recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Good Feeling** (בעברית: **הרגשה טובה**) הוא שיר של הראפר האמריקאי פלו ריידה מתוך המיני-אלבום שלו מ-2012 בעל אותו שם, וגם מופיע באלבום האולפן הרביעי שלו *Wild Ones*. הוא יצא לאור ב-29 באוגוסט 2011, כסינגל המוביל מהאלבום בארצות הברית.

השיר נכתב על ידי ד"ר לוק, סירקט, בראיין איזאק, ארש פורנורי, אביצ'י, אטה ג'יימס, לירוי קירקלנד ופרל וודס, והופק על ידי ד"ר לוק וסירקט. הוא הגיע למקום השלישי במצעד הבילבורד הוט 100 והפך לשירו השישי של ריידה שנכנס לעשירייה הפותחת ולרביעי שלו שנכנס לחמישייה הפותחת. השיר הפך ללהיט ב-16 מדינות.

וידאו קליפ
----------

קליפ המילים של השיר הועלה ליוטיוב ב-29 באוגוסט לערוץ הרשמי של פלו ריידה. ב-27 בספטמבר צולם הקליפ הרשמי שלו, אשר יצא לאור ב-21 באוקטובר 2011. הקליפ של השיר, מציג את פלו ריידה כשהוא בסיבוב הופעות באירופה. הראפר האמריקאי סנופ דוג ניראה בקליפ, כשהוא לוחץ לריידה את היד בהופעה במרסיי.

בנוסף לכך, הקליפ מראה את ריידה מחזיק אייפד מול פניו. הוא גם רוכב על אופני טרון שנוצרו על ידי האחים פרקר.

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "Good Feeling" באתר מיוזיק בריינז
* סרטון השיר "Good Feeling" באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  ד"ר לוק, סירקט, בראיין איזאק, ארש פורנורי, אביצ'י, אטה ג'יימס, לירוי קירקלנד, פרל וודס
2. 1 2  Flo Rida - Good Feeling [Official Video]

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: cffe92c9-7d5d-4185-8231-2f5cb0850998

 |
דיים **ססיל אלן פלורט לה גרנאד** (**Cécile Ellen Fleurette La Grenade**; נולדה ב-30 בדצמבר 1952) היא מדענית גרנדינית, המכהנת מאז 2013 כמושלת הכללית השישית של גרנדה.

ביוגרפיה
--------

ססיל לה גרנאד נולדה למשפחה ובה חמש בנות. אביה הוא עובד ציבור ואמה היא אחות. סבתה מצד אמה, מארי לואיז אוליבייה-סילבסטר (Mary Louise Ollivierre-Sylvester) הייתה האשה הראשונה שנבחרה לכהן בבית המחוקקים של מושבת איי וינדוורד הבריטיים (אנ').

לה גרנאד היא מדענית מזון. היא סיימה לימודים לתואר ראשון בכימיה באוניברסיטת איי הודו המערבית. לאחר מכן סיימה לימודים לתואר שני ודוקטורט במדעי המזון באוניברסיטת מרילנד שבארצות הברית.

לה גרנאד החלה את כהונתה כמושלת הכללית של ארצה ב-7 במאי 2013, לאחר תום כהונתו של קרלייל גלין (אנ').

### תוארי כבוד שהוענקו לה

* הממלכה המאוחדת:
	+ גברת מפוארת של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש
	+ קצינה של מסדר האימפריה הבריטית
	+ דיים של מסדר ג'ון הקדוש
* איטליה: אבירת צלב הצדק הגדול של המסדר הצבאי הקדוש הקונסטנטיניאני של ג'ורג' הקדוש

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ססיל לה גרנאד** בוויקישיתוף
* ידיעה על בחירת לה גרנאד לכהן כמושלת הכללית
**ילנה קונדוליינן** (ברוסית:**Елена Кондулайнен**, נולדה ב-9 באפריל 1958) היא שחקנית שהחלה את הקריירה בברית המועצות וזכתה לפופולריות גדולה בתקופת הפרסטרויקה. בשנת 2002 הוענק לה תואר אמן הכבוד של הפדרציה הרוסית.

ביוגרפיה
--------

ילנה קונדוליינן נולדה ב-9 באפריל 1958 בעיירה במחוז לנינגרד למשפחה בעלת שורשים פינים. לאחר סיום בית הספר היא למדה במכון לאמנויות הבמה בלנינגרד וסיימה אותו בשנת 1983. לאחר סיום הלימודים קונדוליינן החלה לשחק בתיאטרון בלנינגרד.

עוד בתקופת הלימודים ילנה קונדוליינן הצטלמה ססרטה הראשון. הצלחתה הגדולה הייתה בסרט "100 ימים לפני הפקודה" בה היא לראשונה בקולנוע הסובייטי הצטלמה בערום מלא. בעקבות כך היא זכתה לתואר "סמל מין של ברית המועצות".

במהלך הקריירה קונדוליינן שיחקה בכ-40 סרטי קולנוע אך לא הצליחה לשחזר את הצלחתה שהייתה לה בתחילת הקריירה.

ילנה קונדוליינין הייתה נשואה ארבע פעמיים ויש לה שני בנים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ילנה קונדוליינן** בוויקישיתוף
* ילנה קונדוליינן, ברשת החברתית פייסבוק
* ילנה קונדוליינן, ברשת החברתית VK
* ילנה קונדוליינן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* קורות חיים (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2016141776
* VIAF: 8834147907518379210003
* WorldCat: lccn-no2016141776

 |
**ליאורה מוריאל** (באנגלית: **Liora Moriel**; נולדה ב-1949) היא עיתונאית, זמרת, כנרת, פמיניסטית ופעילה חברתית ישראלית שכיהנה כיושבת ראש אגודת הלהט"ב בשנים 1991–1993. הפיקה את פסטיבל המוזיקה הבינלאומי הראשון לנשים ע"ש ז'קלין די פרה, שנערך בבאר שבע.

ביוגרפיה
--------

מוריאל נולדה וגדלה בתל אביב. בגיל 10 עברה עם משפחתה לקנדה. בגיל 19 עלתה לישראל לבדה. היא בעלת תואר ראשון בסוציולוגיה ובפסיכולוגיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בגיל 30 הגיעה לבאר שבע ללמוד בבית הספר לאמנות. בשנות ה-90 עברה להתגורר במיתר עם בת הזוג שלה סוזן קירשנר. 

בשנות ה-80 שימשה מוריאל כתבת ג'רוזלם פוסט בנגב וצלמת וכתבת בעיתון דבר בדרום.

בסוף יוני 1986 הפיקה את פסטיבל המוזיקה הבינלאומי הראשון לנשים שנערך בבאר שבע והוקדש ליצירות של מלחינות נשים מכל התקופות, הלאומים והז'אנרים.

מוריאל עמדה בראש העמותה לקידום החינוך והתרבות בנגב וכיו"ר ניהלה את "פסטינגב - פסטיבל בינלאומי למוזיקת עמים" שנערך בספטמבר 1990. 

מוריאל ערכה את העיתון נתיב נוסף בין השנים 1991–1994.

בשנת 1991 הניחה מוריאל, כיו"ר אגודת הלהט"ב זר במוזיאון יד ושם, לזכר הקורבנות ההומואים שנרצחו בשואה. היא התבקשה לעזוב את המקום והזר הוסר. במסגרת שבוע הגאווה שנערך ביוני 1992 היא הגיעה בראש קבוצת פעילות ופעילים ליער להב לציון 13 שנים לנטיעת 3000 עצים ביער להנצחת להט"בים שניספו בשואה ובמלחמת העצמאות. בסוף דצמבר 1992 נפתח קו שירות חדש 056, לשיחות וייעוץ עם פסיכולוגים לאנשי הקהילה ומשפחותיהם.

בתקופתה כיו"ר האגודה, תוקן החוק לשוויון ההזדמנויות בעבודה, שנאסרה הפליה מחמת נטייה מינית, מד"א הכיר בזכותן של בנות זוג לסביות לצורך ביטוח דם ונערך ההפנינג הגאווה הראשון בישראל בגינת שינקין.

מוריאל לימדה בחוג לאנגלית באוניברסיטת מרילנד, שם קיבלה את הדוקטורט שלה בספרות על דמותו של היהודי בקולנוע ובספרות בארצות הברית בשנים 1927–1947.

מוריאל כתבה את הביוגרפיה של ברברה סטרייסנד באנציקלופדיה לנשים יהודיות באנגלית.

כיום חיה מוריאל עם קירשנר בסילבר ספרינג (אנ') במרילנד שבארצות הברית והן אמהות לזוג תאומים.

ספריה
-----

* **מי ומה - נשים בישראל**

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל להט"ב** |

* ליאורה מוריאל: דף המחברת באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית)
* עדי יותם, אף מילה על לסביות, חדשות, 11 ביוני 1993
* יואב בירנברג, גאים להציג, חדשות, 4 ביולי 1993

הערות שוליים
------------

1. ↑  מרק סגל, אנשים השבוע - נשות המוסיקה, מעריב, 2 במאי 1986.
2. ↑  חנה ידור, צלילים נשיים במדבר, מעריב, 18 ביוני 1986
3. ↑  הגר רם, המדבר מתעורר - פסטינגב, חדשות, 7 בספטמבר 1990
4. ↑  גבי ניצן, נעדרים 3000 עצים עם נטיות, חדשות, 30 ביוני 1992
5. ↑  החיים מחוץ לארון - חדש: שירות טלפוני להומוסקסואלים ולסביות, חדשות, 29 בדצמבר 1992
6. ↑  עדי יותם, תקדים: מד"א מכיר בלסביות כבנות זוג לצורך ביטוח דם, חדשות, 28 באוקטובר 1993
7. ↑  לצאת מהארון בשינקין: האירוע ששינה את פני הקהילה הגאה, באתר טיים אאוט, ‏2018-05-30
8. ↑  אימי גינצבורג, אישה עסוקה - מי היא, מה היא, מעריב, 31 באוקטובר 1989

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007420927505171
* VIAF: 33298773
* WorldCat: lccn-n80079073

 |
האופה - ציור מאת יופ אדריאנסזון ברקהיידה (אנ'), בסביבות 1681
**אין הנחתום מעיד על עיסתו** הוא ביטוי שנטבע בצורתו זו בספרות העברית החדשה ומשמעותו היא שלא ראוי שאדם יעיד על איכות מוצריו מכיוון שהוא אינו אובייקטיבי.

