recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**דייוויד ויינברגר** (באנגלית: **David Weinberger**; נולד ב-1950 בניו יורק) הוא טכנולוג אמריקאי, דוקטור לפילוסופיה מאוניברסיטת טורונטו, מרצה לאינטרנט, חבר בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד ואחד מהחוקרים המכוננים של האינטרנט. עבודתו של ויינברגר מתרכזת בהשפעותיו של האינטרנט וביכולתו לשנות מערכות יחסים, תקשורת וחברות.

אחד מהמסמכים המזוהים ביותר עם ויינברגר הוא מסמך שהיה שותף לכתיבתו בסוף שנות התשעים: "The Cluetrain Manifesto" (במקור אתר אינטרנט שהפך לספר המשמש אנשי שיווק אינטרנטי מסביב לעולם). הדוקטורט של ויינברגר הוא מתחום הפילוסופיה, ועם זאת, חוקרים רבים טוענים (ובהם חוקר האינטרנט הישראלי שיזף רפאלי) כי לאבחנותיו יש גם משמעות פרקטית. בשנות התשעים, כשכתב ביחד עם שותפיו את המניפסט וטען כי "שווקים הם שיחות", המשפט נשמע כמו מטאפורה פילוסופית. הפעילות המסחרית והמותגית במדיה החברתיים בשנות האלפיים התאימה לאבחנות אלו. 

בין השנים 1975–1983 היה ויינברגר שותף לכתיבת רצועות קומיקס בכיכובו של וודי אלן המכונות בשם: "Inside Woody Allen". בהמשך שימש כיועץ שיווקי למספר חברות הייטק גדולות, וכיום הוא משמש כעמית ב"מרכז ברקמן לאינטרנט וחברה" באוניברסיטת הרווארד, ומעביר שיעור בשם "הבדלי הרשת", בשיתוף עם עמיתו ג'ון פלפריי.

ויינברגר שימש כיועץ ראשי לענייני אינטרנט בקמפיין הבחירות לנשיאות של הווארד דין בשנת 2004, ושימש כיועץ למדיניות טכנולוגית בקמפיין הבחירות לנשיאות של ג'ון אדוארדס בשנת 2008. 

בספרו "Too Big To Know" ("גדול מכדי לדעת") המתואר בכותרת המשנה כספר העוסק ב"חשיבה מחדש על הידע, כעת כשעובדות אינן עוד עובדות, המומחים בכל מקום, והאדם החכם ביותר בחדר הוא החדר עצמו", מציע ויינברגר את הרעיון שהרשת - האינטרנט והאנשים שמתחברים אליו - יודעת עוד ועוד, וכל אחד מאיתנו יודע פחות ופחות. לטענתו של ויינברגר הכיוון שאליו האנושות צועדת הוא שהרשת תידמה לבסוף למוח ענקי שהוא היחיד שהידע והבינה נמצאים בתוכו וכל בני האדם יישארו מחוץ לה.

ספריו
-----

ויינברגר כתב כמה ספרים ביניהם:

* The Cluetrain Manifesto
* Small Pieces Loosely Joined: A Unified Theory of the Web
* Everything is Miscellaneous: The Power of the New Digital Disorder
* Too Big to Know: Rethinking Knowledge Now That the Facts Aren't the Facts, Experts Are Everywhere, and the Smartest Person in the Room Is the Room

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דייוויד ויינברגר** בוויקישיתוף
* דייוויד ויינברגר, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* דייוויד ויינברגר, ברשת החברתית Goodreads
* אתר הבית של דייוויד ויינברגר
* הפרופיל של דייוויד ויינברגר במרכז ברקמן לאינטרנט וחברה באוניברסיטת הרווארד
* ריאיון עם דיוויד ויינברגר, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  שיזף רפאלי, האם הרשת חכמה מאיתנו?, באתר כלכליסט, 19 בינואר 2012

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007441807705171
* BIBSYS: 3065255
* BnF: cb14524465n (data)
* CANTIC: a11562766
* CiNii: DA13781619
* GND: 1021319279
* ICCU: MODV237919
* ISNI: 0000 0001 1041 9006
* LCCN: n85347503
* MusicBrainz: a94a9aa1-68a4-40a0-bdb8-ba6f60228fb9
* NDL: 01124695
* NKC: ntk2009537531
* NLK: KAC200101165
* NTA: 251925498
* ORCID: 0000-0003-0704-4834
* RERO: 02-A013399704
* SELIBR: 291093
* SUDOC: 131279939
* VIAF: 278603355
* WorldCat: lccn-n85347503

 |
הרב **שמואל אברהם אבא הגר** (1865, ה'תרכ"ה - 24 בפברואר 1895, ל' בשבט ה'תרנ"ה) היה רב ואדמו"ר בעיר הורודנקה. היה בנו של הרב ברוך הגר האדמו"ר מוויז'ניץ.

ביוגרפיה
--------

הרב שמואל אברהם אבא הגר נולד בשנת ה'תרכ"ה בעיירה ויז'ניץ שבבוקובינה שבאימפריה האוסטרית (כיום באוקראינה) לרב ברוך הגר שהיה האדמו"ר השני בשושלת חסידות ויז'ניץ והרביעי לקוסוב-ויז'ניץ, ולציפורה שפירא, בתו של הרב אריה לייב שפירא מז'יטומיר ונכדתו של הרב פנחס שפירא מקוריץ.

לאחר מות אביו, הרב ברוך הגר בכ' בכסלו ה'תרנ"ג, נתמנה הרב שמואל אברהם אבא לכהן כרב בעיר הורודנקה. בעת כהונתו ברבנות חיבר את הספר **"שפתי צדיק"** על השבתות והמועדים וראשי החודשים. כשנתיים בלבד לאחר מינויו לרב בעיר נפטר הרב שמואל אברהם אבא הגר בל' בשבט ה'תרנ"ה, ואת מקומו ברבנות מילא אחיו הרב יחיאל מיכל הגר.

משפחתו
------

הרב שמואל אברהם אבא הגר היה נשוי לרבנית הינדא מטיל, בת הרב משה מרדכי טברסקי (האדמו"ר מקארוב). בנותם:

* חנל'ה הגר, אשת הרב מנחם מענדיל דוד חודורוב מקולומיאה.
* אשת הרב ישראל שלום יוסף הגר (זיווג ראשון) בן הרב חיים הגר מאנטניא.

קישורים חיצוניים
----------------

* שמואל אברהם אבא הגר, **שפתי צדיק**, באתר היברובוקס

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007511887705171
* VIAF: 308276975
* WorldCat (עם VIAF): 308276975

 |
**דוד סימור** (באנגלית: **David Seymour**‏; 20 בנובמבר 1911, ורשה – 10 בנובמבר 1956, סיני), שנודע בכינויו **שים** (בכתיב צרפתי: **Chim**), היה צלם וצלם עיתונות יהודי-פולני-אמריקאי.

קורות חיים
----------

נולד בשנת 1911 בשם **דוד שִימִין** (בפולנית: **Dawid Szymin**) בעיר ורשה, בנם של רגינה ובנימין שימין (1880–1942), מו"ל נודע של ספרים עבריים ויידיים בוורשה, שותף בהוצאת הספרים החשובה "צנטראל".
למד אמנות גרפית בלייפציג, והחל להתעניין בצילום כאשר המשיך בלימודיו בסורבון שבפריז בשנת 1933. אז החל לעבוד כצלם עיתונות עצמאי, וחתם על עבודותיו 'CHIM' ("שים") – קיצור פונטי בכתיב צרפתי באותיות רישיות של שם משפחתו, שימין.

שים התפרסם וזכה למוניטין לאחר שסיקר את מלחמת האזרחים בספרד בין השנים 1936–1938. בשנת 1939 תיעד שים את מסעם של פליטים ספרדים למקסיקו, ומשם נסע עם פרוץ מלחמת העולם השנייה לניו יורק, ואימץ לעצמו את שם המשפחה **סימור**. ב-1942 התגייס שים לצבא האמריקני (כחלק מנערי ריצ'י), והשתתף בלחימה באירופה. שני הוריו נותרו בפולין ונרצחו בשנת 1942 באוטבוצק. עם סיום המלחמה חזר לאירופה לתעד מטעם אונסק"ו את מצוקתם של הילדים הפליטים.

בשנת 1947 הקים סימור יחד עם אנרי קרטייה ברסון ורוברט קאפה את סוכנות מגנום. הוא המשיך לסקר נושאים מגוונים, החל ממצוקתם של הילדים בכל רחבי אירופה, דרך כוכבי הוליווד ועד לסיקור עלייה לישראל בשנותיה הראשונות.

לאחר מותו של קאפה ב-1954 היה שים לנשיא סוכנות מגנום, והחזיק בתפקיד זה עד למותו שלו שנתיים מאוחר יותר.

ב-10 בנובמבר 1956 נהרג סימור מפגיעת מכונת ירייה מצרית בעת שסיקר את שביתת הנשק לאחר מבצע קדש, ארבעה ימים לאחר חתימתהּ בסואץ.

