recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**מתיה פרטי** (באיטלקית: **Mattia Preti**; 24 בפברואר 1613 – 3 בינואר 1699) היה צייר איטלקי, שחי באיטליה ובמלטה, וייתכן שגם בספרד ובפלנדריה, ויצר בסגנון הבארוק. הוא נודע בכינוי "האביר הקלברי" (Il Cavaliere Calabrese).

ביוגרפיה
--------

פרטי נולד בקלבריה שבדרום איטליה, ולפני 1630 הצטרף לאחיו גרגוריו, גם הוא צייר, ברומא. הוא השתלם בסגנונם של מספר ציירים ידועים, אך הושפע בעיקר מקאראווג'ו. פרטי זכה עד מהרה להצלחה רבה ונחשב לצייר בר-סמכא במחצית השנייה של המאה ה-17‏. בתחילה צייר נושאים חילוניים, כמו מוזיקאים ושחקני קלפים, אך לאחר מכן התמחה בציור פרסקאות בנושאי דת. בין השנים 1644–1646 עסק בעיטור שתי כנסיות ברומא, ולאחר מכן עבד בכנסיות ובארמונות שונים ברחבי איטליה, בעיקר בנאפולי, בה שהה בין השנים 1656–1660. על יצירותיו החשובות בנאפולי נמנו ציורים על שבעה משערי העיר, שתארו את הבתולה וקדושים נוצרים כשהם מחלצים את ההמונים ממגפת הדבר, שפקדה את העיר ב-1656. הציורים עצמם אבדו, אך שניים מהתרשימים שרשם בעת לימוד הנושא השתמרו.

כאשר הוענק לו תואר אבירות על ידי מסדר ההוספיטלרים, יצא ב-1659 לבקר במעוזם שבמלטה, ונותר באי משך רוב שארית חייו. יצירתו הנודעת ביותר באי היא תקרתה של קון-קתדרלת יוחנן הקדוש בוולטה, שעליה צייר 18 סצינות מחייו של יוחנן המטביל, ובנוסף עיטר את הקירות הפנימיים של הספינה הראשית ואת קפלות הצד. העבודה על התקרה נמשכה חמש שנים, החל ב-1661 ועד 1666. בנוסף נשכרו שירותיו של פרטי גם לעיטורה של קתדרלת פאולוס הקדוש במדינה ובמספר כנסיות נוספות ברחבי האי. המוניטין שיצאו לפרטי הביאו לכך שזכה לתמיכתם של פטרונים רבים, וציורים רבים שצייר מצויים כיום באוספים פרטיים שונים באי. הוא מת בוולטה ב-1699, ונקבר ברצפת המעבר לסקריסטי שבקתדרלת יוחנן הקדוש בעיר.

גלריה
-----

* החתונה בקנה (1655 בערך)החתונה בקנה (1655 בערך)
* תקרתה וקירותיה של קון-קתדרלת יוחנן הקדוש בוולטה, מעשה ידיו של פרטיתקרתה וקירותיה של קון-קתדרלת יוחנן הקדוש בוולטה, מעשה ידיו של פרטי
* "אל תיגעי בי" (אנ')) בפיו מונטה דלה-מיסריקורדיה בנאפולי"אל תיגעי בי" (אנ')) בפיו מונטה דלה-מיסריקורדיה בנאפולי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מתיה פרטי** בוויקישיתוף
* אודות פרטי ויצירותיו

הערות שוליים
------------

1. ↑  Biography
2. ↑  לעיון בלוח קברו באתר הקתדרלה (קבר מספר 264)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007507950905171
* AGSA: 5594
* BNE: XX897079
* BnF: cb12194593n (data)
* CiNii: DA06530914
* GND: 119006472
* ICCU: CFIV095086
* ISNI: 0000 0001 0803 3411
* KulturNav: 32e90dab-180a-4b56-a35e-f3eb0d29d9e9
* LCCN: n85087886
* NGV: 1181
* NSK: 000361835
* NTA: 184921260
* RERO: 02-A003711217
* RKD: 64763
* SIKART: 4030277
* SNAC: w6jq2bm0
* SUDOC: 030553490
* ULAN: 500012806
* VcBA: 495/8407
* VIAF: 92408554
* WorldCat: lccn-n85087886

 |
**רן (רני) אייזנברג** (נולד ב-1947) הוא מנהל ישראלי, כיהן כמנכ"ל חברות אופטיבייס, אלביט מערכות ראייה, מיקרוסנס, ו-Wavion. שירת כקצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, כראש מחלקת המבצעים של חיל האוויר.

ביוגרפיה
--------

אייזנברג למד בבית הספר הריאלי בחיפה, ב-1965 התגייס לצה"ל ושירת כלוחם וכקצין בחיל התותחנים. בפרוץ מלחמת ששת הימים שירת כמדריך בקורס קציני תותחנים, הוא צורף לחטיבת גולני כקצין תצפית קדמי והשתתף בלחימה בגזרת רמת הגולן והחרמון. במהלך הקרבות נפצע מפגיעת רסיסי פגז ברגלו אושפז ועבר ניתוחים. לאחר שחרורו למד הנדסת אווירונאוטיקה בטכניון ועבד בתעשייה האווירית. לאחר מכן יצא ללימודי תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס עם התמחות במערכות מידע. במהלך הלימודים פרצה מלחמת יום הכיפורים, אייזנברג חזר לישראל והצטרף ליחידת התותחנים שלו בלחימה. לאחר סיום התואר השני התנדב לקורס טיס, אותו סיים במרץ 1977 בהצטיינות במגמת קרב. הוא שירת כטייס F-4 פנטום ("קורנס") בטייסת 201 וסמ"ט ב' בטייסת. ב-1981 עבר הסבה למטוסי F-15 והשתתף בקרבות במלחמת לבנון הראשונה. בנובמבר 1982 מונה לסמ"ט א' בטייסת ובינואר 1984 לסמ"ט א' בטייסת "קורנס". במרץ 1986 מונה למפקד טייסת 119 ולאחר מכן פיקד על טייסת 106. ב-1990 מונה לראש מחלקת המבצעים של החיל וכיהן בתפקיד זה עד 1992 כולל במהלך מלחמת המפרץ. הוא פרש משירות הקבע ובשירות המילואים המשיך לשרת כטייס קרב עד 1997. בעקבות אסון צאלים ב' מונה לחבר בוועדת החקירה לבחינת האירועים. 

לאחר שחרורו כיהן במגוון תפקידי ניהול בתעשיית ההיי-טק הישראלית. שימש סמנכ"ל בחברת אלביט, ב-1994 מונה למנכ"ל חברת אופטיבייס וכיהן גם כיו"ר החברה משנת 2000. ב-2001 מונה למנכ"ל חברת מיקרוסנס, ב-2004 עד 2006 כיהן כמנכ"ל חברת Wavion. ב-2009 מונה למנכ"ל אלביט מערכות ראייה וכיהן בתפקיד במשך כשנה.

קישורים חיצוניים
----------------

* חגי לוי, ‏לא קונבנציונלי, באתר חיל האוויר הישראלי

הערות שוליים
------------

1. ↑  גתית פנקס, יו"ר ומנכ"ל אופטיבייס, רן אייזנברג, מתפטר; בחברה לא מכחישים קשר לכניסת בעלי המניות החדשים, באתר TheMarker‏, 13 באוגוסט 2001
**אשר אלחיאני** (נולד ב-1952) הוא רופא ישראלי, היה מנכ"ל קופת חולים מאוחדת בשנים 2011–2013.

ביוגרפיה
--------

אלחיאני סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת בן-גוריון בשנת 1980, והתמחה ברפואת משפחה. הוא למד גם באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית, בה הוענק לו תואר שני במינהל ציבורי. 

שימש במספר תפקידים בשירותי בריאות כללית, ובהם סגן המנהל הרפואי של מחוז הנגב, מנהל מחוז המרכז של הקופה, ראש אגף הביזור בהנהלה הראשית וסגן מנהל בית החולים סורוקה. קודם למינויו למנכ"ל קופת חולים מאוחדת, בשנים 2007–2011, שימש כמנהל בית החולים מאיר בכפר סבא.

אלחיאני כיהן כיושב ראש המועצה הלאומית לבריאות בקהילה וכיושב ראש הוועדה הלאומית לסטנדרטים בבריאות הקהילה והיה חבר המועצה להשכלה גבוהה. כיום הוא פרופסור מן המניין במחלקה לניהול מערכות בריאות באוניברסיטת אריאל.

חיים אישיים
-----------

אלחיאני נשוי ואב לארבעה. הוא מתגורר ביישוב להבים.

קישורים חיצוניים
----------------

* רוני לינדר ודן אבן, רעידת אדמה במאוחדת: מהלך להדחת המנכ"ל בטענה לאי סדרים, באתר TheMarker‏, 13 במרץ 2013
* רוני לינדר, משרד הבריאות אישר את פיטורי מנכ"ל מאוחדת אלחיאני; וורמברנד מחליפו הזמני, באתר TheMarker‏, 1 במאי 2013
* פרופ' אשר אלחיאני, ‏בדומה למלחמת יום כיפור, מנהיגינו יצטרכו להשיב על מחדלי הטיפול במשבר הקורונה, באתר גלובס, 17 בנובמבר 2020

הערות שוליים
------------

1. ↑  רוני לינדר, ד"ר אשר אלחיאני הוא המנכ"ל הבא של קופת חולים מאוחדת, באתר TheMarker‏, 3 במאי 2011
2. ↑  חיים שדמי, הכללית לרופאיה: הגבירו קניית תרופות ללא מרשם, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2001
3. ↑  רן רזניק, נשלל רשיון רופאה מרדימה בשל רשלנות חמורה בטיפול שיניים, באתר הארץ, 1 באפריל 2009

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007416436405171
* VIAF: 305743032
* WorldCat (עם VIAF): 305743032

 |
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה, העוסק בסדרה שוודית, עם הערך "חליפות (סדרת טלוויזיה)", העוסק בסדרה אמריקאית.

