. 

עבור אלקטרונים במוצק, מודל האברד הוא שיפור של מודל הקשירה ההדוקה (tight binding model), המכיל רק איבר קינטי. עבור אינטראקציות חזקות, אנו מקבלים במודל זה תוצאות שונות איכותית מהתוצאות של מודל הקשירה ההדוקה, החוזות נכונה את קיומם של מבודדי מוט (Mott insulators), שאינם הופכים למוליכים בשל דחייה חזקה בין החלקיקים.

תאוריה
------

מודל האברד מבוסס על קירוב הקשירה ההדוקה בפיזיקת המצב המוצק. בקירוב הקשירה ההדוקה מניחים שהאלקטרונים מאכלסים את האורביטלים הסטנדרטיים של האטומים שאליהם הם שייכים, כאשר האלקטרונים יכולים "לקפוץ" מאטום לאטום. באופן מתמטי, תיאור זה מיוצג על ידי האיבר הקינטי t, המייצג המנהור, שניתן לראותו כעיקרון הפיזיקלי שיוצר את מבנה הפסים בחומרים בעלי מבנה גבישי, בשל החפיפה בין אורביטלים אטומיים. רוחב הפס תלוי במשרעת החפיפה. בנוסף קיימת במודל אינטראקציה U בין שני חלקיקים בעלי ספינים הפוכים הנמצאים באותה נקודה על הסריג.

המודל מתואר על ידי ההמילטוניאן:

{\displaystyle H=-t\sum \_{\langle i,j\rangle ,\sigma }(c\_{i,\sigma }^{\dagger }c\_{j,\sigma }^{}+h.c.)+U\sum \_{i=1}^{N}n\_{i\uparrow }n\_{i\downarrow },}
כאשר הסכימה {\displaystyle <i,j>} היא סכימה על שכנים קרובים (נקודות סריג סמוכות) ו {\displaystyle c,c^{\dagger }} הם אופרטורי יצירה והריסה, בהתאמה.

דוגמה: שרשרת חד־ממדית של אטומי מימן
-----------------------------------

לאטום המימן יש רק אלקטרון אחד, היכול להמצא במצב עם ספין \uparrow  או במצב עם ספין {\displaystyle \downarrow }. האורביטל s שבו נמצא האלקטרון יכול להכיל לכל היותר שני אלקטרונים בעלי ספינים הפוכים (בשל עקרון האיסור של פאולי). נניח שרשרת חד־ממדית של אטומי מימן. בתיאורית הפסים נצפה שייווצר פס הולכה רציף שיהיה חצי מלא (כלומר: חצי מהמצבים הקוונטיים האפשריים יהיו מאוכלסים). לכן, נצפה שהשרשרת שלנו תהיה מוליכה על פי תאוריית הפסים הרגילה. אולם, אם נגדיל בהדרגה את המרחק בין האטומים בשרשרת בנקודה מסוימת השרשרת תהפוך למבודדת, בניגוד לתחזית מודל הפסים. כאשר נוסיף למבנה הפסים איבר פוטנציאל המייצג אינטראקציה, נקבל את מודל האברד, ומעבר פאזה ממוליך למבודד כפונקציה של המרחק בין האטומים בסריג המתאר נכונה את המערכת.

לקריאה נוספת
------------

* Gerald D. Mahan, Condensed matter in a nutshell,2011, Princeton university press
**הסלון האווירי בסינגפור** (באנגלית: **Singapore Airshow**) הוא תערוכת סחר לתעשיות התעופה והחלל המתקיימת מדי שנתיים, בשנה זוגית בסינגפור. בתערוכה מודגמים מטוסים אזרחיים וצבאיים בפני לקוחות ומשקיעים פוטנציאליים.

היסטוריה
--------

התערוכה נוסדה בשנת 2008, כתחליף לתערוכת Asian Aerospace, שנוסדה בסינפור בשנת 1981, ונערכה בנמל התעופה הישן Paya Lebar בסינגפור, שאורגנה על ידי החברה הבריטית "ריד תערוכות" (Reed Exhibitions), והייתה לסלון האווירי השלישי בגודלו בעולם, אחרי הסלון האווירי בפריז והסלון האווירי בפארנבורו.