אחותו הגדולה, הָלָה (הלינה) שימין (לימים איילין (Eileen); 1908–2004), היגרה אף היא לניו יורק. היא הייתה אשתו של העיתונאי והסופר שמואל לייב שניידרמן, ולקחה חלק מרכזי במחקר ובעריכת חומריו. בנה הצעיר, בן שניידרמן, הוא פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת מרילנד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דוד סימור** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של דוד סימור
* CHIM: The Photographs of David Seymour (באנגלית)
* דף הצלם באתר סוכנות מגנום
* חייו ומותו של "שים", דבר, 22 במאי 1959
* דוד סימור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* דיוויד סימור (1911-1956), דף שער בספרייה הלאומית

* Susan Stamberg, David Seymour's 'Reflections From The Heart', National Public Radio (באנגלית)


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007268076705171
* BNE: XX945054
* BnF: cb119245896 (data)
* CANTIC: a11250483
* CiNii: DA11693565
* GND: 11950474X
* ICCU: SBLV108467
* ISNI: 0000 0001 1658 2218
* LCCN: n50001426
* MusicBrainz: 79783380-20df-43fc-ba4b-238aa16685d0
* NDL: 00526087
* NKC: xx0023885
* NTA: 071237569
* PIC: 19446
* RKD: 329328
* SNAC: w6m08sdb
* SUDOC: 027135837
* TePapa: 5125
* ULAN: 500069009
* VIAF: 64011843
* WorldCat: lccn-n50001426

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בתו במוזיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו דו (פירושונים).

Icon of loudspeaker

לחצו להשמעת התו דו

**דוֹ** הוא תו בסולם התווים, שמסומן גם באות C. תדירותו באוקטבה הראשונה היא 261.626 הרץ. במספור העממי הוא הראשון בסולם התווים.

דו על מקלדת 88 קלידים
ייצוג התו דו המרכזי על גבי החמשה בארבעה מפתחות שונים. משמאל לימין: מפתח סול, מפתח דו אלט, מפתח דו טנור, מפתח פה

דו דיאז
-------

**דו דיאז** הוא התו דו המוגבה בחצי טון. הוא מסומן כ- #C או כ- ♭D.

דו במול
-------

**דו במול** הוא התו המונמך בחצי טון. הוא מסומן ב♭C. מבחינת גובה אבסולוטי בכיוון מושווה דו במול שווה ערך לסי אך מבחינת תפקוד הם שונים. כמו כן, בכלים בעלי אינטונציה גמישה קיים הבדל בין הצלילים, כך למשל הצליל דו במול בסולם מי במול מינור יהיה גבוה יותר (במרבית סוגי הכוונון) מאשר הצליל סי בסולם דו מז'ור.

סולם דו מז'ור
-------------

הסולם דו מז'ור (טבעי) הוא הסולם המז'ורי המתבסס על התו דו. התווים בסולם הם: דו, רה, מי, פה, סול, לה, סי, דו. כך שאין כל סימני היתק ליד המפתח.

סולם דו מינור
-------------

הסולם דו מינור הוא הסולם המינורי המתבסס על התו דו. התווים בסולם הם: דו, רה, מי במול, פה, סול, לה במול, סי במול, דו.

דו באוקטבה חמישית
-----------------

במוזיקה ווקאלית, הדו באוקטבה החמישית מכונה גם "דו גבוה" הגבוה (High C) כיוון שהוא נמצא בקצה העליון של המנעד הנדרש מטנור (ולכן הוא התו הגבוה ביותר הנדרש מזמרים גברים, ללא פלצט). היכולת לשיר אותו נחשבת למעין תעודת כניסה לקבוצת הטנורים. שירים ואריות המכילים דו גבוה, ובייחוד כאלה בהם הוא חוזר מספר פעמים, נחשבים לאתגר פיזי עבור מרבית הטנורים. עם זאת קיימות ברפרטואר הקלאסי מעט אופרות בהן נדרש מהטנור להעפיל אף למעלה מהדו הגבוה ולהגיע גם לדו דיאז ולרה הסמוכים אליו.

ראו גם
------

* מפתחות דו

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **דו** |

הערות שוליים
------------

1. ↑  15 ביולי 2014, ממה מפחדים כל כך זמרי הטנור? כתבה באתר מגזין אופוס

|  |
| --- |
| **תווים** |
| **דו(C)** | **רה(D)** | **מי(E)** | **פה(F)** | **סול(G)** | **לה(A)** | **סי(B)** |
מיכאל אייזנשטיין, אשתו ובנו סרגיי (1900)
לוחית זיכרון למיכאל אייזנשטיין ברחוב אלברטה בריגה
**מיכאל אוסיפוביץ' אייזנשטיין** (ברוסית: **Михаил Осипович Эйзенштейн**; ‏[5 בספטמבר על פי הלוח היוליאני] 17 בספטמבר 1867 – 1 ביולי 1920) היה אדריכל ומהנדס אזרחי רוסי יהודי, שנודע בעיקר בשל הבתים שתכנן ובנה בריגה בסגנון אר נובו.

ביוגרפיה
--------

אייזנשטיין נולד בסנקט פטרבורג. סבו וסבתו מצד אביו היו יהודים מאוקראינה שעברו לנצרות האורתודוקסית. הצד האחר במשפחה היה שוודי.

הוא למד בבית הספר להנדסה אזרחית בסנקט פטרבורג וסיים את לימודיו ב-1893. לאחר מכן עבר לריגה שחוותה באותו זמן פריחה כלכלית. סגנון הבנייה הרווח בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 היה האר נובו, ואייזנשטיין תכנן ובנה בתים רבים בסגנון זה במרכז ריגה. במיוחד מפורסם הוא **רחוב אלברטה** שבו ישנו ריכוז גדול של בתים שבנה. חזיתות הבתים מלאות בקישוטים של חיות ופני אדם בצורות שונות. הרחוב מהווה אטרקציה תיירותית בלטביה בכלל ובריגה בפרט.

לאחר מהפכת אוקטובר ברח אייזנשטיין לברלין שם נפטר ונקבר.

עיריית ריגה הוקירה את תרומתו לעיר והציבה לוחית זיכרון לכבודו ברחוב אלברטה.

בנו היה במאי הקולנוע המפורסם סרגיי אייזנשטיין.

* בית אר נובו ברח' אלברטהבית אר נובו ברח' אלברטה
* בית אר נובו ברח' אלברטהבית אר נובו ברח' אלברטה
* תיירים ברח' אלברטה בריגהתיירים ברח' אלברטה בריגה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מיכאל אייזנשטיין** בוויקישיתוף
* אר נובו ברחוב אלברטה בריגה, באתר יוטיוב
* בתי אר נובו בריגה
* מיכאל אייזנשטיין, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הרות שוליים
-----------

1. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 12893591X
* ISNI: 0000 0001 1690 8097
* LCCN: n2004000874
* LNB: 000110190
* NKC: jx20130422004
* SUDOC: 076065871
* ULAN: 500121495
* VIAF: 96577490
* WorldCat: lccn-n2004000874

 |
המבנה המקורי
מנהל בית הספר לשעבר קלמן צהר
פרס הצטיינות בתחום הפדגוגי, הערכי והחברתי - לשנת תשע"ח
לוח נופלים בית ספרי
**בית הספר הרב תחומי עמל חדרה למדעים ואמנויות**, הידוע גם כ**עמל חדרה**, הוא בית ספר תיכון בעיר חדרה המשתייך לרשת עמל. נוסד בשנת 1944.

היסטוריה
--------

בית הספר נוסד בשנת 1944 בשכונת ברנדייס בחדרה, כבית ספר מקצועי שנקרא אז בשם "עמל חדרה". עם הקמתו למדו בו כ-100 תלמידים, בנים בלבד. בהמשך עם סגירתו של בית הספר לפקידות בחדרה, נפתחה בבית הספר מגמת פקידות והצטרפו אליו גם תלמידות.

בשנת 1987 זכתה נבחרת בית הספר בכדורגל באליפות העולם לבתי ספר תיכוניים.

בשנת 1997 הועבר מבנה בית הספר למשכנו החדש בשכונת גזית בעיר. עם המעבר למשכן החדש אוחד בית הספר עם חטיבת הביניים השייכת אליו והוקמה בשנת 1993, והפך לבית ספר שש שנתי. בתקופה זו שונה שמו ל"בית הספר למדעים ואמנויות עמל חדרה". התוספת "הרב תחומי" לשם בית הספר ניתנה בשנת 2009, כחלק ממיתוג בתי הספר השייכים לרשת עמל.

ב-2015 זכה בית הספר ב"אות הנשיא לחינוך לשותפות" על פועלו בתחום קידום ההידברות בין מגזרים שונים בחברה הישראלית.

ב-2017 וב-2018, בית הספר קיבל "פרס הצטיינות בתחום הפדגוגי, הערכי והחברתי".

ב-2019 זכה בית הספר ב-"פרס חינוך מחוזי".

נכון לשנת תשע"ט (2019–2020) בבית הספר לומדים למעלה מ-2,000 תלמידים בשלוש חטיבות: חט"ב, חט"ע ומכללה לטכנאים והנדסאים.

