recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**מיה בנגל** (נולדה ב-10 בנובמבר 1971) היא עיתונאית סמולנית כפייתיתישראלית, יועצת התקשורת של יאיר לפיד. שימשה כיועצת לשרת המשפטים ציפי לבני לנושאים מקצועיים, פוליטיים ותקשורתיים. ייעצה לארגוני זכויות אדם, בהם ארגון "שוברים שתיקה" וארגון "יש דין". היא מרצה לתקשורת פוליטית.אנטי ציונית מקדמת מדינת כל אזרחיה ביטול המדינה היהודית

ביוגרפיה
--------

בנגל נולדה בירושלים. את שירותה בצה"ל עשתה כקצינה בקורס למדריכות חי"ר בבית הספר למ"כים ומקצועות החי"ר. היא בוגרת האוניברסיטה העברית במשפטים.

עבדה כמאבטחת במשרד ראש הממשלה ולאחר מכן כמאבטחת במשרד המשפטים. את דרכה המקצועית החלה בשנת 1998 כעוזרת פרלמנטרית לחברי הכנסת חגי מרום ממפלגת העבודה, זהבה גלאון, יו"ר מפלגת מרצ, ואופיר פינס, מזכ"ל מפלגת העבודה. בהמשך שימשה בנגל כדוברת מפלגת העבודה בין השנים 2002–2003. לאחר חמש שנות עבודה פרלמנטרית, הצטרפה בנגל למקימי יוזמת ז'נבה כחברת צוות ויועצת תקשורת פנימית. בנגל ליוותה את יוזמת השלום במשך כשנתיים, שלאחריהן החלה את דרכה כעיתונאית והמשיכה להרצות על השלום בתקשורת הישראלית.

בין השנים 2005-2012 עבדה בעיתון "מעריב" בתקופתם של העורכים אמנון דנקנר, דורון גלעזר, רותי יובל, אבי משולם וניר חפץ. בנגל שימשה בתפקידי עריכה והייתה כתבת פוליטית בעיתון, לאחר כשנה בעיתון החלה לשמש גם כפרשנית פוליטית ומדינית. בשנת 2008, במקביל לעבודתה בעיתון מעריב, החלה להגיש את תוכנית האקטואליה הוותיקה "ערב חדש" לצד דן מרגלית. היא הייתה חלק מצוות ההגשה עד שנת 2011. עד שנת 2010, שידרה בנגל תוכנית הבוקר של רדיו 99FM יחד עם עמנואל רוזן ומאותה שנה החלה להגיש את תוכנית רדיו בימי שישי עם חיים יבין ותוכנית ערב ביחד עם בן כספית ברדיו ללא הפסקה.

בשנת 2012, כאשר נרכש עיתון מעריב על ידי שלמה בן צבי, התפטרה בנגל מתפקידה בעיתון. מיד עם עזיבתה הצטרפה בנגל לקמפיין הבחירות של מרצ כיועצת אסטרטגית תקשורתית. עם תום הבחירות והרכבת הממשלה ה-33 עברה בנגל לעבוד במשרד המשפטים בתפקיד יועצת בכירה לשרת המשפטים ציפי לבני. החל מ-2016 עבדה כיועצת התקשורתית של ארגונים למען זכויות אדם, ביניהם ארגון "שוברים שתיקה" וארגון "יש דין". החל משנת 2019 מרצה לתקשורת פוליטית.

בשנת 2021 סיפרה שהקימה מגמת תקשורת בתיכון החברתי בתל אביב והיא עומדת בראשה, במטרה להצמיח עיתונאים צעירים מחויבים.

בנגל מתגוררת בתל אביב עם בת זוגה, כתבת הקולנוע נירית אנדרמן. השתיים מגדלות ביחד את שני ילדיהן.

קישורים חיצוניים
----------------

* מיה בנגל, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* טורים של מיה בנגל, באתר nrg
* מיה בנגל, נשות חיל מי ימצא, באתר ynet, 10 באוגוסט 2004
* טל שניידר, ‏"ליידי גלובס": יותר ויותר לסביות במוקדי הכוח בתקשורת, באתר גלובס, 6 במרץ 2011

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר למנויים בלבד סיון פלטין, "הלם לראות את השכר המעליב הזה. אני מרוויחה חמישית ממה שהרווחתי פעם", באתר TheMarker‏, 14 בדצמבר 2021
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**המחצבה** הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1990 בבימויו של רוני ניניו עם אורי גבריאל, ששון גבאי, חנה אזולאי הספרי ואהובה בץ
בתפקידים הראשיים.

התסריט מבוסס על הספר "המחצבה" מאת אהוד בן עזר (1963).

העלילה מתרחשת במעברת צריפים בישראל של שנות ה-50, שכל הגברים בה מתפרנסים מעבודה קשה במחצבה סמוכה. עולה ממרוקו מנסה לנקום בבוס שלו במחצבה, שגזל ממנו בעבר את אהובתו. המאבק בין שני הגברים מוביל לעימות רב יצרים באזור המחצבה.

הסרט צולם במעברת נוף ים בהרצליה.

תקציר העלילה
------------

ניסים לוי (אורי גבריאל) היה בעל חנות בדים בקזבלנקה. משה דוד (ששון גבאי) עבד אצלו כדי לפרנס את משפחתו. למשה הייתה חברה בשם מרים (אהובה בץ).
ניסים התאהב במרים, כפה עצמו עליה והיא נענתה לו. משה לא שכח לו את זה.

בשנות החמישים הם עלו לישראל והתיישבו במעברת צריפים. ניסים נשוי למרים אך היא איננה אוהבת אותו. ניסים המרוגז מוצא את סיפוקו בקיום יחסי מין עם ליזה (נורית סיבוני) בתו הצעירה של שומר המחצבה חדידו (סלים דאו), כשמרים אשתו של ניסים צופה בהם מבעד לחלון.

משה נשוי לאסתר (חנה אזולאי הספרי) ואב לשלום (מיכאל הנגבי), יפתח ולבנה. הוא נמשך למרים אהובתו עוד מקזבלנקה, והם מקיימים פגישות חשאיות במסעדה של מונטנו (אברהם מור) שהוא איש סודה של מרים.

אנשי המעברה מתפרנסים מעבודה קשה במחצבה. מנהל המחצבה בלקין (יוסי יבלונקה) פורש, וניסים משתלט בכוח על התפקיד ללא בחירות. אף אחד לא מוכן לעמוד נגדו.

אסתר שיודעת את עברה של בעלה, ויודעת שהוא מאוהב במרים, מתכתשת איתה באוטובוס. ניסים מתפרץ לביתו של משה כשהוא לא בבית, ומתנפל על אסתר וילדיה. בתגובה מגיע משה למחצבה ומתכתש באלימות קשה עם ניסים שמפטר אותו.

משה ממשיך ביחסיו עם מרים, ומסכם איתה כי יברחו לפריז, אך ברגע האחרון הוא אומר לה שאינו יכול להיפרד ממשפחתו.

במעברה נערכת מסיבת חתונה לבתו של דנינו (אדי מוכתר), מפועלי המחצבה. ליזה מודיעה לניסים שהיא בהריון ממנו ורוצה להיות אשתו והוא דוחה אותה בבוז, ופוקד עליה לעבור הפלה. ליזה המיואשת מתאבדת בדריסה על פסי הרכבת.

הידיעה על מותה של ליזה מגיעה לחוגגים באמצע החתונה. במעברה אין סודות, כולם יודעים שניסים הוא האשם במותה. הם מגיעים לדירתו של ניסים, מכים אותו, והורסים את הדירה.

בסוף רואים את פועלי המחצבה מתבוננים בטנדר ועליו ניסים החבול, ומרים עוזבים את המעברה.

שחקנים
------

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
| אורי גבריאל | ניסים לוי |
| ששון גבאי | משה דוד |
| חנה אזולאי הספרי | אסתר |
| אהובה בץ | מרים |
| יוסי יבלונקה | בלקין |
| אדי מוכתר | דנינו, פועל |
| אברהם מור | מונטנו, בעל המסעדה |
| סלים דאו | חדידו, שומר המחצבה |
| רבקה בכר | השכנה של אסתר ומשה |
| נורית סיבוני | ליזה |
| איתן לונדנר | ששון, פועל |
| דני שגב | פועל במחצבה |
| מיכאל הנגבי | שלום, בנו של משה דוד |

קישורים חיצוניים
----------------

* "המחצבה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "המחצבה", באתר ספר הקולנוע הישראלי
* "המחצבה", באתר אידיבי
* "המחצבה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* המחצבה, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
**מגדה דנש**, (בהונגרית: **Dénes Magda**; בודפשט, 14 בינואר 1908 – בודפשט, 19 בדצמבר 1981) הייתה מורה, פסיכולוגית ילדים, היסטוריונית חינוכית יהודייה-הונגרייה. אחיו של סבתה מצד אביה היה נתן אהרנפלד רבה הראשי של פראג.