מקור הפתגם
----------

בספרות חז"ל ישנו מקור המופיע מספר פעמים ועוסק בנחתום ועיסתו. כך למשל: "אמ' ר' חייה רבה. עלובה העיסה שנחתומה מעיד עליה שהיא רעה" (בראשית רבה, פרשה ל"ד, סימן י').

הרעיון שהתהילה של האדם צריכה לבוא מאנשים זרים, שרואים את התוצאות האמיתיות של המעשים שלו, ולא מפיו שלו עצמו, שכן הוא לא יכול להעריך את פעולותיו באופן אובייקטיבי מובע גם במשלי: ""יְהַלֶּלְךָ זָר וְלֹא פִיךָ, נָכְרִי וְאַל שְׂפָתֶיךָ".

שימושים בעברית המודרנית
-----------------------

לביטוי משמעות דומה לזה של "יהללך זר ולא פיך", אך כפי שמובא למעלה, יכול לשמש גם במקרים בהם האדם מעיד על יצירתו שהיא גרועה.

לביטוי משמעות נוספת, לפיה אין להסיק מהמוניטין של אדם (או, במובנים מודרניים יותר, המוניטין של חברה או של מותג) על איכות מוצריו, אלא יש לשפוט כל מוצר במנותק מהיצרן.

בעיתון "על המשמר" משנת 1943 נכתב: "בדרך כלל מקובל כי **אין הנחתום מעיד על עיסתו**. אולם כפי הנראה שאמרה זו מופנית רק כלפי פשוטי העם... מה שאין כן רמי היחש והמעלה. הם מעידים השכם והערב על טיב עיסתם: 'אני הנני הלוחם הוותיק והיחיד לאחדות, לאחווה, חירות ודמוקרטיה, אני ואין בלתי...".

ב"מעריב" משנת 1986 מופיעה כתבה על דוד מגן. כשנשאל איזה ראש עירייה היה, הוא ענה: "**אין הנחתום מעיד על עיסתו**... אבל לא שכח להזכיר שלאחרונה נבחר בקולותיהם של יותר משבעים אחוז מהמצביעים".

ב"הארץ" משנת 2018, בכתבתה של חברת הכנסת מירב בן-ארי, טוען יולי אדלשטיין כלפי האשמותיו של העיתונאי גדעון לוי: "אמנם **אין הנחתום מעיד על עיסתו**, אך את מה שהספקתי לעשות בקדנציה הזאת, שהיא הראשונה שלי, לא יוכל לוי לקחת ממני. בשלוש השנים האחרונות שיניתי את החיים לאנשים במדינה...".

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **אין הנחתום מעיד על עסתו** |

* "י דע עץ הזית סובב בעולם", **מעריב**, 20 באוקטובר 1967 (כתבת פרסומת)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מילון אבן שושן
2. ↑  ראו לעיל בקישורים חיצוניים
3. ↑  פ. טובין, "המעמידים פנים", **על המשמר**, 28 בדצמבר 1943
4. ↑  "אלוהים אחד ואין שני", **מעריב**, 26 בספטמבר 1986
5. ↑  מירב בן-ארי, "ומה עם מצב הנשים בעוטף עזה?", **הארץ**, 3 ביוני 2018
**קיכלי הרים כחול** (שם מדעי: *Sialia currucoides*) הוא מין של ציפור שיר ממשפחת הקיכליים החי בטבע במערב אמריקה הצפונית למורדות הרי הרוקי ונודד דרומה בחורף.

הקיכלי הוא הציפור הלאומית של המדינות: איידהו ונבדה.

תיאור
-----

קיכלי זה מגיע לאורך 15.5-18 ס"מ, בעל מוטת כנפיים של 11-14.2 ס"מ ומשקלו 24–37 גרם. הוא בעל דו-צורתיות זוויגית בולטת, כאשר הזכרים בעלי גוון כחול מלא, בעוד הנקבות בעלות גוני תכלת אפור והראש והחלק התחתון אפור. הם בעלי מקור חד ושחור ואישונים שחורים. בטבע הקיכלי יכול לחיות בין 6 עד 10 שנים.

הקיכלי הוא אוכל כל, כאשר במשך הקיץ תזונתו מתבססת בעיקר על חרקים או עכבישים, בעוד במשך החורף הוא ניזון בעיקר מפירות יער.

זוהי ציפור השוכנת לאורך מערב אמריקה הצפונית בין אלסקה ודרום קנדה עד לצפון מקסיקו, כשבחורפים היא נודדת דרומה. בהתאם לתקופת השנה, הם עשויים להיות בסביבות משתנות בין הרים, ערבות עשב פתוחות או חורשים פתוחים יחסית.

הקיכלים מקננים בין הענפים בחללים טבעיים ולעיתים גם בתיבות קינון. בקן הנקבה מטילה ארבע עד חמש ביצים כחולות בצבעם, אותם שני ההורים מגדלים. הביצים בוקעות כעבור שבועיים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קיכלי הרים כחול** בוויקישיתוף
* קיכלי הרים כחול, באתר ITIS (באנגלית)
* קיכלי הרים כחול, באתר NCBI (באנגלית)
* קיכלי הרים כחול, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* קיכלי הרים כחול, באתר Internet Bird Collection (באנגלית)
* קיכלי הרים כחול, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  קיכלי הרים כחול באתר הרשימה האדומה של IUCN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007548443405171
* LCCN: sh85087772

 |
הרבנית **ציזיא חנה מזל** (נפטרה בכ"ד בטבת ה'תקצ"ז) הייתה בתו של רבי זאב וולף מצ'רני-אוסטראה, ואשת רבי ישראל אברהם מזל מצ'רני-אוסטראה. היא מילאה את מקום בעלה באדמו"רות.

תולדות חייה
-----------

נולדה לרבי זאב וולף בעיר צ'רני-אוסטראה. אביה שימש כאדמו"ר ורב העיר. נישאה לרבי ישראל אברהם מזל, בן רבי משולם זושא מאניפולי. לאחר נסיעת אביה לארץ ישראל בשנת תק"נ, מילא בעלה את מקום חמיו באדמו"רות וברבנות העיר.

לאחר פטירת בעלה בכ"א בטבת תקע"ד מילאה את מקומו באדמו"רות. בהקדמת הספר מנורת זהב, שיצא בוורשה תרס"ב, מסופר כי כאשר ביקר בעיר רבי מרדכי מטשרנוביל הוא השתתף בסעודה שלישית שערכה.

בשנת תקצ"א עלתה לארץ ישראל והתיישבה בעיר טבריה. בכ"ד בטבת תקצ"ז נהרגה ברעידת אדמה שפקדה את העיר. נטמנה במקום קבורת האדמו"רים בחלקת תלמידי המגיד ממזריטש שבבית הקברות היהודי העתיק בטבריה, בסמוך לקבר אביה. 

השאירה ארבעה בנים ובת. בנה רבי פנחס, חתן רבי משה מסלאוויטא, נותר באוקראינה לאחר עליית אמו ומילא את מקום אביו ברבנות. חתנה היה רבי דוד טברסקי מטאלנא.

צאצאה, הרב ישראל אברהם מזל, איתר את מקום קברה כשעלה לישראל בראשית שנות השבעים. ב-2019 הקים מכון אהלי צדיקים מצבה מחודשת על קברה, לצד המצבה העתיקה.

לקריאה נוספת
------------

* הקדמת הספר "מנורת זהב", עמודים י-יד
* קורות חייה וסיפורים על ציזיא חנה באתר 'זושא - מגלים את הסיפור החסידי'
* זאב קיציס, ‏האדמו"רית שנשכחה: בעקבות המנהיגה הרוחנית שנסחפה בשיטפון, בעיתון מקור ראשון, 22 בינואר 2020

הערות שוליים
------------

1. ↑  זאת בשל היותם מחותנים באותה תקופה, כאשר בתה יענטא דבורה הייתה מאורסת לבנו רבי דוד
שגיאות פרמטריות בתבנית:מקורות   
פרמטרי חובה [ נושא ] חסרים 


פירוש נוסף ערך זה עוסק בשד מיתולוגי. אם התכוונתם לסרט בכיכובם של טום קרוז ומורגן פרימן, ראו אבדון (סרט, 2013).
אבדון נלחם בכריסטיאן, איור מהספר מסעות ההלך מאת ג'ון באניין
**אֲבַדּוֹן** הוא, במסורות מסוימות, השד השולט במדור הגיהנום השביעי. שמו שאוב מהמילה העברית אבדון.