התערוכה הגדולה ביותר של Asian Aerospace נערכה בין 21 בפברואר ל-24 בפברואר 2006, בפעם ה-13 והאחרונה בסינגפור. במשותף עם מספר כנסים, לרבות ועידת האבטחה של אסיה פסיפיק (APSEC), וועידת המל"טים של אסיה-פסיפיק ופסגת התעופה והחלל של IATA/אסיה. בסיום התערוכה, היא משכה 940 מציגים מ-43 מדינות, 34,300 משתתפים מ-89 מדינות, וסיימה עם שיא של מכירות של 15.2 מיליארד דולר.

משנת 2008, תערוכת Asian Aerospace עברה מסינגפור להונג קונג, מכיוון שחברת Reed Exhibitions לא הסכימה עם ממשלת סינגפור על תוכניות פיתוח לאתר תערוכות קבוע חדש, בשטח של 240 דונם באזור צ'אנגי. בעקבות זאת ממשלת סינגפור הודיעה על כוונותיה לארגן את Singapore Airshow מ-2008 בעצמה.

בפברואר 2020, עם תחילת התפשטות מגפת הקורונה, משלחות רבות ביטלו את השתתפותן, אך התערוכה נערכה בכל זאת וחברת איירבוס אף חשפה מטוס חדש בתערוכה.

תצוגה ישראלית
-------------

מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 משתתפות חברות ביטחוניות ישראליות בקביעות בסלון האווירי של סינגפור. לעיתים גם מגיעה לתערוכה משלחת ישראלית רשמית בראשות מנכ"ל משרד הביטחון. בשנת 2014, ממשלת סינגפור הזמינה על חשבונה את מנכ"לי משרד הביטחון לשעבר להשתתף בסלון. בין המנכ"לים שהוזמנו והגיעו היו אודי שני, פנחס בוכריס, דוד עברי, גבי אשכנזי ועמוס ירון. בתערוכה בשנה זו נכחו בין היתר גם שר הביטחון, משה יעלון, מנכ"ל משרד הביטחון דן הראל ובכירים בחיל האוויר לצד ראשי התעשיות הביטחוניות הישראליות.

בשנת 2022 חשפה אלביט מערכות מל"ט מיני-טקטי היברידי חדש בסלון.

ראו גם
------

* הסלון האווירי בפריז
* אירואינדיה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הסלון האווירי בסינגפור** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הסלון האווירי בסינגפור
* מירב אנקורי, ‏הישראליות בסלון האווירי בסינגפור: אלביט, רפאל, תע"א ותע"ש, באתר גלובס, 2 בפברואר 2010

הערות שוליים
------------

1. ↑  סטלה קורין-ליבר, ‏התעשיות הבטחוניות מתחזקות: הסלון האווירי בסינגפור התרחב, באתר גלובס, 21 בפברואר 2006
2. ↑  עמי רוחקס דומבה, הסלון האווירי בסינגפור: עשרות חברות ביטלו, הישראליות לא מוותרות, באתר ישראל דיפנס, ‏9 בפברואר 2020
3. ↑  אתר למנויים בלבד רויטרס, איירבוס חשפה השבוע תוכניות לדגם מטוס חדשני, באתר TheMarker‏, 15 בפברואר 2020
4. ↑  Dror Marom, Israeli Defense Industries Presentations at Asian Aerospace 2000 Air Show Opening Today in Singapore, Globes, ‏22 FEB 2000
5. ↑  אמנון ברזילי, מל"ט ישראלי יטוס בסלון האווירי של סינגפור, באתר הארץ, 21 בפברואר 2004
6. ↑  אורה קורן, על חשבון סינגפור: מנכ"לי משרד הביטחון לשעבר הוזמנו לסלון האווירי, באתר TheMarker‏, 20 בפברואר 2014
7. ↑  דני זקן, ‏אלביט הציגה מל"ט מיני-טקטי היברידי חדש בסלון האווירי בסינגפור, באתר גלובס, 14 בפברואר 2022
**הסכסוך בלבנון** התרחש בתאריכים 20 במאי – 7 בספטמבר 2007 והתגלע בין כוחות הביטחון של לבנון לבין ארגון הטרור הסוני פתח אל-אסלאם. המהומות החלו במחנה הפליטים הפלסטינים נהר אל-בארד שבצפון המדינה. במהלך המלחמה נהרגו כ-170 אנשי ביטחון לבנוניים, 231 מחבלים, 67 אזרחים, שישה חיילי יוניפי"ל ושני אנשי הצלב האדום. בכך העימות היה הקטלני ביותר בלבנון מאז סוף מלחמת האזרחים בלבנון ב-1990. בנוסף על האירועים בנהר אל-בארד, התרחשו עימותים אלימים גם במחנה הפליטים עין אל-חילווה ובבירה ביירות.