מגמות לימוד
-----------

כבית ספר מקצועי פעלו בתחילת שנות ה-70 בבית הספר, המגמות חשמל, מסגרות, מכניקה ופקידות. בהמשך נפתחה מגמת אלקטרוניקה, ומשנות ה-90 נפתחו בתיכון גם מגמות עיוניות.

מערך הלימודים כיום מתמקד בשלושה צירים מרכזיים: ציר המדעים, ציר האמנויות וציר כללי.

* ציר המדעים – מדעי הרפואה, הנדסת תוכנה, רובוטיקה, ביולוגיה, פיזיקה, כימיה, חשמל ואלקטרוניקה.
* ציר האמנויות – מחול, תיאטרון, תקשורת, אומנות ועיצוב.
* ציר כללי – מדעי החברה, גאוגרפיה, תושב"ע, פיזיולוגיה, ערבית, דיפלומטיה ותקשורת בינלאומית.

מנהלי בית הספר בעבר ובהווה
--------------------------

* שמואל גן 1944–1967
* קלמן צהר 1968–2006
* אילנה שטרהל 2006–2022
* רחל סבח 2022–

ראו גם
------

* רשימת בוגרי בית הספר

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בית הספר הרב-תחומי עמל חדרה למדעים ואמנויות

הערות שוליים
------------

1. ↑  אות הנשיא לחינוך לשותפות, באתר משרד החינוך
2. ↑  חטיבת הביניים תוצמד בשנה הבאה לב"יס "עמל" חדרה, בעיתון דבר, 4 במאי 1971
**אברהם מיכאל קירשנבוים** (3 בספטמבר 1925 ונפל ב-12 בפברואר 1948) היה לוחם חי"ש שהתפרסם בזכות לחימתו ונפילתו בקרב בימין משה במלחמת העצמאות.

ביוגרפיה
--------

נולד ב-3 בספטמבר 1925 בירושלים למרים וניסן קירשנבוים החרדים בימין משה. הוא למד בישיבת "עץ חיים" ובבית-הספר התורני "אלומה" ובו רכש ידע גם במדעים כלליים. מסיבות כלכליות נאלץ להפסיק את לימודיו והחל לעבוד בבית-הדפוס "גשר". בצעירותו הצטרף לארגון ההגנה והצטרף גם לקבוצת הכדורסל מכבי ירושלים ולקבוצת מתאגרפים של הפועל ירושלים. בשנת 1942 התגייס לחי"ש לכוחות הרגלים והשריון. בתקופה זו כונה "תמיר". בשנת 1943 שירת בפלוגת הרובאים ובתחילת 1944 - במחלקת הנשק המסייע. עבר קורס שיטתי של מפעילי מרגמות 3 אינץ'. בסוף 1944 השתתף בקורס למקלעני "ברן" בבית הערבה. השתתף בכל מסעות החי"ש.

למרות שהיה מקורב בהשקפותיו לארגון הצבאי הלאומי, עם פרוץ מלחמת-העצמאות העמיד את עצמו מיד לרשות כוחות המגן של היישוב המאורגן ושירת בחי"ש.

בשנת 1947 הועבר למחלקה "המיוחדת" ונשלח לקורס מ"כים בכפר עציון שארך חודשיים. כשחזר, ביקש העברה לשכונת ימין משה, שהותקפה ללא הפוגה ושימשה נקודה אסטרטגית חשובה בשל קרבתה לעיר העתיקה. עסק באינטנסיביות בשמירה ובביצורים והדריך את הנוער המקומי בהגנת המקום ובשימוש במגוון כלי-נשק. ב-10 בפברואר 1948 נערכה התקפה על השכונה במשך שש שעות בפיקודו של עווד כליל אל-קוסמה, מפקד הכנופיות המחוזי. ההתקפה נפתחה משער יפו וכחמישים ערבים הצליחו להגיע עד לקצה השכונה. קירשנבוים עצמו פקד על כיתה שגויסה מתושבי השכונה והחזיקה בדרום השכונה. בשלב מסוים הוא עבר ללחום בצפון השכונה ותקף טור חבלנים של האויב, פגע במספר ערבים והצליח להניס את השאר. בשלב זה הבריטים הפעילו נגדו מכונת-יריה כבדה ממלון המלך דוד הסמוך. הוא נפגע משישה כדורים - חלקם ממלון המלך דוד וחלקם היו כדורי דום-דום שנורו מגג בניין "האחים דוד". הוא הוסיף לירות והגיע למטה האזור להודיע כי הוא פצוע. כשנישא באלונקה נפצע בכדור נוסף ומת כעבור יומיים בבית החולים הדסה (שהיה ברחוב החבצלת של היום) ביום ב' באדר א' תש"ח, 12.2.1948.

נקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים. שמו הונצח באנדרטה שהוקמה ב-1957 באנדרטת מגיני הרובע היהודי במלחמת השחרור. בשנת 2022 נקרא רחוב על שמו בשכונה בירושלים.

קישורים חיצוניים
----------------

* קורות חייו באתר "יזכור" של משרד הביטחון
* רשימת מקורות ומקורות על קירשנבוים באתר מכון ז'בוטינסקי.
* כתבה על קירשנבוים באתר מקור ראשון

הערות שוליים
------------

1. ↑  דבר, 13 בפברואר 1948, ארבעה אנשי-מגן נרצחו בירושלים לאחר שנאסרו ע"י הצבא הבריטי, באתר הספרייה הלאומית
2. ↑  נחנך רחוב אברהם מיכאל קירשנבוים בירושלים, באתר ערוץ 7, 4 באוקטובר 2021
**טום ואדל** (באנגלית: **Tom Waddell**; ‏1 בנובמבר 1937 - 11 ביולי 1987) היה אתלט אמריקאי אולימפי, רופא ואקטיביסט. מקום שישי באולימפיאדה (מקסיקו סיטי 1968) בקרב עשר ומייסד "המשחקים הגאים" שנערכו לראשונה בסן פרנסיסקו (1982).

ביוגרפיה
--------

ואדל למד בספרינגפילד קולג', מסצ'וסטס כשהוא נהנה ממלגת הצטיינות בספורט, הוא היה שחקן פוטבול, מתעמל, לאחר סיום לימודיו ב-1959 החל להתאמן בקרב עשר. למד רפואה בשלוחה של אוניברסיטת סיטון הול וב-1966 גויס לצבא ושירת כקצין רפואה מונעת. במהלך שירותו נשלח לייצג את ארצות הברית באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) באתלטיקה בקרב עשר וסיים במקום השישי עם 7719 נקודות.

בזמן שוודל עבד בסטנפורד בשנת 1970, הוא הכיר את לי בריאן, איתו ניהל מערכת יחסים של חמש שנים.

בתחרות שנערכה בהוואי בשנת 1972 הוא נפצע בברכו בתחרות קפיצה לגובה, שסיימה את הקריירה הספורטיבית שלו.

לאחר שירותו הצבאי, למד תחת מלגה באוניברסיטת סטנפורד, כרופא עבד בשנים 1974 עד 1981 במזרח התיכון, טיפל בבני משפחת המלוכה הסעודית ואף היה רופא המשלחת הסעודית לאולימפיאדת מונטריאול. 

בשנת 1975 פגש וואדל את בן זוגו מעצב הנוף צ'ארלס דיטון, שהיה מבוגר ממנו ב-12 שנים. הזוג הופיע בכתבת שער של המגזין *פיפל* ב-11 באוקטובר 1976 ובכך היו לזוג ההומואים הראשון בארצות הברית שהופיע על שער מגזין לאומי גדול.

לאחר שחזר לארצות הברית עבד במרפאה בסן פרנסיסקו. באותה תקופה יזם את המשחקים הגאים. 

בשנת 1981 החל לנהל מערכת יחסים חדשה עם איש יחסי הציבור וגיוס התרומות זוהן ארטמן. באותה העת הוא הכיר את הספורטאית הלסבית, שרה לוינשטיין ואתה הוא הביא את בתם, ג'סיקה שנולדה בשנת 1983. כדי להגן על זכויותיהם החוקיות של ג'סיקה ואמה הם התחתנו בשנת 1985.

במשחקים הגאים בסן פרנסיסקו (1986) זכה ואדל במדליית זהב בהטלת כידון, על אף היותו חולה באיידס.

ואדל נפטר ממחלת האיידס ב-1 ביולי 1987.