ביוגרפיה
--------

מגדה דנש נולדה במשפחה יהודית כבתם של לאיוש דנש (1879–1942), מורה ומחנך, אסתטיקן ושל רגינה קולוז' (1877–1945) מורה. היא קיבלה תעודת הוראה לגרמנית-צרפתית ועבודת הדוקטורט שלה הייתה בהיסטוריה של פילוסופיה באוניברסיטת אטווש לוראנד. כסטודנטית למדה תקופה מסוימת בסורבון ואחר כך, לאחר שסיימה את לימודיה, בילתה שנה בווינה במכון קרל ושרלוטה ביהלר. היא לא השיגה עבודה בהונגריה לאורך תקופה ארוכה. כתביה על פסיכולוגיית ילדים הופיעו אמנם בכתבי עת רבים. מחקרה על פסיכולוגיה התפתחותית פורסם על ידי הפסיכולוג השווייצרי ז'אן פיאז'ה בשנת 1940 ב-Archives de Psychologie בז'נבה. לאחר מלחמת העולם השנייה באה תפנית משמעותית בחייה. משנת 1948 עבדה במועצה הלאומית לחינוך ציבורי, בשנים 1949–1950 במכון הלאומי לחינוך, בשנים 1950–1952 במשרד החינוך הציבורי, ומשנת 1952 עד 1960 עבדה כמרצה בכירה וכעוזרת פרופסור באוניברסיטת אטווש לוראנד. בין השנים 1960–1967 הייתה העורכת של הוצאת קושוט והשתתפה בעבודת המהדורה הכוללת של כתבי מרקס-אנגלס.

עבודותיה העיקריות
-----------------

* בבדיקה פסיכולוגית של ילדים צעירים (בודפשט, 1936)
* היסטוריה אוניברסלית של חינוך למוסדות הוראה וגני ילדים (בודפשט, 1960, מהדורה 7: 1967)
* השקפות פדגוגיות של פילוסופים מטריאליסטים צרפתים (בודפשט, 1965)
* פדגוגיה של נאו-הומניזם ואידיאליזם גרמני (בודפשט, 1971)
* פדגוגיה של יוהאן פרידריך הרבארט (בודפשט, 1979)

לקריאה נוספת
------------

* ד"ר מגדה דנש (1 באפריל 1982) סקירה פדגוגית, כרך 32, מספר 4
* פאל גוליאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. בודפשט, איגוד הספרנים והארכיונים ההונגרים, 1939–2002.
* לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית. אגנש קניירש. בודפשט, 1994.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Nagy István Györgyné dr. Dénes Magda gyászjelentése (1982. január 9.) Népszabadság, 40. évfolyam, 7. szám

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb10851627h (data)
* ISNI: 0000 0001 1031 9750
* VcBA: 495/196940
* VIAF: 103649736
* WorldCat: viaf-103649736

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**מר קליין** (בצרפתית: **Monsieur Klein**) הוא סרט צרפתי משנת 1976 שביים ג'וזף לוסי ובו מככב אלן דילון בתפקיד הראשי.

תמצית העלילה
------------

הייתה זו שנת 1942, המלחמה התנהלה במלוא עוזה וצרפת הייתה כבושה בידי הנאצים. רוברט קליין לא שת ליבו לכל ההתרחשויות הללו. בתור סוחר אומנות הוא גרף סכום נאה כתוצאה ממצבם העגום של היהודים, שהוכרחו למכור בחופזה את נכסיהם על מנת לעזוב את הארץ. מר קליין אינו מחזיק בשום נטיות פוליטיות ובוחר להישאר אדיש.

כהלם ביום בהיר השתנה מצבו. עיתון יהודי נשלח בטעות לכתובתו, והוא מגלה כי ישנו רוברט קליין נוסף המתגורר בפריז, יהודי הנרדף על ידי המשטרה. משלא עולה ביד המשטרה לאתר את קליין האחר, מתעוררים בקרבם של השלטונות חשדות לגביו וסוחר האומנות נאלץ להביא הוכחה להיותו ממוצא נוצרי. לא חולף זמן רב והוא מצוי בעיצומו של מרדף על מנת ללכוד את בעל השם הדומה לו ולגלות מה קרה.

סמליות ורמזים
-------------

אף על פי שלוסי משלב מרכיבים היסטוריים לתוך הסרט (כגון Rafle du Vel'd'hiv), הרי זה יותר מאשר שחזור של הווי החיים של היהודים בזמנו של משטר וישי. ניתוח מדוקדק של הסרט ערך מבקר הסרטים דומיניק אוביה והוא מחשיב אותו כיצירת מופת של הקולנוע הצרפתי. 

ניתן להבחין בסרט כי הוא מושפע מהסיפור מעבודתו של פרנץ קפקא, הסיפור "הגלגול" מספר את שינוי הצורה האכזרי והפתאומי של אדם שנהפך כהלם ביום בהיר לחרק. ניתן לראות פה גם את עקבות הרומן "הטירה" של קפקא, המתאר את מסעו של אדם בחיפוש אחר זהותו שלו על ידי התוודעות ל"אחר". ב"משפט" מדגים קפקא כיצד אדם נאשם נהפך מוצא אל מחוץ לחוקיה של החברה.

ביטוי לעמדותיו הפוליטיות של הבמאי, ג'וזף לוסי, כלפי ישראל, ניתן למצוא באחת הסצינות האחרונות של הסרט. במרכז האיסוף (כנראה דראנסי) מקריא אחד הז'אנדרמים הצרפתים שמות של היהודים המיועדים לגירוש ברכבת. השם הראשון ברשימה הוא "מחמוד המשארי", כשמו של בכיר אש"ף שנהרג בפריז על ידי המוסד בשל מעורבותו בטבח הספורטאים הישראלים במינכן ב-1972.

פרסים
-----

בפסטיבל הקולנוע בקאן שנערך ב-1976 היה הסרט מועמד לפרס דקל הזהב, אך הפסיד ל"נהג מונית".

מר קליין זכה בפרס הסזאר בקטגוריית הסרט הטוב ביותר, בעוד שלוסי זכה בפרס הסזאר כבמאי הטוב ביותר. אלכסנדר טראונר זכה בפרס הסזאר עבור העיצוב הטוב ביותר ופרט לכך היה הסרט מועמד לפרסי סזאר בארבע קטגוריות נוספות.

קישורים חיצוניים
----------------

* "מר קליין", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "מר קליין", באתר נטפליקס
* "מר קליין", באתר AllMovie (באנגלית)
* "מר קליין", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb166721576 (data)

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים ריקים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**החיים על פי אוה** הוא סרט תיעודי של הבמאי אמיר הר-גיל העוסק בחייה של משפחת משען, משפחה מדרום תל אביב אשר מתמודדת עם מציאות החיים הקשה במדינת ישראל.

עלילה
-----

אווה היא נערה בת 17.5 אשר גרה עם משפחתה בשכונת התקווה ביחד עם אמה, נאווה, אחותה, שרי ואחיה, איציק. אווה תלמידת י"ב במגמת קולנוע בצפון תל אביב, מצלמת סרט על חייה וחיי משפחתה. גם היא וגם אחותה לומדות עם ילדיהם של עשירי הארץ באותה הכיתה. נאווה, האם, עובדת בשתי עבודות ביום ובלילה כדי לפרנס. היא מפרנסת יחידה. שרי מתכננת מסיבת בת-מצווה מפוארת שעולה הון הרבה מעבר ליכולתה של המשפחה. איציק משרת בשכם ומגיע לביקורים בבית. הסרט מתאר כיצד מתמודדת משפחת משען ואינה מוותרת למציאות חיים שאינה תומכת ואינה מפרגנת. נקודות מבט שונות של כל אחד מבני המשפחה מתוארים, על המציאות ועל ההתמודדות איתה.

הפקת הסרט
---------

הסרט מצולם בסגנון צילום ייחודי – "סינמה וריטה" (FLY ON THE WALL ) שבו שוהה הצוות ימים רבים עם המשפחה ומצלם את ההתרחשות ללא התערבות כלשהי. לאחר שהמשפחה מתרגלת לנוכחות הצוות, נחשפים רגעים אנושיים שהם הדרמה הקטנה של החיים. נוסף על כך קטעים רבים בסרט מצולמים על ידי אווה (הגיבורה) עצמה, שקיבלה לידיה את המצלמה והיא חושפת דרכה את המציאות מבפנים, באינטימיות המשפחתית ללא נוכחות צוות מצלם, וצוות מקצועי כך שנקודות המבט הן אישיות וחושפניות מצד אחד ומקצועיות ואובייקטיביות מהצד השני.

קישורים חיצוניים
----------------

* "החיים על פי אווה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "החיים על פי אווה", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* "החיים על פי אווה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* החיים על פי אווה, באתר עמלנט
* דף הסרט בעמוד הרשמי של אמיר הר-גיל
* החיים על פי אווה, באתר "משרד החינוך"
* הסרט המלא לצפייה ישירה בחינם
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**המטרו האחרון** (בצרפתית: **Le Dernier Métro**) הוא סרט מ-1980 אשר נכתב ובוים על ידי הבמאי הצרפתי פרנסואה טריפו והשחקנים הראשיים הם קתרין דנב וז'ראר דפארדיה.