**ח'ליפות** (בשוודית: **Kalifat**) היא סדרת מתח שוודית העוסקת במספר נשים מוסלמיות הקשורות לדאעש במובנים שונים, בשוודיה ובסוריה. הסדרה עלתה לאוויר לראשונה ב-12 בינואר 2020 בתאגיד השידור השוודי. היא עלתה גם לנטפליקס ב-18 במרץ אותה שנה.

הסדרה מבוססת בחלקה על המקרה האמיתי של שלישיית בת'נל גרין, בו נתקלו שלוש נערות צעירות מוסלמית במגייסי ג'יהאד בבית הספר התיכון שלהן ב-2015. העיבוד הטלוויזיוני עוקב אחר דמויות נוספות שלא מבוססות על המציאות: פטימה, סוכנת בארגון הביון השוודי; פרווין, צעירה שוודית שנגררה אחר בעלה למדינה האסלאמית ומנסה לצאת ממנה; וסוליקה - נערה דעתנית שעוברת שטיפת מוח על ידי המדינה האסלאמית. העלילה בוחנת ומעלה תהיות בנושאי קיצוניות דתית, אסלאמופוביה וזכויות אדם.

הסדרה בוימה על ידי גורן קפטנוביץ' (אנ').

עלילה
-----

העלילה עוסקת בשלוש נשים שוודיות, בנות למהגרים מוסלמים: שתיים, סוליקה ופטימה, נמצאות בשוודיה ואחת, פרווין, נמצאת בא-רקה שבסוריה, תחת שלטון המדינה האסלאמית.

פרווין, בת למהגרים מטורקיה, נגררה לסוריה אחרי בעלה חוסאם, אך היא איבדה את אמונתה באסלאם ומייחלת לברוח. כשאישה אחרת בעיר נתפסת על ידי הארגון על כך שיצרה קשר עם ארץ מולדתה, היא בורחת אל תוך ביתה של פרווין ונותנת לה טלפון נייד. פרווין משתמשת בטלפון הנייד כדי ליצור קשר עם שוודיה, על אף שאם תיתפס על ידי אדם אחר דינה יהיה מוות. בצד השוודי עונה לה פטימה, סוכנת של ארגון הביון השוודי (SAPO). פטימה, שמזדהה בשם אווה, אומרת לה שתעזור לה להיחלץ מסוריה - אך פרווין חייבת לספק להם מידע חיוני קודם.

במקביל, נערה בת 15 בשם סוליקה חיה בשוודיה. אמנם מוצאה מוסלמי, אך אביה דאג שהחינוך בבית יהיה חילוני. סוליקה קוראת וסרטוני הסתה אסלאמיסטיים ומפתחת שנאה כלפי המערב. אחד המורים בבית הספר, אבראהים, הוא למעשה פעיל דאעש ממצרים. הוא מזהה את הפוטנציאל בסוליקה ושולח לה ולחברתה הצ'צ'נית קרימה, סרטוני הסתה נוספים ומספק להן מידע מוטעה על המדינה האסאלמית. סוליקה, קרימה, ולישה, אחותה של סוליקה, בורחות מהבית לסוריה כדי להתגורר תחת חוקי השריעה.

בינתיים, פטימה, תוך ניסיונותיה לעזור לפרווין, נקלעת למצב מסובך: חברתה נרצחת ליד דירתה והשוטרים חושדים שפטימה היא זו שביצעה את הרצח. היא מיהרה לדירתה כדי לברוח, אך שם שוטרים ניסו לעצור אותה והיא איימה עליהם באקדח. היא בורחת מהמשטרה ותוך כדי עושה הכול כדי לעזור לפרווין ולקבל מידע מודיעיני.

כאילו שהמצב לא יכול להיות גרוע יותר, פרווין מגלה, כשהיא פורצת למחשב של בעלה חוסאם, שמתוכנן פיגוע ענק בשוודיה.

פרסים
-----

גיזם ארדוגן, המגלמת את פרווין, זכתה בפרס השוודי "Kristallen Award for Female Actor of the Year" כחלק מחלוקת הפרסים של Kristallen (אנ') על השתתפותה בסדרה. אליט אופים, המגלמת את פטימה, זכתה אף היא באותו הפרס בקטגוריה "Kristallen Award for Male Actor of the Year".

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ח'ליפות (בשוודית)

* "ח'ליפות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "ח'ליפות", באתר נטפליקס

* "ח'ליפות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* "ח'ליפות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Middle East Kurdish actor wins top Swedish television award for role in ‘Caliphate’ series, www.kurdistan24.net
2. ↑  Caliphate, Love Me lead Swedish ‘Kristallen’ TV awards nominations, Nordisk Film & TV Fond (באנגלית)
רבי **אהרן בן בנימין וולף** (נולד בסביבות 1670, נפטר ב-25 ביולי 1721) היה רב הקהילה היהודית בברלין ובפרנקפורט על האודר.

ביוגרפיה
--------

נולד בסביבות 1670. אביו היה הרב יצחק בנימין וולף בעל "נחלת בנימין". נישא לרייזל בתו של יהודי החצר יוסט ליבמן, שהיה גם אחי אביו. ליבמן ורעייתו אסתר הקימו בברלין ישיבה ומינו את חתנם אהרן לעמוד בראשה, ואת גיסו יחיאל מיכל חסיד מינו לצידו למלמד בישיבה. ב-20 בפברואר 1697, לאחר הרעה במצב בריאותו של הרב שמעיה (סימון) ברנד רבה של ברלין, ירש אהרן – בהשתדלות חמיו וחמותו – את חלק מסמכויותיו, וב-8 באפריל 1709, מספר ימים לאחר פטירת הרב שמעיה, מונה רשמית לרב העיר ברלין והיישובים הסמוכים.

ב-1713, נתן הסכמה לספר "עוז לאלוהים" של השבתאי נחמיה חייא חיון. בהסכמה כתב שאין לו ידע בקבלה אך הוא סומך על המסכימים שקדמו לו (רבי דוד אופנהיים ורבי גבריאל אסקלס).

ב-1714, בעקבות מות חמותו וסכסוך ארוך עם בני העיר סביב הקמת בית הכנסת הישן, עזב את ברלין ועבר לפרנקפורט על האודר שם המשיך לשמש כרב, ואת מקומו בברלין ירש גיסו הרב יחיאל מיכל חסיד.

נפטר בפרנקפורט על האודר בראש חודש אב ה'תפ"א.

קישורים חיצוניים
----------------

* "אהרן בן בנימין וולף", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
* על אהרן בן יצחק בנימין זאב וולף, בקטלוג הביבליוגרפיה של הספר העברי (ישן)

הערות שוליים
------------

1. ↑  חיון, נחמיה חיא בן משה, **דברי נחמיה**, באתר היברובוקס
2. ↑  לאנדסהוט, אליעזר ליזר בן מאיר, **תולדות אנשי השם**, באתר אוצר החכמה

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**שמעיה ברנד** | **רבני יהדות ברלין** | **הבא**:**יחיאל מיכל חסיד** |
פירוש נוסף ערך זה עוסק ברב ליטאי בן המאה ה-18. אם התכוונתם לרב ליטאי בן המאה ה-19, מחבר "מנחה בלולה" ו"אמרי נועם", ראו אברהם מאיר אפשטיין (מנחה בלולה).

הרב **אברהם מאיר הלוי אפשטיין** (ה'תפ"ו, 1725 – א' באדר א' ה'תקל"ב, 5 בפברואר 1772) היה רב העיירה ליסקובי בליטא ולאחר מכן אב"ד העיר מוש-חדש.

תולדותיו
--------

נולד בשנת ה'תפ"ו לרב אריה לייב הלוי אפשטיין שהיה אז מגיד מישרים בעיר הורדנה והיה אחד משני האנשים היחידים שזכו לקבל מהגאון מווילנא הסכמה על ספריהם, ונקרא בשם מאיר.

כילד נחשב לעילוי ואביו לימדו בעצמו גמרא ושולחן ערוך ואת כל חידושיהם רשם בספר שקראו בשם דברי חידוד אך לא זכה להוציאו לאור.

נישא לשרה ובשנת ה'תק"י בהיותו כבן 24 בלבד התמנה לרב העיר ליסקובי ולאחר שנתיים בשנת ה'תקי"ב מונה לרב ואב"ד העיר מוש-חדש תפקיד בו כיהן עד סוף ימיו. היה תלמיד של המגיד ממזריץ' והיה בקשר עם תלמידו רבי חיים מאמדור.

בשנת ה'תקט"ז חלה ונטה למות, ולאחר תפילות רבות של בני קהילתו והוספת השם אברהם לשמו, שב לאיתנו, ומאז נקרא הרב אברהם מאיר.

בשנת ה'תקל"א חלה שוב לכמה חדשים ולאחר שהיה נראה כי כבר החלים לגמרי, בא' באדר ה'תקל"ב נפטר בהיותו בן 46.

חיבוריו
-------

כתב חיבורים רבים אך לא זכה להוציאם לאור עולם וחלקם אבדו במרוצת השנים.

הרבה מחידושיו הובאו בספר מחנה אפרים לנכדו הרב אפרים מרדכי הלוי אפשטיין מחבר ספר הביוגרפיה גבורות ארי על בעל הפרדס.

