recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
חץ בטון, אחד מעזרי הניווט
ההכנות להמראת טיסת הדואר הסדירה הראשונה מוושינגטון, 15 במאי 1918
מפת נתיב האוויר ב-1924
**נתיב האוויר חוצה ארצות הברית** (באנגלית: **Transcontinental Airway System**) היה מערכת של אמצעי ניווט וסיוע למטוסים שהוקמה לכל רוחבה של ארצות הברית, בין סן פרנסיסקו במערב לניו יורק במזרח. המערכת הוקמה בשנות ה-20 של המאה ה-20 כחלק מהתפתחות התעופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה.

רקע
---

בשנים אלו היו המטוסים מסוגלים לטוס למרחקים גדולים יחסית, אולם לא יכלו לשאת משקל רב. טיסות מטען ונוסעים לא היו אפשריות באותם ימים, והתועלת הכלכלית העיקרית שניתן היה להפיק מהם הייתה העברת דואר. בכך שהוא הועבר מרכבות למטוסים, החיסכון בזמן העברת דואר מחוף לחוף הגיע עד שני ימי עסקים. קו הדואר האווירי הראשון בארצות הברית הופעל לראשונה ב-18 במאי 1918, ומסלולו היה בין וושינגטון די. סי. לניו יורק. הקו לחוף המערבי נוסד ב-8 בספטמבר 1920, והוא לא הופעל בטיסה רצופה אלא רק בשעות היום, ומשכה היה כ-70 שעות. לאחר בניית הנתיב המואר עמד משך הטיסה על 34 שעות לטיסות ממערב למזרח ו-32 שעות בכיוון ההפוך.

אמצעי הסיוע
-----------

בעידן שקדם לאמצעי ניווט כגון גלי רדיו, מכ"ם וכדומה, אמצעי הסיוע העיקריים שנבנו היו מגדלורים חשמליים. הניווט בעזרתם היה מוגבל לתנאי ראות ומזג אוויר. קוטר פנסי המגדלור היה 24 אינץ' (60.9 ס"מ), והם הוצבו על מגדלים בגובה 16 מטרים ובמרחק ממוצע של כ-10 מיילים זה מזה. בהרים היו המגדלורים קרובים יותר זה לזה, ובמישורים – רחוקים יותר. עוצמת התאורה של הפנס הייתה 5 מיליון קנדלה, והוא הסתובב 6 פעמים בדקה. קצב האיתות סימן את המספר המזהה של כל מגדלור בקוד מורס.

ליד חלק מהמגדלורים נבנו חצים מבטון באורך של כ-21 מטרים כל אחד, והם נצבעו בצהוב בוהק. חלק מן המגדלורים כללו מתחם של מבני עזר על מנת להחזיק גנרטור, במקרים בהם לא היה קו מתח קרוב, ותחנות לבחינה וחיזוי של מזג אוויר. רבים מחצי הבטון פורקו בתקופת מלחמת העולם השנייה כדי למנוע סיוע למפציצי אויב, במקרה שאלו יחדרו לארצות הברית.

שדות נחיתה מוארים שנועדו למקרי חירום נבנו לאורך הנתיב במרווחים של 15-20 מייל.

היסטוריה
--------

ב-1923 הקים הקונגרס של ארצות הברית נתיב מואר למטוסי הדואר האווירי. הרעיון הוצע על ידי הוועדה הלאומית המייעצת לאווירונאוטיקה (הגוף שקדם לנאס"א) ובוצע בפועל על ידי משרד המסחר האמריקני. הניהול הופקד בידי ענף האוויר של מכון התקנים האמריקני. החלק הראשון נבנה בנתיב האוויר בין שיקגו לשאיין, בירת מדינת ויומינג. זהו החלק שנמצא במרכז ארצות הברית ולכן הוא נבחר להיות הראשון שמבוצע, כדי לסייע גם למטוסי דואר שמבצעים טיסות מחוף לחוף. טיסות כאלו המריאו לאור יום והגיעו לנתיב המואר עם רדת החשכה.

טיסות הלילה הראשונה של הדואר החלו ב-1 ביולי 1924. בסך הכל נבנו 284 מגדלורים לאורך המסלול. עד יוני 1925 הושלם מסלול באורך 2,665 מייל בין ניו יורק לסן פרנסיסקו. ב-1927 הורחב הקו גם לניו יורק-סולט לייק סיטי, לוס אנג'לס-לאס וגאס, לוס אנג'לס-סן פרנסיסקו, ניו יורק-אטלנטה ושיקגו-דאלאס, בסך הכל 4121 מייל. ב-1933 כלל הנתיב 1500 מגדלורים ב-18,000 מייל.

כיום קיימים ופעילים עדיין 19 מגדלורים במונטנה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נתיב האוויר חוצה ארצות הברית** בוויקישיתוף
* כתבה על נתיב האוויר
* כתבה על נתיב האוויר
**רומאן** (בבולגרית **Роман**; ‏930, פרסלב, האימפריה הבולגרית הראשונה - 997, קונסטנטינופול, האימפריה הביזנטית), היה שליט האימפריה הבולגרית הראשונה בין 977 ל-991, עת נפל בשבי בסיליוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית.

חייו
----

רומאן היה בנם השני של פטר הראשון צאר האימפריה הבולגרית הראשונה ואיריני לקאפנה נסיכת האימפריה הביזנטית, שהייתה נכדתו של הקיסר הביזנטי רומנוס הראשון. רומאן מתועד לראשונה בכתובים ב-968 כאשר נלווה לאחיו, יורש העצר בוריס השני שנשלח על ידי אביו פטר הראשון לקונסטנטינופול לצורך ניהול משא ומתן על הסכם אי לוחמה עם הביזנטים. ב-969 לאחר שפטר הראשון לקה בשבץ מוחי ונאלץ לוותר על המלוכה, התמנה בנו בוריס השני לצאר הבולגרי.

בשנים אילו פלש צבאו של סוויאטוסלב, נסיך קייב וכבש חלקים נרחבים מבולגריה, כחלק ממאבקי הכוחות האזוריים בין האימפריה הבולגרית לאימפריה הביזנטית ובוריס השני הפך לוסל שלו. ב-971 פלש יוחנן הראשון צימיסקס, קיסר האימפריה הביזנטית לשטחי בולגריה, הביס את צבאו של סוויאטוסלב אשר נפצע בקרבות, כבש ובזז את פרסלב בירת האימפריה הבולגרית ולקח בשבי את בוריס השני ואחיו רומאן. לפי מקצת המקורות רומאן היה קיסר שותף לבוריס השני במועד זה. מאחר שלצאר בוריס היו רק בנות וכדי להבטיח את קץ השושלת הבולגרית סרס הקיסר הביזנטי את רומאן. האחים נותרו בשבי הביזנטי עד למותו של יוחנן הראשון ב-976. לאחר מות הקיסר הצליחו האחים להימלט משבי הביזנטים ולחזור לשטחי בולגריה. בוריס נהרג בשוגג על ידי משמרות הגבול ובראשית 977 הוכתר רומאן לצאר האימפריה הבולגרית, אף על פי שבשל היותו סריס לא היה כשיר למלוכה.

בשנים אלו החלו כוחות הנאמנים לשושלת קומיטופולי, משפחת אצולה בולגרית שמרכזה כוחה היה בסארדיקה, להרחיב את השטחים הנתונים לשליטתם באזור. השושלת הונהגה בידי ארבעה אחים: סמואיל, מוזס, דויד וארון והם הרחיבו בהדרגה את השטחים הנתונים לחסותם. אף על פי שרומאן הוכר על ידי משפחות האצולה הבולגריות (בּוֹיָארִים) כצאר הבולגרי היה תפקידו בעיקר סמלי, כאשר השליטה הצבאית על הממלכה נתונה הייתה בידיו של סמואיל לבית קומיטופולי. במקביל עלה לשלטון באימפריה הביזנטית הקיסר בסיליוס השני שגמר אומר למגר את האימפריה הבולגרית כישות עצמאית. ב-991 פלש בסיליוס לשטחי בולגריה והצליח לשבות את רומאן. רומאן נותר בשבי עד למותו ב-997 ורק לאחר מכן הכריז רשמית סמואיל על עצמו כקיסר בולגריה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רומאן (שליט בולגריה)** בוויקישיתוף

| **שליטי האימפריה הבולגרית הראשונה (1018-680)** |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| אספרוך • טרבל • קורמסיי • סוואר • קורמיסוש • וינאך • טלץ • סאבין • אומור • טוקטו • פאגאן • טלריג • קארדאם • קרום • אומורטאג • מאלאמיר • פרסיאן הראשון • בוריס הראשון • ולדימיר • סימאון הראשון • פטר הראשון • בוריס השני • רומאן • סמואיל • גבריל ראדומיר • איוון ולדיסלב • פרסיאן השני |  |

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**בוריס השני** | **שליטי האימפריה הבולגרית הראשונה** 977-991 | **הבא**:**סמואיל** |
**גוטלוב כריסטוף יונתן הופמן** (בגרמנית: **Gottlob Christoph Jonathan Hoffmann**;‏ 2 בדצמבר 1815 - 8 בדצמבר 1885) היה תאולוג גרמני, ממייסדי תנועת הטמפלרים.

חייו
----

בצעירותו למד באוניברסיטת טיבינגן תאולוגיה, וב-1848 נבחר כנציג האוניברסיטה באספה הלאומית של פרנקפורט, לאחר שניצח את המועמד הנגדי דוד שטראוס.