במהלך העימותים רוב הפלסטינים שהתגוררו בנהר אל-בארד ברחו מהלחימה למחנות אחרים במדינה.

רקע
---

בלבנון יש כ-400,000 פליטים פלסטיניים לפי אונר"א, מתוכם כ-215,000 במחנות פליטים. מחנה הפליטים הפלסטיני נהר אל-בארד ממוקם 16 ק"מ צפונית לטריפולי בסמוך לכביש החוף הלבנוני ובו התגוררו לפני פרוץ העימותים כ-31,000 פליטים.

מהלך המהומות
------------

העימותים החלו ביום ראשון, 20 במאי, בשעות הבוקר, לאחר פשיטת משטרה על בית בטריפולי ששימש ככל הנראה חמושים מפתח אל-אסלאם. הקבוצה החמושה החלה לאחר מכן לירות לעבר כוחות הביטחון הלבנוניים שהשיבו באש. בשעות שלאחר מכן חמושים מפתח אל-סאלאם תקפו עמדה בכניסת המחנה ותפסו כמה כלי רכב. לפחות 27 חיילים לבנונים נהרגו בלחימה באותו היום. ב-21 במאי הצבא החל להפגיז את מחנה הפליטים, מה שהוביל למותם של אזרחים רבים. ב-23 במאי הוכרז על הפוגה, ובזמן זה ברחו מהמחנה כ-2,000 מיושביו. באותו הערב הפסקת האש בין הכוחות הופרה, והאומות המאוחדות הכריזו על מצב חירום במחנה.

ב-25 במאי ארצות הברית החלה לשלוח סיוע צבאי לממשלת לבנון. ביום שלאחר מכן הכריזה משכירת המדינה האמריקאית קונדוליזה רייס על תמיכת הממשל האמריקאי בשלטון לבנון וגינתה את פתח אל-סאלאם. הלחימה המשיכה לסירוגין בשבוע שלאחר מכן, וב-2 ביוני חוסל אחד מבכירי פתח אל-סאלאם.

ב-10 ביוני נערכה עצרת תמיה בצבא לבנון בביירות עם כעשרות אלפי לבנונים. ב-13 ביוני נרצח בפיגוע וליד עידו, חבר פרלמנט סוני מטעם מפלגת זרם העתיד. ב-24 ביוני נפגע כוח יוניפי"ל בגבול ישראל–לבנון. בפיגוע נהרגו שישה חיילים ספרדים. גם ממשלת לבנון וגם חזבאללה גינו את הפיגוע.

בתחילת ספטמבר הושלם כיבוש המחנה בידי צבא לבנון.

ראו גם
------

* היסטוריה של לבנון
* מלחמת לבנון השנייה
* מלחמת המחנות
* רשימת סכסוכים במזרח התיכון בעידן המודרני

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הסכסוך בלבנון** בוויקישיתוף
**פרויקט וסט פורד** (West Ford Project) המכונה גם **חגורת וסט פורד** או **פרויקט המחטים** הוא מיזם חלל שאפתני מתחילת שנות השישים (1961-1963), שבוצע עבור צבא ארצות הברית על ידי מעבדת לינקולן של אוניברסיטת MIT, כחלק מניסיון למצוא אמצעי תקשורת אלחוטית ארוך טווח שיהיה בלתי אפשרי לחסימה אלקטרונית או חבלה בקווי תקשורת.