מחיבוריו:

* **שביל נהיר** - חידושים על הש"ס ועל הרמב"ם.
* **דברי ידידים** - חידושים על הש"ס ועל הרמב"ם.
* **מהדורא בתרא** - חידושים על הש"ס ועל הרמב"ם.
* **קול יהודה** - חידושים על הש"ס ועל הרמב"ם.
* **ספר הדרושים** - דרשות שנשא בין השנים ה'תקי"א - ה'תקל"ב.
* **ויכוח גר ותושב** - ספר מוסר.
* **שו"ת** - שאלות שנשאל בהלכה והתשובות שהשיב.

צוואתו נדפסה בספר גבורות ארי לתולדות אביו.

הערות שוליים
------------

1. ↑  בספר גבורות הארי (תולדות חייו של אביו רבי אריה) מהדורה שנייה בחלק של תולדות חייו של רבי אברהם.
2. ↑  שם.
3. ↑  את רשימת חיבוריו ניתן למצוא בצוואתו שנדפסה בספר גבורות הארי על תולדות אביו.
מוכר דונדורמה באיסטנבול
**דונדורמה** (בטורקית: **Maraş dondurması** "הגלידה של העיר מארש") היא גלידה בעלת מרקם קשה וכבד יותר מגלידת המסטיק הערבית, ושומנית יותר. זאת, עקב הוספת קצפת עם שמנת מתוקה בעלת אחוזי שומן גבוהים.

בעבר נהגו אנשי הכפרים בדרום מזרח טורקיה שהיו גרים על ההרים לייצר אותה מחלב עזים ושלג, עם מסטיקא מסוג קניפול ועם אבקת סחלבים מיובשת מסוג טיוברס (tubers), המכונה "מילד" (milled). באזור העיר קרמאנמרש בדרום טורקיה מכינים גלידת מסטיק מוצקה ודביקה יותר הודות לאבקה המופקת מפרח הסחלב שגדל באזור זה. גלידה זו מוצקה כל כך, שלשם אכילתה יש להשתמש בסכין ומזלג. היא נקראת גם "גלידה חבוטה" (Dövme dondurma), משום שבתהליך הכנתה מניפים אותה באוויר כדי לשוות לה יתר אווריריות, והיא עמידה להמסה.

בטורקיה נהוג למכור את הגלידה על ידי רוכלים הלבושים בבגדים אופייניים לתקופה הטורקית-העות'מאנית שנוהגים למכור את הגלידה עם מכלים גדולים וכפות ארוכות ולמכור את הגלידה בצורה היתולית. ישנם מקומות בטורקיה בהם נהוג למכור את הגלידה כמו שווארמה ולחתוך אותה בעזרת סכין קצבים בזמן שהיא תלויה באוויר על גבי מוט עם שרשרת.

ראו גם
------

* גלידה מסטיק
* בוזה (גלידה סורית)

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **דונדורמה** |

* מאמר על גלידה מסטיק טורקית באתר האוכל SBS
**רדיו כל הודו** (באנגלית: **All India Radio**, **AIR**) הידועה גם כ**אקשווני** (בהינדי **आकाशवाणी**; מילולית "קול מהשמיים"), היא תחנת רדיו ציבורית השייכת לממשלת הודו. רדיו כל הודו הוקם בשנת 1936.

מבחינת מספר השפות המועברות, טווח המגוון החברתי-כלכלי שהיא משרתת וגודל ארגון השידור שלה, אקשווני היא רשת הרדיו הגדולה בעולם. שירות הבית של AIR כולל 262 תחנות הפרוסות ברחבי הודו, המגיעות לכמעט 92% משטחה. רדיו כל הודו משדר ב-23 שפות ו-146 ניבים.

שם התחנה
--------

השם ההינדי של התחנה, אקשווני, היא מילה בסנסקריט שמשמעותה 'הכרזה שמימית' או 'קול מהשמיים או גן העדן'. בהינדואיזם, ג'יניזם ובודהיזם, אקשוונים מופיעים לעתים קרובות בסיפורים כאמצעי תקשורת מגן עדן לאנושות. כאשר שמה של שירות השידור הממלכתי ההודי (ISBS) שונה לרדיו כל הודו, רבינדרנת טאגור הכריז עליו בתור אקשווני בשיר שנכתב לקראת חנוכת שירות הגלים הקצרים של כלכותה. ב־1956 הוענק השם אקשווני לשידורי רדיו כל הודו.

היסטוריה
--------

שידור הרדיו הראשון בהודו הבריטית החל ביוני 1923. על פי הסכם ב-23 ביולי 1927, הוסמכה חברת השידור ההודית הפרטית בע"מ (IBC) להפעיל שתי תחנות רדיו: תחנת מומבאי שהחלה ב-23 ביולי 1927 ותחנת קולקטה שבאה לאחר מכן ב-26 באוגוסט 1927. החברה נכנסה לפירוק ב-1 במרץ 1930. הממשלה השתלטה על מתקני השידור והחלה את שירות השידור הממלכתי ההודי (ISBS) ב-1 באפריל 1930 על בסיס ניסיוני במשך שנתיים. ב-8 ביוני 1936 הפכה שירות השידור לרדיו כל הודו.

ב-1 באוקטובר 1939 החל שירות החוץ בשידור בפשטו, שנועד להתמודד עם תעמולת רדיו מגרמניה הנאצית המופנית לאפגניסטן, איראן ומדינות ערב. בשנת 1939 גם נפתחה תחנת דאקה במזרח הודו, במה שהוא כיום בנגלדש.

כאשר הודו הפכה לעצמאית ב-1947, לרדיו כל הודו היו שש תחנות (דלהי, בומביי, כלכותה, מדראס, לאקנאו, וטירוק'ירפאלי). שלוש תחנות הרדיו בלאהור, פשוואר ודאקה נמצאו במה שהפך לפקיסטן לאחר החלוקה. 

ב־1956 מוזגה עם התחנה רדיו דקאן (אנ'), תחנת רדיו שהוקמה על ידי מיר עוסמאן עלי חאן, הניזאם השביעי של היידראבאד, ב-3 בפברואר 1935, וב-1 באפריל 1950 עבר לידי ממשלת הודו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רדיו כל הודו** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של רדיו כל הודו (באנגלית)
* רדיו כל הודו, ברשת החברתית פייסבוק
* רדיו כל הודו, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* רדיו כל הודו, ברשת החברתית אינסטגרם

הערות שוליים
------------

1. 1 2  **History of All India Radio**
2. ↑  Chandrika Kaul (2014). *'Invisible Empire Tie': Broadcasting and the British Raj in the Interwar Years*. pp. 123–171. doi:10.1057/9781137445964\_4. ISBN 978-1-137-44596-4.
3. ↑  All India Radio to only be referred to as Akashvani: A brief history of the Indian public broadcaster, The Indian Express, ‏5 במאי 2023
4. ↑  "The Long and Interesting Story of All India Radio, Hyderabad–Part 2". *Wavescan-NWS78*. 15 באוגוסט 2010. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007589937205171
* CiNii: DA12052828
* GND: 1091411-0
* ISNI: 0000 0001 2286 0229
* LCCN: n50046744
* SUDOC: 084253347
* VIAF: 131263156
* WorldCat: lccn-n50046744

 |
**יצחק דל** (23 במאי 1947 – 10 באוקטובר 1973) היה קצין בעל צל"ש הרמטכ"ל, שנהרג במלחמת יום הכיפורים.

ביוגרפיה
--------

דל נולד לגניה ולזר בשנת 1947 בהוד השרון. הוא סיים את לימודיו היסודיים בבית-הספר הממלכתי א' ברמתיים. לאחר מכן למד בבית-הספר התיכון "בית ברל", במגמת ביולוגיה. לאחר לימודיו עבר קורס מטעם משרד הבריאות והוסמך כטכנאי חדר ניתוח. דל היה פעיל בתנועת הגדנ"ע.

דל הגייס לצה"ל בתחילת נובמבר 1966 והוצב בחיל הרפואה. בתחילת שירותו הצבאי שירת כחובש בחדר ניתוח. הוא נשלח לקורס קצינים וכששב, שימש כטכנאי בחדר ניתוח.
לאחר שחרורו משירות צבאי בשנת 1969, החל לעבוד בבית החולים תל-השומר.

כשפרצה מלחמת יום הכיפורים הוצב דל בחזית הצפונית. הוא שירת ובבית חולים שדה, שהוקם בצומת אל-על במרכז רמת הגולן. ב-10 באוקטובר 1973 שירת דל כטכנאי חדר ניתוח בבית חולים שדה שהוקם ברמת הגולן, באזור אל-על. כאשר החלה הפגזה כבדה על נקודת פינוי במסוקים, החיילים התפזרו כדי לתפוס מחסה. למרות אזהרות המפקדים, שלא לקום בשל מטח היריות הכבד חזרו סגן דן ילון, הרופא הצבאי ודל לטפל בפצועים. סא"ל צבי חירות, שנפצע צעק לעברם, "חברה תשכבו מהר, אין לכם ניסיון בהפגזות, אתם תיפגעו". השניים נהרגו מאש האויב שנורתה לכיוונם.

בספטמבר 1975 העניק הרמטכ"ל רא"ל מרדכי גור לדל את צל"ש הרמטכ"ל:

> 
> סגן דל יצחק ז"ל. על גילוי אומץ-לב ומסירות בתפקידו ביום 10 באוקטובר 1973 שירת סגן יצחק דל ז"ל כטכנאי חדר-ניתוח, בבית-חולים שדה, ברמת-הגולן באזור "אל-על". כאשר החלה הפגזה כבדה על נקודת-פינוי במסוקים, התפזרו כל האנשים בשטח לתפיסת מחסה. למרות אזהרות מפורשות שלא לקום באש הרטילרית הכבדה - חזר סגן יצחק דל ז"ל וטיפל בפצועים באוהל. בעת פעולה זו נפגע ונפל. במעשה זה גילה סגן יצחק דל ז"ל אומץ-לב ומסירות בתפקידו.
> 
> 
> 
> 

הוא הובא למנוחת-עולמים בבית הקברות ברמות השבים. דל השאיר אחריו הורים, אישה ושני בנים. בנו הבכור נולד בשנת 1971 והצעיר נולד לאחר נפילתו.