לאחר שנכזב מחוסר יכולתו להשפיע על אופייה הדתי של המדינה באמצעות פוליטיקה, החליט הופמן להקדיש את חייו להקמת "ממלכת האל" בארץ ישראל. הוא הצטרף לקבוצת מאמינים, אשר התפרסמה ב-1854 בשם "ידידי ירושלים", ומאוחר יותר, ביוני 1861, התאגדה באופן רשמי ככנסייה עצמאית בשם "Deutscher Tempel" ("המקדש הגרמני"). חברי הקבוצה כינו עצמם בכינוי "טמפלרים".

ב-1868 התיישבו הטמפלרים, והופמן בהם, בארץ ישראל. הם קנו בתים ואדמות ביפו מידי ההתיישבות הכושלת של ג'ורג' אדמס האמריקני, והקימו את המושבה הטמפלרית הראשונה בארץ. 

ב- 1880 הציע הופמן לד"ר קרל לורץ' לנהל את בית החולים הגרמני ביפו.
.

הופמן מת ב-8 בדצמבר 1885 במושבה הגרמנית בעמק רפאים.

ספרו האוטוביוגרפי למחצה "**Mein Weg nach Jerusalem**" ("דרכי לירושלים", נדפס ב-1884) מתאר את התלאות שעבר בדרך להגשמת החזון למציאות.
בנו, כריסטוף הופמן השני (1911-1847), שימש כיושב הראש של אגודת הטמפלרים משנת 1890 ועד פטירתו.

הרחוב הראשי במושבה הטמפלרית שרונה נקרא על שמו של הופמן, אך כיום זהו רחוב דוד אלעזר בקריה.

קברו של כריסטוף הופמן בבית הקברות הטמפלרי. על קברו הפסוק מיוחנן 11 פסוק 25 - "אני התחיה והחיים. המאמין בי יחיה גם אם ימות".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כריסטוף הופמן** בוויקישיתוף
* כריסטוף הופמן במהדורה המקוונת של הביוגרפיה הגרמנית החדשה (בגרמנית)
* כריסטוף הופמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", נסים לוי, יעל לוי, הוצאת איתי בחור, מרץ 2012, מהדורה שנייה, ערך: לורץ, קרל עמוד 263

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007262723305171
* BnF: cb10501864q (data)
* GND: 116936967
* ISNI: 0000 0000 6641 5306
* LCCN: no99004314
* SUDOC: 224270990
* Trove: 938791
* VIAF: 44289116
* WorldCat: lccn-no99004314

 |
**יריעה אלגברית פרויקטיבית** היא יריעה אלגברית במרחב הפרויקטיבי, כלומר: קבוצת השורשים של קבוצת פולינומים הומוגניים. היריעות האלגבריות נחקרות במסגרת הגאומטריה הפרויקטיבית והגאומטריה האלגברית. למשל: קיימים מיונים של ישרים פרויקטיבים, עקומות קוניות פרויקטיביות (עקומות שמוגדרות על ידי פולינום הומוגני ממעלה 2) ועקומות קוביות פרויקטיביות (עקומות שמוגדרות על ידי פולינום הומוגני ממעלה 3) מישוריות. משפט בזו מנוסח אף הוא למקרה הפרויקטיבי. יריעות פרויקטיביות מופיעות גם במחקר של חבורות אלגבריות (למשל: אם G חבורה אלגברית ו-H תת-חבורה אלגברית שלה המנה {\displaystyle G/H} היא יריעה קווזי-פרויקטיבית).

הגדרה
-----

המרחב הפרויקטיבי {\displaystyle \mathbb {P} \_{K}^{n}} מעל שדה סגור אלגברית K הוא מרחב המנה של מרחב וקטורי המורכב מאוסף ה-n+1-יות {\displaystyle (x\_{0},x\_{1},...x\_{n})} ללא {\displaystyle (0,...0)} תחת יחס השקילות

{\displaystyle (x\_{0},x\_{1},...x\_{n})\sim (y\_{0},y\_{1},...y\_{n})\iff \exists \lambda \in K^{\times }:\forall 0\leq i\leq n:x\_{i}=\lambda y\_{i}}
כלומר, כל שתי n+1-יות מזוהות כאחת אם הן פרופורציוניות זו לזו בסקלר שונה מאפס. מסמנים

{\displaystyle \mathbb {P} \_{K}^{n}=\left((K^{n+1}-\{0\})/\sim \right)=\left\{(x\_{0}:x\_{1}:...:x\_{n})\mid x\_{i}\in K,{\mbox{ not all are zero}}\right\}}.
פולינום ב-n+1 משתנים {\displaystyle x\_{0},x\_{1},...x\_{n}} יקרא פולינום הומוגני ממעלה d אם

{\displaystyle f(\lambda x\_{0},...\lambda x\_{n})=\lambda ^{d}f(x\_{0},...x\_{n})}
כאשר d היא מעלת הפולינום. לדוגמה: {\displaystyle f(x,y,z)=x^{2}+yz} הוא הומוגני ממעלה 2 בעוד ש-{\displaystyle g(x,y,z)=x^{3}+yz} אינו הומוגני בכלל.

נשים לב שאין משמעות לערך של פולינום בנקודה של המרחב הפרויקטיבי אך כן יש משמעות להתאפסות של פולינום הומוגני בנקודה פרויקטיבית. מגדירים, אם כן,

{\displaystyle V={\mathcal {V}}(f\_{1},...f\_{m})=\left\{(x\_{0}:x\_{1}:...:x\_{n})\in \mathbb {P} \_{K}^{n}\mid f\_{1}(x\_{0},...x\_{n})=...=f\_{m}(x\_{0},...x\_{n})=0\right\}}
כאשר {\displaystyle f\_{1},...f\_{m}} הם פולינומים הומוגניים. הקבוצה V נקראת **יריעה אלגברית פרויקטיבית**.

קבוצה X ב-{\displaystyle \mathbb {P} \_{K}^{n}} נקראת "קבוצה אלגברית" ומוגדרת להיות קבוצה סגורה אם היא מהצורה {\displaystyle X={\mathcal {V}}(f\_{1},...f\_{m})} עבור {\displaystyle f\_{1},...f\_{m}} הם פולינומים הומוגניים כלשהם. הגדרה זו משרה טופולוגיית זריצקי על המרחב הפרויקטיבי.

באופן דומה למקרה של יריעה אלגברית אפינית אפשר להגדיר טופולוגיית זריצקי ואי-פריקות של יריעות אלגבריות, וכן להגדיר K-אלגברה של פונקציות מעל כל יריעה. יש הכוללים בהגדרה "יריעה אלגברית פרויקטיבית" את הדרישה שהיא תהייה אי-פריקה בטופולוגיית זריצקי. באופן דומה למקרה האפיני, אפשר לנסח את משפט האפסים של הילברט.

יריעות קווזי-פרויקטיביות
------------------------

קבוצה פתוחה בטופולוגיית זריצקי שמוכלת בקבוצה סגורה במרחב הפרויקטיבי נקראת **יריעה קווזי-פרויקטיבית**. הגדרה שקולה היא קבוצה סגורה מקומית. יריעה אלגברית אפינית ויריעה אלגברית פרויקטיבית הן מקרה פרטי של יריעה קווזי-פרויקטיבית.

ראו גם
------

* יריעה אלגברית אפינית

קישורים חיצוניים
----------------

* יריעה אלגברית פרויקטיבית, באתר MathWorld (באנגלית)
**ארז בן דוד** (נולד ב-14 בינואר 1987) הוא יזם ואיש עסקים ישראלי. מייסד ובעלי FXP, אתר קהילות פורומים הגדול ביותר בישראל.

ביוגרפיה
--------

ארז בן דוד נולד בנתניה. בין השנים 2001–2005 למד במגמה מדעית־טכנולוגית בתיכון הנדסאים הרצליה של אוניברסיטת תל אביב. בין היתר למד שפות תכנות ויזמות טכנולוגית. בשנת 2006 גויס ליחידה טכנולוגית מסווגת בחיל האוויר, בה שירת עד 2009.

### פעילות עסקית

כשהיה נער רכש בן דוד מספר כתובות אינטרנט במטרה למכור אותן בהמשך. בספטמבר 2003, כשהיה בן 16, הקים אתר ללא שם על שרת אחסון אתרים חינמי ועל מערכת המבוססת קוד פתוח, זאת עקב חוסר שביעות הרצון שלו מהתנהלות הפורומים בהם נהג לגלוש. כחודש לאחר עלייתו של האתר עלתה הפופולריות שלו, תשתיות האתר שודרגו וניתן שמו – "בומבה בורד" (Bomba Board). במאי 2004 שונה שם האתר ל־FXP והתגבשה צורתו. באותה שנה גם רכש את אתר תחרויות האתרים WebKing, אשר עסק בין היתר בבניית אתרים וניהול מדיה חברתית. בשנת 2005 הקים אתרים להעלאת מדיה לרשת, הגדול בהם היה האתר FPS. בשנת 2006 רכש את האתר aaisrael לשחקני America's Army הישראלים.