מטרת המיזם הייתה בדיקת אפשרות ליצור סביב כדור הארץ, בגובה של כ-3500 עד 3800 ק"מ, חגורה ממחטי נחושת קטנטנות, המהוות כל אחת אנטנת דיפול זעירה באורך 1.78 ס"מ, בקוטר של כ-2 מאיות המילימטר ובמשקל של כ-40 מיקרוגרם.

החגורה איפשרה תשדורת רדיו גלובלית, ממרכז שידור שמוקם בווסטפורד, מסצ'וסטס, וקמפ פארקס, קליפורניה.
ממדי המחט תוכננו כדי להחזיר גלי רדיו בתדר 8 גיגה-הרץ. גלי הרדיו יחזרו אל כדור הארץ וכך תתאפשר תקשורת בגלי רדיו מסביב לעולם ללא הפרעה. 

לאחר ניסיון כושל ראשון ב-1961 מטיל שנשאר עד היום במסלול סביב כדור הארץ, בוצע ניסיון שני ב-9 במאי 1963, מטיל מסוג **מידס 6** (MIssile Defense Alarm System) שנשא מטען בן 19 ק"ג בסך הכל שהכיל 480 מיליון מחטים. המחטים אכן פוזרו במסלול הרצוי, והאמריקנים הצליחו לבצע כמה תשדורות רדיו ארוכות טווח מוצלחות בין מסצ'וסטס וקליפורניה. רוחב הפס של התשדורת היה 20 Kbps ואיכות הקול המשודר תוארה כ"ניתנת להבנה" (intelligible). אך לאחר כחודש המחטים המשיכו להתפזר ותשדורת נוספת בוצעה בקצב של 400 bps (ביט לשנייה) בלבד. למרות זאת, הניסוי נחשב כמוצלח.

מחטים ששימשו בפרויקט, והשוואת הגודל שלהן לעומת בול

נטישת הפרויקט
-------------

בעקבות שתי סיבות מרכזיות, הוחלט לנטוש את הפרויקט:

1. באותה תקופה החלה הפריחה בעולם לווייני התקשורת. לוויין תקשורת הוא אקטיבי באופיו - הוא יכול להגביר את עוצמת גלי הרדיו או לשנות את תדרם, ולהחזיר תשדורת איכותית. חגורת וסט פורד, לעומת זאת, היא פאסיבית.
2. מדענים ברחבי כדור הארץ, ובעיקר בבריטניה ורוסיה, פרסמו מחאות כנגד זיהום החלל הקרוב במאות מיליוני עצמים מהם לא ניתן יהיה להפטר בקלות. בעקבות המחאה העולמית, הנושא עלה לדיון בעצרת האומות המאוחדות ב-1963, ושגריר ארצות הברית, עדלי סטיבנסון נאלץ להגן על הפרויקט. סטיבנסון הסביר כי חקר את הנושא לעומק, והוא משוכנע שלחץ קרני השמש יחזיר תוך כשלוש שנים את כל המחטים בחזרה לאטמוספירה ובכך יגרום לשריפתן. הופעתו נחשבה כמוצלחת ומרגיעה. בפועל, גם בשנת 2008, גושים גדולים של מחטים עדיין סבבו את כדור הארץ והיוו סכנה חמורה ללוויינים וחלליות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרויקט וסט פורד** בוויקישיתוף
* רן לוי, על זבל מסוכן בחלל(הקישור אינו פעיל), אתר עושים היסטוריה
* www.damninteresting.com,
* Spacecraft Blog
פוארטה דל סול
בית הדואר ומגדל השעון
קילומטר אפס
**פוארטה דל סול** (בספרדית: **Puerta del Sol**; מילולית: "שער השמש") היא אחת הכיכרות המרכזיות והעמוסות ביותר במדריד, בירת ספרד. 