הנצחה
-----

משפחתו הנציחה את שמו בהקמת ספרייה על שמו בבית-הספר הממלכתי א' בהוד השרון ובתרומת ארון קודש חדש על שמו לבית הכנסת "עדת-שלום" בהוד השרון.

קישורים חיצוניים
----------------

* קורות החיים של יצחק דל, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
* יצחק דל, באתר הגבורה

הערות שוליים
------------

1. ↑  בכל מאודנו – אנשי רפואה בקרבות בדרום רמת הגולן | דוקטורס אונלי Doctors Only, באתר דוקטורס אונלי Doctors Only, ‏3 באפריל 2019
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה עם הערך "יוצאים מהכלל", העוסק בסדרה דוקומנטרית בהנחיית רוני קובן.

**יוצאים מן הכלל** (בצרפתית: **Hors normes**) הוא סרט דרמה קומית צרפתי, שבויים והופק על ידי אוליביה נקש ואריק טולדנו, שיצא לאקרנים ב-25 במאי 2019. הסרט הוצג בסיום פסאיבל קאן מספר 72 ב-2019, וקיבל פרס ציבורי בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בסאן-סבסטיאן 2019.

זוהי דרמה-קומית בהפקת ניקולאס דובל אדסובסקי יחד עם Quad ו-Ten Cinema, בהפקה משותפת עם גאמון ו-TF1 Films Production.

העלילה וכן דמויותיהם של וינסנט קאסל ורדה קאטב נכתבו בהשראתם של שני מחנכים אשר מטפלים באנשים בעלי אוטיזם, כמו גם בהשראת הארגונים אליהם הם משתייכים: Silence of the Just ו-Relais Ile-de-France.

הסרט קיבל סיקור חיובי מהתקשורת, עם הסתייגויות מאישים וארגונים בצרפת המתמחים באוטיזם.

תקציר עלילה
-----------

ברונו ומאליק הם מנהלים של La Voix des Justes ו-L'Escale, שני ארגונים מכובדים אשר עבדו במשך עשרים שנה במגזר של ילדים ומתבגרים אוטיסטים להם הם עוזרים כמיטב יכולתם. הם גם מכשירים אנשים צעירים משכונות מצוקה להשגיח ולטפל במקרים מורכבי הטיפול הללו, אשר הממסד הרפואי מסרב לקבל תחת חסותו. תחת זאת, ארגונו של ברונו סומן על ידי המפקח הכללי על נושאים חברתיים בצרפת (General Inspectorate of Social Affairs).

פרסים
-----

* פסטיבל בסרטים הבין-לאומי בסאן-סבסטיאן 2019
* מועדון 300 הלייקים - הניקוד הטוב ביותר במועדון 300

זכיות
-----

* פסאיבאל סיזאר 2019:
	+ הסרט הטוב ביותר
	+ ההישג הטוב ביותר
	+ השחקן הטוב ביותר לווינסנט קאסל
	+ השחקן הטוב ביותר לרדה קטאב
	+ שחקנית המשנה הטובה ביותר להלן וינסנט
	+ התקווה הגברית הטובה ביותר לבנימין לזור
	+ התסריט המקורי הטוב ביותר
	+ הסיום הטוב ביותר

קישורים חיצוניים
----------------

* "יוצאים מן הכלל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "יוצאים מן הכלל", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "יוצאים מן הכלל", באתר Metacritic (באנגלית)
* "יוצאים מן הכלל", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  סטפן בן-חמו ודאוד טאטו, אשר דמויותיהם האמיתיות מוצגות בסוף הקרדיטים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: unn20201092502

 |
**אהוד דפנא** (3 במרץ 1939 – 15 באוקטובר 1973) היה לוחם בחיל השריון שנהרג במלחמת יום הכיפורים. דפנא עוטר בעיטור העוז על לחימתו בכיבוש תל-שמס, שבמהלכו נהרג.

אהוד דפנא הוא גיבור השיר הודי חמודי שכתב סבו, משה דפנא, כשאהוד היה בן שלוש.

ביוגרפיה
--------

אהוד דפנא נולד למלכה ולאביטל ברעננה, וגדל בקיבוץ מעוז חיים שבעמק בית שאן. לכבוד יום הולדתו השלישי חיבר סבו, המשורר משה דפנא, את השיר "למה?", הידוע בכינויו "הודי חמודי".

בבגרותו החל לעסוק באקרובטיקה וברכיבה על סוסים, ועם תום לימודיו החליט להתגייס לשירות קרבי.

דפנא התגייס לצה"ל באוגוסט 1957, ולאחר שלא התקבל לחיל הצנחנים, הוא החל לשרת בחיל השריון. במהלך שירותו הצבאי עבר קורס קציני חיל רגלים וקורס קציני שריון, ושימש כמפקד מחלקת חרמ"ש.

בתום שירות החובה שלו, שב דפנא למעוז חיים. הוא עבד בגידול בקר. דפנא נישא לחוה, והשניים עברו להתגורר בכרמיאל. בשנת 1965 נולד בנם איל, ומעט אחר כך עבר הזוג להתגורר בבאר שבע.

### במלחמת ששת הימים

בתקופת ההמתנה שלפני מלחמת ששת הימים, פיקד דפנא על מחלקת סיור. עם פרוץ המלחמה, השתתף בקרבות הראשונים, אך נפצע כשיצא בסיירת לכיוון ג'נין. דפנא הוכר כנכה לאחר שנותר משותק ברגלו, אך הצליח להביא לשיבוצו המחודש ביחידה קרבית. בשנת 1970 הצטרף לצבא הקבע, והחל לשרת כמפקד בגדוד שריון. לאחר שנה, עבר לתפקיד של מפקד פלוגה. לקראת תום השירות הצבאי שלו, שירת דפנא בתפקיד קצין אג"ם באוגדת שריון.

בשנת 1971 התגרש מחוה אשתו, ונכנס לזוגיות עם שושנה בכר שיועדה להיות אשתו, אך השניים לא הספיקו להתחתן.

### במלחמת יום הכיפורים

דפנא סיים את שירותו בצבא באוגוסט 1973, בדרגת סרן. בספטמבר 1973 הצטרף דפנא ליחידת שריון שפשטה ללבנון לצורך טיהור של שני כפרים שהסתתרו בהם מחבלים. על פעולה זו הוענק לו ציון לשבח של מפקד החטיבה.

מספר שבועות לאחר מכן פרצה מלחמת יום הכיפורים. כששמע על פרוץ הקרבות ארגן דפנא פלוגה שהורכבה משיירי טנקים ומכוחות החטיבה בגזרה הדרומית, והשתתף בקרבות הבלימה ברמת הגולן. דפנא השתתף בניסיון שלא צלח לכיבוש תל א-שמס, ובניסיון הנוסף לכיבוש התל בהתקפת לילה. לאחר כיבוש התל חסם את כביש דמשק-קונייטרה (ציר "אמריקה") ובלם התקפות של צבא סוריה. ב-15 באוקטובר 1973, נהרג דפנא מפגיעת פגז במהלך קרבות הבלימה. נקבר בבית העלמין במעוז חיים.

לאחר נופלו הועלה לדרגת רב-סרן, והוענק לו עיטור העוז.

קישורים חיצוניים
----------------

* אהוד דפנא באתר יזכור
* אהוד דפנא באתר הגבורה
* הודי חמודי, גיבור מלחמה, באתר הספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  אהוד דפנא, באתר יזכור, אתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל
2. 1 2  הודי חמודי, גיבור מלחמה, באתר הספרנים, הספרייה הלאומית, ‏2019-09-03
3. ↑  עפר גביש-אירועי זמר, הודי חמודי - מפגש על כיסא גלגלים, סיפורי שיר, באתר עפר גביש - אירועי זמר
4. 1 2 3 4  סרן אהוד דפנא, באתר www.gvura.org
5. ↑  חוה ואהוד דפנא, באתר מעוז חיים - עמוד תמונה
6. ↑  אהוד ושושנה, באתר מעוז חיים עמוד תמונה
7. 1 2  ליאור בן עמי, למה זה כך?, באתר האנשים שמאחורי השירים
8. ↑  רס"ן אהוד דפנא ז"ל, באתר www.gvura.org

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007593166605171
* VIAF: 495144782734874497047
* WorldCat (עם VIAF): 495144782734874497047

 |
**סטורי מאסגרייב** (בשם מלא באנגלית: **Franklin Story Musgrave**;‏ נולד ב-19 באוגוסט 1935, בוסטון) היה אסטרונאוט ורופא אמריקני אשר לקח חלק בתוכניות חלל וטס לחלל 6 פעמים.

ביוגרפיה
--------

סטורי מאסגרייב נולד בבוסטון למשפחה בעלת שורשים במסצ'וסטס שנציגיה הגיעו לארצות הברית באוניית "מייפלאואר". בשנת 1953 לאחר סיום בית ספר הוא נרשם לחיל הנחתים של ארצות הברית. מאסגרייב שירת בתפקידים שונים בקוריאה, יפן והוואי. בשנת 1958 הוא השתחרר והחל לימודים. מאסגרייב סיים לימודי מתמטיקה באוניברסיטת סירקיוז, תואר שני במדעי המחשב באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ולימודי רפואה באוניברסיטת קולומביה בשנת 1964. לאחר סיום לימודי רפואה הוא השתלם בבית חולים ובהמשך החל להתמחות ברפואת החלל. בתחום זה הוא כתב כ-25 מאמרים מדעים.