המילה אבדון מופיעה במקרא, בספרים תהילים, משלי ואיוב, במשמעותה זהה לזו בת ימינו. בספר חזון יוחנן (פרק ט', פסוקים ז'–י"א) אבדון מכונה "המשחית" ו"מלך הארבה" על ידי יוחנן עצמו:

> 
> "וְשִׁרְיֹנִים לָהֶם כְּשִׁרְיֹנֵי בַרְזֶל וְקוֹל כַּנְפֵיהֶם כְּקוֹל מַרְכְּבוֹת סוּסִים רַבִּים עֲרוּכִים לַמִּלְחָמָה׃ וּזְנָבוֹת לָהֶם כְּזַנְבוֹת עַקְרַבִּים וְעֳקָצִים בְּזַנְבוֹתָם וְהָשְׁלְטוּ לְעַנּוֹת אֶת־בְּנֵי הָאָדָם חֲמִשָּׁה חֳדָשִׁים׃ וּמַלְאַךְ הַתְּהוֹם הוּא מֶלֶךְ עֲלֵיהֶם וּשְׁמוֹ אֲבַדּוֹן בְּעִבְרִית וְאַפּוֹלְיוֹן בִּיוָנִית׃.
> 
> 
> 
> — חזון יוחנן, פרק ט'
> 

במזמור שנמצא באחת ממגילות ים המלח, אשר נחשפו בשנת 1947, מסופר על "שאול האבדון" ועל "שטף הבליעל אשר הציף את אבדון". ממסמכיו העתיקים של פילון האלכסנדרוני, פילוסוף יהודי שחי באלכסנדריה בין השנים 20 לפנה"ס–50 לספירה, אבדון מצוין כמקום – שאול או גיהנום – ולא כשד או מלאך. נראה כי היה זה יוחנן הקדוש אשר שייך לשד מסוים את השם אבדון. בכתב מן המאה ה-3 הקרוי "מעשי תומאס", אבדון הוא שמו של שד, או השטן עצמו. בין היתר, אבדון זוהה כמלאך המוות וההרס, שד המצולות, והעומד בראש היררכית השדים במקביל לשד סמאל התלמודי.

בכישוף ובאלכימיה, אבדון הוא המלאך המשחית של חזון אחרית הימים. בספרו של המלומד הבריטי מסוף המאה ה-18 פרנסיס בארט,‏ *The Magus* ("הקוסם"), מתואר אבדון בציור צבעוני כאחד מן השדים הרשעים. במיתוס הימיביניימי, אבדון שימש כמילה נרדפת לגיהנום או לשליטו, ובספר חזון יוחנן, כאמור, הוא תואר כמלאך התהום הנוצרי. כמו כן, נראה כי אבדון הוא השד המקביל לאל היווני אפוליון, המתואר בברית החדשה כמובילם של שדי הארבה אשר יפרצו אל פני האדמה באחרית הימים.

בתורות העל-טבעיות, אבדון מקושר אל צבעי האדום, החום והירוק, לעונת החורף וחודש ינואר בפרט, לשבת, לאינטואיציה, להקרבת קורבן ואתגר, לאבן האודם ולחרב. סמלו בקלפי הטארוט הוא קלף ה"שיפוט".[דרוש מקור]

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אבדון** בוויקישיתוף
* אבדון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 115118624

 |
מבנה מכבי האש ההיסטורי, כיום מרכז מידע לתיירים
כנסיית יוחנן המטביל הלותרנית בעיר משנת 1863
**קרדלה** (באסטונית: **Kärdla**) היא בירת מחוז היו והעיר היחידה באי האסטוני היומאה. קרדלה משמשת כיום כבירת הנפה הכפרית היומאה.

גאוגרפיה
--------

קרדלה מוקפת כולה בידי נפת פהלפה ומפרץ טָרֵסְטֶה. היא ממוקמת בחופו הצפון-מזרחי של היומה. בכיוון דרום-מזרח לעיר נמצא מכתש קרדלה, אשר קוטרו 7 ק"מ והוא בן 455 מיליון שנים בערך (אורדוביק עליון). המכתש אינו נראה מעל פני האדמה. מספר נחלים קטנים זורמים דרך העיר. יש גם בארות ארטזיות בקרדלה.

היסטוריה
--------

בשנת 1564 מוזכר הכפר קרטילבי Kärtillby לראשונה בכתובים. תושביו היו שוודים. הם הגיעו, ככל הנראה, כבר במאה ה-14 מאזורים דוברי שוודית בפינלנד לאי היומאה.
בשנת 1470 העניק אדון המסדר הליבוני, יוהאן וולטוס פון הרזה, סמכויות נרחבות לתושבים, בעיקר שחרורם ממעמד הצמיתים.
במאה ה-18 השתוללה המגפה השחורה באי. רבים מתושבים קרדלה נספו ובשנת 1810 כמעט ולא נותרו שוודים ביישוב, שנספח תחת השם "קרטלהוף" Kertelhof ליישוב הסמוך פרטסי (Partsi).
קרדלה התפתחה רבות בזכות מפעל טקסטיל שהקימו האחים פטר לודוויג והיינריך גאורג לבית אונגרן-שטרנברג בשנת 1830. האחים היו גרמנים-בלטים וקיבלו סיוע כספי מחברה בטאלין (Clayhills & Co). המפעל העסיק בראשיתו 210 עובדים. המפעל (משנת 1874, Dago-Kertelsche Tuchfabrik) נמנה עם הגדולים בכל אסטוניה ונודע באיכות מוצריו. בשנת 1913 העסיק כ-600 עובדים (כמחצית מאוכלוסיית האי).
בשנים 1860 - 1883 פעל בקרדלה גם מפעל מכונות גדול.
בשנת 1849 נבנה ביישוב גם נמל.

קרדלה הוכרזה כעיר באופן רשמי בשנת 1938.
בית החרושת לטקסטיל הולאם בדצמבר 1940 בעקבות הכיבוש הסובייטי של אסטוניה ושינה את שמו.

בנייני המפעל ההיסטוריים נהרסו ברובם על ידי הצבא האדום בקיץ 1941 במהלך נסיגתו מפני ההתקפה הגרמנית על ברית המועצות.
במהלך הקרבות בין הצבא האדום לוורמאכט במלחמת העולם השנייה, בשנת 1944, הופצצה קרדלה מן האוויר ועקב כך נהרסו הנמל ובתים רבים.
הבניינים היחידים שנותרו בנמל הישן הם המחסן וחנות הצמר של המפעל.

השחזור של המרינה בקרדלה הסתיים בסוף 2013. במרינה החדשה יכולים לעגון 80 כלי שיט. המרינה מוגנת מרוחות ומציעה מגוון שירותים.

קרדלה שימשה עד לרפורמה המנהלית ב-2017 כנפה עירונית ומשמשת כיום כבירת הנפה הכפרית (Hiiumaa Parish).

דמוגרפיה
--------

| שנה | אוכלוסייה |
| --- | --- |
| 2011 | 3,050 |
| 2000 | 3,672 |
| 1989 | 4,126 |
| 1979 | 3,426 |
| 1970 | 2969 |
| 1959 | 2,688 |
| 1939 | 1,524 |
| 1934 | 1,454 |
| 1922 | 1,580 |
| 1897 | 1,718 |

כיום
----

מרכז החיים והבילוי של תושבי האי סובב סביב קרדלה. בעיירה שני מוסדות וותיקים המושכים אליהם תיירים ומקומיים כאחד. לב העיירה - קפה Gahwa המהווה מרכז לאמנים רבים מכל אסטוניה וRannapaargu מסעדה וותיקה במבנה ייחודי השוכן על החוף.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרדלה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  [ visit estonia
Official tourist information website], Kärdla Marina

| הנפות והיישובים של מחוז היו |
| --- |
| נפות כפריות | היומאה | סמל מחוז היו |
| נפות לשעבר | אמאסטה • היו • פיהאלפה • קורגסארה • קיינה (נפה כפרית) • קרדלה (נפה עירונית) |
| יישובים | קורגסארה • קיינה • קרדלה |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007567398005171
* GND: 1048030830
* LCCN: n90697123
* MusicBrainz: 12882a11-da5e-4ac8-b241-715a61bce2ec
* SUDOC: 067079709
* VIAF: 135001850
* WorldCat: lccn-n90697123

 |
**ליאו גורדון לאפורט** (נולד ב-29 בנובמבר 1956) הוא כתב טכנולוגיה אמריקאי, שדרן, סופר ויזם.

רקע
---

לאפורט, בנו של גאולוג, החל ללמוד היסטוריה סינית באוניברסיטת ייל עד שהחליט לפרוש בשנתו השלישית כדי לרדוף אחר חלומו להפוך לשדרן רדיו וטלוויזיה, שם נודע בשמות שמות הרדיו הראשונים שלו דייב אל (Dave Allen) ודן הייז (Dan Hayes). החיבור לתחום המחשבים החל עם קבלתו את המחשב אישי הראשון שלו ה-אטארי 400.

טלוויזיה ורדיו
--------------

לאפורט היה שותף בכמה תוכניות הקשורות לטכנולוגיה. בשנת 1991 הנחה את התוכנית "דבורק על מחשבים"(כמנחה שותף לצד הסופר והשדרן הטכנולוגי ג'ון דבוראק), בהמשך הנחה את התוכנית "לאפורט על מחשבים" בתחנות הרדיו KGO Radio ו-KSFO בסן פרנסיסקו.

בשנת 1997, זכה לפורט בפרס אמי של צפון קליפורניה על תפקידו כ"דב נול"(Dev Null), דמות וירטואלית שנורה על ידי לכידת תנועה בתוכנית The Site ברשת הטלוויזיה האמריקאית MSNBC.