הכיכר היא מרכזה (קילומטר אפס) של מערכת הכבישים בספרד, ובה ממוקם מגדל השעון המפורסם שפעמוניו מסמנים את תחילתה של שנה חדשה (ראו שנים עשר ענבי המזל).

היסטוריה
--------

מקורה של הכיכר היא במיקומו של אחד משערי חומותיה של מדריד במאה ה-15, שהפרידו בין היישוב העתיק לבין הפרברים שהחלו להיבנות מסביב לעיר. שמה של הכיכר נובע מזריחת השמש מכיוונו של השער, שהוקם בצדן המזרחי של החומות.

בין המאות ה-17 וה-19, הפכה הכיכר למקום מפגש מרכזי. שליחים רבים שהגיעו ממדינות זרות וממחוזות אחרים בספרד לבית הדואר, התכנסו בכיכר כדי להתעדכן בחדשות האחרונות. בית הדואר נבנה בשנים 1768-1766. בימי שלטונו של פרנקו שימש בית הדואר כמטה של משרד הפנים וביטחון הפנים.

אתרים חשובים בכיכר
------------------

בפוארטה דל סול ממוקמים אתרים רבים המזוהים עם מדריד בספרד ומחוצה לה. בצדה הדרומי של הכיכר ממוקמים בית הדואר, המאכלס כיום את נשיאות קהילת מדריד, ופסל לזכרו של המלך קרלוס השלישי. על המבנה המזרחי בכיכר מותקן שלטו המואר של "טיו פפה" (Tio Pepe), מותג יין שרי מפורסם. בצפון הכיכר ממוקם פסל הדב האוכל מעץ התות - סמלה של העיר מדריד.

פוארטה דל סול
בסמוך לבית הדואר ממוקמת לוחית קילומטר האפס, המסמנת את מרכז מערכת הכבישים של ספרד. בשל חשיבותה ומיקומה המרכזי של הכיכר, היא מהווה כר פורה להפגנות ומחאות, בעיקר נגד אלימות ומלחמה.

* בית הדואר ומגדל השעון פוארטה דל סולבית הדואר ומגדל השעון פוארטה דל סול
* פוארטה דל סולפוארטה דל סול

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פוארטה דל סול** בוויקישיתוף
* פוארטה דל סול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| מדריד  |
| --- |
| כיכרות מרכזיות | פוארטה דל סול • פלאסה מאיור • פלאסה דה סיבלס • פלאסה דה קולון • פלאסה דה אספניה • פלאסה דה קסטייה • פלאסה דה לה ויה • פלאסה דה סנטה אנה |  |
| רחובות חשובים | גראן ויה • שדרת פראדו • שדרת רקולטוס • שדרת קסטיאנה |
| אנדרטות ומונומנטים | שער אלקלה • שער הניצחון • שער טולדו • שער סן ויסנטה • אובליסק קאחה |
| מבנים ואתרים בעלי חשיבות | הארמון המלכותי • ארמון סיבלס • התיאטרון המלכותי • קתדרלת אלמודנה • פארק בואן רטירו • מקדש דבוד • שער אירופה • AZCA • CTBA • אל רסטרו • נואבוס מיניסטריוס |
| מוזיאונים | מוזיאון הפראדו • מוזיאון תיסן בורנמיסה • מוזיאון ריינה סופיה |
| תחבורה | נמל התעופה מדריד-בראחס • הרכבת התחתית • הרכבת הפרברית • הרכבת הקלה • תחנת אטוצ'ה • תחנת צ'מרטין • תחנת פרינסיפה פיו |
| ספורט | ריאל מדריד • אתלטיקו מדריד • אצטדיון סנטיאגו ברנבאו • פלאסיו ויסטלגרה • קאחה מחיקה • אצטדיון ויסנטה קלדרון • אצטדיון מטרופוליטנו • ארמון הספורט • לס ונטאס |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 315530371
* WorldCat: viaf-315530371

 |
עיצובים של רוזטה מתוך *ספר הקישוט* של מאייר
**רוזטה** היא עיטור פרח עגול ומסוגנן.