שירות בנאס"א
------------

סטורי מאסגרייב נבחר ליחידת אסטרונאוטים באוגוסט 1967. הוא היה חלק של צוות שפיתח מעבורת החלל והיה חבר בצוות קרקע במספר משימות.

טיסת החלל הראשונה של מאסגרייב הייתה בשנת 1983 על מעבורת החלל צ'לנג'ר במסגרת משימה STS-6. במהלך טיסה זו הוא ביצע פעילות חוץ רכבית ראשונה. בשנת 1985 הוא טס שנית על מעבורת החלל צ'לנג'ר במסגרת משימה STS-51-F. בשנת 1989 הוא היה חבר צוות מעבורת החלל דיסקברי במסגרת משימה STS-33. בשנת 1991 מאסגרייב ביצע טיסה רביעית מעבורת החלל אטלנטיס במסגרת משימה STS-44. בשנת 1993 הוא טס במעבורת החלל אנדוור במסגרת משימה STS-61. במהלך טיסה זו הוא ביצע פעילות חוץ רכבית שלוש פעמים לצורך תחזוקת טלסקופ החלל האבל. טיסתו האחרונה בוצע בשנת 1996 במעבורת החלל אטלנטיס במסגרת משימה STS-80.

מאסגרייב פרש מנסא"א בשנת 1997.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סטורי מאסגרייב** בוויקישיתוף
* סטורי מאסגרייב באתר נאס"א (באנגלית)
* ביוגרפיה
* סטורי מאסגרייב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* סטורי מאסגרייב, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 131980564
* ISNI: 0000 0003 7431 3408
* LCCN: no2010145591
* SNAC: w60q1p15
* VIAF: 10993999
* WorldCat: lccn-no2010145591

 |
קוסקוס בפיתה שווה קוסקוס
(Phelsuma laticauda).jpg|240px|שממית יום אבקת זהב]]
|תפוצה=מפת תפוצה
|כיתוב=שממית יום אבקת זהב}}
**שממית יום אבקת זהב** (שם מדעי: ***Phelsuma laticauda***) היא מין של לטאה ממשפחת השממיתיים החיה בצפון מדגסקר ובאיי קומורו שבאוקיינוס ההודי. היא גם הופצה באיי הוואי ובכמה מאיי האוקיינוס השקט בידי האדם. השממית היא חיית מחמד נפוצה.

מאפיינים
--------

שממית זו מגיעה לאורך 15–22 ס"מ והיא בעלת עור ירוק או צהבהב ולעיתים מעט כחול עם קשקשים דקים, כפות רגליים מגודלות העוזרות לה להלך על הקיר ואף הפוך וראש גדול עם עיניים גדולות בעלות עפעפיים בצבע תכלת וחוטם חרוטי. הבטן לבנה והזנב עבה ונגרר מאחורי הלטאה.

השממית חיה על העצים ביערות הגשם של מדגסקר. היא ניזונה בעיקר מחרקים כמו עשים וזבובים אך גם על עכבישים, חלזונות, לטאות אחרות וגם פירות ואבקה וצוף פרחים. לעיתים כמה לטאות ייזונו יחדיו מאותו הצמח. הזכרים התוקפניים יגוננו על הטריטוריה שלהם מכל מסיג גבול, לרבות נקבות.

**תת-מינים**:

* *Phelsuma laticauda angularis*
* *Phelsuma laticauda laticauda*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שממית יום אבקת זהב** בוויקישיתוף
* שממית יום אבקת זהב, באתר ITIS (באנגלית)
* שממית יום אבקת זהב, באתר NCBI (באנגלית)
* שממית יום אבקת זהב, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* שממית יום אבקת זהב, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* שממית יום אבקת זהב, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------
**חוסה לואיס גאיה פניה** (בספרדית: **José Luis Gayà Peña**; נולד ב-25 במאי 1995 בפדרגר שבאליקנטה, ספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת ולנסיה ובנבחרת ספרד. בוגר האקדמיה של ולנסיה, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים ב-2012 והמשיך לשחק יותר מ-300 משחקים תחרותיים עבור המועדון, וזכה בגביע המלך ב-2019.

קריירת מועדונים
---------------

גאיה נולד בפדרגר שבאליקנטה, ספרד. הוא גדל במחלקת הנוער של ולנסיה, בה החל לשחק כחלוץ. בהמשך הוסב לשחק כמגן שמאלי. ב-30 באוקטובר 2012 ערך גאיה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–2 על ליאגוסטרה במסגרת גביע המלך הספרדי. ב-12 בדצמבר 2013 ערך גאיה את הופעת הבכורה שלו בליגה האירופית, במשחק נגד קובאן קרסנודאר שנגמר בתיקו 1-1. ב-27 באפריל 2014 ערך גאיה את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הספרדית, כששיחק 90 דקות בהפסד 0–1 לאתלטיקו מדריד במסגרת המחזור ה-35. זו הייתה הופעתו היחידה באותה עונה. בעונת 2014/2015 נהפך גאיה לשחקן הרכב קבוע על ידי המאמן נונו אספיריטו סנטו. ב-25 בספטמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל הספרדית, השער השני בניצחון 0–3 על קורדובה במסגרת המחזור החמישי. ב-8 במאי 2015 חידש גאיה את חוזהו בוולנסיה עד לשנת 2020 עם סעיף שחרור של 50 מיליון אירו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חוסה לואיס גאיה** בוויקישיתוף
* חוסה לואיס גאיה, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------



| **נבחרת ספרד – יורו 2020** |
| --- |
| 1 דה חאה • 
2 אספיליקווטה • 
3 ד. יורנטה • 
4 פאו טורס • 
5 בוסקטס • 
6 מ. יורנטה • 
7 מוראטה • 
8 קוקה • 
9 מורנו • 
10 טיאגו • 
11 פראן טורס • 
12 גרסיה •
13 סאנצ'ס • 
14 גאיה •
15  •
16 רודרי •
17 רואיס •
18 אלבה •
19 אולמו •
20 אדאמה •
21 אויארסבאל •
22 סראביה •
23 סימון •
24 לאפורט •
26 פדרי •
מאמן: לואיס אנריקה | ספרדספרד |
**אלִידַע גֵּרָא** (1931 - 10 במאי 2017) הייתה במאית קולנוע וכוריאוגרפית ישראלית. סרטה "לפני מחר" (1969) הוא הסרט העלילתי הארוך הראשון שבוים בידי אישה בישראל.

קורות חייה
----------

גרא נולדה בארצות הברית במשפחה יהודית, גדלה בניו יורק ולמדה מחול בבית הספר ג'וליארד. היא הייתה מתלמידותיה של מרתה גרהם, הופיעה בתיאטרוני אוף ברודוויי, עסקה בכוריאוגרפיה, הקימה להקת מחול משלה ועסקה גם בהדרכת תנועה בתיאטרון. בשלב מסוים החלה לצלם מופעים שהעלתה להקתה.

בעקבות פנייה של במאי קנדי שהציע לצלם את עבודתה באולפן, נסעה לקנדה ולמדה צילום ובימוי. היא הכירה את הצייר ומעצב התפאורה הישראלי צבי (ציצי) גרא, נישאה לו ובשנת 1964 עלו לישראל יחד עם שלושת ילדיהם. בנם, יואב גרא, הוא מומחה להנדסת קול.
בני הזוג התגרשו כעבור עשרים שנה.

בישראל לימדה שיעורי תנועה לשחקנים בתיאטרון הקאמרי, הקימה סטודיו למחול בביתה ויצרה סרטים. כמו כן עיצבה תנועה בסרטים, בהם "שני קוני למל", וכן בתיאטרונים, בין השאר בהצגות "אלקטרה" (1964) ו"תעלולי נאסר א-דין" (1965).

ב-1969 ביימה גרא את "לפני מחר", הסרט הארוך היחיד שלה. ב-1970 ביימה את הדיבוב העברי לסרט "ניקי כלב הפרא", כאשר זהו הסרט הראשון שדובב במלואו לשפה העברית. לאחר פרויקט זה, ביימה סרטי תעודה מוזמנים בשביל גופים שונים ובשלב מסוים חזרה להתמקד בתחום המחול. בין היתר ניהלה את מדור המחול באמנות לעם, הייתה המנהלת האמנותית של להקת המחול "גוונים" ונמנתה עם מייסדי הפסטיבל "גוונים במחול".

ב-2013 הוקרן סרטה של גרא "לפני מחר" במסגרת הפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות, בנוכחותה של הבמאית.

אלידע גרא נפטרה ב-10 במאי 2017 בביתה במגדים.

יצירתה
------

"לפני מחר" הוא הסרט העלילתי הראשון בישראל שנוצר על ידי אישה. הוא בנוי משני פרקים הדנים במהותה של האהבה: האחד הוא "אביב", שבו צעיר וצעירה מתאהבים ונפרדים. בשני, "סתיו", עובדיה, קשיש בעל דוכן פלאפל, מצית את סקרנותה של גברת אלטמן הייקית והם מתקרבים בהדרגה. גרא כתבה את התסריט עם יורם קניוק. אמנון סלומון צילם בשחור-לבן. שחזור והקרנת הסרט נערכו ביוזמתה של ישראלה שאער מעודד החוקרת את ראשית קולנוע הנשים בישראל

בסרט שיחקו ישראל (פולי) פוליאקוב מהגשש החיוור, רינה גנור שהייתה אז אחת הכוכבות המבטיחות של הקולנוע הישראלי, אריה אליאס והרקדנית רות האריס.