בשנת 1998 לאפורט יצר והנחה בשיתוף עם כמה מגשים את התוכנית "שומר המסך" (*The Screen Savers*), ואת הגרסה הראשונה לתוכנית "*Call for Help" ברשת הטלוויזיה ZDTV* (שלימים הפך לערוץ TechTV) תוכנית בה היו מתקשרים הצופים בשידור חי עם שאלות ובעיות בנושאי מחשבים ושאר וטכנולוגיות, וצוות המנחים היה משיב לשאלות הצופים בשידור חי.

לאפורט הנחה תוכנית יומית בשם "המעבדה עם ליאו לאפורט (*The Lab with Leo Laporte*), שהופקה בוונקובר קנדה ושודרה במשך כשנתיים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ליאו לאפורט** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ליאו לאפורט
* ליאו לאפורט, ברשת החברתית פייסבוק

* ליאו לאפורט, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* ליאו לאפורט, ברשת החברתית אינסטגרם

* ליאו לאפורט, באתר פליקר

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 3187 2339
* LCCN: n95055917
* VIAF: 65718399
* WorldCat: lccn-n95055917

 |
**טנק מרכבה סימן 1** הוא הדור הראשון של טנק המרכבה. כבר בטנק זה ניתן לראות את יישום העקרונות המנחים בסדרת טנקי המרכבה: המנוע ממוקם מלפנים, ומשמש כחלק מההגנה על הצוות. מחשבה רבה הושקעה בעיצוב הפנים והנדסת האנוש שלו איכותית, ביחס לטנקים בני דורו. סימן הזיהוי הבולט ביותר שלו הוא ה"חצאית" או "האוזניים" - הבליטה המעוגלת בצידי הצריח, בחיבור לתובה. מאחר שגם למרכבה סימן 2 "חצאית" דומה, קשה להבדיל ביניהם, אך אפשרי לעשות זאת לפי חוליות זחל וכבל גרירה המחוברים ל"חצאית". סממן חיצוני נוסף המאפשר זיהוי מרחוק הוא העדרם של סלי תובה (סלי חי"ר) וקיומה של מרגמה חיצונית על דופן הצריח בצד המפקד (בשאר סימני המרכבה המרגמה היא פנימית).
מרכבה סימן 1 עבר שינויים רבים בטרם הושק סימן 2. בתחילה מחשב הירי היה ללא מערכת לומדת ואמצעי ראיית הלילה הותקן רק בעמדת המפקד. תריס הפליטה לגזי המנוע היה בעל שני פתחים משני צידי הטנק והצריח היה כמעט ללא מיגון. עם השנים חלק מטנקי המרכבה סימן 1 הוסבו למרכבה סימן 2. בגרסתו האחרונה, מספר גדודי מילואים השתמשו במרכבה סימן 1 שנערכו בו מספר שינויים: אמצעי ראיית לילה פאסיבי הותקן לתותחן ובחלק מהטנקים הותקן אף אמר"ל תרמי. מחשב הירי שודרג ומספר מערכות נוספות בתוך הצריח שופרו אף הן. מספר הפגזים המקורי, 62, הופחת ל-54 לטובת תחמושת נוספת למרגמה; זרקור הקסנון, שהיה אמצעי הכינון בלילה, הוסר. שערות שולמית הוספו וכיום ההבחנה החיצונית בין סימני 1 ו-2 היא רק על בסיס סלי חי"ר (שאינם קיימים בסימן 1), סל צריח (קטן יותר בסימן 1), כבל גרירה והמרגמה. חלק מאנשי הצוות ששירתו על מרכבה סימן 2 הוסבו לשירות מילואים על גבי סימני 1.

מרכבה סימן 1 השתתף במבצע שלום הגליל, שכלל לחימה של צבא מול צבא, לחימה של צבא מול גרילה בשטח פתוח ולחימה בשטח בנוי. בעקבות המלחמה התקבל משוב רב על ביצועי הטנקים ואילו שיפורים ותיקונים יש לבצע בהם. חלק גדול מהתיקונים והשיפורים בוצע בדגם הבא מרכבה סימן 2 וחלק אחר בוצע בדגם של שנות התשעים: מרכבה סימן 3.

מיגון הטנק שופר משמעותית כבר בעת שירותו: לטנק הוספו פלטות בזוקה (התקני מיגון המגנים על המזקו"ם): בתחילה פלטות פלדה דקות ולאחר מכן פלטות עבות בעלות מיגון מרוכב סודי בהרכבו. מיגון נוסף הוסף לצריח, ושערות שולמית, שרשראות ברזל היוזמות את הגביש הפיאזואלקטרי ברש"ק חלול, הותקנו בחלקו האחורי של הצריח, בשל הקושי למגן אזור זה.

גלריה
-----

* מרכבה סימן 1 - מבט מהחזיתמרכבה סימן 1 - מבט מהחזית
* מרכבה סימן 1 - מרכבה מהצד (פרופיל)מרכבה סימן 1 - מרכבה מהצד (פרופיל)
* מרכבה סימן 1 - מבט מאחורמרכבה סימן 1 - מבט מאחור

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טנק מרכבה סימן 1** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  ישראל: **דו"ח על צה"ל**, של המכון למחקרי ביטחון לאומי (INSS)‏, 2014

|  טנק המרכבה |
| --- |
| הטנקים בסדרה | טנק מרכבה סימן 1 • טנק מרכבה סימן 2 • טנק מרכבה סימן 3 • טנק מרכבה סימן 4 • מרכבה ברק |  |
| רק"ם מבוסס מרכבה | נמ"ר • נמ"ר הנדסי • שולף • אופק • פר"ג |
| מערכות לחימה | תותח תעש 120 מ"מ • ברק זוהר (ב"ז) • מעיל רוח (מערכת הגנה אקטיבית) |
| נושאים קשורים |  צבא הגנה לישראל •  חיל השריון •  מנהלת המרכבה והרק"ם (מנת"ק) |
**אסיד רוק** הוא תת-ז'אנר במוזיקת רוק, שהתפתח מגראז' רוק ותרם להתפתחות תת-התרבות הפסיכדלית. בז'אנר משתמשים לרוב בדיסטורשן, מילים המתייחסות לסמים, וג'אמים ארוכים. ההבחנה בין אסיד רוק לבין ז'אנרים אחרים כמו גראז' רוק, פרוטו-מטאל ורוק כבד המבוסס על בלוז אינה תמיד חדה וברורה.

לעיתים משתמשים במונח "אסיד רוק" (ששמו מגיע מהכינוי "אסיד" לסם אל אס די) כמילה נרדפת לרוק פסיכדלי, אך המונח גם יכול להתייחס לתת-ז'אנר עם מוזיקה עוצמתית יותר מאשר הרוק הפסיכדלי. אסיד רוק שונה מסגנונות פסיכדליים אחרים בכך שהוא יותר כבד ורועש מהם. אסיד רוק התפתח בעיקר באזור החוף המערבי בארצות הברית, והיה שונה מהפסיכדליה הבריטית בכך שהיה פחות אקסטרווגנטי ומשונה. בניגוד לפסיכדליה הבריטית, האמנים האמריקאים התמקדו יותר בקיצונים החיוביים והשליליים בחוויה הפסיכדלית.

כשהתנועה התקדמה אל שנות השישים המאוחרות ושנות השבעים, אלמנטים של אסיד רוק התפתחו והתפצלו לשני כיוונים, חלק אחד לרוק הכבד ולהבי מטאל והחלק השני אל הרוק המתקדם. בשנות התשעים, תת-הז'אנר סטונר מטאל שילב אסיד רוק עם סגנונות כבדים אחרים כמו גראנג', וחידש את הריפים והג'מים הארוכים של האסיד רוק ושל המטאל המושפע מהרוק הפסיכדלי.

אמנים בולטים
------------

* בלאק סבאת'
* ג'ימי הנדריקס
* ג'ניס ג'ופלין
* ג'פרסון איירפליין
* גרייטפול דד
* דיפ פרפל
* הדלתות
* סנטנה
* קרים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph224294

 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  **Encyclopedia of Recorded Sound**, Routledge, 2004, מסת"ב 9781135949501. (באנגלית)
2. ↑  **Browne, Ray Broadus; Browne, Pat. The Guide to United States Popular Culture. .**, Popular Press, 2001, עמ' 8. (באנגלית)
**פול גוסטב דוֹרֶה** (בצרפתית: **Paul Gustave Doré**;‏ 6 בינואר 1832 – 23 בינואר 1883) היה צייר ותחריטאי צרפתי שהתפרסם בציורי התנ"ך שלו, אך גם באיוריו לספרים של רבלה, בלזק, דנטה, מילטון, קולרידג' וספרו הקלאסי של סרוואנטס "דון קישוט".

בציוריו יש נטייה לפן הדרמטי והגרוטסקי. סגנונו השפיע על ציירים שבאו אחריו, כגון ואן גוך.

ביוגרפיה
--------

משפחתו של לוט נסה מסדום. אשת לוט נותרת מאחור. מאת גוסטב דורה
דורה נולד בשטרסבורג. הוא פרסם את ציורו הראשון בגיל 15.

בשנת 1853 נתבקש לאייר את יצירות הלורד ביירון. במהרה צבר פופולריות בבריטניה ואייר מיני יצירות, בהן מהדורה חדשה של התנ"ך ואת ספרו של אדגר אלן פו, "העורב". בשנת 1865 פרסם את תנ"ך דורה. הצלחת הספר הביאה לתצוגה מרשימה בשנת 1876 בלונדון, והקמת גלריית דורה ברחוב ניו-בונד.

בשנת 1869 הציע בלאנשרד ג'רולד, בנו של דאגלס ויליאם ג'רולד, כי השניים יעבדו יחדיו כדי ליצור פורטרט מקיף של לונדון. ג'רולד קיבל את השראתו מרעיון המיקרוקוסמוס של לונדון שנוצר בשנת 1808.