ב-1981 הסרט זכה ב-10 פרסי סזאר בקטגוריות: הסרט הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר (דפארדיה), השחקנית הטובה ביותר (דנב), הצילום הטוב ביותר (נסטור אלמנדרוס), הבמאי הטוב ביותר (טריפו), העריכה הטובה ביותר, הפסקול הטוב ביותר, עיצוב ההפקה הטובה ביותר, המוזיקה הטובה ביותר והתסריט הטוב ביותר. בנוסף הסרט זכה למועמדויות לסרט הזר הטוב ביותר בפרס גלובוס הזהב ובפרס אוסקר.

שם הסרט נגזר מהתופעה שרווחה בזמן הכיבוש הגרמני בפריז, בה הוצגו הצגות התיאטרון בשעה מוקדמת יחסית על מנת שהצופים יספיקו לתפוס את "המטרו האחרון" לפני העוצר הלילי.

עלילה
-----

הסרט מספר על במאי תיאטרון יהודי ואשתו הקתולית אשר בזמן הכיבוש הגרמני בפריז במהלך מלחמת העולם השנייה מסתירה אותו מפני הנאצים במרתף, בזמן שהיא מבצעת במקומו את תפקיד מנהל התיאטרון. מריון שטיינר וצוות השחקנים הנם בהתאם לאמירה האמריקאית הידועה, "ההצגה חייבת להמשך". כמו בסרטו המוקדם יותר של טריפו, ז'יל וג'ים, יש משולש אהבים בין שלוש הדמויות הראשיות: מריון שטיינר (דנב), בעלה לוקה (היינץ בנט) וברנאר גראנז'ה (דפארדיה), שחקן בהפקה האחרונה של התיאטרון.

הפקה
----

במאי הסרט, פרנסואה טריפו, אמר כי שנים רבות לפני יצירת הסרט ידע כי יום אחד יצור סרט שיעסוק בתקופה בה פריז הייתה תחת השלטון הנאצי, תקופה אותה חווה כילד בפריז, אך רק בשנות ה-70 הציבוריות הצרפתית החלה לעסוק בנושאים אלו. הוא בחר למקם את העלילה בתחום התיאטרון בפריז מאחר שהכיר אותו היטב. טריפו ציין כי אמנם עלילתו המרכזית של הסרט היא בדיונית, אך סצינות מסוימות מבוססות על אירועים אמיתיים וזכרונותיהם של דמויות מתחום התיאטרון הצרפתי. לדוגמה, התגרה בין השחקן גראנז'ה (בגילומו של דפארדייה) למבקר התיאטרון הפרו-נאצי דאקסיה (בגילומו של ז'אן-לואי רישאר). סצנה זו מבוססת על עימות שהיה בין השחקן ז'אן מארה ובין מבקר התיאטרון אלן לוברו (צר') שעבד בעיתון "Je suis partout" (אנ').

שחקנים ראשיים
-------------

* קתרין דנב - מריון שטיינר
* ז'ראר דפארדיה - ברנאר גראנז'ה
* ז'אן פוארה - ז'אן-לופ קוטאן
* אנדראה פרול - ארלט גיום
* מוריס ריש - ריימון ברוסייה
* היינץ בנט - לוקה שטיינר

קישורים חיצוניים
----------------

* "המטרו האחרון", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "המטרו האחרון", באתר נטפליקס
* "המטרו האחרון", באתר AllMovie (באנגלית)
* "המטרו האחרון", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "המטרו האחרון", באתר אידיבי
* "המטרו האחרון", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* אורי קליין, אה, איזה כיבוש נחמד!, דבר, 26 בדצמבר 1980

הערות שוליים
------------

1. ↑  אורי קליין, אה, איזה כיבוש נחמד!, דבר, 26 בדצמבר 1980
2. 1 2 3  ראיון של פרנסואה טריפו, עם מני פאר, בתוכנית שעה טובה בטלוויזיה הישראלית, דצמבר 1980

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987009050083405171
* BnF: cb14660690f (data)
* GND: 4338491-2
* LCCN: n84028643
* SUDOC: 059557788
* VIAF: 207937793
* WorldCat (עם VIAF): 207937793

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**החשפנית** (באנגלית: **The Stripper**) הוא סרט דרמה רומנטית אמריקאי בבימויו של פרנקלין שפנר (סרט בכורה) משנת 1962 עם ג'ואן וודוורד וריצ'רד ביימר (אנ') בתפקידים הראשיים.

התסריט מבוסס על המחזה "A Loss of Roses" של ויליאם אינג' שהועלה בברודוויי ב-1959. התקופה שונתה מהשפל הגדול בשנת 1933 לשנות ה-60.

בסרט מופיעה בתפקיד קטן השחקנית והחשפנית ג'יפסי רוז לי (אנ') שעל סיפור חייה נכתב המחזמר "ג'יפסי".

התפקידים הראשיים הוצעו למרילין מונרו ולפט בון אך היא מתה ב-1962 והוא דחה את התפקיד מסיבות מוסריות.

הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר.

תקציר העלילה
------------

קני בירד (ריצ'רד ביימר) עובד עם חברו ג'לי (מייקל ג'יי פולארד) בתחנת דלק בעיירה ליד קנזס סיטי. קני גר עם אמו האלמנה, הלן, (קלייר טרבור) העובדת כאחות מוסמכת בבית החולים בעיירה. קני נמצא בידידות עם שכנתו הצעירה ממול, מרים קסוול (קרול לינלי).

לתחנה נכנסים ארבעה בדרנים שעומדים להופיע בעיירה, האמרגן ריק (רוברט ובר), הבדרנים רוני (לואיס קוונדיש), מאדאם אולגה (ג'יפסי לי רוז) ולילה הבלונדינית (ג'ואן וודוורד) שתופסת מיד את מבטו של קני ש"נדלק עליה". תמורת פרסום המופע בתחנה הוא מקבל שני כרטיסים וצופה בה עם אמו הלן.

מסתבר שללילה הייתה ילדות קשה והיא שהתה במשפחת אומנה מול הבית של משפחת בירד ושימשה אף כשמרטפית לקני. כאשר האמרגן ריק נוטש את הקבוצה היא פונה להלן ומבקשת לשהות שם מספר ימים עד שתצא עבודה. קני מרוצה ומתחיל לחזר אחריה למגינת ליבן של אמו הלן וחברתו מרים.

לילה לא מצליחה למצוא עבודה ולכן שמחה כשריק מציע לה להצטרף אליו. היא נפרדת מהלן וקני אבל כשריק מבהיר לה שמצא לה עבודה כחשפנית, היא מסרבת לו והוא מכה אותה ומחזיר אותם חבולה למשפחת בירד. קני מקבל אותה בהבנה ובחמלה והיא לבסוף נענית לו ומסכימה להתחתן איתו למרות הבדל הגילים.

לאחר ליל אהבה מודיע לה קני שחזר בו מהחלטתו ואינו מוכן להתחתן אתה. מחוסר ברירה היא מתקשרת לריק ומסכימה לעבוד כחשפנית. כעבור זמן מתחרט קני ומוצא את לילה במועדון חשפנות. על חזה צמודים בלונים וגברים מיוחמים מפוצצים אותם אחד אחרי השני. לאחר ההופעה הוא מפציר בה להתחתן איתו אך היא מסרבת אבל מסרבת גם לריק להמשיך בחשפנות למרות שהוא סוטר לה. היא מחליטה לעזוב את שניהם ולהתחיל בדרך עצמאית משלה.

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ג'ואן וודוורד | לילה גרין | שחקנית |
| קלייר טרבור | הלן בירד | אמא של קני |
| ריצ'רד ביימר | קני בירד |  |
| רוברט ובר | ריק | אמרגן |
| קרול לינלי | מרים קסוול | ידידה של קני |
| ג'יפסי רוז לי | מאדאם אולגה | שחקנית |
| לואיס ני | רוני קוונדיש | שחקן |
| מייקל ג'יי פולארד | ג'לי | חבר של קני |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **החשפנית** בוויקישיתוף

* "החשפנית", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "החשפנית", באתר AllMovie (באנגלית)
* "החשפנית", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "החשפנית", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* החשפנית, באתר יוטיוב
* החשפנית, באתר TCM
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים ריקים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**מרוץ לחיים** (במקור: **Spetters**) הוא סרט קולנוע הולנדי משנת 1980 בבימויו של פול ורהובן. הסרט עוקב אחר חייהם של שלושה גברים צעירים שאין להם הרבה מן המשותף, למעט חיבתם למרוצי אופנועים. העלילה מתרחשת בפאתי רוטרדם ומתאר שלוש דמויות ממעמד הפועלים שמקוות לברוח מקיום חסר תקווה כאשר רק מבוי סתום בעתידם. אישה צעירה ומושכת מנסה לפתות את כל אחד מהנערים, על מנת לעזור לה להימלט מאחיה ומהעסק המשפחתי - מכירת צ'יפס ונקניקיות במרוצים. הנערים שואפים להטביע את חותמם על עולם הספורט, כנהגי מרוץ מקצועיים, אך תקוותם לא מתממשות בהתאם לתוכניותיהם.