הישגיו הספורטיביים
------------------

* ריצת 100 מטר: 11.3 שניות (מהירות גבית של 0.2 מ/ש)
* קפיצה לרוחק: 7.47 מטר
* הדיפת כדור ברזל: 14.45 מטר
* קפיצה לגובה: 2.01 מטר
* ריצת 400 מטר: 51.2 שניות
* ריצת 110 מטר משוכות: 15.3 שניות (מהירות גבית של 3.3 מ/ש)
* זריקת דיסקוס: 43.73 מטר
* קפיצה במוט: 4.50 מטר
* הטלת כידון: 63.70 מטר
* ריצת 1500 מטר: 5:04.52 דקות

קישורים חיצוניים
----------------

* טום ואדל, באתר olympedia.org
* טום ואדל, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
* ביוגרפיה של טום ואדל, באתר browse biography
* טום ואדל, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  הביוגרפיה של טום ואדל באתר www.browsebiography.com.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 173168140
* World Athletics: 14372762
* ISNI: 0000 0000 8203 0668
* LCCN: n95069521
* VIAF: 16476404
* WorldCat: lccn-n95069521

 |
ערך מורחב – **חצי האי האיברי**  

**איברו-אמריקה** (בספרדית: **Iberoamérica**, בפורטוגזית: **Ibero-América**) או **אמריקה האיברית** הוא אזור ביבשת אמריקה הכולל מדינות או שטחים שבהם ספרדית או פורטוגזית, הן השפות השולטות גם כיום - לרוב טריטוריות שהיו שייכות בעבר לספרד או לפורטוגל, בהתאמה.

פורטוגל וספרד כלולות בעצמן בכמה הגדרות, כמו זו של הפסגה האיברית-אמריקאית וארגון המדינות האיברי-אמריקאיות. ארגון מדינות איברו-אמריקה כולל גם את גינאה המשוונית דוברת הספרדית, במרכז אפריקה, אך לא את מדינות אפריקה דוברות הפורטוגזית.

הקידומת איברו Ibero- והתואר איבריאן Iberian מתייחסים לחצי האי האיברי באירופה, הכולל את פורטוגל וספרד. איברו-אמריקה כוללת את כל מדינות הספנו-אמריקה בצפון אמריקה, מרכז ואמריקה הדרומית בתוספת האיים הקריביים ההיספנופיים, וכן את המדינה דוברת הפורטוגזית ברזיל.

איברו-אמריקה מובחנת מאמריקה הלטינית על ידי הדרת המדינה הדוברת צרפתית האיטי, המחלקות הצרפתיות שמעבר לים, גיאנה הצרפתית, מרטיניק וגוואדלופ, והקולקציות הצרפתיות סן מרטן וסנט ברתלמי. בנוסף, מדינות בליז, גיאנה וסורינאם, ששפותיה הרשמיות הן אנגלית והולנדית, בהתאמה, אינן נחשבות לאיברו-אמריקאיות ולא אמריקאיות לטיניות.

מאז 1991 ארגנה קהילת הלאומים האיברית-אמריקאית מפגש פסגה איברי-אמריקני שנתי של ראשי המדינה והממשלות של מדינות איברו-אמריקה, כולל ספרד, פורטוגל ואנדורה,
מ-2014, זה השתנה, לשנתיים.

מדינות ואוכלוסייה באירופה ובאמריקה
----------------------------------

**דוברי ספרדית**: (430,567,462 דוברים)

* ארגנטינהארגנטינה ארגנטינה – 42,669,500
* בוליביהבוליביה בוליביה – 10,556,102
* צ'ילהצ'ילה צ'ילה – 17,772,871
* קולומביהקולומביה קולומביה – 47,425,437
* קוסטה ריקהקוסטה ריקה קוסטה ריקה – 4,586,353
* קובהקובה קובה – 11,167,325
* הרפובליקה הדומיניקניתהרפובליקה הדומיניקנית הרפובליקה הדומיניקנית – 9,445,281
* אקוודוראקוודור אקוודור – 15,223,680
* אל סלוודוראל סלוודור אל סלוודור – 6,134,000
* גואטמלהגואטמלה גואטמלה – 15,806,675
* הונדורסהונדורס הונדורס – 8,249,574
* מקסיקומקסיקו מקסיקו – 118,395,054
* אורוגוואיאורוגוואי אורוגוואי – 6,071,045
* פנמהפנמה פנמה – 4,058,374
* פרגוואיפרגוואי פרגוואי – 6,800,284
* ניקרגואהניקרגואה ניקרגואה – 30,814,175
* פרופרו פרו (חבר העמים האמריקני) – 3,667,084
* ספרדספרד ספרד – 46,704,314
* אורוגוואיאורוגוואי אורוגוואי – 3,324,460
* ונצואלהונצואלה ונצואלה – 28,946,101

**דוברי פורטוגזית**: (211,520,003 דוברים)

* ברזילברזיל ברזיל – 201,032,714
* פורטוגלפורטוגל פורטוגל – 10,487,289

**דוברי קטלאנית**: (4,079,420 דוברים)

* אנדורהאנדורה אנדורה – 77,281

ראו גם
------

* ארגון המדינות האיברו-אמריקניות

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איברו-אמריקה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Presentación, Acerca de la OEI, Organización de Estados Iberoamericanos para la Educación, la Ciencia y la Cultura.
2. ↑  Cumbres Iberoamericanas - Noticias de Iberoamerica, integración, sociedad, economía, cultura, web.archive.org, ‏12 בנובמבר 2007
3. ↑  Ibero-American Summit, web.archive.org, ‏6 בדצמבר 2007
4. ↑  pp. 312–313, *Spain: Democracy Regained*, Ergasto Ramón Arango, Spain: Westview Press. ISBN 0-8133-2915-9.
**טומיאיצ'י מוריאמה** (ביפנית: 村山 富市; נולד ב-3 במרץ 1924) הוא פוליטיקאי יפני שהיה ראש ממשלת יפן ה-81, מ-30 ביוני 1994 עד 11 בינואר 1996. מוריאמה עמד בראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.

עם בחירתו לתפקיד ראש ממשלת יפן, היה מוריאמה וראש הממשלה הסוציאליסטי הראשון מזה חמישים שנה ביפן.

נאום שנשא ביום השנה החמישים לסיום מלחמת העולם השנייה, בו הביע התנצלות על הפשעים שביצעו היפנים במהלך המלחמה, זכה לפרסום רב.

ראשית חייו
----------

מוּרָיָאמה נולד במחוז אויטה. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת מייג'י בטוקיו והתמנה למזכיר איגוד הפועלים בחברה בה עבד. לאחר מכן תמך האיגוד בהצטרפותו של מוריאמה למפלגה הסוציאליסטית.

הוא החל את הקריירה הפוליטית שלו כחבר מועצה בעיר אויטה ב-1955, והחזיק בתפקיד במשך שלוש כהונות. תומכיו עודדו אותו להתמודד על מושב באספה המחוזית של אויטה ב-1963, וגם בתפקיד זה החזיק במשך שלוש כהונות. ב-1972 נבחר מוריאמה לבית הנבחרים של יפן.

מוריאמה נודע כאדם רגוע ובעל יכולות ניהול משא ומתן, וידע להגיע לפשרות. הוא התמנה ליושב ראש הוועדה לענייני הדיאט של מפלגתו ב-1991, אחד התפקידים הבכירים בפוליטיקה היפנית. לאחר הבחירות הכלליות של 1993 הצטרפה המפלגה הסוציאליסטית לקואליציה, עד 1994, ובאוקטובר של אותה שנה הוא נבחר להיות מנהיג המפלגה.

ראשות הממשלה
------------

מוריאמה התמנה לראשות ממשלת יפן ב-30 ביוני 1994. הממשלה התבססה על קואליציה בה היו חברות המפלגה הסוציאליסטית, המפלגה הליברלית-דמוקרטית ומפלגת סקיגאקה החדשה.

בשל גודל הקואליציה לא הייתה מנהיגותו חזקה. על אף התנגדות מפלגתו להסכם הביטחון בין יפן וארצות הברית טען מוריאמה שההסכם נחתם בהתאם לחוקה, ובכך אכזב רבים מתומכיו. ממשלתו ספגה ביקורת נוספת על כך שלא הגיבה במהירות מספקת לרעידת האדמה בקובה ב-1995. חודשיים לאחר מכן ארעה התקפת הסארין ברכבת התחתית של טוקיו על ידי הכת אום שינריקיו.

בזמן כהונתו כראש ממשלת יפן, התנצל מוריאמה על הפשעים שביצעה האימפריה היפנית במהלך המלחמה הפסיפית, ביום השנה החמישים לסיומה ב-15 באוגוסט 1995.

בבחירות הכלליות של 1996 איבדה מפלגתו מושבים רבים בבית הנבחרים. מוריאמה הביע רצון להתפטר מתפקידו, אך תומכיו התנגדו. הוא התפטר בכל זאת מספר חודשים מאוחר יותר, וריוטרו האשימוטו, מנהיג המפלגה הליברלית-דמוקרטית, החליפו.

ב-2000 פרש מוריאמה מהחיים הפוליטיים.

ראו גם
------

* המפלגה הסוציאל-דמוקרטית

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **טומיאיצ'י מוריאמה** |

* טומיאיצ'י מוריאמה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**צוטומו האטה** | **ראש ממשלת יפן(רשימה)** | **הבא**:**ריוטרו האשימוטו** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007319657405171
* BnF: cb16672011m (data)
* CiNii: DA15380798
* GND: 1045331392
* ISNI: 0000 0000 8348 723X
* LCCN: nr95024203
* NDL: 00540485
* NLA: 49284177
* NLK: KAC201004619
* NTA: 355379902
* Trove: 1490020
* VIAF: 119160087
* WorldCat: lccn-nr95024203

 |
**גארי סנט ג'ין** (באנגלית: **Garry St. Jean**; נולד ב-10 בפברואר 1950) הוא מאמן ומנהל קבוצות כדורסל אמריקאי. היה בעברו המאמן הראשי של קבוצות ליגת ה-NBA סקרמנטו קינגס (1992–1997) וגולדן סטייט ווריורס (1999–2000), וכן שימש כג'נרל מנג'ר של הווריורס בין השנים 1997–2004.