במקביל לעיסוקיו השונים, המשיך בן דוד לקדם את האתר FXP. בשנים הראשונות התנועה באתר הייתה דלילה והוא תוחזק על ידי בן דוד כתחביב. בשנת 2007, ארבע שנים לאחר הקמתו, איגד בן דוד את פעילות האתר לחברה, תוך ניסיון ליצור הכנסות ושיתופי פעולה מסחריים. בין השנים 2008–2009 איחד בן דוד את כל האתרים שבבעלותו לדומיין FXP. ב־2010 הגיע בן דוד לשיתוף פעולה עם חברת הפרסום web3, אשר העניקה לאתר ליווי טכנולוגי וליווי בתחום השיווק. בן דוד החל להעסיק ספק קידום אתרים במנועי חיפוש, שהעלה את פופולריות האתר ובמקביל גייס מפרסמים ושיתופי פעולה, ביניהם עם ynet, וואלה! ו־mako. רווחיו מגיעים בעיקר מפרסום (באנרים) ומשיתופי פעולה מסחריים. תחומי עיסוק נוספים של בן דוד קשורים לביצוע סקרים אינטרנטיים עבור חברות מסחריות וכן פעילות בתחום הנדל"ן.

קישורים חיצוניים
----------------

* שי רינגל, ‏הרווק הגדול הבא, באתר ‏מאקו‏‏, ‏14 בפברואר 2013‏
* רועי גולדנברג, ‏מנכ"ל אתר הפורומים FXP: "זה סוג של כשל שוק אם אנשים לא מכירים אותנו", באתר גלובס, 18 ביוני 2012
* מיה אפשטיין, מתחרים מול הגדולים: כך תמשכו עשרות אלפי גולשים לאתר שלכם, באתר TheMarker‏, 29 בינואר 2013

הערות שוליים
------------

1. ↑  ענת ביין-לובוביץ', ‏וואלה חתמה על הסכם לשיתוף-פעולה עם אתר הפורומים FXP, באתר גלובס, 29 ביוני 2016
2. ↑  רועי גולדנברג, ‏מנכ"ל אתר הפורומים FXP: "זה סוג של כשל שוק אם אנשים לא מכירים אותנו", באתר גלובס, 18 ביוני 2012
3. ↑  דורי בן ישראל, מסתמן: אתר fxp יצטרף לקבוצת ynet – ידיעות אחרונות (פרסום ראשון), ‏3 ביוני 2015 (ארכיון)
4. ↑  שת"פ בין וואלה! NEWS ואתר הפורומים FXP, באתר וואלה!‏, 29 ביוני 2016
מבט מצפון (מעבר לבקעת בית נטופה), למרגלות ההר בועיינה-נוג'ידאת
**הר תורען** הוא הר בדרוֹם הגליל התחתון המרכזי, בגובה 548 מטר מעל פני הים, 350 מטר מעל מחלף גולני ובסמוך לבית רימון. הוא חלק מרכס "הרי תורען – נצרת" המהווים את החצי הדרומי של הגליל התחתון המרכזי. מההר ניתן לצפות על בקעת בית נטופה.

היסטוריה
--------

בעבר הרכס היה מכוסה יער צפוף ויש עדויות לכך שבמאה הקודמת עוד חיו בו ברדלסים וכנראה גם נמרים. כיום נמצאים בו צבאים ושועלים.

גאולוגיה
--------

בדרום הרכס קיימת תופעה גאומורפולוגית ייחודית של בליה ספרואידית: בשיפוע ההר נחשף מבנה טבעתי בשכבות סלעי הגיר והדולומיט, כאשר סחיפה שחלה בעמק בדופן הקמר יצרה מבנה קונצנטרי של עיגולים בתוך עיגולים, בדומה לבצל שחתכו ממנו נתח וקליפותיו מתגלות לעין. ניתן לראות את התופעה מכביש 77.

אזורים מיושבים
--------------

על ההר עצמו שוכנים שני יישובים: בית רימון ומצפה נטופה, ונטועים בו כרמי זיתים רבים. למרגלות ההר מצפון נמצא הכפר בועיינה-נוג'ידאת ולמרגלותיו מדרום שוכן הכפר טורעאן, המשמר את שמה של "תרען" הנזכרת אצל חז"ל, אשר ממנה נגזר שם ההר.

מדרום להר נמצאת בקעת תרען, בה עברה בתקופה הרומית הדרך הראשית שבין טבריה וציפורי, ואשר כיום עובר בה כביש 77, ובסמוך למרגלותיו המזרחיים של ההר נמצאות חורבת משכנה וחורבת עמודים, שרידי שני יישובים יהודיים גדולים מתקופת התלמוד.

בראש ההר נמצא מגדל תורען – מגדל תצפית שהוקם על ידי הקרן הקיימת לישראל. אפשר להיכנס למסלול על ידי פנייה שמאלה בכניסה למצפה נטופה.

על הרכס נמצא מרכז "דרך-ארץ" שהוקם לזכרו של רס"ן דני גומז שנפל במלחמת לבנון השנייה. המרכז פועל בתור מרכז תיירותי, בעל אופי חינוכי-חקלאי המופעל על ידי מתנדבים. הפרויקט משלב בין תחומי התיירות, החינוך והחקלאות על ידי לימוד מורשת והיסטוריה בשילוב התנסות בעבודות חקלאיות שונות.

לקריאה נוספת
------------

* עמנואל הראובני, **פסגות**, כנרת בית הוצאה לאור, 1993.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אל הגליל בקיץ – מהר תורען אל יודפת(הקישור אינו פעיל, 21.10.2021) – מדרשת שדה בוקר
2. ↑  עמנואל מזור, **גאולוגיה בפטיש ישראלי**, האוניברסיטה הפתוחה, 1980 צילום 290, עמ' 237
3. ↑  עמיר אידלמן וליאור אנמר, אתרים גאולוגיים בישראל, 2014, עמ' 80-82.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987012340964705171

 |
הסונטה שלו בראש מהדורת הפוליו הראשונה של כתבי שייקספיר, 1623
**יו הולנד** (באנגלית: **Hugh Holland**; ‏ 1569 – 1633) היה משורר ונוסע בריטי.

ביוגרפיה
--------

נולד בצפון ויילס ולמד בבית הספר ווסטמינסטר בלונדון ובטריניטי קולג' בקיימברידג'. עם סיום תואר שני בלימודים קלאסיים ב-1597 המיר דתו לנצרות קתולית ונסע לרומא, שם דיבר בגנות אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה. לאחר מכן המשיך לארץ ישראל וביקר בירושלים, שם היה לאביר כנסיית הקבר. מארץ ישראל המשיך לקונסטנטינופול, שם ננזף על ידי שגריר בריטניה על דבריו בגנות המלכה.

כאשר שב לאנגליה המשיך ללמוד באוקספורד ולאחר מכן המשיך ללונדון, שם היה חבר בקבוצת אינטלקטואלים (Mermaid Tavern) שכללה את בן ג'ונסון, ג'ון דאן וכותבים נוספים בהם אולי גם ויליאם שייקספיר. הולנד כתב שירה, הקובץ הידוע ביותר של שיריו הוא Cypress Garland משנת 1625 והתקבל אצל המלך ג'יימס הראשון.

סונטה שלו בשבח שיקספיר (שכותרתה: "Upon the lines and life of the famous scenick poet, master William Shakespeare", על שורותיו וחייו של המשורר המפורסם, מאסטר ויליאם שייקספיר), נדפסה בראש מהדורת הפוליו הראשונה.

נקבר במנזר וסטמינסטר ב-28 ביולי 1633.

כתביו
-----

* *Pancharis: the first Booke. Containing the Preparation of the Love between Owen Tudyr and the Queene, long since intended to her Maiden Majestie and now dedicated to the Invincible James*, (1603).

* *A Cypres Garland*. מוקדש למלך ג'יימס, (1625).
* הערות שירה (Commendatory verses) לספרו של Giles Farnaby, ‏ *Canzonets* ‏(1598)
* הערות שירה לספרו של בן ג'ונסון *Sejanus*‏ (1605)
* הערות שירה לספרו של אדמונד בולטון *Elements of Armory* ‏(1610)
* הערות שירה לספרו של Thomas Coryate, ‏ *The Odcombian Banquet* ‏(1611)

קישורים חיצוניים
----------------

* רשומה בין בוגרי קיימברידג'
* ערך במילון הביוגרפיות הלאומי

הערות שוליים
------------

1. ↑  ויליאם שייקספיר וחבריו

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb10274140f (data)
* ISNI: 0000 0000 4531 782X
* LCCN: nr93005281
* NTA: 166994375
* SNAC: w6ms5g92
* VIAF: 7734831
* WorldCat: lccn-nr93005281

 |
**Five to One** (**חמישה בשביל אחד**) הוא שיר שנכתב ובוצע בידי להקת הדלתות באלבומם השלישי "Waiting For The Sun", אותו הוא מסיים (1968). בניגוד לשירים האחרים באותו אלבום, שנימתם רגועה באופן יחסי, שיר זה עוצמתי הרבה יותר.

משמעות השיר איננה לגמרי ברורה. מילות השיר מזכירות מאבק, ומדברות על יחס של חמישה לאחד. תאוריות שונות קיימות בקשר למשמעות השיר: דור המבוגרים מול דור הצעירים; ילדי הפרחים מול אנשי הצווארון הלבן; שחורים מול לבנים. תאוריה אחרת גורסת כי מדובר על מספר ההרוגים הוייטנאמיים מול מספר ההרוגים האמריקניים במלחמת וייטנאם. ג'ים מוריסון, סולן הלהקה, טען כי השיר אינו פוליטי, ומשום כך כנראה שתאוריה זו אינה נכונה.