מקור
----

הרוזטה נובעת מהצורה הטבעית של הרוזטה הבוטנית (אנ'), שנוצרת על ידי עלים המקרינים החוצה מגזע הצמח ונראים לעין גם לאחר קמילת הפרחים.

היסטוריה
--------

עיצוב הרוזטה נמצא בשימוש נרחב בחפצים פיסוליים מהעת העתיקה, המופיעים במסופוטמיה, ובקישוט של מצבות קבורה ביוון העתיקה. הרוזטה הייתה סמל חשוב נוסף של האלה האכדית עשתר, שהגיע מסמל האלה השומרית המקבילה איננה, יחד עם כוכב אישתר.

הסמל אומץ מאוחר יותר באדריכלות הרומנסקית והרנסאנס, היה נפוץ באמנות של מרכז אסיה והתפשט עד הודו, שם הוא משמש כמוטיב דקורטיבי באמנות היוונית־בודהיסטית.

מקורות עתיקים
-------------

אחת ההופעות המוקדמות ביותר של הרוזטה באמנות העתיקה היא בתחילת האלף הרביעי לפנה"ס באמנות מצרים העתיקה. הופעה ים תיכונית מוקדמת נוספת של עיצוב הרוזטה נובעת מכרתים המינואית; בין היתר, העיצוב מופיע בדיסקית פייסטוס, ששוחזר מהאתר הארכאולוגי בעל השם בדרום כרתים.

* צלמית שור שומריתצלמית שור שומרית
* חותם גלילחותם גליל
* מצבת בנחדש מאתונה ועליה רוזטות בין הכתובת הפיניקית ליווניתמצבת בנחדש מאתונה ועליה רוזטות בין הכתובת הפיניקית ליוונית
* כהן מוהנג'ו-דארוכהן מוהנג'ו-דארו
* מצבת קבורה עם שלושה עיצובי רוזטה בחלק העליון, משנת 150 לפנה"ס בערך. עבודה הלניסטית מסמירנהמצבת קבורה עם שלושה עיצובי רוזטה בחלק העליון, משנת 150 לפנה"ס בערך. עבודה הלניסטית מסמירנה
* עיצוב רוזטה בתחתית פסל הבודהה, במאה ה-1 לפנה"ס בקירוב. אמנות יוונית־בודהיסטית (אנ') שנמצאה בגנדהרהעיצוב רוזטה בתחתית פסל הבודהה, במאה ה-1 לפנה"ס בקירוב. אמנות יוונית־בודהיסטית (אנ') שנמצאה בגנדהרה

שימוש מודרני
------------

 שלוש הדרגות במסדר הבונים החופשיים, הניכרות בסינר אותו לובש האח: דרגה שלישית עם 3 רוזטות, שנייה עם שתיים וראשונה – סינר חלק
מוטיב הפרחים הפורמלי מגולף לעיתים קרובות באבן או בעץ כדי ליצור קישוטים דקורטיביים לאדריכלות ולרהיטים, ובעיבוד מתכת, עיצוב תכשיטים ואומנויות שימושיות כדי ליצור גבול דקורטיבי או בהצטלבות של שני חומרים.

עיטורי רוזטה משמשים לעיטורים צבאיים רשמיים. הם מופיעים גם בבגדים מודרניים ואזרחיים, ולעיתים קרובות הם נלבשים באופן בולט באירועים פוליטיים או ספורטיביים. רוזטות מקשטות לפעמים כלי נגינה, כמו סביב לפתח התיבה בגיטרות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רוזטה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Black, Jeremy; Green, Anthony (1992), Gods, Demons and Symbols of Ancient Mesopotamia: An Illustrated Dictionary, The British Museum Press, מסת"ב 0-7141-1705-6, p. 156
2. ↑  Haddon, Alfred Cort. *Evolution in Art: As Illustrated by the Life-histories of Designs*, 1914, Scribner's, 364 pages
3. ↑  "Phaistos Fieldnotes" by C.Michael Hogan, *The Modern Antiquarian*, 2007
4. ↑  "Blame the Rosettes" by Eric Wilson, *The New York Times*, 3 August 2006
5. ↑  ראו רוזטה בפוליטיקה (ויקיפדיה האנגלית)
6. ↑  Woodward, Kath. *Social Sciences: The Big Issues*, Routledge; 2nd edition: September 2009; מסת"ב 978-0415466608