גרא הייתה מחלוצות הקולנוע הישראלי ומנציגיה הבולטים של תנועת "הרגישות החדשה" בו, שחבריה היו ברובם המכריע גברים.

קישורים חיצוניים
----------------

* אלידע גרא, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* אלידע גרא, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* אלידע גרא, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב
* סמדר זמיר, האשה שעשתה סרט לפני מחר, מערבון, 2018, עמ' 22
* ציון נאנוס, ‏הכירו את הבמאית הראשונה בישראל, באתר ‏מאקו‏, 10 באוקטובר 2013
* אתר למנויים בלבד נירית אנדרמן, לאן נעלמה הבמאית הראשונה של הקולנוע הישראלי?, באתר הארץ, 21 באוקטובר 2013

על "לפני מחר":

* משה בן-שאול, פני מחר, מעריב, 2 באוקטובר 1969
* ר. עזריה, תורת הגזע ושבחי הפלאפל, מעריב, 5 בנובמבר 1969
* Ellida Geyra, Jewish Women’s Archive

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר למנויים בלבד נירית אנדרמן, מתה אלידע גרא, הבמאית הראשונה של הקולנוע הישראלי, באתר הארץ, 11 במאי 2017
2. ↑  לפני מחר/ פסטיבל סרטי נשים רחובות, באתר סינמטק תל אביב
3. ↑  לקראת הפסטיבל הבינלאומי ה-10 לסרטי נשים ברחובות, באתר סריטה
**כיכר החירות של סלוניקי** (ביוונית: **Πλατεία Ελευθερίας**, "פלאטיאה אלפטריאס") היא כיכר מרכזית בסלוניקי, יוון.

היסטוריה
--------

הכיכר נוצרה לאחר אמצע המאה ה-19, כאשר נהרסו חומות החוף הביזנטיות של סלוניקי, שעל פי מממצאים ארכאולוגיים, היו ממוקמות מצפון לרחוב קלפוטאקי של היום. חומת הים הייתה קיימת עד 1870, אז הוחלט להרוס אותה, על מנת להגדיל את קו המים. עם הרחבת קו המים נוצר הרחוב המקביל – שדרת ניקיס – כאשר באותה תקופה נפתח רחוב סמברי פאשה – וניזלו של היום - ממשרד המושל אל הים.

באזור כיכר החירות הוקמו חברות מסחריות וספנות, כמו גם מונופולים ממלכתיים, כאשר עם הקמת הנמל החדש התרכז באזור הנפט, התבואה והמסחר הקולוניאלי. בסוף המאה ה-19 שגשגו באזור בנקים, בנייני משרדים וחנויות אופנתיות. בתחילת המאה ה-20 קיבלה הכיכר צורה של הרחבה של רחוב וניזלו בקצהו לכיוון הים. הכיכר קיבלה את שמה מהפכת הטורקים הצעירים, שהתחילה מנקודה זו.

האזור נהרס בשריפה של 1917 ועוצב מחדש על ידי אברד. במקום כיכר החירות של היום תוכנן מיקומו של בניין הדואר, מולו אמורה הייתה לקום כיכר על גבי שטח קרקע מיובש כשחזיתו אל הים וליצור את כיכר הדואר.

בנוסף לאירועים הקשורים ליהודי סלוניקי, כיכר החירות היא, בין היתר, הנקודה ממנה באוקטובר 1912 ערך צבא יוון את כניסת הניצחון לעיר והמקום שבו בשנת 1916 התקבל בברכה חגיגית אלפתריוס וניזלוס.

זה המקום שבו נבנו בקתות עץ מחוספסות בשנת 1917 לאירוח של קורבנות שריפות ובשנת 1922 עבור הפליטים שהגיעו לסלוניקי לאחר אסון אסיה הקטנה. הכיכר קיבלה את שמה הנוכחי בשנת 1908, כאשר באזור הספציפי הזה התקיימו ההפגנות המרכזיות והאסיפה המכוננת של תנועת הטורקים הצעירים.

ב-11 ביולי 1942 נצטוו 9,000 גברים יהודים בני 18 עד 45 להתכנס ב"כיכר החירות", שם הושפלו כל היום בשמש היוקדת. האירוע נודע בתור "השבת השחורה".

במתכונתה הנוכחית, מוסדה הכיכר בצו מלכותי מ-28 במרץ 1963, המרחב הציבורי הפך לבעלות עיריית סלוניקי בעקבות חוזה רכישה של הדואר. למרות שלפי התכנית העירונית הכללית הנוכחית כיכר החירות מסווגת כשטח ירוק, בפועל המרחב מתפקד כמקום חניה משנות ה-50.

בשנת 1997, הוקמה אנדרטה לזכרם של 50,000 יהודי סלוניקי שנרצחו במחנות הנאצים בקצה הדרומי של כיכר החירות, באותו מקום בו כינסו והשפילו אותם החיילים הנאצים.

האנדרטה עוצבה על ידי האחים גליד ומייצגת את מנורת שבעת האורות והלהבות עם רשת של גופי אדם.

עם הזמן הוזנחה הכיכר עד שבשנת 2018 נתקבלה החלטה על ידי עיריית סלוניקי בראשותו של ראש העיר יאניס בוטאריס לשפץ ולשדרג אותה. במסגרת התכנית החדשה ביקש בוטאריס, שפעל רבות למען הקהילה היהודית בשנות כהונתו, להפוך את הכיכר המוזנחת למקום חדש ומכובד שבמרכזו מונומנט מפואר לזכרם של יהודי סלוניקי שנספו בשואה. אלא שבעקבות פוליטיקה מקומית החליט ראש העיר החדש ויריבו המר של בוטאריס, קונסטנטינוס זרבאס, לבטל את התכנית ולהקפיא את העבודות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כיכר החירות של סלוניקי** בוויקישיתוף
בצד השמאלי חלב שנשאב 4 ימים לאחר הלידה, ובצד הימני חלב שנשאב ביום ה-8
אב מאכיל ילוד קולוסטרום באמצעות מזרק
גבינה צהובה עשויה מקולוסטרום. מאכל אופייני למטבח האוקראיני המסורתי
**קוֹלוֹסְטְרוּם** (על פי האקדמיה ללשון העברית: **חֲלַב רֵאשִׁית**) הוא החלב היוצא מבלוטות החלב של יונקים במהלך ההיריון ובימים הראשונים מיד לאחר הלידה. הקולוסטרום סמיך יותר מחלב רגיל, בעל גוון צהבהב מעט, ועשיר יותר בנוגדנים ובחומרים תזונתיים הנחוצים לוולד בימיו הראשונים.

בנשים הקולוסטרום מופיע לרוב במהלך הטרימסטר השני של ההיריון, אך אצל חלקן הוא מופיע כבר בטרימסטר הראשון או מתעכב לטרימסטר האחרון או אף עד לאחר הלידה.

בישראל מועבר הקולוסטרום הנחלב מפרות לעגלים שזה עתה נולדו, על אף שהם מגודלים בנפרד מאמהותיהם, ואינו משמש לצריכת בני-אדם. באוקראינה ובארצות נוספות במזרח אירופה, הקולסטרום נחלב בנפרד ומשמש ליצירת גבינה צהובה רכה, לה מיוחסות סגולות בריאותיות.

על פי רוב נחשב קולוסטרום שנחלב מפרות כלא ראוי למאכל אדם, אם כי יש המשתמשים בו כתוסף תזונה ומייחסים לו סגולות בריאותיות בהתמודדות עם מחלות מסוימות.

ב-17 במאי 2012 מדענים בקרוליינה הצפונית בודדו לראשונה נוגדנים לנגיף HIV מתוך קולוסטרום של אמהות נשאיות.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **חלב ראשית** |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **קולוסטרום** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **קולוסטרום** |

הערות שוליים
------------

1. ↑  How Early Does Nipple Discharge Start In Pregnancy?
2. ↑  PLoS ONE

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007284734505171
* BnF: cb124309932 (data)
* LCCN: sh85028714
* NKC: ph1078707

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**לואיס הורסט** (באנגלית: **Louis Horst**;‏ 1884–1964) היה המורה הראשון לכוריאוגרפיה של המחול המודרני.

הורסט, פסנתרן ומלחין אמריקאי, נולד בקנזס סיטי שבמיזורי, היה המנהל המוזיקלי של דנישון (דניסשון) (1916–1925) ולאחר מכן שימש כמנהל מוזיקלי של להקת מרתה גרהם. 

אנה סוקולוב שימשה כמתמחה שלו ובשנת 1935 הם יצרו יחדיו כוריאוגרפיה להצגה נח אותה הוא גם הלחין. הורסט עבד גם עם הכוריאוגרפים הלן תמיריס, דוריס המפרי וצ'ארלס ויידמן, וכן עם אגנס דה-מיל ואחרים.

בשנת 1934 ייסד הורסט את כתב העת "דאנס אובזרבר", אותו הוא ערך. הורסט כתב ספרים בנושא כוריאוגרפיה וקומפוזיציה. הוא לימד במכללת שרה לורנס, במכללת בנינגטון (1945-1934), באוניברסיטת קולומביה, במכללת מיילס, במכללת ברנארד, במכללת קונטיקט ובית הספר ג'וליארד (1964-1951).

הורסט הלחין עבודות עבור מרתה גרהם. ביניהם פרימיטיב מיסטריס (1931), סלברישון (1934), פראנטיר (1935). הורסט הלחין מוזיקה לסרטים. הורסט הגדיר את הצורות והעקרונות המבניים של המחול המודרני בהתאם למבנה המוזיקלי. לשיטתו מוזיקה למחול צריכה להיות חסכונית בתזמור, עם מהלך רגשי הרמוני לכוריאוגרפיה ואינטגריטיבי מבחינת ריתמית.