ככל הנשמע, היה מוריסון שיכור כלוט בעת הקלטת השיר. לקראת סוף השיר הוא משהק, מאבד את הקצב ומתבלבל במילים. כשביצעה הלהקה את השיר בהופעות חיות, בדרך כלל במחרוזת אחרי השיר Back Door Man, נהג מוריסון להוסיף ביטויים שצונזרו בגרסת האולפן של השיר. 

השיר הוא אחד השירים המוכרים של להקת הדלתות, כמו גם שיר פופולרי בהופעותיהם, ולכן הוא מופיע ברוב אלבומי האוסף וההופעות של הלהקה. עם זאת, השיר לא יצא כסינגל.

בשנת 2000 השתמש זמר הראפ ג'יי זי בסמפול מהשיר כשהקליט את שירו "Takeover". מרילין מנסון ביצע גרסת כיסוי לשיר באותה שנה.

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "Five to One" באתר מיוזיק בריינז

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: fefd7ea6-1db7-3005-bf7c-10f75e25da37

 |
**הראיה** (באנגלית: **Showing**) היא טכניקה ספרותית נפוצה לייצוג ישיר של המציאות המתוארת בטקסט, ללא תיווכו של המספר. הראיה נועדה לאפשר לקורא לפרש פרטים משמעותיים בטקסט באמצעות שימוש בסמלים, מוטיבים, ניגודים, אנלוגיות, מטונימיות, רגשות, התנהגויות ועוד. הראיה עומדת בניגוד להגדה, שבה המספר או הדובר מתאר או מסכם את המציאות או את הדמויות האחרות לקוראים. הראיה מתאימה הן לכתיבה עיונית והן לכתיבת בדיון כולל ספרות, נאומים ותסריטים לקולנוע ולתיאטרון.

אמצעים טיפוסיים
---------------

שימוש בטכניקת ההראיה מחייב התערבות מועטה ככל האפשר של המספר או הדובר בטקסט, ודבר זה נותן את אותותיו בטקסט באחד או יותר מסימני ההיכר הבאים:

* **הסצנה הסיפורית** - מכלול של פרטים חיצוניים המלווים את ההתרחשות בטקסט וביניהם שעת ההתרחשות, מקום ההתרחשות, המחשבות ופעולות הגיבורים וכן אירועים שונים שאירעו בעת ובעונה אחת עם ההתרחשות המתוארת בסצנה
* **דו-שיח** - מסירה ישירה של הדברים בשיחה בין שני אנשים או יותר. דו השיח מגלה את השקפתם, רעיונותיהם, רגשותיהם וסגנון דיבורם של הדמויות הדוברות
* **תיאור חיצוני של דמות** - תיאור של האופן שבו הדמות מתלבשת, מדברת ומתנהגת, ממנו ניתן לחוות את הדמות

היסטוריה
--------

הראיה והגדה הם מושגים שמקורם מגיע עד אריסטו ואפלטון שהנגידו בין מימזיס, ייצוג המציאות כפי שהיא בדומה להראיה, לבין דיגסיס, תיאור המחבר בדומה להגדה. 

הפופולריות המודרנית של ההבחנה בין הראיה להגדה מיוחסת ללאבוקשטען כי אמנות הסיפור מתחילה בעניין אותו יש להראות, כדי שהוא יוכל לתאר את עצמו, וביקש להרבות ככל האפשר בשימוש בהראיה. לאבוק טוען כי "סופר כמו פלובר - או כל סופר אחר שעבודתו מזמינה בכלל עיון ביקורתי - הוא רחוק כל כך מכתיבת הסיפור כפי שהיה נכתב בדין וחשבון רשמי, שאנחנו מפסיקים כלל להתייחס אליו כאל מדווח. הוא מייצר השפעה וחיקוי, באמצעים כישרוניים יותר או פחות" (עמ' 63).

לעומתו עומדים תאורטיקנים אחרים, כמו ויין בות', שסבורים כי מתן העדיפות להראיה היא אופנה ספרותית חולפת, וסבורים כי כל מה שנכתב בטקסט דורש מידה מסוימת של התערבות המחבר או המספר, ועל כן לא תיתכן הראיה ללא הגדה.

לקריאה נוספת
------------

* טכניקות ספרותיות
* רטוריקה

הערות שוליים
------------

1. ↑  Warren Wells (1999). *How To Write Non-Fiction Books. Writers' Bookshop*.
2. ↑  Jerianne Warren (2011). *Show Don't Tell: A Guide to Purpose Driven Speech*.
3. ↑  Mackendrick, Cronin, Scorsese, **On Film-making: An Introduction to the Craft of the Director**, Faber, 2005
4. ↑  Hatcher, **The Art and Craft of Playwriting**, F+W Media, 2000, עמ' 43
5. ↑  יוסף אבן, **מילון מונחי הספרות**, אקדמון, 1978, עמ' 77
6. ↑  de Gruyter, Walter, Telling vs. Showing, ‏16. January 2014
7. ↑  Lubbock, Percy (1922). *The Craft of Fiction*.
פירוש נוסף ערך זה עוסק בנשק הטלה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו בומרנג (פירושונים).

**בומרנג** הוא נשק עשוי עץ שנועד לזריקה, בעבר לצורכי ציד, כיום משמש בעיקר לספורט ופנאי. הבומרנג מסתחרר תוך כדי מעופו באוויר, ויכול לגמוא מרחקים ארוכים. בומרנגים רבים מתוכננים כך שאם הם נזרקים בצורה נכונה, הם עפים במעגל גדול וחוזרים לנקודת המוצא.

היסטוריה
--------

מתקנים דמויי בומרנג, כולל "מקלות הטלה", היו בשימוש בכל העולם למטרות ציד, פולחן ופנאי. מקורם לא ברור די צורכו. מחקרים הראו ששבטים קדומים באירופה השתמשו בסוגים מיוחדים של קרדומי השלכה. כמו כן, במצרים העתיקה היה מקל מיוחד שהשימוש בו היה מותר רק לפרעונים, כדי לצוד ציפורים. אולם הארץ המפורסמת ביותר בבומרנגים שלה היא אוסטרליה, שם השתמשו האבוריג'ינים בבומרנגים אלפי שנים.

כיום, בומרנגים משמשים בעיקר לספורט. ישנם סוגים שונים של תחרויות - מהירות, דיוק החזרה, זמן ממושך ביותר באוויר, סיבולת (מספר תפיסות בחמש דקות של השלכה), פעלולי זריקה ומרחק. הבומרנג הספורטיבי המודרני, שלעיתים מכונה פשוט "בום", עשוי מעץ לביד פיני, פלסטיק, או חומרים מרוכבים, ומגיע בצורות וצבעים שונים. רוב הבומרנגים הספורטיביים שוקלים פחות מ-100 גרם, כשבומרנגים שנועדו לשהייה מקסימלית באוויר שוקלים לרוב פחות מ-25 גרם.

הבומרנג מותאם ליד בה הוא נזרק. מיוצרים בומרנגים מיוחדים לשמאליים.

כל שנה זוגית נערכים משחקי גביע העולם בבומרנג, כשארצות הברית וגרמניה שולחות את הנבחרות המובילות. שיאי העולם מתועדים על ידי איגוד הבומרנג העולמי וכוללים 80 תפיסות ב-5 דקות, 5 תפיסות ב-14.6 שניות, ומרחק שיא של 238 מטר, שממנו חזר הבומרנג במדויק לזורק.

דרך פעולה
---------

בומרנגים החוזרים לנקודת המוצא לאחר שנזרקים, בנויים משתי כנפיים, או יותר, המחוברות יחד. צורת הכנפיים היא אווירודינמית בדומה לכנף של מטוס. זריקת בומרנג מסוג זה מתבצעת כאשר כנפיו מאונכות לקרקע. בזריקה מקנים לכנפיים תנועה סיבובית בנוסף לתנועה קדימה. בזכות מבנה הכנפיים, התנועה שלהם באוויר גורמת לדחיקה של אוויר במאונך לכיוון התקדמות הבומרנג – ולפיכך (לפי החוק השלישי של ניוטון) לכוח אווירודינמי הדוחף את הבומרנג לכיוון המנוגד לכיוון דחיקת האוויר. אולם התנועה הסיבובית של הכנפיים גורמת לכך שתמיד חלק מהכנפיים יהיו בכיוון התקדמות הבומרנג וחלקם ינועו כנגד הכיוון, מה שגורם לכוחות אווירודינמיים לא מאוזנים הפועלים על הבומרנג. כל הכוחות הנ"ל, הפועלים לאורך מסלול תעופתו, דוחפים את הבומרנג וגורמים לו לנוע במסלול אליפטי, ולחזור בסופו של דבר לנקודת המוצא ממנה נזרק.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **בומרנג** |

* ד"ר אבי סאייג, בוּמרנג: עשו זאת בעצמכם, במדור "ניסויי מדע בבית" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 25 באפריל 2017
* בומרנג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* חגי אדרי, איך בומרנג עובד?, במדור "שאל את המומחה" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, ינואר 2015

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007283226805171
* BnF: cb11987341m (data)
* GND: 4008880-7
* LCCN: sh85015769
* NDL: 00577455
* NKC: ph413838

 |
רשף (מימין) ואהוביה מלכין (משמאל) בטקס צבאי, 1949
**דוד רשף** (**רבסקי**) (1905 – אוגוסט‏ 1986) היה איש ההגנה, מפקד הג"א וראש המועצה השלישי של רמת השרון (1959–1962).