דורה חתם על פרויקט חמש-שנתי עם המוציאים לאור גרנט ושות', לפיו היה על דורה לשהות בלונדון שלושה חודשים מדי שנה. משכורתו עמדה על 10,000 פאונד לשנה. הספר "לונדון: העלייה לרגל", יחד עם 180 גילופיו של דורה, פורסם בשנת 1872. הספר היה להצלחה מסחרית, ודורה קיבל הזמנות ממוציאים לאור בריטים אחרים.

חרף הצלחתו המסחרית, מבקרים רבים לא אהדו את הספר. חלקם הוטרדו מהעובדה שהאמן התמקד בעוני שהתקיים בלונדון. דורה אף הואשם, על ידי ביטאון האמנות (Art Journal), שציוריו הם "יותר המצאה מאשר העתקה". *Westminster Review* טען כי "דורה מעניק לנו איורים בהם מוצגים ההמוניים והגסים שבמאפיינים החיצוניים".

עבודותיו המאוחרות כללו את "גן העדן האבוד", "אידיליות המלך", כתבי תומאס הוד ו"הקומדיה האלוהית". עבודתו הופיעה, כמו כן, בחדשות לונדון המאוירות. דורה ביצע תחריטים נוספים של משלי לה-פונטיין המפורסמים, ו"שירת יורד-הים הישיש" של סמואל טיילור קולרידג' .

בשנת 1875 צייר כ-100 איורים לספר של ז'וזף-פרנסואה מישו על תקופת מסעי הצלב.

דורה המשיך לאייר ספרים עד מותו בפריז בגיל 51. הוא קבור בבית הקברות פר לשז בעיר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גוסטב דורה** בוויקישיתוף
* אסופה של ציורי התנ"ך של גוסטב דורה, באתר "מקראנט"
* גוסטב דורה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* כתבי גוסטב דורה בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
* גוסטב דורה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* גוסטב דורה (1832-1883), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007260523005171
* AGSA: 3169
* BIBSYS: 90108664
* BNC: 000035474
* BNE: XX1164088
* BnF: cb119004228 (data)
* CANTIC: a10465674
* CiNii: DA01388532
* DSI: 5369
* GND: 118526839
* ICCU: CFIV014343
* ISNI: 0000 0001 2278 6962
* KulturNav: ad3def5d-850d-452d-b52c-d62439c5a7cb
* LCCN: n79089221
* LNB: 000021106
* Léonore: 119340
* MusicBrainz: 8a472a6b-9b4c-4091-8afc-936e03d60698
* NDL: 00438124
* NGV: 933
* NKC: jn19990001823
* NLA: 35041510
* NLG: 65391
* NLK: KAC199633586
* NLP: a0000001178672
* NSK: 000025157
* NTA: 068493592
* RERO: 02-A022685035
* RKD: 23890
* SELIBR: 183977
* SNAC: w65b04n0
* SUDOC: 026835061
* TePapa: 629
* Trove: 809512
* ULAN: 500013657
* VcBA: 495/83618
* VIAF: 41839207
* WorldCat: lccn-n79089221

 |
תבליט באנדרטה שהוקמה בדיסטומו לזכר הטבח
**טבח דיסטומו** (ביוונית: Σφαγή του Διστόμου) הוא טבח שביצעו חיילי האס אס בתושבי דיסטומו, עיר במרכז יוון 105 ק"מ צפון-מערבית לאתונה, במהלך מלחמת העולם השנייה.

מהלך האירועים
-------------

עם הפלישה לנורמנדי ב-6 ביוני 1944 הגבירו הפרטיזנים היוונים את התקפותיהם על הגרמנים. במקום שהתה הדיוויזיה המשוריינת ה-4 של האס אס.

בבוקר 10 ביוני 1944 נע טור משוריין לעבר דיסטומו. בדרך החיילים פתחו באש על איכרים, הרגו חמישה ושבו שנים עשר כבני ערובה. ההוראות שקיבלו היו: על כל גרמני הרוג יש להרוג 50 יוונים, ועל עשרה גרמנים הרוגים יש לחסל כפר שלם.

השיירה נעצרה במרכז העיירה, והכומר המקומי נחקר על הימצאות פרטיזנים באזור. משלא קיבלו תשובות לשאלותיהם, השאירו במקום כוחות שנועדו להפחיד את האוכלוסייה, והטור עזב את דיסטומו. קילומטרים ספורים מהעיירה הותקפו כלי הרכב על ידי כוח פרטיזנים גדול. בקרב נהרגו 40 גרמנים.

השיירה חזרה לדיסטומו. 12 בני הערובה הוצאו מיד להורג בפומבי, וניתנה הוראה לבצע טבח בתושבי העיירה כנקמה. הגרמנים חדרו לבתים והרגו כל מי שנקרה בדרכם, מתינוקות שטרם הוטבלו ועד לזקנים. הבתים נשדדו ונשרפו.

בסך הכול נהרגו 218 אזרחים.

הכרה והנצחה
-----------

באותו יום ממש אירע הטבח בכפר הצרפתי אורדור-סור-גלאן, ובדיוק שנתיים לפני כן אירע הטבח בכפר הצ'כי לידיצה. ב-10 ביוני נערכות אזכרות בשלושת המקומות האלה.

ממשלת גרמניה לא הכירה באחריות לטבח דיסטומו - כמו גם לטבח בקלבריטה - והאחראים לכך לא נענשו.

במקום אנדרטת זיכרון ומוזיאון בו מוצגים גולגולות ועצמות של הנרצחים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טבח דיסטומו** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4694816-8

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בארגון. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו החוויה הישראלית (פירושונים).

"**החוויה הישראלית**" הוקמה בשנת 1958 כאגף במחלקה לנוער וחלוץ של ההסתדרות הציונית העולמית. אגף זה יזם ואירח תוכניות חינוכיות של כלל העולם היהודי, החל מבתי ספר, תנועות נוער, ארגונים ומוסדות, משלחות מבוגרים, פדרציות בתי כנסת ועוד, לחוויה משמעותית ומעצבת בישראל. יו"ר הדירקטוריון היא חנה פרי-זן, ומנכ"ל הארגון הוא אבנר לש.

חברת "החוויה הישראלית" שירותי תיירות חינוכית בע"מ הוקמה בשנת 1999 כחברה בת של הסוכנות היהודית.

מטרת הארגון
-----------

חזונה ויעדיה של "החוויה הישראלית" הם חיזוק הזהות היהודית של הדור הצעיר היהודי בתפוצות ולהעשיר את הקשר עם החברה הישראלית, וזאת, באמצעות ביקור משמעותי בארץ. לשם כך, ב"חוויה" מערך תוכניות ולוגיסטיקה, אנשי ביטחון ובטיחות מאגר מרצים ובעלי מקצוע מבוקשים וכן, קשר לארגונים ועמותות שונות לצורך מפגשים עם צעירים ישראלים שונים.

בשנים האחרונות מובילה חברת "החוויה הישראלית" את התיירות הנכנסת לישראל. בשנים האחרונות הגיעו למעלה מ-30 אלף צעירים מדי שנה לישראל במאות תוכניות חינוכיות של החברה.

החברה היא המארגן הגדול ביותר של פרויקט מסע ואחד המארגנים הגדולים של פרויקט תגלית. מרבית תלמידי בתי-הספר היהודים מהתפוצות (למעלה מ-18 אלף תלמידים) מגיעים לתוכניות משמעותיות שנבנו יחדיו עם המחנכים בבתי-הספר בכ-50 מדינות שונות.

"החוויה" מציעה תוכניות מגוונות בארץ, למשך תקופות זמן שונות, החל משבוע ועד 12 חודשים. כ-4000 מתמחים מגיעים לארץ לתקופה ארוכה של מספר חודשים ללימודים גבוהים ולהתמחויות שונות ב-3000 חברות ישראליות מכול גוני תעשיית ההייטק ואחרים. תלמידי בתי-הספר מטיילים ולומדים בכל האתרים שנקבעים במשותף על ידי המחנכים בבתי-הספר ואגף החינוך בחברה.

"החוויה הישראלית" פועלת גם בתחום תיירות מורשת יהודית באירופה, ומציעה מגוון תוכניות ומסלולים באירופה בהתאמה אישית לקבוצות ומשפחות.

החזון החינוכי
-------------

הארגון פועל לחיזוק הזהות היהודית וערכיה, לחיזוק הקשר עם ישראל והעם היהודי וליצירת חוויה מעצבת בקרב משתתפי תכניותיה השונות.
מהחזון נגזרים היעדים הבאים:

א. כל אחת מתוכניות ה"חוויה הישראלית" לנוער יהודי תשלב בתוכה את הנושאים הבאים:

1. זהות יהודית וריבונות עם ישראל במדינת ישראל
2. הרצף ההיסטורי של עם ישראל בארץ ישראל ובתפוצותיו
3. החברה הישראלית, רבגוניותה ורבדיה
4. הסכסוך הערבי – ישראלי – תולדותיו והיבטיו השונים
5. יהדות – ערכים, סמלים ומנהגים
6. שואה – לזכור ולא לשכוח
7. שבת ולוח השנה העברי
8. עברית – שפת העם היהודי
9. ירושלים – מרכזיותה וחשיבותה לעם היהודי
10. כל ישראל ערבים זה לזה – יחסי ישראל תפוצות

ב. יצירת המשכיות יהודית

ג. חיזוק הקשר והמעורבות של המשתתף בקהילתו היהודית

ד. יצירת "שגרירים – מסבירים" לישראל

ראו גם
------

* תגלית
* מסע
* הסוכנות היהודית

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של החוויה הישראלית
* אתר החוויה הישראלית
* החוויה הישראלית, באתר הסוכנות היהודית
* סיפורו המדהים של הספורטאי קטוע הרגל, אתר ynet
* תוכנית רופאים צעירים בזמן מגפת הקורונה, אתר Jpost
**קארל סקליצ'קה** (בצ'כית: (Karel Skalička (Carlos Skalicka;‏ 1 בנובמבר 1896 – 1979) היה שחמטאי צ'כי-ארגנטינאי.