קריירת אימון וניהול
-------------------

### השנים הראשונות

סנט ג'ין נולד וגדל בעיר צ'יקופי שבמסצ'וסטס, ובנערותו למד במכללת ספרינגפילד. בשנת 1980, לאחר 7 שנים כמאמן כדורסל בקבוצות ליגות תיכונים, מונה לעוזר מאמן בקבוצת מילווקי באקס מליגת ה-NBA, תחת המאמן הראשי דון נלסון. ב-3 מתוך 5 עונותיו בתפקיד העפילה מילווקי לגמר האזור המזרחי בפלייאוף ה-NBA.

בין השנים 1986–1988 שימש כעוזר מאמן בניו ג'רזי נטס, וב-4 העונות הבאות חזר לשמש כעוזרו של נלסון, הפעם בגולדן סטייט ווריורס.

### סקרמנטו קינגס

לקראת עונת 1992/1993 מונה למאמן הראשי של סקרמנטו קינגס, במקומו של המאמן הזמני רקס יוז. בכל 4 עונותיו הראשונות בתפקיד רשמו הקינגס מאזן ניצחונות שלילי, חרף הצטיינותו של כוכב הקבוצה מיץ' ריצ'מונד. במרץ 1997 פוטר סנט ג'ין מאימון הקבוצה, לאחר כ-4 עונות וחצי, והוחלף על ידי עוזרו אדי ג'ורדן. לאורך התקופה העמידה סקרמנטו מאזן כולל של 159 ניצחונות ו-236 הפסדים (40.3%).

### גולדן סטייט ווריורס

ביולי 1997 מונה לג'נרל מנג'ר של גולדן סטייט ווריורס, במקומו של אל אטלס. פעולתו הראשונה כג'נרל מנג'ר הייתה שליחתו של כוכב הקבוצה ב-12 העונות הקודמות – כריס מאלין – בטרייד אינדיאנה פייסרס, תמורת אריק דמפיר. בשנים הבאות ביצע פעולות משמעותיות נוספות, בהן:

* בפברואר 1998 העביר את ג'ו סמית' ובראיין שו לפילדלפיה 76', תמורת ג'ים ג'קסון וקלרנס ות'רספון.
* בדראפט 1998 בחר את וינס קרטר בבחירה החמישית, ומיד העביר אותו לטורונטו ראפטורס תמורת אנטואן ג'יימיסון (שנבחר רביעי).
* בינואר 1999 העביר את לטרל ספריוול לניו יורק ניקס, תמורת ג'ון סטארקס, כריס מילס וטרי קאמינגס.
* בפברואר 2000 העביר את סטארקס יחד עם בחירת דראפט עתידית לשיקגו בולס, תמורת לארי יוז ובילי אוונס.
* בדראפט 2001 בחר את ג'ייסון ריצ'רדסון (בחירה חמישית), טרוי מרפי (בחירה 14) וגילברט ארינאס (בחירה 31).
* בדראפט 2003 בחר את מייק דאנליבי הבן בבחירה השלישית.
* באוגוסט 2003 העביר את ג'יימיסון, מילס, יירי ולש ודני פורטסון לדאלאס מאבריקס, תמורת ניק ואן אקסל, אייברי ג'ונסון, אנטואן ריגודו ופופאי ג'ונס.

באף אחת מ-7 עונותיו בתפקיד לא העפילה הקבוצה לשלב הפלייאוף, ובשתיים מתוכן (2001 ו-2002) רשמה את מאזן הניצחונות הנמוך ביותר באזור המערבי. בדצמבר 1999 מינה את עצמו למאמן הראשי של הווריורס, במקומו של פי. ג'יי. קרליסימו, ועד לסיום עונת 1999/2000 רשמו תחתיו הווריורס מאזן של 13 ניצחונות ו-42 הפסדים. באפריל 2004 פוטר מתפקידו כג'נרל מנג'ר, והוחלף על ידי כריס מאלין.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  סטטיסטיקות האימון של סנט ג'ין ב-NBA, באתר basketball-reference.com
2. ↑  רשימת הפעולות של סנט ג'ין כג'נרל מנג'ר, באתר basketball-reference.com
3. ↑  מאלין מונה לג'נרל מנג'ר של הווריורס, באתר הניו יורק טיימס, 23 באפריל 2004
**עת־מול** (או בשמו המלא, "עת-מול: עתון לתולדות ארץ ישראל ועם ישראל") הוא כתב עת לתולדות עם ישראל וארץ ישראל, בהוצאת יד יצחק בן-צבי. עת-מול הופיע לראשונה ב-1975 כשיתוף פעולה בין המכון לחקר התפוצות באוניברסיטת תל אביב ומשרד החינוך.

היסטוריה
--------

עת־מול החל לראות אור בשנת 1975 כשיתוף פעולה בין המכון לחקר התפוצות באוניברסיטת תל אביב ומשרד החינוך. עורכו הראשון היה הסופר וחוקר ארץ ישראל שלמה שבא, אשר לצדו פעלה ועדת מערכת אקדמית, עליה נמנו מספר חוקרים בולטים מהפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב, כמו פרופ' שלמה סימונסון, שהיה מיוזמי כתב העת.

עת־מול יצא בפורמט פשוט ודל צבע, והמאמרים שפורסמו בו בראשית הדרך עסקו בנושאים יהודיים שונים בישראל ומחוצה לה, כמו עלילות הדם; "הגדת ראשי הציפורים" הנודעת; קרבותיו הכושלים של נפוליאון לכיבוש ארץ ישראל ועוד.

מגיליון 144 (אייר תשנ"ט 1999) עבר כתב העת לידי יד יצחק בן-צבי, והחל לצאת בפורמט מהודר וצבעוני על נייר כרומו. המאמר הראשון בגרסה המחודשת הוקדש, כמו בגיליון הראשון, להיבטים לא מוכרים למסעו של נפוליאון לכיבוש ארץ ישראל.

בשנים האחרונות עבר כתב העת שינויים נוספים, הן מבחינה עיצובית והן מבחינת התכנים הנדונים בו. מדי שנה מוקדשים שלושה גיליונות לנושאים נבחרים ומציגים זוויות לא מוכרות ומפתיעות סביב נושא מוביל (מחלות ומגפות בהיסטוריה, מחאות חברתיות, אלטנוילנד אז והיום, עזה והעוטף וכדומה). חלק מן הגיליונות יוצאים בשיתוף גורמים נוספים (הארכיון הציוני המרכזי, קרן קיימת לישראל, מכללות אקדמיות ועוד).

בין השנים תשע"ב - תשפ"ב העניק יד יצחק בן-צבי את 'פרס עת-מול'.

תוכן ומדורים
------------

העיסוק בפרשיות היסטוריות וגאוגרפיות בעת־מול הוא על פי רוב מבט מזווית חדשה ולא מוכרת על האירועים הבולטים הגדולים, תוך הצגת דמויות, סיפורים, מקומות ומסורות המוכרות רק למעטים, וחשיפתן בפני הקהל הרחב. המאמרים בכתב העת קצרים למדי והם מלווים באיורים, תמונות היסטוריות, מפות, ותצלומים.

לאורך השנים הופיעו בעת־מול פינות ומדורים קבועים רבים, בהם מדור על אירועים מעניינים בתולדות הארץ, שכתב דודו דיין; טור על מטבעות עתיקים מאת יעקב משורר; חידה בנושאים רלוונטיים שחיבר דן חמיצר, טור על כותרות העיתונות העברית, שכתבה תמר הירדני; סיפורי מפות מתקופות שונות; מדור שמות ומשפחות בישראל, שערך חנן רפפורט, ועוד. כיום יש מדור של חוקרים מהספרייה הלאומית המציגים אוספים ומסמכים מיוחדים ויש מדור טיולים של יואב אבניאון.

עורכי כתב העת
-------------

1. 1999-1975 – שלמה שבא
2. 2005-1999 – חנה עמית
3. 2013-2005 – ראובן גפני
4. 2017-2013 – ניר אורטל
5. החל מ-2017 – מרוה בלוקה

קישורים חיצוניים
----------------

* עת-מול, באתר יד יצחק בן-צבי
* עיון מקוון בחלק מגליונות עבר
* מאמרים נבחרים מעת־מול מתוך הספרייה הווירטואלית של מטח

הערות שוליים
------------

1. ↑   פריטים מתוך כתב עת: "עת-מול: עתון לתולדות ארץ ישראל ועם ישראל", באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
2. ↑  פרס עת־מול, באתר יד יצחק בן־צבי
אלכסנדר מאלף את סוסו בוקפאלוס, ציור מסוף המאה ה-19
אלכסנדר מאלף את סוסו בוקפאלוס מאת סר ג'ון רוברט סטיל באדינבורו
אלכסנדר רכוב על סוסו בוקפאלוס בקרב איסוס; קטע מפסיפס אלכסנדר
**בוקפאלוס** (ביוונית: **Βουκέφαλος**, מהמילים βοός ו-κεφαλή היינו "ראש השור"; 355 לפנה"ס לערך–326 לפנה"ס) היה סוסו של אלכסנדר הגדול ולכן אחד הסוסים הידועים בהיסטוריה. דמותו של הסוס הפכה לכמעט מיתולוגית והופיעה רבות באמנות.