לאחר שחרורו, הסרט הוביל למחאות ציבוריות כנגד האופן בו ורהובן הציג בסרט הומואים, נוצרים, משטרה ועיתונות. למרות שלאחר מכן והובן עשה עוד סרט אחד נוסף בהולנד, התגובות השליליות לסרט זה הובילו אותו לעזוב להוליווד. למרות המחלוקות הרבה סביבו, הסרט היה פופולרי מאוד לזמנו, עם 1,124,162 צופים בהולנד בלבד.

בארצות הברית הסרט זכה להצלחה (אם כי לא גדולה), ועזר להשיק את הקריירה ההוליוודית של ורהובן וכמה משחקני הסרט, ביניהם ירון קרבה, רוטגר האוור ורנה סוטנדייק.

תקציר העלילה
------------

שני נהגי מרוץ אופנועים צעירים, **רין** (הנס ואן טונגרן) ו**הנס** (מרטן ספנג'ר), והמכונאי שלהם, **איף** (טון אגרברג), חולמים על כסף, תהילה וסקס. הם מעריצים את אלוף המרוצים האגדי **חריט וויטקאמפ** (רוטגר האוור), שמעניק להם השראה. חייהם משתנים, כאשר הם פוגשים בנערה צעירה ופתיינית בשם **פינטיה** (רנה סוטנדייק), אשר בסופו של דבר, היא גורמת לשלושת הנערים להתמודד עם המציאות - הצלחות, כישלונות והומוסקסואליות.

שחקנים ודמויות
--------------

| שם השחקן/נית | שם הדמות | אודות הדמות | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| הנס ואן טונגרן | ריין |  |  |
| רנה סוטנדייק | פינטיה |  |  |
| טון אגרברג | איף |  |  |
| מרטן ספנג'ר | הנס |  |  |
| מריאנה בויר | מאיה |  |  |
| פיטר טוינמן | ג'אפ |  |  |

קישורים חיצוניים
----------------

* "מרוץ לחיים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "מרוץ לחיים", באתר נטפליקס
* "מרוץ לחיים", באתר AllMovie (באנגלית)
* "מרוץ לחיים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "מרוץ לחיים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  The New York Times
2. 1 2  Chen, Nick (7 במרץ 2017). "Six of Paul Verhoeven's most controversial moments". lwlies.com. נבדק ב-14 ביולי 2018. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  Smith, Adam; Williams, Owen (31 באוגוסט 2016). "Triple Dutch: Paul Verhoeven's sci-fi trilogy". empireonline.com. נבדק ב-14 ביולי 2018. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  Dutch Centre for international cultural activities website: Dutch cinema: less sex and violence (אורכב 19.09.2010 בארכיון Wayback Machine), published 2008, visited 9 October 2010
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**המיועד** הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1989 בכתיבתו ובבימויו של דניאל וקסמן, בכיכובם של שולי רנד, רונית אלקבץ וצבי שיסל, כשזה סרטם הראשון של השניים הראשונים. 

הסרט, אשר הפקתו נדחתה פעמים רבות, מספר אודות בן למשפחה דתית כשאביו עומד בראש עדת מאמינים בכוחותיו העל־טבעיים. הוא מיועד לרשת את אביו אבל במקום זה הוא חוזר בשאלה והופך לבדרן מצליח בסיועה של צעירה מיסטית. הסרט צולם בטבריה, צפת ועמוקה.

תקציר עלילה
-----------

שמעיה בן דוד (שולי רנד) הוא בדרן ולהטוטן העובר בעיירות קטנות ברחבי ישראל עם מופע שרלטנות זול של טלפתיה ולהטוטי קלפים. את להטוטיו הוא מבצע בסיוע אמרגנו אברהם וייס (צבי שיסל) היושב מאחורי הקלעים. שמעיה הוא בנו המנוכר של דוד בן יוסף, מנהיג רוחני שלו עדת מעריצים.

האב הגוסס שולח את חסידיו לבנו כדי להחזירו אליו, כדי שימשיך את "תעשיית האמונה" המצליחה וירש את מקומו בחצר. בראש השליחים נמצא עוזיה (שבתאי קונורטי) שלא מהסס להשמיע איומים. יום אחד מגיעה להופעה של שמעיה צעירה מסתורית לבושה שחורים (רונית אלקבץ) ומצליחה להדליק אש גם בלי תעלוליו של אברהם אלא באמצעות מבטיה בלבד. שמעיה מתלהב ממנה ומתחיל לחזר אחריה ולשתף אותה בהופעות. הצעירה מציגה את עצמה בשמה אושרה, אולם מוצאה ומקור היכולות שלה נשארים נסתרים. שמעיה ממשיך בהופעותיו עם אושרה ומציג "נסים", ומארגן מופע גדול בחסות ראש המועצה (ראובן דיין) אבל מאמיני אביו מבטלים לו אותה ורודפים את אושרה על מנת שתעזוב אותו. 

לבסוף מת הרב הזקן ושמעיה מסכים לחזור לדת ולקבל את ייעודו כראש המאמינים, על אף שיש לו מתנגדים שכופרים בכישוריו ובכוונותיו. שמעיה הופך ל"גורו" יהודי, אך נשמתו חצויה בין ה"מחויבות הקדושה" שלו לבין משיכתו לאושרה. המאמינים כופים עליו להתחתן עם אישה שאינו רוצה בה. אברהם מצטרף אליו לאחר "שחזר בתשובה" והופך את הנסים של שמעיה לעסק פורח שאוסף סביבו מאמינים רבים ברחבי הגליל. אושרה חוזרת ומנסה להתאחד עם שמעיה, אבל המאמינים מפרידים ביניהם וכולאים את שמעיה בבית בודד ביער. שמעיה המיואש, שלא חפץ יותר בתפקיד המיועד לו ובמעמד שזכה לו, קורא לעזרה ואושרה מגיעה ובכוחה המיסטי היא מדליקה את הבית שנשרף יחד עם שמעיה.

שמעיה "עולה לשמיים" וכעת שמו וכוחו גדל ועדת מאמיניו מתעצמת כשהם קוראים כלפי מעלה: "בן דוד".

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| שולי רנד | שמעיה בן דוד |  |
| רונית אלקבץ | אושרה |  |
| צבי שיסל | אברהם וייס | אמרגן |
| שבתאי קונורטי | עוזיה | מאמין |
| ראובן דיין |  | ראש מועצה |
| יצחק נאמן | רפאל | מאמין |
| דוד דנינו | מיכאל | מאמין |
| ברק הנגבי |  | מאמין מתנגד |

פרסים
-----

בטקס פרסי אופיר לשנת 1990 הסרט זכה בשני פרסי אופיר על הצילום הטוב ביותר (אילן רוזנברג) ועל העיצוב האמנותי הטוב ביותר (אבי אביבי). הסרט ייצג את ישראל בפסטיבל קאן.

קישורים חיצוניים
----------------

* "המיועד", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "המיועד", באתר ספר הקולנוע הישראלי
* "המיועד", באתר אידיבי
* "המיועד", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* המיועד, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית

הערות שוליים
------------

1. ↑  ⁨התבטלה הפקת הסרט "המיועד" – ודני וקסמן החזיר את כספי התמיכה ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 31 ינואר 1989 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
2. ↑  המיועד, באתר פסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-39 חיפה
אילנית מצויה – מבט מן הצד, בנובמבר 2020
**אילנית מצויה** (שם מדעי: *Hyla savignyi*) היא המין היחיד מהסוג אילנית, השייך למשפחת האילניתיים, החי בישראל.

תפוצתה בישראל היא מהנגב הצפוני ועד צפון הארץ. בעבר הייתה האילנית נפוצה בישראל אולם בעשורים האחרונים הצטמצם מאוד מרחב המחיה שלה נוכח הפיתוח והעיור והיא הוכרזה כבעל חיים מוגן. תפוצתה רבה בקווקז ובמזרח התיכון ושם מצבה הוא ללא חשש.

מורפולוגיה
----------

אורכה הממוצע של האילנית הוא כ-4 ס"מ, צבעה משתנה בהתאם לצבעי הסביבה, מירוק עד ירקרק וצהבהב או חום-אפור בגוונים שונים. לאורך גופה של האילנית פס כהה מתמשך מאזור הנחיריים אל העיניים ואל צידי הבטן. תחת סנטרו של הזכר, עור דק מתוח וצהוב המשמש לקרקורו האופייני ובכך הוא נבדל מהנקבה. כמו כן הוא הזכר לרוב קטן מהנקבה. לאילנית רגליים ארוכות ודקות יחסית, רגליה הקדמיות קצרות ורגליה האחוריות ארוכות וחזקות יותר ומשמשות לקפיצה ולטיפוס. אצבעותיה של האילנית דביקות ומותאמות לטיפוס על צמחים ובין אצבעות רגליה האחוריות קרום חלקי המקנה לה מיומנויות שחייה.