ביוגרפיה
--------

דוד רשף (במקור: רבסקי) נולד בשנת 1905 בעיירה שפולה שבאימפריה הרוסית (בשנות האלפיים, באוקראינה). בגיל 20 נאסר, ועם שחרורו, ב-1930, עלה לארץ ישראל והתגורר בחיפה. הוא היה פעיל בהגנה, קצין מטה במחוז חיפה ומפקד נפת עמק הירדן. ב-1944 התמנה לקצין הנוער הארצי של הארגון, תפקיד אותו מילא עד קום מדינת ישראל ב-1948.

לאחר הקמת מדינת ישראל, המשיך לשירות בצה"ל. החל מיולי 1948 עסק רבסקי-רשף בגיוס חוץ לארץ. בשנת 1949 היה מפקד בסיס ההדרכה הטכני של חיל האוויר בחיפה. בשנת 1951 עבר לשמש ראש ענף התיישבות ביטחונית במטה הכללי, ובאוגוסט אותה שנה מונה למפקד הג"א. סיים את שירותו ב-1956, בדרגת אלוף-משנה, ועסק בחקלאות.

בדצמבר 1959 נבחר רשף מטעם מפא"י לראשות המועצה המקומית רמת השרון. במהלך תקופת כהונתו פעל לשינוי אופייה ממושבה חקלאית ליישוב בעל אופי עירוני, או בלשונו "יישוב תת-עירוני עם כיוון בניה לגובה ושילוב אלמנטים אורבניסטיים ותנאי מגורים נוחים ומרווחים, הנותנים טעם ונועם מיוחדים לתנאי החיים בו ועשויים להיות גורם מושך להשתקעות תושבים חדשים". כן שאף להעביר את מרכז העסקים הראשי מרחוב סוקולוב לאזור הרחובות אוסישקין והראשונים, תוכנית שהתגשמה באופן חלקי בלבד. במרץ 1962, שנתיים וחצי בלבד לאחר שנבחר, פרש מתפקידו על רקע סכסוך בסיעת מפא"י, והוחלף בשמואל חכם.

עסק בקרמיקה והוציא ספר בנושא ביחד עם אשתו.

רשף נפטר ב-1986, בגיל 81. הותיר את אשתו, פועה.

ספרו
----

* פועה ודוד רשף, **קראמיקה לכול: למתחיל ולמתקדם**: בניית הכלי, עיצוב העיטור, זיגוג, הכרת החומרים, תל אביב: ספרית פועלים: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, תשל"ו. (מהדורה ראשונה הופיעה בהוצאה עצמית ב-1969)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דוד רשף** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  דוד רשף, מעריב, מודעת אבל, 22 בספטמבר 1986
2. ↑  נתמנה ראש הג"א, חרות, 17 באוגוסט 1951
3. ↑  אתר הראשונים של רמת השרון

| ראשי עיריית רמת השרון  |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **כמועצה מקומית** | צבי בנימיני | יצחק כספי | דוד רשף | שמואל חכם | פסח בלקין | מנחם שרמן | משה ורבין | אפרים חירם | גבי פארן |
| 1955-1949 | 1959-1955 | 1961-1959 | 1969-1961 | 1978-1969 | 1984-1978 | 1989-1984 | 1998-1989 | 2002-1998 |
|  |
| **כעירייה** | גבי פארן | יצחק רוכברגר | שירה אבין (ממלאת מקום) | אבירם גרובר |
| 2003-2002 | 2013-2003 | 2016-2013 | 2016 ואילך |

 |

| ראשי הג"א  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| מרדכי נמצא-בי • ברוך ברוך • דוד רשף • אתיאל עמיחי • אלכסנדר שפיר • שמואל איל • יחזקאל פנט • אברהם בן דור • שמואל גודר • שלמה אמבר • אורי רום • איתן שמשוני (מ"מ) • יצחק זייד • אריה בירו • אהרון ורדי • אורי מנוס |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007462978805171
* ISNI: 0000 0004 0288 9819
* VIAF: 298827671
* WorldCat: viaf-298827671

 |
**הלני "ללה" קאראיאני** (ביוונית: **Λέλα Καραγιάννη**;‏ 1898 – 1944) הייתה לוחמת ומנהיגת התנגדות יווניה במהלך מלחמת העולם השנייה. אשתו של רוקח ממחוז אטיקה ואם לשבעה ילדים, קרגיאני פעלה לתאום תאי התנגדות יוונים ופעילותם כנגד כוחות הציר הכובשים. היא נתפסה ועונתה על ידי הגרמנים בשנת 1944, נשלחה למחנה הריכוז חיידרי, שם המשיכה לארגן את ההתנגדות נגד הגרמנים. היא הוצאה להורג על ידי כיתת יורים ב־8 בספטמבר 1944.

ביוגרפיה
--------

ללה קאראיאני נולדה בלימני באי היווני אוויה. לפני מלחמת העולם השנייה הייתה קאראיאני עקרת בית שהתגוררה באתונה. בעלה היה רוקח, ולזוג נולדו שבעה ילדים. כאשר מדינות הציר פלשו וכבשו את יוון בשנת 1941, בני המשפחה קאראיאני סיפקו תרופות לחיילים בריטים הנסוגים, ומאוחר יותר סייעו לכמה חיילים שנתקעו באי להימלט מהמדינה. ככל שהכיבוש נמשך, המשפחה החלה להיות יותר פעילה בתנועת ההתנגדות המתפתחת נגד הכובשים האיטלקים באתונה. בסופו של דבר זה הביא לכך שללה, בעלה ובניה הגדולים הצטרפו לליגה הרפובליקנית היוונית הלאומית, הידועה בכינויו ראשי התיבות היווניים EDES. ללה הקימה תא משלה בתוך התנועה, בשם הקוד "בובולינה" בהתייחס ללסקרינה בובולינה, אישה יווניה שנלחמה באימפריה העות'מאנית במהלך מלחמת העצמאות היוונית.

קאראיאני וחבריה הפרטיזנים פעלו מבית המרקחת של בעלה באתונה וממנזר במגארה. החוליה העבירה מידע לתאים אחרים, הבריחה אנשים ויהודים מבוקשים לאזורים הנשלטים על ידי כוחות פרטיזנים יוונים, וזייפה מסמכים ותיאמה עם המודיעין הצבאי הבריטי לשיבוש הכיבוש בידי כוחות מדינות הציר.

ביולי 1944 נעצרה קאראיאני באתונה על ידי כוחות הכיבוש הגרמניים. היא נלקחה למטה האס אס ברחוב מרלין, המכונה על ידי אסירים יוונים "בית הגיהנום". שם עונתה מספר ימים לפני שנשלחה למחנה הריכוז חיידרי בפאתי אתונה. תוך כדי המשיכה ללה המשיכה במשימותיה ותיאמה את התנגדות נגד הגרמנים. עם זאת, היא ולוחמים נוספים בנאצים, נתפסו והוצאו להורג על ידי כיתת יורים בבוקר 8 בספטמבר 1944, רק 34 יום לפני שחרור אתונה על ידי כוחות בעלות הברית.

מורשת
-----

הבית של קאראיאני
לוח שיש, בית משפחת קאראיאני
לאחר המלחמה זכו ללה קאראיאני ומשפחתה בעיטורי כבוד (בעלה, בנותיה ובניה ששרדו את המלחמה) על מאמציהם במהלך המלחמה. דיוקן של קאראיאני הוזמן על ידי האגודה ללימודי נשים היוונית בשנת 1963. בשנת 2011 הוכרה כחסידת אומות העולם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ללה קאראיאני** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4  "Greeks Honored Righteous Among Nations | GreekReporter.com". *greece.greekreporter.com* (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-10-11.
2. 1 2 3  "Heroine Of The Underground: Lela Karagianni | Greek News". *www.greeknewsonline.com* (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-10-11.
3. 1 2  "Notabilia - People - Greek War Of Independence (1821-1829) - Laskarina Bouboulina (1776-1825)". *www.johnpap.net*. נבדק ב-2018-10-11.
4. ↑  "Merlin". *www.occupation-memories.org* (באנגלית). 2016-06-28. נבדק ב-2018-10-11.
5. ↑  "Unveiling of the bust of the Greek National Resistance Heroine Lela Karagianni in Athens by Princess Irene". *EUscreenXL*. נבדק ב-2018-10-11.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 120666421
* ISNI: 0000 0001 1668 2913
* LCCN: no2007147116
* NLG: 199017
* VIAF: 71185534
* WorldCat: lccn-no2007147116

 |
**בּוּנְגוֹ** (ביפנית: 豊後国 – "בּוּנְגוֹ נוֹ קוּני) הוא מחוז לשעבר בצפון מזרח קיושו שביפן החופף ברובו למחוז אויטה של ימינו. יחד עם מחוז בוזן כונה המחוז לעיתים **הוֹשוּ** (豊州). מחוז בונגו גבל במחוזות בוזן (豊前国), היוגה (日向国), היגו (肥後国), צ'יקוגו (筑後国) וצ'יקוזן (筑前国).

היסטוריה
--------

בסוף המאה השביעית פוצל מחוז טויו (豊国 – "ארץ עשירה") למחוזות "בּוּזֶן" (מילולית "החלק הקדמי של טוֹיוּ") ו"בונגו" ("החלק האחורי של טויו"). עד תקופת הייאן נהגו לקרוא לבונגו "טוֹיוֹקוּני נוֹ מיצ'י נוֹ שירי".