אגדת אילופו של בוקפאלוס
-----------------------

על פי האגדה, שמופיעה במקורות עתיקים - למשל אצל פלוטרכוס, לא ניתן היה לרכוב על בוקפאלוס משום שהיה נוהג לנשוך את כל מי שניסה לרכוב עליו. בשנת 344 לפנה"ס הוצע הסוס למכירה לאביו של אלכסנדר, המלך פיליפוס השני, אולם הלה סירב לרוכשו בשמעו על מזגו הרע של הסוס ומחירו המופקע - 13 טאלנטים (או 16 טאלנטים, לדברי פליניוס הזקן - סכום הגבוה פי שלושה ממחיר הסוס המשובח ביותר). בסוף הסוס נרכש על ידי ידידו הטוב של פיליפוס - דמארטוס מקורינתוס לאחר שאלכסנדר הודיע שיאלף את הסוס. אלכסנדר, בן ה־10 הצליח לאלף את הסוס על ידי כך שדיבר אליו בנועם והפנה אותו כלפי השמש, ובכך מנע ממנו לראות את צילו שהפחיד אותו.

האגדה מספרת כי הסוס הוא צאצא של הסוס האגדי פגסוס, וכן הסיבה שפיליפוס רכש את הסוס הייתה על פי נבואה של האורקל מדלפי לפיה מי שירכב על הסוס שבראשו סימן של שור ישלוט בעולם.

הסוס ככל הנראה מת ביוני 326 לפנה"ס בעת שנפצע בקרב הידספס (כיום הנהר נקרא ילום שרובו זורם בפקיסטן). אלכסנדר האבל הקים עיר הקרויה "**בוקפאליה**" על שמו של הסוס.

אלכסנדר ובוקפאלוס באמנות
------------------------

אלכסנדר רכב על סוסו במהלך קרבות רבים, והסוס מוזכר על ידי היסטוריונים של העולם העתיק. בעקבות האזכורים הרבים מופיע אלכסנדר במרבית הציורים והפסלים המתארים אותו כרכוב על הסוס.

ראו גם
------

* סורוס (פילו האישי של המצביא הקרתגי חניבעל)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בוקפאלוס** בוויקישיתוף
* בוקפאלוס באתר פותוס (באנגלית)
* בוקפאלוס, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ביוסיפון מופיע בשם "בוציפאל", וכך גם בספר ממקור ישראל (בוספאל) מובא כאן
2. ↑  הגיית השם ביוונית: בּוּ**ק**פאלוֹס, במלעיל דמלעיל (ההטעמה בהברה השנייה).
3. ↑  Robin Lane Fox, Alexander the Great
4. ↑  לפי אריאנוס כמצוטט אצל ביל יני אלכסנדר הגדול 193

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1061116042
* VIAF: 311601102
* WorldCat: viaf-311601102

 |
**או ז'וס** או **או ז'יס** (בצרפתית: **Au jus**) הוא מונח קולינרי צרפתי שמשמעותו "עם מיץ".

מאפיינים
--------

הכוונה היא למנות בשר שהוכנו או מוגשות יחד עם מרק קל או רוטב, העשויים מהנוזלים המופרשים מהבשר בעת בישולו. במטבח הצרפתי, בישול au jus הוא דרך טבעית לשפר את טעם המנות, בעיקר של עוף, עגל וכבש. במטבח האמריקאי, המונח משמש לעיתים כדי להתייחס לרוטב קל למתכוני בקר, שניתן להגיש עם האוכל או להניח בצד לטבילה (כדיפ).

מרכיבים והכנה
-------------

כדי להכין ז'וס טבעי, הטבח עשוי להרחיק את השומן מהמיצים שנותרו לאחר הבישול ולהביא את ציר הבשר והמים שנותרו לרתיחה. ניתן להקפיא *את* הז'וס למשך שישה חודשים או יותר, אך הטעם עלול להיפגע לאחר זמן זה.

במתכוני או ז'וס בארצות הברית משתמשים לרוב ברוטב סויה, רוטב ווסטרשייר, מלח, פלפל, סוכר לבן או חום, שום, סלק, גזר, בצל או מרכיבים אחרים כדי להכין משהו יותר כמו רוטב. הז'וס האמריקאי מוכן לפעמים בנפרד, במקום להיות מיוצר באופן טבעי על ידי האוכל המתבשל. דוגמה יכולה להיות בשר בקר שהוכן על ידי הפחתת ציר בקר לצורה מרוכזת (הידועה גם בשם Glace de Viande), כדי ללוות מנה בשרית. המנה מוגשת בדרך כלל עם "כריך המטבל הצרפתי" (כריך חם המורכב מרוסטביף פרוס דק - או לפעמים בשרים אחרים - על "לחמנייה צרפתית" או באגט.

ניתן להכין ז'וס גם על ידי מיצוי המיץ מהבשר המקורי ושילובו עם נוזל אחר, למשל יין אדום (ובכך נוצר ז'וס יין אדום).

השימוש כשם עצם
--------------

בארצות הברית, הביטוי au jus משמש לעיתים קרובות כשם עצם, מפני שהוא הותאם בהתייחסויות קולינריות לצורת שם העצם. במקום לכתוב "סנדוויץ' או ז'וס", בתפריט עשוי להיכתב "סנדוויץ' עם או ז'וס".

לקריאה נוספת
------------

* רשימת מטבלים
* French Dip כריך אמריקאי מוגש עם או ז'וס

קישורים חיצוניים
----------------

* מטבל צרפתי עם או ז'וס

הערות שוליים
------------

1. ↑  "au jus, *adj. adv.* and *n.*", *Oxford English Dictionary*.
2. ↑  "Justin Quek: Passion & Inspiration", Justin Quek with Tan Su-Lyn, Bon Vivant Publishing Pte Ltd, 2006, Page 30
3. ↑  Labensky and Hause (1999), *On Cooking*, Prentice-Hall
4. ↑  Garner, Bryan A. (2000). *The Oxford Dictionary of American Usage and Style*. Oxford University Press. p. 33. ISBN 978-0-19-513508-4. נבדק ב-2013-01-06.
5. ↑  Owens, Gene (1 בנובמבר 2009). "Don't put a la mode on your apple pie". *Al.com*. נבדק ב-24 באוגוסט 2016. `{{cite web}}`:  (עזרה)
6. ↑  "Food Name Redundancies". *Serious Eats*. נבדק ב-24 באוגוסט 2016. `{{cite web}}`:  (עזרה)
**תומר מוסקוביץ** (נולד ב-17 ביולי 1963) הוא עורך דין ישראלי ויו"ר ממונה של מועצה מקומית צור הדסה. שימש כמנכ"ל רשות האוכלוסין וההגירה, וכמנהל רשות האכיפה והגבייה.

ביוגרפיה
--------

מוסקוביץ בוגר הפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים. את התמחותו ביצע אצל המשנה לנשיא בית המשפט העליון, מנחם אלון. עבד כעורך דין במשרדו של דוד גלס. 

ב-2001, אחרי עשור במגזר הפרטי, מונה ליועץ המשפטי של משרד העבודה והרווחה ולאחר איחודו עם משרד התעשייה והמסחר ב-2003 שימש היועץ המשפטי של משרד התמ"ת. בשנים 2007–2009 שימש משנה למנהל מנהלת סל"ע.

בשנים 2010–2015 שימש מנכ"ל חברת הבנייה "משה"ב חברה לשיכון בנין ופתוח". 

בדצמבר 2015 מונה למנהל רשות האכיפה והגבייה.

בנובמבר 2020 החליט שר המשפטים אבי ניסנקורן להאריך את כהונתו בשלוש שנים נוספות, עד דצמבר 2023.

ביולי 2021 הכריזה שרת הפנים, איילת שקד כי בכוונתה למנות את מוסקוביץ למנכ״ל רשות האוכלוסין וההגירה ומינויו אושר ב-22 באוגוסט 2021.

משך תפקידו נקצב ל-4 שנים, אך כבר ב-31 בינואר 2023 הכריז על התפטרותו לאחר פחות משנתיים, יש הטוענים שעל רקע מתיחות בינו לבין שר הפנים הנכנס אריה דרעי.

במאי 2023 הודיע שר הפנים משה ארבל על מינוי מוסקוביץ׳ ליו״ר הוועדה הקרואה של מועצה מקומית צור הדסה.