אורח חיים
---------

האילנית חיה במשך רוב זמנה על גבי עצים (ומכאן שמה), היא יורדת אל מקורות המים שעל הקרקע בעיקר לצורכי רבייה.

האילנית ניזונה מחרקים. היא מאתרת אותם בזכות כושר ראייה מצוין וצדה אותם בעזרת לשון ארוכה ודביקה בקדמת הפה. האילנית דוחסת את הטרף לפיה הרחב בעזרת רגליה הקדמיות, ובולעת אותו בעזרת לחץ פיזי הנוצר בעזרת גלגלי העיניים.

בשעת החיזור, העור תחת סנטרו של הזכר מתנפח ומשמש כתיבת תהודה לקרקורים רמים הנשמעים למרחק רב. ההפריה מתרחשת בחורף במקווי מים רדודים כאשר הזכר מחבק את הנקבה מעל גבה וכך הם שוחים יחד במים. הנקבה מטילה גושי ביצים עטופות ריר דביק והזכר מפריש תאי זרע המפרים אותם. בזכות הריר הדביק נדבקות הביצים לאבנים וצמחים במים. לאחר כשבועיים בוקעות הביצים ובמשך חודשיים-שלושה מתפתחים הראשנים במים. באביב הראשנים עוזבים את המים ומגיעים לבגרות לאחר שנה. האילנית חיה כ-20 שנה.

* אילנית מצויה בחוםאילנית מצויה בחום
* מבט תחתוןמבט תחתון
* זכר בעת קרקורזכר בעת קרקור
* בקיעת הביציםבקיעת הביצים
* אילנית מצויה סמוך למושב בית אלעזרי, בנובמבר 2020אילנית מצויה סמוך למושב בית אלעזרי, בנובמבר 2020

גלריית תמונות
-------------

קריאה נוספת
-----------

* אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, **זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה**, מהדורה שלישית 2022. ISBN 978-965-91880-2-4, עמודים: 259-262

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אילנית מצויה** בוויקישיתוף
* אילנית מצויה, באתר ITIS (באנגלית)
* אילנית מצויה, באתר NCBI (באנגלית)
* אילנית מצויה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* אילנית מצויה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* אילנית מצויה, באתר GBIF (באנגלית)
* אילנית מצויה באתר החברה להגנת הטבע

הערות שוליים
------------

1. ↑  אילנית מצויה באתר הרשימה האדומה של IUCN
**חלקת לשון** הוא כתב עת ישראלי לבלשנות עיונית ושימושית. נוסד כדי לענות על צורכי החינוך הלשוני במוסדות להכשרת מורים (המכללות לחינוך והחוגים לחינוך באוניברסיטאות). כיום הוא יוצא לאור על ידי איל"ש, האגודה הישראלית לבלשנות שימושית, בשיתוף אחד המוסדות להשכלה גבוהה (ברוטציה, למשל ב-2011 עברה מערכת כתב העת מהמכללה לחינוך ע"ש דוד ילין בירושלים לאוניברסיטת תל אביב).

היסטוריה
--------

כתב העת נוסד ב-1990 על ידי קבוצת מרצים ללשון במכללה האקדמית בית ברל בראשות ד"ר צבי שראל, שחיפשו דרך לשמור על האיזון בין המסגרת האקדמית החדשה, שדרשה דפוסי למידה שונים, ובין הצורך להשקיע מחשבה בגישה דידקטית המתאימה לצורכיהם של סטודנטים המוכשרים להוראה.

המטרה המוצהרת של הגוף המייסד הייתה, כפי שהשתקפה גם בבחירת השם לביטאון, שהוסברה בגיליון הראשון שלו ב-1990: "ינסה נא כל אחד מאיתנו לטפח את 'חלקת אלהים הקטנה' שלו בתחום הלשון, ינכש את העשבים השוטים העולים כפורחת, תוך ידיעת מגבלותינו ואפשרויותינו, יחד עם ההכרה בחשיבות הניסיון שצבר כל אחד ואחד, בחינת 'לא עליך המלאכה לגמור, ולא אתה בן-חורין ליבטל ממנה'".

בתחילת דרכו של כתב העת, היה חלקם של המאמרים הדידקטיים גדול משל המאמרים העיוניים בבלשנות, אך ככל שכתב העת התבסס בתודעתם של חוגים רחבים, כן הלכו ותכפו המאמרים שעסקו במחקרי לשון לתחומיה השונים; גדל והתרחב חוג המתעניינים בכתב העת והמעוניינים בפרסום הגותם הלשונית בו, וגיליונותיו גדלו והתרחבו בכמות ובאיכות. בזכות השיפוט הקפדני של המאמרים על ידי מערכת של מומחים, הפך "חלקת לשון" לכתב עת שפיט, שהפרסום בו מובא בחשבון לצורך קידום המחברים במסלול האקדמי. הביקוש הגובר לפרסום בכתב העת ניכר ברשימה המגוונת של מרצים במוסדות ההשכלה הגבוהה, בארץ ומחוצה לה, המבקשים לקבל את פרי עטם לפרסום.

עד לשנת 2011 התפרסמו ארבעים ושלושה גיליונות, וגיליונות מיוחדים הפכו לעת מצוא גם לספרי יובל.

בד בבד עם התפתחותו של כתב העת, נוצר צורך בגיוס משאבים לכיסוי ההוצאה לאור. משרד החינוך היה בין הראשונים שנרתמו למשימה, ושותפים למימון הם המכללות לחינוך בית ברל, לוינסקי ודוד ילין, וגופים נוספים שפרסומיהם התמקדו בחינוך הלשוני ובמחקרי לשון עיוניים (כמו "סקריפט" - האגודה הישראלית לאוריינות; איל"ש – האגודה הישראלית לבלשנות שימושית); ומשנת 2011 גם אוניברסיטת תל אביב.

עורכי כתב העת לאורך השנים
-------------------------

* צבי שראל (מייסד ועורך ראשון): תש"ן – תשנ"ה (גיליונות 1 – 20)
* מירי הורביץ: תשנ"ו - תשס"ג/ד ( גיליונות 21 – 35)
* רות בורשטיין: תשס"ד - תשע"ב (גיליונות 36 - 44)
* נוגה אילני ופנינה טרומר: תשע"ג (גיליונות 45 ואילך).

לקריאה נוספת
------------

* "חלקת לשון - לתולדותיו של כתב העת", מאמר אודות "חלקת לשון", בגיליון 43 (תשע"ב)

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של חלקת לשון
* רשימת מאמרים בגיליונות "חלקת לשון", באתר רמב"י
* לשון, בקטלוג המאוחד לכתבי-עת (ULS)
* חלקת לשון(הקישור אינו פעיל), באתר סקריפט
* חלקת לשון, באתר המכללה לחינוך דוד ילין

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר איל"ש
2. ↑  מתוך 'דבר המערכת', גיליון מס' 1, תש"ן
3. ↑  אתר סקריפט
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**המיליונרית** (באנגלית: **The Millionairess**) הוא סרט קולנוע בריטי מסוגת קומדיה רומנטית משנת 1960, בבימויו של אנתוני אסקווית', עם סופיה לורן ופיטר סלרס בתפקידים הראשיים.

התסריט מבוסס באופן רופף למחזה "המילונרית" של ג'ורג' ברנרד שו משנת 1936 והיה מועמד לפרס באפטא לתסריט הבריטי הטוב ביותר.

השיר "Goodness Gracious Me "(אנ') המושר בפי סלרס ולורן לא נכלל בפסקול הסרט. זה היה רעיונו של ג'ורג' מרטין שהיה אז המפיק המוזיקלי של סלרס, להזמין את כתיבת השיר הזה המתאר את הסצנה בו בודק הרופא ההודי את המליונרית "החולה". מפיקי הסרט סירבו לצרפו לפסקול והוא יצא בנפרד והפך עד מהרה ללהיט שקידם את הפצת הסרט.

תקציר העלילה
------------

אפיפניה פאררגה (סופיה לורן) היא האישה העשירה בעולם לאחר שירשה את הונו של אביה בעל חברת נדל"ן ענקית. אביה התנה בצוואתו כי תוכל להתחתן עם גבר שמסוגל להפוך 500 ליש"ט ל-1500 תוך שלושה חודשים. היא מתאהבת באליסטיר (גארי ריימונד) היא נותנת לו מניות בסך 500 לירות שטרלינג ואחר כך קונה ממנו ב-15,000 לירות שטרלינג. הנישואים לא מחזיקים מעמד כי אליסטיר לא מסוגל להיות תחת הפטרונות שלה. היא מגרשת אותו והוא מוצא מקלט אצל אהובתו פולי (וירג'יניה ורנון).