סקליצ'קה השתתף בנבחרת צ'כיה באולימפיאדת השחמט 1924, אולימפיאדת השחמט הבלתי רשמית הראשונה שהתקיימה במקביל לאולימפיאדת פריז (1924). נבחרת צ'כיה זכתה במקום הראשון וסקליצ'קה זכה איפוא במדליית זהב קבוצתית. בתחרויות לבודדים זכה במקום השלישי בשלב הבתים המוקדמים, וחלק מקום 21-31 בתחרות (ניצח: קארל הרומאדקה). בתחרות לאלוף העולם לבודדים זכה הרמניס מטיסונס.

בשנת 1923 ניצח סקליצ'קה בתחרות פראג. באותה שנה הגיע למקום השישי בברלין. בשנת 1924 חלק מקום 1-2 עם קארל הרומאדקה בתחרות פראג ובשנת 1924 חלק מקום 4-5 בתחרות פראג (ניצח: יאן שולץ). בשנת 1925 הגיע למקום השני, לאחר הרמניס מטיסונס בתחרות ברומליי. באותה שנה חלק מקום 2-3 בתחרות פראג.

בשנת 1926 חלק סקליצ'קה מקום 1-3 בתחרות פראג. בשנת 1927 חלק מקום 2-4 בפראג (ניצח: קארל הרומאדקה). בשנת 1929 חלק מקום 6-8 בתחרות פראג (ניצח: סאלו פלור). בשנת 1930 הגיע למקום השני, לאחר סאלו פלור בתחרות פראג. בשנת 1931/32 חלק מקום 3-5 בתחרות פראג (ניצח: אמיל ריכטר). בשנת 1932 הגיע למקום השני בפראג (ניצח: יוסף דוביאס). בשנת 1934 הגיע למקום העשירי בפראג (ניצח: קארל אופוצ'נסקי). בשנת 1935 הגיע למקום השלישי בפראג (ניצח: ייז'י פליקאן). בשנת 1936 הגיע למקום ה-16 בתחרות פודהבראדי (ניצח: סאלו פלור).

השתתפות באולימפיאדות
--------------------

סקליצ'קה שיחק בנבחרתה האולימפית של צ'כיה בשלוש אולימפיאדות רשמיות:

* באולימפיאדת השחמט 1931, האולימפיאדה הרביעית שהתקיימה בפראג, בלוח המילואים הראשון השיג תוצאה של +9 -2 =4 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו), על הישג זה (75%) קיבל סקליצ'קה מדליית זהב אישית ומדליית ארד קבוצתית.
* באולימפיאדת השחמט 1933, האולימפיאדה החמישית שהתקיימה בפולקסטון, בלוח המילואים הראשון השיג תוצאה של +3 -2 =0. סקליצ'קה קיבל מדליית ארד קבוצתית.
* באולימפיאדת השחמט 1939, האולימפיאדה השמינית שהתקיימה בבואנוס איירס, בלוח הרביעי השיג תוצאה של +3 -4 =1.

לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, החליט סקליצ'קה, ביחד עם שחמטאים רבים אחרים להישאר בארגנטינה.

בשנת 1945 חלק מקום 2-5 ביחד עם רנה לטלייר, היינריך ריינהרט ומשה צ'רניאק בתחרות קילמס (ניצח: גדעון סטולברג). בשנת 1946 חלק מקום 1-2 עם רנה לטלייר, ואחריו מובשה פייגין, ייז'י פליקאן ועוד בתחרות בבואנוס איירס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קארל סקליצ'קה** בוויקישיתוף

* קארל סקליצ'קה, באתר צ'סגיימס (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Chess Olympiad: Paris 1924, Consolation Cup, באתר אולימפבייס (באנגלית)
2. ↑  Skalička, Karel - Men's Chess Olympiads,, באתר אולימפבייס (באנגלית)
3. ↑  4th Chess Olympiad: Prague 1931, Czechoslovakia,, באתר אולימפבייס (באנגלית)
4. ↑  5th Chess Olympiad: Folkestone 1933, Czechoslovakia,, באתר אולימפבייס (באנגלית)
5. ↑  8th Chess Olympiad: Buenos Aires 1939, Protectorate of Bohemia-Moravia,, באתר אולימפבייס (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1239427514
* ISNI: 0000 0003 7434 7552
* LCCN: n87128006
* NKC: mzk2003188007
* NTA: 075045265
* VIAF: 84551293
* WorldCat: lccn-n87128006

 |
**לסלי "לס" דוד איסטרמן** (באנגלית: **Leslie "Les" David Easterman**‏; 9 ביולי 1920 - 26 ביוני 1998) היה קצין וטייס יהודי בריטי ששירת בחיל האוויר המלכותי ועוטר בצלב התעופה המצוינת על פועלו במלחמת העולם השנייה. לאחר עלייתו לישראל שירת כקצין בכיר בחיל האוויר הישראלי, היה טייס ומנהל בכיר בחברת אל על.

קורות חיים
----------

איסטרמן נולד בגלאזגו שבסקוטלנד וגדל בלונדון. בנם של אסתר ואלכסנדר איסטרמן. אביו היה עיתונאי, סופר והמנהל המדיני של הקונגרס היהודי העולמי. 

ב-30 בספטמבר 1940 התגייס לחיל האוויר המלכותי, עבר קורס טיס ובמרץ 1941 הוכשר כטייס. ביולי 1942 קיבל דרגות קצונה. שירת כמדריך טיסה בקנדה, ושירת כטייס מפציץ אוורו לנקסטר בטייסת 115 ובטייסת 195. מספטמבר 1944 עד מרץ 1945, רשם מעל 163 שעות טיסה ב-32 גיחות הפצצה בגרמניה. במהלך גיחת הפצצה במינכן בינואר 1945 נפגע מטוסו והחל לעלות באש, איסטרמן כיבה את השרפה, המשיך במשימה ולאחר מכן הצליח לשוב עם המטוס הפגוע חזרה לאנגליה. מטוסו נפגע מאש נ"מ גם במשימות הפצצה בדיסבורג ובלודוויגסהאפן. על פועלו עוטר בצלב התעופה המצוינת. לאחר מלחמת העולם השנייה המשיך לשרת כמדריך טיסה. ביוני 1946 השתחרר מהשירות בדרגת לוטננט טיסה. 

איסטרמן עלה לישראל ביולי 1949 והתגייס לחיל האוויר הישראלי, הוצב כמדריך בבית הספר למטוסים דו-מנועיים בשדה עקרון. בינואר 1950 עבר לשרת בבסיס סירקין כבוחן טיסה ראשי בקורס טיס, ובמרץ אותה שנה מונה לקצין הדרכה ראשי של בית הספר לטיסה. בדצמבר 1951 מונה למפקד כנף 12 ומפקד בית הספר לטיסה, תפקיד בו שירת עד יולי 1954. עבר קורס פיקוד ומטה באלבמה שבארצות הברית. בשובו מונה למפקד טייסת תעופה בבסיס חצור ובספטמבר 1954 מונה למפקד הבסיס, תפקיד אותו מילא עד פברואר 1956. 

לאחר שחרורו הצטרף לחברת אל על, שבה שימש קברניט, יושב ראש ועד צוותי האוויר, ראש אגף המבצעים, סמנכ"ל ונציב התלונות.

קישורים חיצוניים
----------------

* לסלי איסטרמן באתר מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה
* באיחור - אבל הגיע, מעריב, 21 ביולי 1960

| מפקדי בסיס חצור  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| ארנולד אילוויט • סם פדלמן • יעקב בן חיים • שלמה להט (לנדאו) • יוסף רענן • לסלי איסטרמן • עזר ויצמן • מוטי הוד • משה פלד • בני פלד • יעקב נבו • רפי הר-לב • עמוס לפידות • עמוס עמיר • אביהו בן-נון • יורם אגמון • רן גורן • גיורא גורן • יואל פלדשו • גדעון שפר • דן חלוץ • אורי בקל • ישראל שפיר • עידו נחושתן • אביב תמיר • בני צוקר • רונן דן • אריאל בריקמן • אורי אורון • דן טורטן • איל גרינבוים • אור לנדבר • עמית אביטן • תומר דגני • ח' |

 |
**גיל סגל** (נולד ב-2 במאי 1963) הוא מנכ"ל הכנסת לשעבר. עד 2020 היה מנכ"ל יש עתיד.

קורות חיים
----------

סגל התגייס לצה"ל ב-1981 ושירת בחיל האוויר בטייסות מבצעיות ובתפקידי מטה.

בשנים 2000–2001 שימש כקצין מודיעין ביחידה לשיתוף פעולה ובשנים 2001–2005 כיהן כמפקד יחידת שט"ל. לאחר מכן כיהן כשנתיים כראש ענף מטה בכיר בחיל האוויר.

בשנת 2007 יצא לשליחות ממלכתית בארצות הברית מטעם צה"ל, אז גם הכיר את מיקי לוי שכיהן כנספח המשטרה בוושינגטון. ב-2011 חזר לארץ והשתחרר מצה"ל בדרגת סגן אלוף.

בשנים 2011–2013 שימש כסמנכ"ל פיתוח עסקי בחברת ההיי-טק VisionMap.