חיים אישיים
-----------

מוסקוביץ נשוי לרונית ואב לשישה ילדים, מתגורר באלון שבות שבגוש עציון.
אמו היא בת דודתם של איש המוסד מייק הררי ושל האלוף והשר רחבעם זאבי.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אריה יואלי, ‏שקד מינתה סרוג למנכ"ל רשות האוכלוסין וההגירה, באתר "סרוגים", 27 ביולי 2021
2. ↑  טל שלו‏, כך הזיז דרעי את ראש רשות האוכלוסין וההגירה מתפקידו, באתר וואלה!‏, 1 בפברואר 2023
3. ↑  , Twitter

קישורים חיצוניים
----------------

* חן מענית, ‏"חייב שאין לו כסף - מה יעזור שניכנס בו ונתלה אותו?", באתר גלובס, 12 במרץ 2016
* שחר שחר, "צריך להעביר אלינו לטיפול את מרבית הגופים הפועלים באמצעות פקודת מיסים גבייה מאחר שלנו יש את הכלים לראות את התמונה הכוללת. כרגע מי שפועל באמצעותה לא רואה אף אחד חוץ מאשר את עצמו", באתר לשכת עורכי הדין, אוקטובר 2017
* אלה לוי-וינריב, ‏"אנחנו לא מדינה בחובות. מרבית התיקים בהוצאה לפועל נפתחו על חוב של פחות מעשרת אלפים שקל", באתר גלובס, 26 במאי 2019
* עפרה לקס, "אנחנו ארגון החסד הגדול במדינה", באתר ערוץ 7, 11 ביולי 2019
* מאמר בכתב העת השילוח - פתרון הדירקטוריון: מבנה חדש לממשלה
* פתרון הדירקטוריון - מבנה חדש לממשלה - שיחה עם תומר מוסקוביץ בהסכת שיחת השילוח.
* אתר למנויים בלבד  עודד שלום, הש"ג לא מתנצל, באתר "ידיעות אחרונות", 18 במרץ 2022
* תומר מוסקוביץ', ממנהל אל מנהל: תובנות ועצות, באתר הפורום לחברה האזרחית
קזימיר נובאק (אנ') בג'ונגל באפריקה,   
 1931–1936
**מגלה ארצות** הוא חוקר או מטייל שעורך מסעות חקר ותגלית בחבלי ארץ ובתרבויות שלא היו מוכרים לאנושות, או שלא היו מוכרים בקרב בני תקופתו ותרבותו. המושג מגלה ארצות הוא מושג אתנוצנטרי ביסודו והוא יוצא מנקודת הנחה שדבר שאינו ידוע אינו קיים. 

המניעים של מגלי הארצות במסעותיהם הם רבים ומגוונים ובהם גילוי נתיבי מסחר חדשים, מציאת משאבים ואוצרות, השגת יוקרה לאומית ואישית, או ניסיון לספק את שאיפת האדם לחקר הלא נודע.

למרות שמגלי ארצות היו קיימים משחר ההיסטוריה האנושית ובקרב כל התרבויות, המונח מתייחס בעיקר בתרבות המערב לחוקרים האירופים בני המאות ה-15, ה-16 וה-17, שחשפו בפני עמי אירופה את ארצות אמריקה, אפריקה, אוסטרליה ובמידה מסוימת גם את המזרח הרחוק וסיביר.

ראו גם
------

* רשימת מגלי ארצות

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מגלה ארצות** בוויקישיתוף
* תגליות גאוגרפיות, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007555297505171
* BNE: XX526559
* BnF: cb133189252 (data)
* GND: 4014842-7
* LCCN: sh85038366
* NDL: 00572659
* NKC: ph123592

 |
**פריז באגט** היא רשת דרום קוריאנית רב לאומית של בתי קפה ומאפיות בבעלות קבוצת SPC ומרכזה בסיאול.

בשנת 1986, היא הוקמה כחברת בת של שני ושות' בע"מ (באנגלית: Shani Co.), ופתחה את סניף "באגט פריז" הראשון בגוונגהוואמון, סיאול, בשנה שלאחר מכן הקבוצה פתחה את המאפייה היוקרתית הראשונה "פריז קרואסון" באיטאוון, ואת התאגיד. השם שונה לזהה לשם המותג.

בשנת 1988, הוקם מותג הזיכיון, פריז באגט והמותג אף גדל להיות למאפייה מספר 1 בקוריאה ב-2004, והצטרף לחברות בנות מקומיות בארצות הברית, וייטנאם, סינגפור וכו'. על ידי הקמת פריז באגט היא הפכה לחברה גלובלית.

זכיינות
-------

### פריז באגט

בשנת 1988, השיקה פריז קרואסון את פריז באגט. מותג זיכיון פופולרי למאפייה. מותג זה הוא המצליח ביותר תחת פריז קרואסון. נכון למאי 2022, היו לרשת למעלה מ-3,600 חנויות קמעונאיות בדרום קוריאה ו-99 חנויות בארצות הברית. פריז באגט השיקה גם כמעט 185 חנויות קמעונאיות בסין, וייטנאם, סינגפור וצרפת.

### קפה פסקוצ'י

קפה פסקוצ'י הוא זיכיון אספרסו איטלקי.

תמונה של החלק הפנימי של בית הקפה פריז באגט בווייטנאם, 2015
### אחר

זיכיונות אחרים של החברה כוללים גם את LINA's ו-Tamati (חנות כריכים), Passion5 (גלריית קינוחים יוקרתית), L'atelier (מסעדת בית קפה). היא מטפלת גם בסניף הקוריאני של ג'מבה ג'וס (שייק) ובמותגים נוספים.

נוהלי עבודה
-----------

בשנת 2022 התפתח חרם על פריז באגט לאחר שמספר מעובדי החברה נפצעו אנושות. עובד שעבד במפעל פיונגטהאק נמחץ אנושות על ידי מכונת ערבוב רוטב. זמן קצר לפני האירוע נפצע עובד נוסף במפעל ביד ממכונת ייצור אך לא נשלח לבית החולים מאחר שלא היו עובדים במשרה מלאה. איגודים מקצועיים קוריאנים שונים גינו את החברה בשל היסטוריה של בעיות בטיחות באיגוד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פריז באגט** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פריז באגט

הערות שוליים
------------

1. ↑  Stern, Gary. "Paris Baguette, Owned By The Korean-Based SPC Group, Expanding Rapidly In The U.S." *Forbes*. נבדק ב-28 בספטמבר 2022. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  Lee, Hyojeong (2015-09-09). "빵의 본고장 파리서 "트레 봉, 파리바게뜨"".
3. 1 2  "Paris Croissant < Food < Subsidiaries < About Us". *spc.co.kr* (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-2018-01-03. נבדק ב-2017-11-28.
4. ↑  "Protests, boycott against Paris Baguette, SPC spread following factory worker's death". *koreatimes* (באנגלית). 2022-10-20. נבדק ב-2022-10-24.
5. ↑  Montgomery, Hanako. "Paris Baguette Is Being Boycotted After a Factory Worker Was Found Crushed in a Machine". *vice.com* (באנגלית). נבדק ב-2022-10-24.
6. ↑  "Former Manager at Paris Baguette Blows the Whistle, "Company Paid 50,000 Won for Every Member We Persuaded to Leave the Union"". *english.khan.co.kr* (בקוריאנית). נבדק ב-2022-10-24.
**בת הקפיטן** (ברוסית: **Капитанская дочка**) הוא רומן הרפתקאות היסטורי, שכתב הסופר והמשורר אלכסנדר סרגייביץ' פושקין, בשנת 1836. הספר מתאר עלילה בדיונית המתרחשת על רקע מרד הקוזאק ימליאן פוגאצ'וב, שהכתיר עצמו בתואר 'צאר', וניסה להשתלט על כס המלוכה בתקופת הצאריצה יקטרינה השנייה, בשנים 1774–1775.

עלילה
-----

 פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לשכתב אותו. 
גיבור הרומן הוא בן-אצולה צעיר בשם פיוטר אנדרייביץ' גרינב, המתגייס לצבא הצאר ונשלח לשרת במצודה קטנה בסיביר. בדרך הוא פוגש איכר משונה שעוזר לו להגיע לפונדק בזמן סופת שלגים. בתמורה לעזרתו נותן לו גרינב אדרת מפרוות ארנבות.

במוצב פוגש גרינב את בתו של המפקד, מאשה, ומתאהב בה. הוא מסתכסך עם חייל אחר במוצב, שווברין, המאוהב גם הוא במאשה, והשניים מתייצבים לדו-קרב בסיף וגרינב נפצע. אל המוצב מגיעות שמועות בקשר לתקיפתו הקרובה של פוגאצ'וב, ועד מהרה הוא מתקיף את המוצב הקטן ומשתלט עליו, תוך שהוא הורג את אביה ואמה של מאשה, ומתנגדים נוספים. פוגאצ'וב עומד לתלות גם את גרינב, אך הוא ניצל ברגע האחרון, כאשר מתברר שפוגאצ'וב הוא לא אחר מאשר האיכר שגרינב נתן לו את האדרת בתחילת הרומן.