מקובל להניח כי בירת המחוז (国府 – "קוֹקוּפוּ" מילולית "הבירה הישנה"), שכנה בפוּרוּגוֹ (古国府), כיום אזור בעיר אויטה, אך שרידיה לא אותרו.

באמצע המאה ה-16, במהלך תקופת סנגוקו, שלטה בבונגו משפחת אוטומו. בירתם הייתה בעיר פונאי (府内, כיום אויטה). בתקופתם הגיעו האירופאים הראשונים ליפן. היו אלו סוחרים פורטוגזים שנחתו באי טנגשימה. לאחר שהידיעה על בואם הגיעה לדאימיו ממשפחת אוטומו הוא הזמין אותם לבונגו. הקשר עם הפורטוגזים התחזק בתקופת שלטונו של הדאימיו אוטומו סורין שאף התנצר. מעמדה של משפחת אוטומו נחלש לאחר שטויוטומי הידיושי השתלט על קיושו, והמחוז חולק בין כמה משפחות.

ב-1871 שולב מחוז בונגו במחוז אויטה (大分県) כחלק מרסטורציית מייג'י.

על שם המחוז קרוי המצר המפריד בין קיושו לשיקוקו תעלת בונגו.

חלוקה לנפות
-----------

* נפת היטה (日高郡)
* נפת קוּסוּ (球珠郡)
* נפת נאוֹאירי (直入郡)
* נפת אוֹנוּ (大野郡)
* נפת אמאבה (海部郡)
* נפת אוֹיטה (大分郡)
* נפת הייאמי (速見郡)
* נפת קוּניסאקי (国埼郡)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בונגו** בוויקישיתוף
* טירות במחוז בונגו
* מחוז בונגו (אורכב 10.09.2012 בארכיון Wayback Machine) אתר ויקיסמוראי

הערות שוליים
------------

1. ↑  Louis-Frédéric Nussbaum, *Japan Encyclopedia* הערך בונגו בעמוד 90
2. ↑  רשימה של משפחות (Clans) אלו ניתן לראות באתר על הטירות המופיע בקישורים החיצונים
**גברה מסקל לליבלה** (באנגלית Lalibela תרגום מאגאווית: הדבורים מקיימים את הריבונות שלו) היה קיסר אתיופיה וחבר בשושלת זאגווה, קיסר זה נחשב כקדוש ידי הכנסייה האורתודוקסית האתיופית. על פי טאדסה טמרת, הוא היה בנו של הקיסר ג'אן סאיום ואחיו של הקיסר קאדוס חארב. על פי המסורת האתיופית הוא שלט כ-40 שנה. על פי ההיסטוריון האתיופי גאטאצ'אוו מקונן חסן שנות מלכותו היו בין 1189–1229‏. קיסר זה ידוע בעקבות הכנסיות החצובות שבנה הנמצאות בעיירה לליבלה.

הקיסר לליבלה נולד בעיר אדאפה הנמצאת כיום בפלך בוגנה. על פי המסורת שמו ניתן לו מכיוון שכאשר נולד נחיל דבורים הקיף אותו, ובעקבות זאת אמו ראתה שזהו סימן שבנה יהיה הקיסר הבא. המסורת גורסת שלליבלה יצא לגלות בעקבות ריב בין דודו הקיסר קאדוס חארב לבין הקיסר לשעבר טאטדים ולליבלה כמעט הורעל למוות על ידי אחותו למחצה. טאדסה טמרת כותב שלליבלה עלה לשלטון בהפיכה צבאית.

על פי המסורת לליבלה ראה את ירושלים בחלומו ולכן בנה ירושלים חדשה שתשמש כבירתו בתגובה לכיבוש ירושלים על ידי המוסלמים ב-1187. כתוצאה מכך רבים משמות המופעים בעיירה לליבלה הם שמות תנ"כיים, אפילו הנחל העובר בעיירה ידוע בשם נחל הירדן. לליבלה שימשה כעיר בירה מסוף המאה ה-12 עד לאמצע המאה ה-13.

אשתו של קיסר זה נקראה מסקל קיברה והיא הייתה אישה רבת השפעה, בעיקר מבחינה דתית, משום שהניעה את אבונה מיכאל למנות את אחיה חיראן לבישוף, וכמה שנים לאחר מכן האבונא עזב את אתיופיה למצרים, מכיוון שהבישוף שמינה מרד בו ולקח את סמכותו.

מסורת נוספת מציינת שאשתו של לליבלה שכנעה את בעלה לוותר על הכתר ולמנות את אחיינו נאקוטו לאב לקיסר, אך כעבור 18 חודשים חזרה בה. שלא כמו קיסרי שושלת זגאווה האחרים, כתבים רבים שרדו מתקופתו, נוסף על הגאדלה לליבלה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Taddesse Tamrat, Church and State in Ethiopia (Oxford: Clarendon Press, 1972), p. 56n.
2. ↑  Getachew Mekonnen Hasen, Wollo, Yager Dibab (Addis Ababa: Nigd Matemiya Bet, 1992), p. 22.
3. ↑  נקראת כיום לליבלה על שמו של קיסר זה.
4. ↑  Taddesse Tamrat, p. 61.
5. ↑  Taddesse Tamrat, p. 59.
6. ↑  Taddesse Tamrat, p. 62.

| שושלת זאגווה |
| --- |
| תקופת החושך האתיופית |
| קיסרים | מארה תקלה היימנות • טאטדים • ג'אן סאיום • גארמה סאיום • ימהרנה קריסטוס • קאדוס חארב • לליבלה • נאקוטו לאב • יטברק • מירארי • חארבי • יטברק |  |
| ראו גם | יהודית המלכה • ירושלים החדשה • השושלת הסולומונית • תקלה גיורגיס השני |
| מחוז וג |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**קאדוס חארב** | **קיסר האימפריה האתיופית** 1141–1181 | **הבא**:**נאקוטו לאב** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007431301305171
* LCCN: no96061042
* VIAF: 61143237
* WorldCat: lccn-no96061042

 |
חלקו הדרומי של מצר ארסונד. בקדמת התמונה העיר מאלמה וגשר ארסונד, שבקצהו האי המלאכותי הזעיר פברהולם. מימין לגשר - האי סלטהולם ומעליו האי אמה. ברקע הרחוק - העיר קופנהגן.
צילום לוויין שבו נראים חלקו הדרומי של הארסונד וגשר ארסונד. משמאל ניתן לראות את שדה התעופה הבינלאומי של קופנהגן על האי אמה
**אֶרֵסוּנְד** (בדנית: **Øresund**; בשוודית: **Öresund**) הוא מצר ים החוצץ בין סקונה שבשוודיה ממזרח לבין האי שלן שבדנמרק ממערב, והמחבר את הים הבלטי שבדרום אל מצר קטגט שבצפון. ארסונד הוא אחד משלושה מצרי ים המחברים את הים הבלטי לים הצפוני והלאה לאוקיינוס האטלנטי; שני האחרים הם קטגט בין שוודיה ודנמרק, וסקאגרק בין דנמרק ונורווגיה. ארסונד הוא הצר והקצר מבין שלושת גופי מים אלה, ונחשב אחד מעורקי התחבורה הימית העמוסים בעולם.

רוחבו של המצר נע בין 4 ק"מ בלבד בצפונו ל-25 ק"מ בנקודה הרחבה ביותר בחלקו הדרומי; אורכו 50 ק"מ. במצר שלושה איים עיקריים:

* אמה (Amager) הצמוד לחוף הדני ומהווה חלק מקופנהגן רבתי. על האי, ששטחו 96.29 קמ"ר, שוכן גם שדה התעופה הבינלאומי של קופנהגן.
* סלטהולם (Saltholm - "אי המלח") השייך גם הוא לדנמרק וממוקם סמוך לאמה. שטח האי הוא 16 קמ"ר. סמוך מדרום לו הוקם האי המלאכותי הזעיר פברהולם (Peberholm - "אי הפלפל") לצורך בניית גשר ארסונד.
* ון (Ven) השייך לשוודיה נמצא בחלקו הצפוני של המצר, ושטחו 7.5 קמ"ר.

טירת קרונבורג בנקודה הצרה ביותר של המצר. מימין לטירה מעבורת בין הערים הלסינגבורג ואלסינור
עד לשנת 2000 ניתן היה לחצות את המצר בדרך הים בלבד, כשעיקר התנועה נעשתה במעבורת בין הערים הלסינגבורג ואלסינור. ב-1 ביולי 2000 נפתח לתנועה גשר ארסונד (בצדו הדרומי של המצר), שעליו כביש מהיר ומסילת רכבת; הגשר מקשר בין קופנהגן בדנמרק למאלמה בשוודיה. לאחר שנוסעים עליו 10 ק"מ נכנסים למנהרה הארוכה ביותר בעולם מתחת למים שמובילה אל האי המלאכותי פברהולם. המשמעות הסמלית של הגשר היא גדולה, מכיוון שמחוז סקונה היה בעבר חלק מדנמרק והיו תקופות של מלחמה בין השוודים והדנים.

בצידו הצפוני של המצר עדיין פעיל קו המעבורת הוותיק.