הורסט נפטר בניו יורק ב-12 בינואר 1964.

קישורים חיצוניים
----------------

* לואיס הורסט במסד הנתונים IBDB (באנגלית)
* לואיס הורסט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007280308905171
* BnF: cb131648872 (data)
* GND: 119099659
* ISNI: 0000 0001 0912 6097
* LCCN: n50030836
* NTA: 102236887
* SNAC: w6pg1sxv
* SUDOC: 035047755
* VIAF: 69067931
* WorldCat: lccn-n50030836

 |
"**זה הכל בשבילך**" הוא שיר שנכתב והולחן על ידי המוזיקאי דני סנדרסון.

רקע לכתיבת השיר ותוכנו
----------------------

שירו של סנדרסון ממתכתב עם היצירה דון קישוט גיבור הרומן הידוע של מיגל דה סרוואנטס. גיבור השיר הוא דומה לדון קִישוֹט בהתנהלותו. הוא תמים ורומנטי. בשיר הגיבור דומה בתכונותיו לגיבור הרומן אך השיר נכתב במקור על דמות אחרת. אדם בשם "יענקל'ה". יענקל'ה, או יעקב שמככב בכמה שירים של סנדרסון כמו בשיר "ביום ובלילה" של להקת כוורת, שסנדרסון היה אחד מחבריה ומקימיה. במקור נכתב השיר כשהשורה הפותחת היא: "הו יענקל'ה, אל תהיה כל כך תמים".סנדרסון ביקש מיהודית רביץ לשיר עימו את השיר אך היא סירבה אך המליצה לשנות את שמו של הגיבור מיעקב "למשהו יותר טוב". השורה "לְאָן הַבַּרְוָזִים עָפִים כְּשֶׁהָאֲגַם קָפוּא?" לקוחה מספרו של ג'יי די סאלינג'ר, התפסן בשדה השיפון. השורה נכתבה בהשארת הזמן בו שהה סנדרסון בניו יורק. לדבריו הרגיש כמו הולדן קולפילד גיבור הספר בחורף הניו יורקי.

את הדואט שרה עם סנדרסון מזי כהן. במשך השנים שרו עם סנדרסון בהופעותיו זמרות רבות בהן יובל דיין, מירי מסיקה את השיר כשאירח אותן בהופעותיו. השורה "לְאָן הַבַּרְוָזִים עָפִים כְּשֶׁהָאֲגַם קָפוּא?" היא כמובן נלקחה מפיו של הולדן קולפילד, גיבור הספר "התפסן בשדה השיפון" של ג'יי די סלינג'ר. סנדרסון נשאל על השימוש במשפט המפורסם בשירו, וענה: "שמונה שנים חייתי בניו-יורק ולא פעם הרגשתי קצת כמו קולפילד". השיר צורף לאלבומו קופץ לשניה שיצא בשנת 1991 ברגע האחרון.

באוקטובר 2001 שודר ברשת ג' "מצעד שירי דני סנדרסון". השיר נבחר לשיר האהוב ביותר.

גרסאות כיסוי
------------

* בשנת 2023 עשה ראמזי עבד ראמזי גרסת כיסוי לשיר במסגרת הסדרה קופה ראשית.

קישורים חיצוניים
----------------

* דני סנדרסון ויובל דיין - זה הכל בשבילך - חמישים שנות יצירה, היכל התרבות, סרטון בערוץ "דני סנדרסון הערוץ הרשמי", באתר יוטיוב (אורך: 03:26)
* דני סנדרסון ומזי כהן - זה הכל בשבילך, סרטון בערוץ "מוזיקה ישראלית", באתר יוטיוב (אורך: 03:25)
* אתר למנויים בלבד בן שלו, אומלל אבל לא פראייר: הגבריות האמיתית בשיריו של דני סנדרסון, באתר הארץ, 29 בנובמבר 2020

הערות שוליים
------------

1. 1 2  זה הכל בשבילך – מילים וביצועים | סנדרסון, דני, 1950- מלחין מחבר מעבד מוזיקלי מבצע | מוזיקה | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
2. ↑  מצעד שירי דני סנדרסון (2009) – פזמונט, באתר pizmonet.co.il

| דני סנדרסון |
| --- |
| אלבומי אולפן | גודל טבעי (1982) • חף מפשע (1984) • חכם על קטנים (1987) • קופץ לשניה (1991) • מת לבכות 2 (1994) • הלא נודע (1997) • תולדות המים (2001) • קונגו בלו (2005) • לא יפריד דבר (2009) • מכאן הדרך (2017) |
| אלבומי הופעה | Black&White (2004) |
| אוספים ומארזים | הטובים לטיס - נבחרת שירים (1992) • המיטב (2006) • האלבומים המקוריים (2008) |
| הרכבים | להקת הנח"ל • כוורת • גזוז • דודה |
| שירים | ילד מזדקן (1973) • נתתי לה חיי (1974) • הבלדה על ארי ודרצ'י (1974) • גוליית (1975) • אצל הדודה והדוד (1987) • זה הכל בשבילך (1991) |
| הצגות | נתתי לה חיי (2011) |
**חתול רחוב** (אנגלית: **Alley Cat**) הוא משחק מחשב שנוצר בשנת 1983 על ידי ביל ויליאמס.

המשחק נוצר במקור למחשבי אטארי 8 סיביות(אנ'), ומאוחר יותר הוסב לסביבת מערכת ההפעלה DOS על ידי חברת IBM.

גיבור המשחק הוא חתול רחוב אשר צובר נקודות על ידי כניסה לדירותיהם של דיירי השכונה וביצוע "משימות" בתוכן, כדוגמת ציד ציפור שבכלוב, אכילת דגים מתוך אקווריום ענקי, שתיית חלב השייך לכלבים וכדומה. על החתול מאיימים כלבי השכונה וסכנות נוספות.

משחקיות
-------

פרדי, חתול אשפתות שמבצע פעילויות מסוימות בבתים בשכונה, מנסה לזכות באהבתה של החתולה פליסיה.

המסך הראשי של המשחק מציג סמטה וחלונות בבניין. מהחלונות הללו נזרקים על החתול חפצים אקראיים (טלפון, נעליים, וכדומה), ועליו להתחמק מהם, אחרת יפול לרחוב. ברחוב מסתובב לעיתים כלב, ואם חתול הרחוב נוגע בו, הוא נפסל.

החתול מטפס על פחי אשפה, על הגדר, ומשם לחבלי הכביסה, ומשם הוא יכול להיכנס לחדרים שונים בשכונה. בכל חדר יש אתגר מסוג אחר:

* בחדר אחד יש שולחן העומד במרכז החדר. עליו עומד כלוב עם ציפור. המשימה: להפיל את הכלוב מהשולחן ולתפוס את הציפור היוצאת מהכלוב.
* בחדר אחר ישנו אקווריום עם דגים. המשימה: לאכול את כל הדגים תוך כדי התחמקות מצלופחים חשמליים.
* בחדר אחר מוצב גוש ענק של גבינה עם הרבה חורים. המשימה: לתפוס עכברים המופיעים בחורים באופן אקראי. המקש "ALT" גורם לעבור בין חורים.
* בחדר אחר יש ארון ספרים ועליו עציצים. המשימה: לאסוף עציצים תוך כדי התחמקות מעכביש ענק.
* בחדר אחר יש להקת רוטוויילרים ישנים. המשימה: לשתות מכל הקעריות שלהם בלי שיתעוררו.

כאשר החתול מסיים בהצלחה את האתגרים בחדרים השונים, נפתחים חלונות ובהם החתולה אהובתו קוראת לו. אם החתול מצליח להיכנס לחלון כזה, הוא נכנס לחדר ובו מספר שורות של לבבות, עליהם החתול יכול ללכת ימינה ושמאלה. המשימה: להגיע לחתולה הנמצאת למעלה, תוך כדי התחמקות מחתולים אחרים ומקופידונים היורים עליו חיצים, הגורמים לו ליפול למטה.

אם החתול מצליח לנשק את החתולה במעלה המסך, הוא מנצח, והמשחק מתחיל מתחילתו. השחקן מקבל עוד חיים ורמת המשחק הופכת לקשה יותר והרוטווילר מופיע בסמטא יותר בתכיפות. יש 30 רמות קושי הולכות ומתגברות, ולאחריהן רמת המשחק נשארת זהה והמשחק ממשיך עד אינסוף או עד שנגמרים החיים לשחקן.

פרטים טכניים
------------

בתחילת דרכו, המשחק נוצר כאבטיפוס של מסך אחד על ידי ג'ון האריס, שלא אהב את הכיוון של המשחק והעביר אותו לויליאמס שלבסוף פיתח את הקונספט הבסיסי למשחק גמור. כשנה לאחר פרסום הגרסה הראשונית לאטארי, וויליאמס המיר את המשחק למערכת ההפעלה DOS.

  

בשנת 2018 יצאה גרסה מחודשת למשחק.