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4320490-9

 |
**סיירה פלאדה** (בפורטוגזית: **Serra Pelada**) הוא סרט דרמה ברזילאי משנת 2013, שכתב וביים הייטור דאליה, בכיכובם של ג'וליאנו קזאנקה, חוליו אנדרדה, סופי שארלוט, ואגנר מורה, ומתאוס נאכטרגאייל.

הסרט עוקב אחר סיפורם של שני גברים בסיירה פלאדה, אחד המכרות הגדולים בעולם.

עלילה
-----

החברים ג'וליאנו וג'ואקים עוזבים את סאו פאולו בחיפוש אחר חלום הזהב. השנה היא 1978. השניים מגיעים יער האמזונאס כמו שאלפי גברים רבים אחרים הגיעו אליו. מלאים חלומות ואשליות. אבל החיים במחנה משנים הכל. האובססיה לעושר וכוח הורסת אותם. ג'וליאנו הופך לגנגסטר. יואקים משאיר את כל ערכיו מאחור.

שחקנים ודמויות
--------------

* ג'וליאנו קזארה — ג'וליאנו
* ז'וליו אנדראדה — ג'ואקים
* סופי שרלוט — תרזה
* ואגנר מורה — לינדו ריקו
* מתאוס נאכטרגאייל — קרבאליו
* אלין פורטו — איזבל
* ליו אריסון — מרסלו

הפקה
----

### פיתוח

הבמאי הייטור דאליה אמר ל-UOL כי **סיירה פלאדה** הוא הסרט הכי קשה שעשה אי פעם. "כשעלה הרעיון של הסרט, חשבתי: 'מדוע איש לא חשב לעשות את הסרט הזה קודם? 'וכשצילמתי הבנתי למה. כמעט ולא ניתן היה לעשות זאת. זה היה מאוד מורכב. זה היה הסרט הכי קשה שאי פעם עשיתי".

לדברי דאליה, היה קשה לספר את סיפורו של מחנה שהתמקד בגברים החיים בתנאים רעועים ועומדים בפני פקודות של בעלי אזורי הכרייה. "אנחנו מדברים על אירוע ברזילאי חשוב למדי בהיסטוריה המודרנית שלנו. הבלת הזהב הגדולה ביותר של התקופה המודרנית. הריכוז הגבוה ביותר של עבודת כפיים מאז הפירמידות של מצרים, שהיו בה 4,000 איש. בסיירה פלדה עבדו כמאה אלף איש".

### צילומים

צילומי הסרט תוכננו להיערך בפארה, אבל בסופו של דבר נערכו בפאוליניה, סאו פאולו, לאחר שוואלה וממשלת מדינת האמזונס סירבו לספק תמיכה להפקה.

המפיקה טטיאנה קווינטלה אישרה כי וואלה הטילו וטו על הצילומים בפארה, אך הסבירה כי בימוע ההפקה שם לא תהיה מעשית. "לא היה לנו שום תקציב ללוגיסטיקה וביטחון של הצוות שלנו. אז החלטנו לצלם את הסרט בסאו פאולו".