גרינב חושש לגורלה של אהובתו, במיוחד לאחר שהוא מגלה ששווברין ערק לצבאו של פוגאצ'וב ועומד להתמנות למפקד המוצב החדש. הוא מתיידד עם פוגאצ'וב ומבקש ממנו שישחרר אותו לעיר הקרובה - אורנבורג. באורנבורג גרינב מגלה ששווברין עומד להכריח את מאשה להתחתן איתו, והוא חוזר למוצב כדי להציל אותה. הוא מספר לפוגאצ'וב ששווברין עומד לחלל את כבודה של יתומה מסכנה, וזה מתרגז עליו ומשחרר את מאשה.

לאחר שנדמה כי בני הזוג יצאו לחופשי, עוצרים את גרינב בחשד לשיתוף פעולה עם פוגאצ'וב. מאשה, שנסעה בינתיים לבית הוריו של גרינב, מבקשת את עזרת הצארינה יקטרינה השנייה, והיא משחררת את גרינב ממאסרו.

מהדורות בעברית
--------------

* **בת הקפיטן**, תרגם מנחם זלמן וולפובסקי, הוצאת מצפה תל אביב, 2 כריכות, תרצ"ו-1936.
* **בת הקפיטן**, תרגם בוריס זיידמן, סדרת הרפתקה: סופרים מתרגמים קלאסיקה, הוצאות מודן ואוקיינוס, 220 עמודים, 2010

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בת הקפיטן** בוויקישיתוף
* בת הקפיטן, באתר OCLC (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007590063005171
* GND: 4209507-4
* LCCN: no2008062905
* SUDOC: 132279509
* VIAF: 184965879
* WorldCat (עם VIAF): 184965879

 |
המונח "הארלקין" מפנה לכאן. לערך העוסק ברומן היסטורי מאת ברנרד קורנוול, ראו הארלקין (ספר).
**ארלקינו** (באיטלקית: Arlecchino, בצרפתית: Harlequin) הוא אחת מדמויות המשרתים בקומדיה דל'ארטה. 

ארלקינו 1671
ארלקינו בחרסינת מייסן מאת יוהאן יואכים קנדלר בהיכל לגיון הכבוד בסן פרנסיסקו

היסטוריה
--------

לא ודאי מנין באה הדמות. התיעוד הראשון של הופעתה על הבמה הוא משנת 1262 במחזה "Jeu de la Feuillière" מאת אדם דה לה האל. הבליטה המופיעה במצח המסכה מצביעה על ההתפתחות המאוחרת יותר, אך מזכירה גם משהו שדוני, שטני, מה שמחזק את התאוריה על מקור זה של הדמות. hellecchino הוא שטן קטן באיטלקית. דנטה אליגיירי מציין בשיר ה-21 של התופת של "הקומדיה האלוהית" שדון בשם ארלקינו. למרות שמו, ארלקינו של הקומדיה דל'ארטה אינו מרושע, אלא ערמומי ותחבולן, ומסייע לאוהבים צעירים לגבור על המכשולים בדרכם. את העיצוב הסופי של המסכה קיבל ארלקינו על ידי השחקן טריסטנו מרטינלי, ששייך את ארלקינו להרי ברגמו.

תלבושת
------

התלבושת האופיינית של ארלקינו נוצרה מאוחר יותר: מעוינים בשני צבעים מתחלפים, שחור ואדום בדרך כלל. במהלך הדורות הופיעה הדמות לעיתים קרובות בלבוש ליצן, בוואריאציות שונות. לכובע לא הייתה צורה קבועה.

אופי
----

ארלקינו הוא אנרגטי ובעל תחבולות; זריז ואקרובטי, מעין ליצן ערמומי. כמשרת הוא יודע לתמרן את מעסיקיו ולהשיג את מטרתו. יש בו שילוב של פשטות עממית, גסות וחספוס ביחד עם שנינות, לבביות וחן. הוא מחזר אחר שותפתו לתחבולות, קולומבינה, אך גם אחרי משרתות אחרות. מאופיין גם בכך שהוא תמיד רעב וצמא.

ראו גם
------

* פנטלונה
* קפיטנו
* דוטורה
* פיארו
* פולצ'ינלה

קישורים חיצוניים
----------------

* ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארלקינו** בוויקישיתוף
* סרטונים פרסומת להצגה ארלקינו של תיאטרון העונות, 1963, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים
* ארלקינו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007550736105171
* BnF: cb12321457p (data)
* GND: 4132521-7
* LCCN: sh85058930
* NKC: js2018983165
* SUDOC: 032123914
* VIAF: 173746310
* WorldCat (עם VIAF): 173746310

 |
**הורטה גינארדו** (בקטלאנית: **Horta-Guinardó**, נהגה [ˈɔɾtə ɣinəɾˈðo]) הוא אחד מעשרת מחוזות ברצלונה, השוכן בפינה הצפון-מערבית שלה. המחוז נקרא גם **מחוז מס' 7** ושמו נגזר משמם של שני אזורים הטרוגניים מאוד של העיר, הורטה ואל גינארדו, שיחדיו משתרעים על שטח גדול של 11.92 קמ"ר, ומהווים 11.9% משטחה הכולל של העיר.

הורטה גינארדו הייתה עירייה לשעבר שהפכה בסופו של דבר לחלק מהעיר בסוף המאה ה-19, היא גובלת בחמישה מתוך עשרה מחוזות של ברצלונה (גרסיה, נואו באריס, אישמפלה, סאנט אנדראו וסאנט מארטי), ובשתי רשויות נוספות של המטרופולין (סאנט קוגט וסרדניולה דל ואלייס). הוא עבר תהליך עיור מהיר משנות ה-50 של המאה ה-20.

דמוגרפיה וטופוגרפיה
-------------------

במפקד 2005 הסתכם סך התושבים ב-169,920. בתור הרובע השלישי בגודלו בעיר (אחרי סאנטס-מונז'ואיק וסאריה-סאנט ג'רבאזי), הוא אינו אחד מהחלקים הצפופים ביותר של העיר, ואוכלוסייתו נמצאת למעשה במגמת ירידה. המחוז ידוע בתלילות רחובותיו, הנובעת מהנוף ההררי באזור זה של ברצלונה, המוקף ברכס הרי קולסרולה, ואל ד'חברון וריירה ד'הורטה.

שכונות
------

* אל גינארדו
* אל באייקס גינארדו
* קאן בארו
* לה פונט ד'אן פרגוואס
* אל כרמל
* לה טקסונרה
* לה קלוטה
* הורטה
* לה ואל ד'חברון
* מונטבאו
* סאנט ג'ניס דלס אגוודלס

ראו גם
------

* תכנון עירוני של ברצלונה

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אורטה-גינארדו (בקטלאנית)

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אורטה-גינארדו** בוויקישיתוף

* City Council of Barcelona page for Horta-Guinardó
פופולריות - ציור משנת 1922
**פופולריות** היא תכונה המגדירה את מידת האהדה, ההערצה, הפרסום או הקבלה, שציבור נרחב רוכש לאדם, מוסד, רעיון, מושג, סוגה אמנותית, מוצר וכדומה, ואת מידת השפעתם של אלו בקרב הציבור.

תרבות פופולרית היא התרבות השולטת בחברה מסוימת. תוכן התרבות הפופולרית נקבע על ידי אינטראקציות, צרכים ורצונות יומיומיים - ה'רגעים' התרבותיים שמרכיבים את חיי היומיום. היא עשויה לכלול פעילויות כמו סריגה, בישול, סיפור סיפורים, משחקי קלפים או משחקי כדור. בחברות מודרניות ופוסט-מודרניות תרבות פופולרית מושפעת משמעותית מתעשיות שמפיצות חומר תרבותי, למשל תעשיות הקולנוע, הטלוויזיה והפרסום, וכן תעשיית החדשות.
מוזיקה פופולרית היא מוזיקה המשתייכת לאחד ממגוון סגנונות מוזיקליים הנגישים לקהל הרחב ולרוב מופצים בצורה מסחרית.
בהקשר זה, להיט מתייחס לשיר או נעימה, הזוכה להצלחה רבה בקרב ציבור מסוים.
רב-מכר הוא ספר פופולרי שנמכר בעותקים רבים. בדומה ל"שובר קופות" בקולנוע ו"אלבום זהב" במוזיקה.

מדע פופולרי הוא דיווח על רעיונות מדעיים ותגליות מדעיות באופן המובן לקהל הרחב ולהדיוטים. המדע הפופולרי מופץ לציבור בטורים ומדורים בעיתונים הפונים לקהל הרחב, במגזינים פופולריים המיוחדים לענייני מדע (להבדיל מכתבי עת מדעיים), בספרי עיון, בפינות בתוכניות טלוויזיה ורדיו, בתוכניות מדע פופולרי וכמעט בכל מדיום הפונה אל ההמונים.

Google Trends הוא שירות אינטרנטי הניתן על ידי חברת גוגל, אשר מאפשר מחקר של פופולריות של מונחים שונים בקרב משתמשי האינטרנט ברחבי העולם בתקופות שונות.

ראו גם
------

* מיינסטרים
* מדיה חברתית
* כריזמה
* התנהגות עדרית (אנ')

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **פופולריות** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **פופולריות** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph804482

 |