קישורים חיצוניים
----------------

* חתול רחוב, באתר מסע אל העבר
* המשחק אונליין, באתר מסע אל העבר

הערות שוליים
------------

1. ↑  *האנציקלופדיה לתוכנה 1996: המדריך למשתמשים פרטיים, מקצועיים ועסקיים*. במאי 1996. p. 34. ISBN 978-0-8352-3733-8. `{{cite book}}`:  (עזרה)
2. ↑  ביוגרפיה של ג'ון האריס
**הכנופיה הסגולה** (באנגלית: **The Purple Gang**) או בשמה האחר **כנופיית בית הסוכר** הייתה כנופיית עבריינים שפעלה בדטרויט שבארצות הברית משנות העשרה של המאה ה-20, ושלטה בעולם הפשע של העיר מספר שנים, עד 1935. מרבית חבריה היו יהודים. היא פעלה בתקופת היובש ועסקה בהברחת אלכוהול, אך שלחה ידה גם בפשעים חמורים אחרים: הימורים סחיטה, גנבה, שוד מזוין, חטיפות ואף רצח).

הכנופיה הבריחה אלכוהול דרך דטרויט בשל קרבתה לקנדה, בה לא שרר כל איסור על הפצתו.

בראש הכנופיה עמדו ארבעת האחים ברנסטיין (אייב, ג'ו, ריימונד ואיזדור). הכנופיה קנתה לעצמה מוניטין באלימותה, ופשע שכיח שביצעה היה חטיפות משלוחי אלכוהול מוברחים תוך כדי פגיעה במי שהובילו אותם.

מקור שם הכנופיה אינו ברור. לפי גירסה אחת הוא נבע מכך שאחד מחבריה, שהיה מתאגרף, נהג ללבוש מכנסיים סגולים במהלך קרבותיו. הכינוי "כנופיית בית הסוכר" דבק בה בשל קשריה עם שני אנשי מאפיה ותיקים בדטרויט, בעלי מפעל לסוכר תירס, ובשל העבירות שביצעה בשירותם.

הכנופיה שימשה בידי מנהיגים מושחתים של איגודי עובדים בדטרויט ככלי להטלת אימה ומרות על חברי האיגודים, והרתעת מי שנתפסו כיריבי האיגודים. משפט שנערך לרבים מאנשי הכנופיה ב-1928 הסתיים בזיכוי כולם. הכנופיה הפכה לשליטת העולם התחתון של דטרויט למשך שבע השנים הבאות, תוך הטלת אימה על כל עד פוטנציאלי נגדה. אל קפונה אף החליט להישאר מחוץ לדטרויט ולנהל עסקים עם הכנופיה, שהפכה לספקית של ויסקי קנדי מוברח לכנופייתו בשיקגו.

נפילתה של הכנופיה החלה לאחר שאנשיה רצחו ב-1931 שלושה מאנשיהם שלהם, שנאשמו בהפרת המשמעת הפנימית בכנופיה. אחד מן העדים לרצח מאנשי הכנופיה נתפס, הפך לעד מדינה והביא להרשעה ברצח של שלושה מבכירי הכנופיה.

שרשרת של הרשעות נוספות בפלילים של אנשי הכנופיה וסכסוכים ואלימות פנימיים חיסלו בהדרגה את מאגר כוח האדם שלה והביאו לדעיכתה.

בשנת 1959 הופק סרט קולנוע הנושא את שמה של הכנופיה, המתאר את עלילותיה. הכנופיה גם נזכרת במילות שירו של אלביס פרסלי "רוק בית הסוהר" (Jailhouse Rock).

קישורים חיצוניים
----------------

* פול קאוויאף, הכנופיה הסגולה הידועה לשמצה מדטרויט, באתר Detroit News (באנגלית)
* הכנופיה הסגולה - פשע מאורגן יהודי, באתר J-GRIT (באנגלית)
* הסרט  "הכנופיה הסגולה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  .
2. ↑  בשורה "The whole rhythm section was the Purple Gang".
**אהבה גנובה** (באנגלית: **Every Time We Say Goodbye**) הוא סרט דרמה רומנטי, רב-לשוני, בהפקה בינלאומית, שיצא לאקרנים בשנת 1986. את הסרט ביים משה מזרחי ומככבים בו טום הנקס האמריקני וכריסטינה מרסיליאק הספרדייה. הסרט, שצולם בירושלים, משחזר את חייה של משפחה ברוכת ילדים, דוברת לאדינו, בתקופת המנדט הבריטי.

הפקה
----

הפקת הסרט החלה בתחילת שנת 1986. לתפקיד הראשי לוהק השחקן האמריקני טום הנקס, לאחר שבהפקת הסרט השתתפו אולפנים מארצות הברית. הנקס הגיע לישראל בקיץ 1986 לצורך צילום הסרט. לפי העיתון "מעריב" כרבע מתקציב הסרט, בסך 3.7 מיליון דולר, היה התשלום שקיבל הנקס בעבור השתתפותו. הסרט דובר אנגלית ולאדינו.

הקרנת הבכורה נערכה בניו יורק בנובמבר 1986. אף על פי שהסרט זכה לביקורת טובות הוא נכשל מסחרית. על פי האתר Box Office Mojo, הוא נותר הסרט בכיכובו של הנקס שהכניס את הסכום הנמוך ביותר מעולם (278,623 דולר).

בישראל הוצג הסרט תחילה בשם "אהבה צעירה" ואחר כך בשם "אהבה גנובה". במרץ 1987 נערכה הקרנה חגיגית של הסרט בקולנוע "רב חן" בתל אביב, בהשתתפות כל השחקנים הישראלים.

עלילה
-----

הנקס מגלם את דמותו של דייוויד, טייס מתנדב אמריקני בצבא הבריטי, בתחילת מלחמת העולם השנייה, בזמן בו ארצות הברית טרם הצטרפה למלחמה. דייוויד מתאהב בצעירה יהודייה ספרדייה (מרסיליאק), אך משפחתה המסורתית, לא מוכנה שהיא תתחתן עם גוי. בן דודה של הצעירה, המגולם על ידי מוני מושונוב, רואה עצמו כחתן המיועד לה. כמו כן, חברתה של הצעירה, המגולמת על ידי ענת עצמון, הופכת למנודה, כי היא עצמה כן התחתנה עם חייל בריטי.

קישורים חיצוניים
----------------

* "אהבה גנובה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "אהבה גנובה", באתר AllMovie (באנגלית)
* "אהבה גנובה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "אהבה גנובה", באתר Box Office Mojo (באנגלית)
* "אהבה גנובה", באתר ספר הקולנוע הישראלי
* "אהבה גנובה", באתר אידיבי
* "אהבה גנובה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

**ביקורות**

* מאיר שניצר, אומללות שמחה בחלקה, חדשות, 10 באפריל 1987
* עדנה פיינרו, קולנוע - המסורת בסכנה, "העולם הזה", גיליון 2590 מ-22 באפריל 1987, עמוד 20

הערות שוליים
------------

1. ↑  טום האנקס: רכוש חם, מעריב, 29 באוגוסט 1986
2. ↑  אף מילה בעברית, חדשות, 9 באפריל 1987
3. 1 2  מיכל מירון-שקד, טעם של עיר קטנה. בעיר גדולה, כותרת ראשית, 10 בדצמבר 1986
4. ↑  "Film: 'Every Time We Say Goodbye'." *Box Office Mojo*. Retrieved: March 9, 2017.
5. ↑  ירון פריד, הקרנה- איך כולם השתרבבו, חדשות, 29 במרץ 1987
6. ↑  אהבה גנובה ומפגש תרבויות, מעריב, 10 באפריל 1987

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb382641369 (data)

 |
**מוחמד שאה קאג'אר** (בפרסית: **محمد شاه قاجار**, נולד בתור **מוחמד מִירְזָה**; 5 בינואר 1805 – 5 בספטמבר 1848) היה השאה השלישי של פרס (איראן) לבית השושלת הקאג'ארית. שלט 14 שנים מאז מות סבו פתח עלי שאה קאג'אר בשנת 1834 ועד למותו שלו בשנת 1848.

ביוגרפיה
--------

את רוב שלטונו מוחמד מיקד בתוך מדיניות הפנים, קידום מושלים, העלאת דמויות מפתח לחצר מלוכתו ושמירה על אורח החיים הפרסי המסורתי שכן דגל בשמרנות. בכל הקשור למדיניות החוץ, מוחמד דאג ליצירת קשרים עם המונרכיה של יולי וכוחות צרפתים עזרו לו בשני ניסיונות כושלים לכבוש את הראת. יחסיו הטובים של מוחמד עם הצרפתים היוו משקל נגד להשפעה הבריטית שהתחזקה באזור.

לאורך חייו השאה נודע כחולה כרוני. הוא נפטר בגיל 43 ממחלת גַאוּט קשה. בנו, נאסר א-דין שאה קאג'אר יהפוך למפורסם בשליטים הקאג'ארים ויידרש להתמודד במאבק נגד השפעות הקולוניאליזם הגוברות, דבר שייגמר במלחמה האנגלו-פרסית.

### היחס לעבדים

לאורך שלטונו הבריטים החלו בדרישות ממוחמד לעצור את סחר העבדים ובשנת 1846 נשלח פקיד ממשלה בריטי לנהל משא ומתן עם השאה. מוחמד סירב להפסיק את העבדות כמו גם את הסחר בעבדים באומרו כי הקוראן לא אסר על העבדתם של לא מוסלמים. בנוסף השאה טען כי עצירת העבדות תעצור את התאסלמות האנשים (רבים התאסלמו למען שלא יהיו עבדים, מה שעבד לטובת המוסד הדתי). לבסוף בשנה האחרונה בשלטונו השאה החל ברפורמות לעצירת סחר העבדות כאשר היה כבר מוחלש מחולי והושפע מהלחץ הבריטי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוחמד שאה קאג'אר** בוויקישיתוף
* מוחמד שאה קאג'אר, באנציקלופדיה איראניקה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007444286005171
* GND: 124551904
* ISNI: 0000 0001 1667 9474
* LCCN: n2005050569
* SUDOC: 116372192
* VIAF: 70798539
* WorldCat: lccn-n2005050569

 |