קישורים חיצוניים
----------------

* "סיירה פלאדה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "סיירה פלאדה", באתר נטפליקס
* "סיירה פלאדה", באתר AllMovie (באנגלית)
* "סיירה פלאדה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "סיירה פלאדה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Festival do Rio: 'Serra Pelada' é um autêntico faroeste amazônico - Celebridades - Notícia - VEJA.com
2. ↑  כריית זהב בסיירה פלאדה, ברזיל
3. ↑  Serra Pelada- Cinema Brasileiro - Globo Filmes
4. ↑  Filme Serra Pelada é destaque no encerramento do Festival do Rio - Portal Vermelho
משולש גאודזי על הספירה הדו-ממדית: המסילות הגאודזיות על הספירה הן קשתות של "מעגלים גדולים", היינו מעגלים העוברים דרך מרכזה של הספירה
בטופולוגיה, **מרחב גאודזי** הוא מרחב מטרי X (עם מטריקה d), שבו כל המרחקים נמדדים על ידי מסילות מתאימות. הדרישה המקובלת היא שלכל שתי נקודות x,y במרחב תהיה איזומטריה מן הקטע {\displaystyle \ [0,d(x,y)]} ל-X, המעבירה את נקודות הקצה ל-x ול-y. מרחב כזה הוא, כמובן, קשיר מסילתית. המסילה המתקבלת מ-x ל-y נקראת מסילה גאודזית, והיא מתארת את המרחק הקצר ביותר בין הנקודות.

בין הדוגמאות החשובות למרחבים גאודזיים - יריעת רימן שלמה (ובפרט כל משטח רימן); וגרף שבו מקצים על כל קשת מטריקה של קטע ממשי. כל מרחב מטרי שלם שבו לכל x,y יש נקודה z ביניהן (נקודה {\displaystyle z\neq x,y} כך ש-{\displaystyle d(x,z)+d(z,y)=d(x,y)}), הוא גאודזי.

דוגמה למרחב מטרי שאיננו גיאודוזי היא {\displaystyle \mathbb {R} ^{2}\setminus \{(0,0)\}} (המישור האוקלידי ללא ראשית הצירים) שכן המרחק בין הנקודות {\displaystyle (1,0),(-1,0)} הוא {\displaystyle 2}, אך אין מסילה באורך {\displaystyle 2} בין נקודות אלו.

קיימות להגדרה גם וריאציות חזקות יותר, שבהן דורשים קיומה של איזומטריה מהישר הממשי, העוברת בכל זוג נקודות נתון. במרחבים כאלו אפשר להמשיך את הקטעים הגאודזים עד לאינסוף, לשני הכיוונים, ברוח האקסיומה השנייה של אוקלידס. במרחב גאודזי ממלאות המסילות הגאודזיות תפקיד דומה לזה של הקווים הישרים במרחב אוקלידי, ואכן, המרחב האוקלידי (ביחס למטריקה הנורמית) הוא מרחב גאודזי, שבו הגאודזים הם הקווים הישרים.

מקורות
------

* Herbert Busemann, "The geometry of Geodesics", 1955 (Dover edition: 2005).
תראקיה הצפונית היא החלק של תראקיה בתוך בולגריה
**תראקיה הצפונית** (בבולגרית: **Severna Trakiya**, בניגוד לתראקיה המערבית ולתראקיה המזרחית מדרום), המכונה גם **תראקיה הבולגרית**, מהווה את החלק הצפוני והגדול ביותר באזור ההיסטורי של תראקיה. הוא ממוקם בדרום בולגריה וכולל את השטח מדרום להרי הבלקן וממזרח לנהר המסטה, הגובל ביוון וטורקיה בדרום והים השחור במזרח. הוא מקיף את סרדנה גורה, המישור התראקי העליון ו-90% מרכס הרודופי. האקלים נע בין יבשתי ליבשתי מעבר והררי. הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנרשמה בבולגריה התרחשה באזור: 45.2° בסדובו בשנת 1916. הנהרות העיקריים של האזור הם מריצה ויובליו. הערים הבולטות כוללות את פלובדיב, בורגס, סטארה זאגורה, סליבן, חאסקובו, ימבול, פאזארדז'יק, אסנובגראד, קרדז'אלי, דימיטרובגראד, קאזאנלק וסמוליאן. תראקיה הצפונית משתרעת על שטח של 42,073 קמ"ר.

האימפריה העות'מאנית יצרה את הפרובינציה האוטונומית של רומליה המזרחית בתראקיה הצפונית בשנת 1878. האזור סופח על ידי נסיכות בולגריה בשנת 1885.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Encyclopedia of the Stateless Nations: L-R, James Minahan, Greenwood Publishing Group, 2002, מסת"ב 0-313-32111-6, p. 1518.