אפיפניה מיואשת והיא מביעה זאת בפני העו"ד ואיש סודה, ג'וליוס סגמור (אליסטיר סים). היא קופצת לתמזה במטרה להתאבד. במקרה עובר שם הרופא ההודי אחמד אל כביר (פיטר סלרס) שחותר בסירה קטנה ולא מעלה אותה. היא מגיעה לחוף וצועקת לעברו "רוצח".

ג'וליוס מייעץ לה לקבל טיפול אצל הפסיכיאטר ד"ר בלנד (דניס פרייס) שמתאהב בה אבל בגלל ביקורתו על אביה היא זורקת אותו לתמזה והיא בעקבותיו. במקרה עובר שם שוב הרופא והפעם לוקח אותה בסירתו.

היא מבקשת את בדיקת הרופא והוא בודק אותה ומוצא שהיא בריאה. הוא לוקח אותה למרפאתו בה הוא מטפל בחולים עניים. אפיפניה מתאהבת בו ובונה לו מרפאה גדולה ומצוידת במיטב המכשירים אבל הוא מעדיף לעבוד במרפאתו הקטנה.

היא מספרת לו על התנאי של אביה והוא מספר לו על התנאי של אמו המנוחה - אשתו המיועדת אמורה להסתפק ב-500 רופיות (35 שילינגים) במשך שלושה חודשים. אפיפניה מתחילה לעבוד במפעל פסטה כושל בניהולו של ג'ו (ויטוריו דה סיקה) ותוך זמן קצר מגדילה את הייצור והרווחים.

אחמד מוסר את 500 הלירות שקיבל, לפרופסור שתוי (נואל פרסל) ולא מצליח למלא את חלקו בתנאי הנישואים. אפיפניה מחליטה למכור את החברה, לפטר את העובדים ולפרוש למנזר בטיבט.

ג'וליוס מגיע לאחמד במטרה להציל את המצב, מוצא ניירות מחקר ומצליח למכור אותם תמורת 15,000 לירות. התנאי קויים, אחמד נפגש עם אפיפניה והם רוקדים ומתחבקים.

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| סופיה לורן | אפיפניה פאררגה | מיליונרית |
| פיטר סלרס | ד"ר אחמד אל כביר | רופא הודי |
| ויטוריו דה סיקה | ג'ו | מנהל מפעל פסטה |
| אליסטיר סים | ג'וליוס סגמור | עורך דין |
| גארי ריימונד | אליסטיר | בעלה של אפיפניה |
| וירג'יניה ורנון | פולי | חברתו של אליסטיר |
| דניס פרייס | ד"ר בלנד | פסיכיאטר |

קישורים חיצוניים
----------------

* "המיליונרית", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "המיליונרית", באתר נטפליקס
* "המיליונרית", באתר AllMovie (באנגלית)
* "המיליונרית", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "המיליונרית", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* המיליונרית, באתר TCM
* Goodness Gracious Me מילים ומגינה, באתר יוטיוב
**נורה הייסן** (באנגלית: **Nora Heysen**‏; 11 בינואר 1911 – 30 בדצמבר 2003) הייתה אמנית אוסטרלית, האישה הראשונה שזכתה בפרס ארצ'יבלד היוקרתי בשנת 1938 על דיוקנאות והאישה האוסטרלית הראשונה שמונתה כאמנית מלחמה רשמית.

ביוגרפיה
--------

### ראשית חייה

הייסן נולד בהנדורף שבדרום אוסטרליה כילדה הרביעית של צייר הנוף (לימים סר) הנס הייסן ואשתו סלמה הייסן (לבית ברטלס), וגדלה ב"סידרס" בהנדורף בהרי אדלייד. היא למדה אמנות בשנים 1926 עד 1930 בבית הספר לאמנויות יפות באדלייד בניהולו של מילווארד גריי ומכרה ציורים לגלריית האמנות של ניו סאות' ויילס ולגלריה לאמנות של דרום אוסטרליה בשנת 1930. בין השנים 1930 ל -1933 המשיכה ללמוד יומיים בשבוע בבית הספר, ובשאר הזמן עבדה בסטודיו שלה. בשנת 1931 ביקרה בסידני עם הוריה ובילתה שבועיים בלימודים בבית הספר לאמנות של ג'וליאן אשטון. 

### קריירה

תערוכת היחיד הראשונה של הייסן התקיימה בסידני בשנת 1933. בשנת 1934 נסעה ללונדון עם משפחתה, ונשארה באירופה, לאחר שחזרו הביתה, למדה ציור עד שנת 1937. כשחזרה לאוסטרליה היא חזרה לזמן קצר לאדלייד ואז עברה לסידני.

בשנת 1938 היא הציגה שני דיוקנאות בתחרות פרס ארצ'יבלד. דיוקנה של מאדאם אלינק שורמן זכה בפרס והיא הפכה לאישה הראשונה שזכתה בפרס.

אמנית מלחמה
-----------

מפקדת הנשים בחיל הים האוסטרלי, שילה מקלמנס
ב־12 באוקטובר 1943 היא הפכה לאישה הראשונה שמונתה כאמנית מלחמה אוסטרלית בדרגת קפטן. "הוזמנתי לתאר את מאמץ מלחמת הנשים. זאת הייתה המגבלה היחידה על מה שעשיתי. הושאלתי לכל הזרועות: חיל האוויר, חיל הים והצבא, כדי לתאר את הנשים שעובדות בכל מה שעשו במהלך המלחמה ".  במהלך שירותה סיימה הייסן למעלה מ -170 יצירות אמנות ושוחררה משירות בשנת 1946 בגינאה החדשה.

חיי משפחה
---------

בהיותה בגינאה החדשה פגשה הייסן את ד"ר רוברט בלק, לו נישאה בשנת 1953. לאחר שחרורה משירות המלחמה נסעה ללונדון ומאוחר יותר חזרה לסידני בשנת 1948 והמשיכה לצייר. נישואיה הסתיימו ב -1972.

עבודותיה של הייסן מוחזקות באוספי הגלריה הלאומית של אוסטרליה, אנדרטת המלחמה האוסטרלית, הספרייה הלאומית של אוסטרליה, הגלריה הלאומית לפורטרטים וכמה גלריות מדינה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נורה הייסן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Australian Art - Artist - Heysen, Nora, web.archive.org, ‏2007-07-10
2. ↑  Archibald Prize finalists 1938 :: Art Gallery NSW, www.artgallery.nsw.gov.au
3. ↑  From an interview with Nora Heysen, 25 August 1994, Oral History Collection National Library of Australia.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987011212142505171
* AGSA: 2593
* AWR: AWE0596b
* GND: 129224960
* ISNI: 0000 0000 7870 1924
* LCCN: n90699325
* NGV: 11464
* NLA: 35600383
* SNAC: w6x63mxz
* Trove: 542579
* VIAF: 11473359
* WorldCat: lccn-n90699325

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**המשטרה משתוללת** (באנגלית: **Freebie and the Bean**) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה שחורה וסרט פעולה משנת 1974 בבימויו של צ'ארלס ראש, עם ג'יימס קאן ואלן ארקין בתפקידים הראשיים.

העלילה היא על זוג בלשים לא יוצלחים המשרתים כזוג באגף החקירות של משטרת סן פרנסיסקו וגורמים להרס רב ולפגיעה ברבים בניסיונם לתפוס ראש רשת סמים.

ואלרי הרפר המשחקת כאשתו של אחד הבלשים, הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע.

הסרט הצליח מסחרית והפך לסרט פולחן בארצות הברית. קוונטין טרנטינו כינה אותו "יצירת מופת".

תקציר העלילה
------------

טים "פריבי" ווקר (ג'יימס קאן) ודן "בין" דלגדו (אלן ארקין) הם צמד בלשים הפועלים בלבוש אזרחי, ביחידת המודיעין של משטרת סן פרנסיסקו. הם עובדים כבר 14 חודשים כדי למצוא עדות נגד ראש רשת הסמים רד מאיירס (ג'ק קרושן). מדי לילה הם מחטטים בפח הזבל שלו עד שמצאו פתק מרשיע נגדו. בינתיים הם מתווכחים ורבים כל הזמן. הם חוקרים באלימות את העבריין וויטי (פול קוזלו) שמגלה להם כי עומד להגיע מדטרויט מחסל למאיירס.

הם עוצרים את מאיירס באשמה כי חשף את עצמו בפארק ומקבלים "שטיפה" מהתובע הכללי (אלכס רוקו) שאומר שהפתק המסריח לא שווה וכי כעת משימתם היא לשמור על מאיירס עד למשפטו. הם שומרים הדוק על מאיירס וכל אדם חשוד נראה להם כמתנקש. במהלך השמירה מבוצעים ארבעה מרדפים מטורפים ברחובות סן פרנסיסקו, יותר ממאה מכוניות נמחצות ואנשים נפצעים ונהרגים.