בשנת 2013, עם הקמתה, החל סגל לשמש כמנכ"ל מפלגת יש עתיד, וכיהן בתפקיד עד שנת 2020, אז הוחלף על ידי אטל הובן.

לאחר מכן מונה לסגן יו"ר ההסתדרות הציונית העולמית (מטעם סיעת יש עתיד-מרצ) ולסגן ראש המחלקה לישראל ולהנצחת השואה והגבורה בישראל ובתפוצות. במהלך הבחירות לכנסת העשרים ושתיים עד עשרים וארבע, שימש כחבר בנשיאות ועדת הבחירות המרכזית.

עוד שימש לאורך השנים כחבר הנהלה בקונגרס היהודי העולמי WJC, כחבר ועדת הקשר עם הציבור בארגון צוות, וכחבר הוועד המנהל בתוכנית "רעים" של החברה למתנ"סים.

סגל הוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה של ארץ ישראל ותואר שני במנהל ומדיניות ציבורית, שניהם מאוניברסיטת בר-אילן. כמו כן הוא בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ומטה.

ביוני 2021 מונה סגל על ידי יו"ר הכנסת, מיקי לוי, לתפקיד מנכ"ל הכנסת.

סגל נשוי ואב לשלושה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אריק בנדר, ‏מנכ"ל מפלגת יש עתיד לשעבר מונה למנכ"ל הכנסת במקום סמי בקלש, באתר מעריב אונליין, 17 ביוני 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  מנכ"ל חדש לכנסת: גיל סגל, לשעבר מנכ"ל יש עתיד, באתר "סרוגים", 21 ביוני 2021

| מנכ"לי הכנסת |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| אבי בלשניקוב • דן לנדאו • רונן פלוט • אלברט סחרוביץ • סמי בקלש • גיל סגל • משה אדרי |  |

 |
**גאורג מרקו** (ברומנית: **Georg Marco**;‏ 29 בנובמבר 1863, צ'רנוביץ, עיר מחוז באוקראינה – 29 באוגוסט 1923, וינה) היה שחמטאי רומני.

מרקו עבר לווינה, שם שימש כמזכיר איגוד השחמט הווינאי.
בתחרויות הגיע למקום השישי בתחרות גראץ בשנת 1890, שישי בתחרות וינה באותה שנה, ראשון בתחרות וינה בשנת 1891, רביעי בתחרות דרזדן 1892, ראשון בווינה 1892, שני בווינה 1893, שישי בלייפציג 1894, שני בפרסבורג 1894, ראשון בווינה 1895, מקום 17 בתחרות הייסטינגס 1895, מקום 13 בתחרות נירנברג 1896, מקום 11 בבודפשט 1896, מקום שישי בברלין 1897, מקום שלישי בווינה 1897, מקום שני בתחרות לונדון 1899/1900, מקום שביעי בפריז 1900, מקום חמישי במינכן 1900, מקום 9 בתחרות מונטה קרלו 1901, מקום 15 בתחרות מונטה קרלו 1902, מקום שישי בתחרות מונטה קרלו 1903, שלישי בתחרות הגמביט הווינאי, מקום רביעי בתחרות קיימברידג' ספרינגס 1904, מקום רביעי בתחרות קובורג 1904, מקום חמישי בתחרות אוסטנדה 1905, מקום שישי בתחרות אוסטנדה 1906, מקום תשיעי בתחרות אוסטדנה 1907, מקום שני בתחרות מוסקבה 1907, מקום שלישי בתחרות סטוקהולם 1912, מקום רביעי בתחרות בודפשט 1913, מקום רביעי בתחרות וינה 1915, מקום תשיעי בתחרות גטבורג 1920, מקום שביעי בתחרות האג 1921 ומקום 18 בתחרות פיסטיאן בשנת 1922.

מרקו סיים בתיקו דו-קרבות עם קרל שלכטר +0 -0 =10 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו) בשנת 1893 ו-+4 -4 =3 בשנת 1894. הוא סיים בתיקו גם עם ארתור קאופמן +5 -5 =0 בשנת 1893, הפסיד למקס וייס +1 -5 =1 בשנת 1895 וניצח את אדולף אלבין +4 -2 =4 בשנת 1901.

מרקו זכור במיוחד בגין עבודתו כעורך עיתון השחמט Wiener Schachzeitung בין השנים 1898-1916 והערותיו וניתוחיו לספרים על תחרות הגמביט הווינאי משנת 1903, תחרות ברמן 1905, תחרות אוסטנדה 1906, תחרות קרלסבאד 1907, הדו-קרב בין עמנואל לסקר לזיגברט טאראש על אליפות העולם בשנת 1908, ואמן הבעיות בשנת 1924 Meister des Problems שיצא לאור לאחר מותו.

מספריו
------

* Georg Marco, *Das Internationale Schachturnier*, Vienna, 1908, ademnannet e 1986, מסת"ב 3-283-00125-1 ;
* Johann Berger, Georg Marco, Carl Schlechter, *Der 12. und 13. Kongreß des Deutschen Schachbundes München 1900, Hannover 1902*, adembannet e 1983, מסת"ב 3-283-00130-8 ;
* Georg Marco, *Der Internationale Schachkongreß des Barmer Schachvereins 1905*, adembannet e 1984.

קישורים חיצוניים
----------------

* גאורג מרקו, באתר צ'סגיימס (באנגלית)
* אומדן מד כושר של מרקו

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 90152205
* BnF: cb16717354v (data)
* GND: 110370759
* ISNI: 0000 0000 7258 0754
* LCCN: n88658104
* NKC: mzk2009544569
* NLA: 35837379
* NTA: 074049976
* VIAF: 37510637
* WorldCat: lccn-n88658104

 |
**סרגיי ריאזאנסקי** (ברוסית:**Сергей Николаевич Рязанский** ‏, נולד ב-13 בנובמבר 1974 במוסקבה) הוא קוסמונאוט רוסי. הוא השתתף בטיסות לתחנת החלל הבין-לאומית והיה חבר בכמה משלחות.

ביוגרפיה
--------

סרגיי ריאזאנסקי נולד וגדל במוסקבה. לאחר סיום בית ספר הוא התחיל לימודים באוניברסיטת מוסקבה וסיים אותה עם תואר שני בוירוסולוגיה בשנת 1996. לאחר סיום הלימודים הוא התחיל לעבוד בתחום במכון של האקדמיה הרוסית למדעים. בשנת 2006 הוא סיים עבודת הדוקטורט.

במאי 2003 ריאזאנסקי החל קורס במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים. לאחר סיומו הוא היה חבר ביחידת הקוסמונאוטים. הוא השתתף בפרויקט מאדים 500 והיה חבר בצוות גיבוי של מספר משימות.

בספטמבר 2013 ריאזאנסקי היה מהנדס טיסת סויוז TMA-10M שהביאה לתחנת החלל את חברי משלחת מס' 37 לתחנת החלל הבין-לאומית החדשים (פיודור יורצ'יחין היה מפקד המשלחת). לאחר סיום עבודת המשלחת ריאזאנסקי עבר למשלחת מס' 38 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד של אולג קוטוב. במהלך שהות בחלל הוא ביצע 3 פעמים פעילות חוץ-רכבית באורך כולל של 20 שעות ו-5 דקות. הוא חזר לכדור הארץ לאחר 166 ימים בחלל.

ביולי 2017 ריאזאנסקי היה מפקד טיסה סויוז MS-05 שהביאה לתחנת החלל את חברי משלחת מס' 52 לתחנת החלל הבין-לאומית החדשים (פיודור יורצ'יחין היה מפקד המשלחת). לאחר סיום עבודת המשלחת ריאזאנסקי עבר למשלחת מס' 53 לתחנת החלל הבין-לאומית (רנדולף ברזניק היה מפקד המשלחת). במהלך שהות בחלל הוא ביצע פעילות חוץ-רכבית באורך של כ-7.5 שעות. הוא חזר לכדור הארץ לאחר 138 ימים בחלל.

בסוף 2017 ריאזזאנסקי פרסם ספר עם צילומים שהוא עשה מהחלל. באותה שנה הוא מונה לחבר בצוות משקיפים של הסוכנות הרוסית למניעת סימום בספורט.

בשנת 2018 ריאזאנסקי פרש מיחידת הקוסמונאוטים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סרגיי ריאזאנסקי** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה
* ביוגרפיה באתר הכנת הקוסמונאוטים הרוסי
* סרגיי ריאזאנסקי, ברשת החברתית פייסבוק

* סרגיי ריאזאנסקי, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* סרגיי ריאזאנסקי, ברשת החברתית אינסטגרם
דיוקנו של פסקואלה צ'יקוניה, מעשה ידי פאלמה ג'וואנה. הדיוקן מתאר את פסקואלה צ'יקוניה כשהוא נוכח במיסה.
**פסקואלה צ'יקוניה** (באיטלקית: **Pasquale Cicogna**; נפטר בשנת 1595) היה הדוכס ה-88 של ונציה. כיהן כדוג'ה מאז מינויו בשנת 1585 ועד פטירתו.

בעת כהונתו כדוג'ה, תמך צ'יקוניה בטענתו של אנרי מנווארה לכס צרפת, ושכנע את האפיפיור סיקסטוס החמישי לתמוך אף הוא באנרי, בתמורה לשכנועו של אנרי להמיר את דתו מהוגנוטיות לקתוליות.

צ'יקוניה שינה את המנהג הוונציאני לפיו הדוג'ה מפזר דוקטים מזהב על הקהל במהלך תהלוכת ההכתרה שלו, וזרק לקהל דוקטים עשויים כסף. מאז כונו דוקטים אלה בשם "צ'יקוניני", על שמו.