ראו גם
------

* גשר ארסונד

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארסונד** בוויקישיתוף
* Welcome to the Øresund Region, אתר הגוף האזורי של ארסונד
* ארסונד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  The Öresund Bridge, visitskane.com

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4216367-5
* LCCN: sh85125362
* NKC: ge631118
* SUDOC: 050626744
* VIAF: 234660631
* WorldCat: viaf-234660631

 |
**מיגל דה לה בסטיד** (בספרדית:**Miguel de la Bastide** ‏ נולד בנובמבר 1962, סן פרננדו הוא גיטריסט, ומלחין שנולד בטרינידד ופועל בארצות הברית וקנדה.

ביוגרפיה
--------

מיגל דה לה בסטיד נולד בסן פרננדו שבטרינידד. כבר בגיל צעיר הוא התחיל לנגן גיטרה, בגיל 18 הוא עבר לקנדה והתיישב בטורונטו.
בהיותו בקנדה הוא למד נגינה והלחנה והמשיך בספרד בה למד ב-Amor de Dios – Centro de Flamenco y Danza Española במדריד

בשנת 1992 הוא מונה למנהל מוזיקלי של Compañia Carmen Romero הקנדית ואיתה עשה מסדרת הופעות. בשנת 1998 הוא הוציא את אלבומו הראשון El Cambio. בשנת 2000 הוא ביצע כל הקטעים של פלמנקו עבור סדרת טלוויזיה Queen of Swords. בשנת 2003 הוא הוציא את האלבום השני Siento.

בשנת 2007 מיגל דה לה בסטיד היה חלק מצוות International Guitar Night בסדרת הופעות ברחבי אמריקה הצפונית. בעקבות ההופעות הוקלט אלבום נוסף בה השתתף ד'גארי, קליב קרול ובריאן גור. בשנת 2008 הם המשיכו בהופעות בבריטניה.

בשנים 2003–2005 מיגל דה לה בסטיד היה חלק מסגל בקונסרבטוריון המלכותי למוזיקה בטורונטו. בהמשך הוא פתח בית ספר לגיטרה ופלמנקו בטורונטו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מיגל דה לה בסטיד** בוויקישיתוף

* מיגל דה לה בסטיד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* מיגל דה לה בסטיד, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* מיגל דה לה בסטיד, באתר Discogs (באנגלית)
* מיגל דה לה בסטיד, באתר Songkick (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007425417505171
* BnF: cb14022550j (data)
* ISNI: 0000 0000 7366 1126
* LCCN: no98110628
* MusicBrainz: b36ef256-fc37-4b24-9f20-fe8fca3cd33f
* VIAF: 54345568
* WorldCat: lccn-no98110628

 |
**גוסטב יאקוב קנטון** (בגרמנית: **Gustav Jacob Canton**‏; 7 באפריל 1813 – 20 במרץ 1885) היה צייר נוף ובעלי חיים גרמני ומאייר מבית הספר בדיסלדורף.

ביוגרפיה
--------

קנטון נולד כבן לסוחר תבלינים במיינץ. הוא קיבל את השיעורים הראשונים שלו בציור ורישום מהציירים ניקולאוס מולר ולואי קאטואר (1792–1841).

בשנת 1832 עבר למינכן ולמד באקדמיה לאמנויות יפות עד 1836. משם יצא לטיול לימודי אל הרי בוואריה, טירול ושווייץ.

בשנת 1837 נסע לדיסלדורף כדי להעמיק את ציורי הנוף באקדמיה לאמנות בדיסלדורף. בין השנים 1838 עד 1847 היה שם תלמידו של צייר הנוף יוהאן וילהלם שירמר. מורים אחרים מדיסלדורף היו ציירי הנוף אנדראס אכנבאך וקרל פרידריך לסינג. יחד עם וילהלם קמפאוזן, הנרי ריטר, רודולף יורדן, הנס פרדריק גודה, רודולף פון נורמן ופרדריק ניקולאי ינסן, הקים קנטון את הקבוצה הדמוקרטית והקריטית מבחינה אקדמית בשנת 1844, ששמה מורכב מהאותיות הראשונות של חבריה. קבוצה זו נחשבת כמבשרת הקמת אגודת האמנים מלקסטן, שנוסדה בשנת 1848 ואליה הוא גם השתייך.

בשנת 1851 קנטון היה אחד האמנים שעבודותיהם הוצגו בגלריה דיסלדורף בניו יורק. באותה שנה נסע לאנגליה וסקוטלנד, שם עבד כליתוגרף. בשנות ה -50 של המאה ה-19 אייר כמה ספרים, וכתב את הספר Der Thiergarten, הזמנה לצעירים להרהר בשלווה ובטבע, ופרסם אותו בהוצאה לאור מיינץ יוזף שולץ. איוריו מתוך סיפורו של ריינארד השועל, של המשורר הסקוטי דייוויד וודר (1790-1854) פורסם בלונדון בשנת 1852, והפכו אותו למאייר מוכר במיוחד.

בין השנים 1853–1857 קנטון עשה סיור דרך איטליה, לדרום צרפת ואל תוך הפירנאים. בשנת 1860 התגורר במיינץ.

בשנת 1864 הוא חזר למינכן וסייר במדינות האלפים ובאיטליה.

במינכן הוא נפטר מדלקת ריאות.

גלריה
-----

* צייד ביזון צייד ביזון
* מול מערת הזאב מול מערת הזאב
* עולם השממה עולם השממה
* נוף נוף

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גוסטב יאקוב קנטון** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Deutsche Biographie, Canton, Gustav Jacob - Deutsche Biographie, www.deutsche-biographie.de (בגרמנית)
2. ↑  Rudolf Theilmann: *Die Schülerlisten der Landschafterklassen von Schirmer bis Dücker*. In: Wend von Kalnein (Hrsg.): *Die Düsseldorfer Malerschule*. Verlag Philipp von Zabern, Mainz 1979, מסת"ב 3-8053-0409-9, S. 144
3. ↑  Bettina Baumgärtel: *Die Düsseldorfer Malerschule und ihre internationale Ausstrahlung*. In: Bettina Baumgärtel (Hrsg.): *Die Düsseldorfer Malerschule und ihre internationale Ausstrahlung 1819−1918*. Michael Imhof Verlag, Petersberg 2011, מסת"ב 978-3-86568-702-9, Band 1, S. 31
4. ↑  Bestandsliste (ארכיון)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* DSI: 5302
* GND: 135707811
* ISNI: 0000 0000 6687 6356
* LCCN: nr93030269
* NTA: 296963372
* RKD: 216355
* ULAN: 500080522
* VIAF: 47985646
* WorldCat: lccn-nr93030269

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"גוסטב יאקוב קנטון"**.
**בחוץ לפני הדלת** הוא מחזה שנכתב בשמונה ימים על ידי הסופר הגרמני וולפגנג בורכרט. ההנחה היא שהיצירה חוברה בין סתיו 1946 לינואר 1947. ב-13 בפברואר 1947 היא שודרה לראשונה כתסכית ברדיו הצפון-מערבי (Nordwestdeutscher Rundfunk), ובעקבותיו התקיימה הצגת הבכורה של היצירה כמחזה לבמה ב-21 בנובמבר 1947 בתיאטרון הקאמרי של המבורג (Hamburger Kammerspiele). המחזה נותר בצד טקסטים קצרים בפרוזה יצירתו העיקרית של וולפגנג בורכרט, שנפטר יום אחד לפני הצגת הבכורה בגיל 26.

במרכז העלילה ניצבת דמותו של בקמן, החייל הגרמני השב לביתו, שלאחר שלוש שנים בשבי שוב אינו מצליח להיקלט בחברה, המדחיקה את המלחמה ואת האידאולוגיה הנציונל-סוציאליסטית. השיבה הביתה, לה ייחל בקמן בחום משך תקופה כה ארוכה, הופכת לגביו לאכזבה מרה ולחווייה מנכרת. ובמקום שמחת ההתראות המחודשת הוא מתענה ברגשות אשם מהם לא עולה בידו להשתחרר.

בתחנות אותן הוא עובר בחיפושיו אחר מקום בחברה הבתר-מלחמתית מציב בקמן תביעות למוסריות ולאחריות בפני דמויות ייצוגיות שונות, וביניהן גם אלוהים והמוות. בסופו של דבר הוא מוצא את עצמו מנודה מהחברה ואינו זוכה למענה על שאלותיו.

הן השידור הרדיופוני והן הבכורה הבימתית של בחוץ לפני הדלת – לרבות כותרת המשנה "מחזה שאף תיאטרון אינו מעוניין לשחק ושום קהל אינו מעוניין לראות" – היו להצלחות ענקיות והפכו את בורכרט הבלתי מוכר למפורסם. רבים מבני דורו יכלו להזדהות עם גורלו של בקמן. מחזהו של בורכרט נתפס כזעקה של הדור הצעיר ששתק עד אז, ונחשב עד היום לאחד מהמחזות הבתר-מלחמתיים החשובים ביותר.

התקבלות המחזה
-------------

המחזה עולה בהפקת בכורה בעברית ב-8 במרץ 2017 בתיאטרון תמונע, כשהוא נושא את הכותרת המתורגמת המקורית בחוץ לפני הדלת הבמאי מתיאס גהרט כבר ביים את המחזה קודם לכן בתיאטרון קרפלד-מנכנגלאדבאך ב-2014. בהפקה הישראלית, המתבססת באורח הדוק על תפיסתו המקורית של גהרט, עבד הבמאי עם השחקנים הישראליים של תיאטרון תמונע. התרגום העברי של גד קינר (קיסינגר) למחזה הוזמן ונתמך על ידי מכון גתה ישראל.