בין הפעילויות מתפנה "בין" לחקור את אשתו קונסואלה (ואלרי הרפר) בה הוא חושד בבגידה. הוא מנהל אתה כאילו חקירה משטרתית אך לכל טענה שלו יש לה תשובה.

מאיירס מעלה לרכבו אישה נאה שהיא למעשה דראג קווין (כריסטופר מורלי) ששודדת אותו. הוא יורה על "בין" ופוצע אותו ו"פריבי" ממשיך את המרדף אחריו לתוך אצטדיון בו נערך משחק סופר בול. במאבק שנערך בחדר השירותים נפצע "פריבי" אך מצליח להרוג את הדראג קווין.

לבסוף מסתבר לו שמאיירס מת מהתקף לב, העד המרכזי נרצח והמשפט בוטל. כן מסתבר שהפתק המרשיע הושם בפח הזבל על ידי אשתו של מאיירס מילדרד (לורטה סוויט) בידיעתו של מפקד הבלשים לוטננט רוזן (מייק קלין) שהיה ביחסים איתה.

פריבי מפונה באמבולנס בתכו גם בין מכוסה שהוא משוכנע שהוא מת. לפתע קם בין ופריבי כועס עליו כי "עבד" עליו. הם מתחילים לריב והאמבולנס נכנס לתוך חנות. הם נזרקים ממנו לתוך ערימת ארגזים וממשיכים להתקוטט.

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ג'יימס קאן | טים "פריבי" ווקר | בלש |
| אלן ארקין | דן "בין" דלגדו | בלש |
| ג'ק קרושן | רד מאיירס | עבריין בכיר |
| לורטה סוויט | מילדרד מאיירס |  |
| ואלרי הרפר | קונסואלה דלגדו | אשתו של בין |
| אלכס רוקו | ולטר קרושק | תובע מחוזי |
| כריסטופר מורלי |  | דראג קווין |
| מייק קלין | לוטננט רוזן |  |
| פול קוזלו | וויטי | עבריין |
| לינדה מרש | ברברה | ידידה של פריבי |

קישורים חיצוניים
----------------

* "המשטרה משתוללת", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "המשטרה משתוללת", באתר AllMovie (באנגלית)
* "המשטרה משתוללת", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "המשטרה משתוללת", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית)
* "המשטרה משתוללת", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קדימון ל-המשטרה משתוללת, באתר יוטיוב
* מרדף מכוניות ב-המשטרה משתוללת, באתר יוטיוב
* פריבי ובין מחסלים חשוד בשירותים, באתר יוטיוב
* פריבי במרדף באופנוע, באתר יוטיוב
* המשטרה משתוללת, באתר TCM
* המשטרה משתוללת - צנזורה לסרטים ומחזות, באתר ארכיון המדינה
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**הכלה העשירה ביותר בעולם** (באנגלית: **I'd Rather Be Rich** - הייתי מעדיף להיות עשיר) הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 1964 בבימויו של ג'ק סמיית, עם סנדרה די, מוריס שבלייה, אנדי ויליאמס ורוברט גולה בתפקידים הראשיים.

העלילה היא על סבא עשיר השוכב על ערש דוויי ורוצה שנכדתו תתחתן עם גבר כלבבו שימשיך את העסק הגדול.

הסרט הוא רימייק לסרט "זה התחיל עם איב" משנת 1941 אלא שבמקום נכד עם שתי מחזרות יש נכדה עם שני מחזרים.

אנדי ויליאמס ורוברט גולה שרים ביחד את שיר הנושא "I'd Rather Be Rich". ויליאמס שר גם להיטו "Almost There"

תקציר העלילה
------------

פיליפ דוליין (מוריס שבלייה) הוא בעל תאגיד כימי גדול בלוס אנג'לס. הוא שוכב במיטתו לאחר התקף לב ומטופל על ידי רופא פרטי (צ'ארלס ראגלס), עוזרו הראשי ווד (ג'ין ריימונד) ואחות (הרמיוני גינגולד) ששומרים על בריאותו אבל הוא מערים עליהם וממשיך לעשן סיגרים שמוחבאים במקומות שונים בחדר.

שארת בשרו היחידה היא נכדתו סינתיה (סנדרה די) המתגוררת בבוסטון ומאורסת. פיליפ מבקש לראות אותה לפני מותו. כשהיא מגיעה הוא מבקש ממנה לראות את הגבר שלה לפני שימות. סינתיה מאורסת לזמר וורן פאלר (אנדי ויליאמס) והיא מודיעה לו שיגיע במהירות אך הוא נתקע בסופת שלגים בבוסטון.

סינתיה חרדה לשלום סבה העומד למות ופוגשת במקרה בפול בנטון (רוברט גולה), כימאי מקליבלנד שהגיע לבית דוליין כדי לקדם מכירות של המצאה שלו של צבע חסין אש. היא מציגה את פול כארוסה וורן. פיליפ מתרשם ממנו ובעיקר מהעובדה שנעליה של סינתיה נשמטות כשהם מתנשקים, סימן לרגש אהבה כמו שהיה עם אשתו המנוחה.

פיליפ מתאושש אך עדיין מתנהג כחולה קשה. סינתיה ופול הולכים לנשף עובדי החברה רוקדים ומתחבקים ונעליה נשמטות. כל הרוקדים מסתכלים בהם בהערצה ומשילים את נעליהם.

לבסוף מגיע וורן וכאן מתחולל מאבק עם פול. פול שולח אותם לבית ששכר ובו הפתעות בלתי נעימות כמו מעקה קורס, בור מים שנפתח ועוד. סינתיה שמה לב שנעליה לא נשמטות כשהיא מתנשקת עם וורן.

הם חוזרים מרוגזים ווורן מתקוטט עם פול עד שהמשרת הריסון (לורי מיין) מפריד ביניהם.

פול מתכונן לחזור לקליבלנד אך סינתיה מודיעה לו כי ביטלה את אירוסיה עם וורן והם מתחבקים ומתנשקים לנגד עיניו של הסבא.

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| סנדרה די | סינתיה דוליין |  |
| מוריס שבלייה | פיליפ דוליין |  |
| אנדי ויליאמס | וורן פאלמר | זמר |
| רוברט גולה | פול בנטון | איש עסקים |
| הרמיוני גינגולד | מיס גרימשו | אחות |
| ג'ין ריימונד | מרטין ווד | עוזר אישי |
| צ'רלי ראגלס | ד"ר קרנדל | רופא |
| לורי מיין | הריסון | משרת |

קישורים חיצוניים
----------------

* "הכלה העשירה ביותר בעולם", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "הכלה העשירה ביותר בעולם", באתר AllMovie (באנגלית)
* "הכלה העשירה ביותר בעולם", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* הכלה העשירה ביותר בעולם - הצנזורה לסרטים ומחזות, באתר ארכיון המדינה.
* אנדי ויליאמס ורוברט גולה שרים "הייתי מעדיף להיות עשיר" על רקע כותרות הסרט, באתר יוטיוב
* השיר "הייתי מעדיף להיות עשיר" על רקע תמונות מהסרט, באתר יוטיוב
* אנדי ויליאמס שר "Almost There" מתוך פסקול הסרט, באתר יוטיוב
* הכלה העשירה ביותר בעולם, באתר TCM
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**המתיקות שאחרי** (אנגלית: The Sweet Hereafter) הוא סרט קולנוע קנדי מסוגת דרמה, שיצא ב-1997 בבימויו של אטום אגויאן, על פי רומן בעל אותו שם מאת ראסל בנקס. הסרט זכה בשלושה פרסים בפסטיבל קאן, והיה מועמד לשני פרסי אוסקר - לבימוי ולתסריט המעובד הטובים ביותר.

עלילה
-----

מישל סטפנס (איאן הולם) הוא עורך דין הנודד בין עיירות, שבהן אירעו אסונות בהם מעורבים ילדים, ומתפרנס משכנוע ההורים להיעזר בו בתביעות משפטיות כספיות. עם בתו שלו (קרטן בנקס), הוא מקיים קשר מרחוק ושולח לה כספים, במקום לגלות מעורבות ממשית בחייה האישיים, וזו מתדרדרת לזנות ולסמים ונדבקת באיידס. הסרט מתקדם בשני קווי עלילה המתרחשים בזמנים שונים: באחד סטפנס טס לעזור לבתו אחרי שנים של הזנחה, ומתוודה בפני נוסעת אחרת על כישלונו כהורה; במישור העלילה המרכזי הוא מגיע לעיירה בה התרחש אסון, ונערה שהפכה לנכה באסון זה, מכשילה את התביעה הכספית שהוא מנהל בשם הוריה ובשם הורים שכולים רבים. 

הטרגדיה שמזעזעת את תושבי העיירה הקטנה בקולומביה הבריטית בקנדה, אליה מגיע סטפנס, היא תאונת דרכים של אוטובוס תלמידים. האוטובוס סטה במפתיע מנתיבו ונפל לתוך אגם קפוא. בתאונה נהרגו ארבעה עשר תלמידים.