צ'יקוניה היה דוג'ה פופולרי בשל הצלחותיו בתחום הדיפלומטיה, השלום והשפע הכלכלי ששררו בלה סרניסימה בתקופת כהונתו.

בתקופתו נבנה מחדש גשר ריאלטו מעל התעלה הגדולה. גשר זה, שהיה עשוי עץ, נבנה מחדש מאבן בין השנים 1588–1591. אמנים רבים הציעו תוכניות עבור הגשר, ובהם אף מיכלאנג'לו, אולם צ'יקוניה בחר בתוכניתו של האדריכל אנטוניו דה פונטה לתכנון הגשר.

צ'יקוניה נפטר בשנת 1595. לאחר מותו הוצבה על דופן הגשר מצבה לזכרו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פאסקואלה צ'יקוניה** בוויקישיתוף

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**ניקולו דה פונטה** | **דוכסי ונציה** 1585–1595 | **הבא**:**מארינו גרימאני** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1016856415
* ICCU: CUBV042814
* ISNI: 0000 0000 4759 6543
* LCCN: no2008068786
* VcBA: 495/369665
* VIAF: 76125621
* WorldCat: lccn-no2008068786

 |
**וולטר "וולי" ג'ונס** (באנגלית: **Walter "Wali" Jones**; נולד ב-14 בפברואר 1942) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגות ה-NBA וה-ABA בין השנים 1964–1976. בעונת 1966/1967 זכה באליפות ה-NBA כשחקן פילדלפיה 76', ולאורך 10 עונותיו בליגה העמיד ממוצעים כוללים של 10.1 נקודות, 3.2 אסיסטים ו-2.3 ריבאונדים למשחק.

קריירת משחק
-----------

ג'ונס נולד בפילדלפיה שבפנסילבניה, ובין השנים 1960–1964 למד באוניברסיטת וילאנובה אשר ברדנור טאונשיפ הסמוכה. לאורך תקופתו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה ("וילאנובה ויילדקטס") שיתף פעולה עם שחקני ה-NBA לעתיד ג'ים וושינגטון וביל מלקיוני, וקלע 16.8 נקודות בממוצע למשחק.

בדראפט ה-NBA‏ 1964 נבחר ג'ונס על ידי דטרויט פיסטונס, בבחירה ה-18. כחודש לאחר הדראפט הועבר לצד ביילי האוול, דון אול, בוב פרי ולס האנטר לבולטימור בולטס, תמורת טרי דיסינג'ר, דון קוג'יס ורוד ת'ורן. בעונתו היחידה בבולטימור שימש כמחליפם מהספסל של דון אול וקווין לוגרי, והעפיל עם הבולטס לגמר האזור המערבי.

בספטמבר 1965 הועבר בטרייד לפילדלפיה 76', בתמורה לסנטר הוותיק ג'וני "רד" קר. בעונת 1966/1967 שימש כשחקן חמישייה קבוע בפילדלפיה, לצדם של וילט צ'מברלין, לוציוס ג'קסון, צ'ט ווקר והאל גריר, וסייע לקבוצה לרשום את מאזן הניצחונות הטוב בתולדותיה; 68–13. בסדרת גמר הפלייאוף, אליה העפילו לראשונה מזה 12 שנים, גברו הסיקסרס על סן פרנסיסקו ווריורס בתוצאה 4–2, בדרך לזכייתם השנייה באליפות ה-NBA. במשחק הראשון של סדרת הגמר התעלה ג'ונס עם 30 נקודות, 10 ריבאונדים ו-8 אסיסטים בניצחון הסיקסרס בתוצאה 141–135, ולאורך הסדרה כולה רשם ממוצעים של 20.2 נקודות ו-5.3 אסיסטים למשחק. בשנת 1996 נבחרה פילדלפיה של עונת 1966/1967 לאחת מעשר הקבוצות הגדולות בתולדות ה-NBA. ב-4 העונות הבאות המשיך ג'ונס להציג יכולת טובה בפילדלפיה, עם ממוצע של 12.2 נקודות למשחק.

בדצמבר 1971 הועבר בטרייד למילווקי באקס, אותה אימן לארי קוסטלו, אשר שיחק לצדו בפילדלפיה בין השנים 1966–1968. בשנת 1973 פרש ג'ונס ממשחק למשך שנה, ובין השנים 1974–1976 שיחק עבור יוטה סטארס (מליגת ה-ABA), דטרויט פיסטונס ופילדלפיה 76' כשחקן ספסל.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Basketball-Reference
* פרופיל, באתר Sports-Reference
* פרופיל, באתר ליגת ה-NBA

הערות שוליים
------------

1. ↑  הסטטיסטיקות של ג'ונס בליגות ה-ABA וה-NBA, באתר basketball-reference.com
2. ↑  הסטטיסטיקות של ג'ונס בליגת המכללות, באתר sports-reference.com
3. ↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1964, באתר basketball-reference.com
4. ↑  ג'ונס נשלח לוושינגטון בטרייד של 8 שחקנים, באתר הניו יורק טיימס, 10 ביוני 1964
5. ↑  סטטיסטיקות סדרת הגמר בין הסיקסרס לווריורס, באתר basketball-reference.com
**אָלֶכְּסַנְדֶּר זֵבִינְס** או **אָלֶכְּסַנְדֶּר השני** (ביוונית עתיקה: **Ἀλέξανδρος θεός**;‏ 150 לפנה"ס – 123 לפנה"ס) היה מלך הממלכה הסלאוקית ההלניסטי ושליט על סוריה בין 128 ל-123 לפנה"ס. היה בנו של אלכסנדר באלאס או בנו המאומץ של אנטיוכוס השביעי.

ירושת קודמיו הפילה את הממלכה לכדי מלחמת אזרחים על הכס. אלכסנדר עלה לכוח בעת בשנת 128 לפנה"ס כבש את הבירה אנטיוכיה. לאחר שהובס במלחמת האזרחים הוא נהרג בדרכו למציאת מחסה בעיר צור.

ביוגרפיה
--------

בנובמבר 132 לפנה"ס, החלה מלחמת אזרחים במצרים התלמיית בין תלמי השמיני לאחותו קלאופטרה השנייה, מלכת מצרים. ב-128 לפנה"ס פעל דמטריוס השני, מלך הממלכה הסלאוקית בסוריה לתמוך בקלאופטרה, שכן הייתה אמו של קלאופטרה תאה, מלכת הממלכה הסלאוקית אשר הייתה אשתו של דמטריוס. בתגובה תלמי השמיני העביר תמיכה וכספים לאלכסנדר זבינס אשר דרש את הכתר לפי ירושת אביו אלכסנדר באלאס.

עם לקיחת אנטיוכיה הפך זבינס למלך בפועל של הממלכה הסלאוקית בעוד מלחמת האזרחים המשיכה ועל כן הוא לא צלח בהשגת הוקרה מלאה ושליטה על כל הממלכה. בשנת 125 לפנה"ס החל מאבק מרכזי כאשר כוחותיהם של זבינס ודמטריוס השני התנגשו על העיר צור לחופי הים התיכון. עם הזמן עלתה ידו של זבינס על העליונה ובאותה השנה נפל דמטריוס בשבי במהלך קרב על העיר דמשק. זבינס היה מלך אהוב על העם, הוא נודע ברחמנות ושמר על יחסים טובים עם ממלכת החשמונאים תחת יוחנן הורקנוס הראשון.

על אף ירושת הכס, זבינס לא התקבל בברכה על ידי תלמי השמיני אשר בנקודה זאת יצר ברית עם קלאופטרה תאה והתנגד להשמת שליט חזק על הכתר הסלאוקי מחשש להשפעתו שלו מעל סוריה והלבנט. על כן החל תלמי להעביר תמיכה אל בנו של דמטריוס השני, אנטיוכוס השמיני למען האחרון ירש את הכתר הסלאוקי כשליט מדינת חסות של מצרים התלמית. על אף תמיכת החשמונאים, זבינס הפסיד שטחים עם הזמן ולבסוף איבד את כסאו.

הוא נהרג בדרכו למצוא חסות בממלכת החשמונאים, ככל הנראה נתפס והוצא להורג בידי אנטיוכוס השמיני, אשר הפך כעת, ביחד עם קלאופטרה תאה לשליט על הממלכה הסלאוקית.

ראו גם
------

* אנטיוכוס הגדול
* קלאופטרה תאה, מלכת הממלכה הסלאוקית
* הממלכה הסלאוקית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלכסנדר זבינס** בוויקישיתוף
* אלכסנדר זבינס, ליביוס

| בית סלאוקוס |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| סלאוקוס הראשון • אנטיוכוס הראשון • אנטיוכוס השני • סלאוקוס השני • סלאוקוס השלישי • אנטיוכוס השלישי (הגדול) • סלאוקוס הרביעי • אנטיוכוס הרביעי (אפִּיפָנֶס) • אנטיוכוס החמישי • דמטריוס הראשון • אלכסנדר הראשון • דמטריוס השני • אנטיוכוס השישי • דיודוטוס טריפון • אנטיוכוס השביעי • דמטריוס השני • אלכסנדר השני • קלאופטרה תאה • סלאוקוס החמישי • אנטיוכוס השמיני • אנטיוכוס התשיעי • סלאוקוס השישי • אנטיוכוס העשירי • דמטריוס השלישי • אנטיוכוס האחד עשר • פיליפוס הראשון • אנטיוכוס השנים עשר • סלאוקוס השביעי • אנטיוכוס השלושה עשר • פיליפוס השני פילורומאיוס |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987012289976805171

 |