בגרמניה בלבד הועלה בחוץ לפני הדלת מאז 1947 למעלה מ-350 פעם בתיאטראות שונים, ותורגם לכ-40 שפות. המחזה הוצג במרכזי תיאטרון חשובים באירופה, יפן, וארצות הברית, והוצא לאור במהדורת כיס תחת הכותרת בחוץ לפני הדלת וסיפורים נבחרים", שנמכרה ביותר מ-2,25 מיליון עותקים.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר למנויים בלבד איתן בלום, ההצגה שתגרום לכל ישראלי להזדהות עם חייל בצבא הנאצי, באתר הארץ, 16 במרץ 2017

הערות שוליים
------------

1. ↑  תיאטרון: בחוץ לפני הדלת - Goethe-Institut Israel, באתר www.goethe.de
2. ↑  Draußen vor der Tür – Theater Krefeld Mönchengladbach, theater-kr-mg.de (בגרמנית) (ארכיון)
3. ↑  Verzeichnis der Auffuehrungen von Draußen vor der Tür, www.borchertgesellschaft.de (בגרמנית)
4. ↑  Die Stimme der Kriegskinder verstummte vor 60 Jahren: - WELT, DIE WELT

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4194522-0
* LCCN: no97083602
* SUDOC: 127511296
* VIAF: 191881916
* WorldCat (עם VIAF): 191881916

 |
**מיגל אנחל בוסטייו לפוס** (בספרדית: **Miguel Ángel Bustillo Lafoz**; ‏ 9 בספטמבר 1946 – 3 בספטמבר 2016) היה כדורגלן ספרדי ששיחק בעמדת החלוץ בנבחרת ספרד ובמספר קבוצות בספרד.

קריירת מועדונים
---------------

בוסטייו החל את הקריירה המקצוענית שלו בדפורטיבו אראגון, קבוצת המילואים של ריאל סרגוסה. הוא שיחק בריאל סרגוסה, ובילה בבשאלה ב-UD מאהון, לפני שהצטרף לברצלונה בשנת 1969. משחקו הראשון בליגה היה האל קלאסיקו, נגד ריאל מדריד. הוא הבקיע שני שערים במשחק זה, ולאחר מכן נפצע באופן קשה מתיקול של שחקן ריאל מדריד פדרו דה פיליפה. הוא מעולם לא התאושש לגמרי מפציעה זו, וערך שתי הופעות ליגה נוספות בלבד עבור ברצלונה, לפני שעבר למאלגה בשנת 1972.

קריירה בינלאומית
----------------

בוסטייו ערך חמש הופעות במדי נבחרת ספרד בין השנים 1968–1969, בהם הבקיע שני שערים.

חיים אישיים
-----------

נפטר ב-3 בספטמבר 2016.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר National Football Teams

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  Condolences following the death of Bustillo באתר הרשמי של מאלגה, 3 בספטמבר 2016 (באנגלית)
2. ↑  Barcelona mourn former player Bustillo באתר מארקה, 4 בספטמבר 2016 (באנגלית)
**סמל האיים הבלאריים** הוא סמלה הרשמי של הקהילה האוטונומית האיים הבלאריים שבספרד.
הסמל מעוצב כמגן "ספרדי" זהב שעליו ארבעה פסים מאונכים אדומים. פס אלכסוני כחול (לעיתים מופיע כסגול) מתוח מהפינה השמאלית העליונה לפינה הנגדית. הסמל יורש את עיצובו מסמלה של ממלכת מיורקה ההיסטורית, כשמקור המגן (ללא הפס האלכסוני) הוא סמלה של ממלכת אראגון שכבשה את האיים מידי המוסלמים במאה ה-13. הסמל מוקף בעיטורי זהב.

הסמל נאסר לשימוש לאחר עלייתו לשלטון של פרנסיסקו פרנקו, כמו שאר הסממנים הלאומיים של האוטונומיות. ב-1978, לאחר כניסת החוקה הספרדית לתוקף, אומץ הסמל וחזר השימוש בו. הוא נקבע כסמל רשמי בחוק ב-21 בנובמבר 1984.

ראו גם
------

* דגל האיים הבלאריים

קישורים חיצוניים
----------------

* הסמל באתר ממשלת האיים הבלאריים
* סקירת ההיסטוריה של הסמל

| סמלי ספרד |
| --- |
| ממלכת ספרד | סמל ספרד |  |
| הקהילות האוטונומיות | אזור מורסיה • אנדלוסיה • אסטוריאס • אקסטרמדורה • אראגון • גליסיה • האיים הבלאריים • האיים הקנריים • ולנסיה • חבל הבסקים • לה ריוחה • נווארה • מדריד • קטלוניה • קנטבריה • קסטיליה-לה מנצ'ה • קסטיליה ולאון |
| הערים האוטונומיות | סאוטה • מלייה |
**כריסטופר ג'פרי ריצ'רדס** (באנגלית: **Christopher Jeffrey Richards**; נולד ב-28 במרץ 2000 בברמינגהאם שבאלבמה, ארצות הברית) הוא כדורגלן אמריקאי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת קריסטל פאלאס ובנבחרת ארצות הברית.

קריירת מועדונים
---------------

ריצ'רדס הגיע אל מחלקת הנוער של דאלאס בשנת 2017. ב-19 בינואר 2019 חתם בבאיירן מינכן מהבונדסליגה. ב-20 ביוני 2020 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כשנכנס כמחליף בניצחון 1–3 על פרייבורג במסגרת המחזור ה-33 בליגה לעונת 2019/2020. זו הייתה הופעתו היחידה בעונה זו.

ב-1 בפברואר 2021 הושאל ריצ'רדס להופנהיים מהבונדסליגה עד לתום עונת 2020/2021. ב-7 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–3 לאיינטרכט פרנקפורט במסגרת המחזור ה-20 בליגה. במשך תקופת ההשאלה שלו הוא ערך 11 הופעות ליגה במדי המועדון.

בתחילת עונת 2021/2022 הושאל ריצ'רדס פעם נוספת להופנהיים. ב-11 בדצמבר 2021 כבש שער בכורה בקבוצה בניצחון 1–2 על פרייבורג.

ב-27 ביולי 2022 חתם בקריסטל פאלאס מהפרמייר ליג תמורת 12 מיליון אירו. ב-15 באוגוסט הוא ערך הופעת בכורה בקבוצה, בתיקו 1-1 עם ליברפול.

קריירה בינלאומית
----------------

ב-16 בנובמבר 2020 ערך ריצ'רדס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארצות הברית, כשנכנס כמחליף בניצחון 2–6 על נבחרת פנמה במשחק ידידות.

תארים
-----

באיירן מינכן
* הסופר קאפ האירופי (1): 2020
* הסופר קאפ הגרמני (2): 2020, 2021

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כריס ריצ'רדס** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית)
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  Sources: Chris Richards completes $1.5 million move to Bayern Munich באתר Goal, ‏ 5 בינואר 2019 (באנגלית)
2. ↑  Richards auf Leihbasis von Bayern zur TSG באתר הרשמי של הופנהיים, 1 בפברואר 2021 (בגרמנית)
סמלו של הקיסר יוזף השני, 1765
הסמל ב-1510, תקופת הקיסר מקסימיליאן הראשון
**סמל האימפריה הרומית הקדושה** (בגרמנית: **Die Siegel der deutschen Kaiser und Könige**) הוא שלט אצולה ששימש את קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומייצג את הסמכות הקיסרית העליונה. הסמל כולל כתבנית בסיס את עיט הרייך השחור הדו-ראשי ובין כנפיו את אוסף שלטי הגיבורים של מדינות האימפריה. המבנה הפרטני של הסמל השתנה בין קיסר למשנהו. הצבעים השולטים בסמל הם שחור וזהוב. שלטי הנסיכים הבוחרים (ברנדנבורג, סקסוניה, טריר, מיינץ, קלן, פפאלץ ובוהמיה) מוצגים בדרך כלל בסמלים גדולים יותר מאשר שאר המדינות.

עיט הרייך
---------

מקורו של הסמל בעיט ההראלדי בנס הלגיון של הצבא הרומי. העיט הופיע לראשונה בשלט האצולה של קארל הגדול ויורשיו במאה ה-9. סמל של עיט דו-ראשי יוחס גם לפרידריך השני לבית הוהנשטאופן על ידי ה"כרוניקה מאיורה" של מתיו פריס בסביבות 1250. זיגמונד לבית לוקסמבורג השתמש בעיט דו-ראשי שחור לאחר שהוכתר לקיסר ב-1433, בעוד שעיט בעל ראש אחד שימש כסמל "מלך הרומאים" הנבחר בלבד, הקיסר לעתיד.

עד ימי אלברכט השני, מלך גרמניה (1397 – 1439) היה העיט הסמל הבלבדי של הקיסר, אולם ממועד זה כולל הסמל האימפריאלי את סמלי המדינות על כנפיו של העיט.

ראו גם
------

* הנס המלכותי של האימפריה הרומית הקדושה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סמל האימפריה הרומית הקדושה** בוויקישיתוף
* שלטי גיבורים של מדינות הרייך (בגרמנית)
* שלטי גיבורים של מדינות הרייך (בצרפתית)