תחילה ההורים מסרבים לתבוע בעזרת סטפנס פיצוי נוסף מלבד זה שיועבר ממילא מחברת הביטוח, אך בהמשך הם משתכנעים. התביעה היא נגד העירייה, שכביכול לא ארגנה ביטוח מספק לאוטובוס. התביעה מתבססת על עדותן של הנהגת ושל התלמידה הניצולה היחידה מהתאונה, ניקול (שרה פולי) בת ה-15, שבעקבות התאונה הפכה משותקת בפלג גופה התחתון. ההורה היחיד שמסרב להצטרף לתביעה זו הוא הורה אלמן ששכל באוטובוס את כל ילדיו, והוא יודע היטב מי אשם בתאונה - הוא עצמו, מכונאי העיירה, אשם בה.

במהלך עדותה של ניקול מחוץ לדיון המשפטי בתביעה, היא טוענת במפתיע כי נהגת האוטובוס דולורס (גבריאל רוז) הגבירה את מהירות נסיעתה ולפיכך היא זו שגרמה לתאונה. בעקבות זאת נגוזה כל תקווה להצלחת התביעה ולפיצוי כספי להורים. חלק מהמעורבים יודעים שניקול משקרת, אך לא יכולים לעשות דבר בעניין. וכך חוזרים תושבי העיירה לשגרת ההתמודדות עם אסונם.

במהלך הסרט נעשית אנלוגיה שוב ושוב בין סיפורה של העיירה לבין סיפור "החלילן מהמלין". בסרט מתוארים גם חטאיהם המוסריים של ההורים, בעיקר מתחום גילוי העריות והניאוף.

תגובות לסרט
-----------

הסרט זכה לביקורות נלהבות ממבקרי קולנוע רבים. הוא זכה ל-98% ביקורות חיוביות באתר ביקורת הקולנוע Rotten Tomatoes.

הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה בפסטיבל קאן, שם זכה הסרט בשלושה פרסים: פרס הפדרציה הבינלאומית של מבקרי הקולנוע (FIPRESCI), פרס חבר השופטים הגדול ופרס חבר השופטים האקומני (אנ'). בנוסף היה הסרט מועמד לשני פרסי אוסקר - פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר ופרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר. בטקס פרסי ג'יני, האוסקר הקנדי, זכה הסרט בשבעה פרסים, בהם פרסי הסרט, הבמאי, הצילום והשחקן (איאן הולם) הטובים ביותר.

קישורים חיצוניים
----------------

* "המתיקות שאחרי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "המתיקות שאחרי", באתר נטפליקס
* "המתיקות שאחרי", באתר AllMovie (באנגלית)
* "המתיקות שאחרי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "המתיקות שאחרי", באתר Box Office Mojo (באנגלית)
* "המתיקות שאחרי", באתר Metacritic (באנגלית)
* "המתיקות שאחרי", באתר אידיבי
* "המתיקות שאחרי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* המתיקות שאחרי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ביקורת הסרט המתיקות שאחרי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
**הוועד הדמוקרטי היהודי** (ברומנית: **Comitetul Democratic Evreiesc**; בראשי תיבות: **CDE**; בהונגרית: Demokrata Zsidó Komité; בראשי תיבות: DZSK) היה גוף פוליטי ברומניה שלאחר מלחמת העולם השנייה, שנועד לייצג את יהדות רומניה ולהיאבק בציונות בקרב יהדות רומניה. הגוף הוקם ב-22 ביולי 1945 על ידי יהודים חברי המפלגה הקומוניסטית הרומנית (PCR) ויהודים בעלי אוריינטציה סוציאליסטית על בסיס הוועד היהודי האנטי-פשיסטי (ЕАК), ששינה את שמו, כדי להתאים למטרה החדשה. הוועד התפרק ב-1953.

המטרה המוצהרת של הוועד הייתה לתת ייצוג נאות למיעוט היהודי ברומניה, אולם בהמשך דרכו השתלטו הקומוניסטים על הנהלת הוועד והפכו אותו לכלי עזר להשגת מטרות המפלגה הקומוניסטית ברומניה. הוועד גייס מצביעים למען החזית הלאומית דמוקרטית (אנ') (FDP) ונאבק בציונות ברומניה. במהלך פעילותו הוועד הוציא לאור, החל מ-3 בנובמבר 1945, את כתב העת בשפה הרומנית Unirea (האיחוד), שבהמשך, ב-27 בינואר 1951, שינה שמו ל-Viața nouă (החיים החדשים) ומקבילתו בשפה ההונגרית, Egyseg.

לקריאה נוספת
------------

* ד"ר מגדלנה יונסקו, "בעיית הגירת היהודים במסמכי הוועד הדמוקרטי היהודי (1945–1953)" (ברומנית)

קישורים חיצוניים
----------------

* Tesu SOLOMOVICI, Comitetul Democratic Evreiesc - o facatura comunista (ברומנית)
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים ריקים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**המקצוען** (בצרפתית: **Le Professionnel**) הוא סרט פעולה צרפתי משנת 1981 בבימויו של ז'ורז' לוטנה (אנ'), בכיכובם של ז'אן-פול בלמונדו, ז'אן דסאי (אנ') ורוברט חוסיין (אנ'). הסרט מבוסס על הרומן זוכה הפרסים משנת 1976 ‏ Death of a Thin-Skinned Animal, אותו כתב פטריק אלכסנדר. את המוזיקה הלחין אניו מוריקונה.

עלילה
-----

הסוכן החשאי הצרפתי ג'וסלין בומון (Josselin Beaumont) (ז'אן-פול בלמונדו) מסוכנות SDECE נשלח למאלגאווי (מדינת אפריקאית בדיונית) על מנת להרוג את נשיאה הדיקטטור, קולונל ניג'אלה. אולם, ברגע האחרון המצב הפוליטי משתנה והשירות החשאי הצרפתי מסגיר את בומון לידי הרשויות האפריקאיות והוא נידון לתקופת מאסר ארוכה. לאחר בריחה נועזת הוא שב לצרפת ובכוונה מודיע לממונים עליו לשעבר על נוכחותו ומבטיח להם להרוג את ניג'אלה שבדיוק הגיע לארץ לביקור רשמי.

קישורים חיצוניים
----------------

* "המקצוען", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "המקצוען", באתר נטפליקס
* "המקצוען", באתר AllMovie (באנגלית)
* "המקצוען", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "המקצוען", באתר אידיבי
* "המקצוען", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**הנינג'ה** (באנגלית: **Enter the Ninja**) הוא סרט אמנויות לחימה משנת 1981 בבימויו של מנחם גולן ובכיכובם של פרנקו נרו, סוזן ג'ורג' ושו קוסוגי.

עלילה
-----

אחרי שסיים את לימודי האמנות הנינג'יטסו ביפן, יוצא צבא אמריקני בשם קול (פרנקו נרו) מבקר את חברו מתקופת המלחמה (אלקס קורטני) ואת אשתו הטרייה מארי אן לאנדרס (סוזן ג'ורג'), שהם הבעלים של חווה גדולה בפיליפינים. קול מגלה במהרה שאת לאנדרס מטריד מנכ"ל חברה ששמו צ'ארלס ונאריוס (כריסטופר ג'ורג') בניסיון לגרום לו למכור את חלקת האדמה שברשותו, מכיוון (דבר שהוא אינו יודע) שמשאב נפט גדול טמון מתחת לאדמה. אחרי שהוא מסכל את מזימותיהם של בריוניו של ונאריוס להפחיד ולאלץ את לאנדרס למכור את אדמתו לונאריוס, ניצב קול בפני יריב ישן מימי אימוניו ביפן – הסגאווה (שו קוסוגי), אותו שוכר ונאריוס לרצוח את קול.

בסרט שיחק גם השחקן הישראלי צחי נוי כאחד מביריוניו של ונאריוס.

סרטי המשך
---------

הנינג'ה היה הסרט הראשון בסדרת סרטי הנינג'ה, השני היה Revenge of the Ninja והשלישי היה Ninja III: The Domination, למרות שהם לא קשורים ישירות מבחינת קו העלילה.

קישורים חיצוניים
----------------

* "הנינג'ה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "הנינג'ה", באתר AllMovie (באנגלית)
* "הנינג'ה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "הנינג'ה", באתר Box Office Mojo (באנגלית)
* "הנינג'ה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* סקירה של הנינג'ה ב-10kbullets
שגיאות פרמטריות בתבנית:סרט   
פרמטרים ריקים [ קישור ] לא מופיעים בהגדרת התבנית 

**הם היו עשרה** הוא סרט קולנוע ישראלי שיצא לאקרנים בשנת 1960 ונחשב לאחד הסרטים החשובים בתולדות הקולנוע הישראלי.

את הסרט ביים ברוך דינר והופיעו בו בין היתר עודד תאומי, בומבה צור, ליאו פילר, גבריאל דגן, יהודה גבאי, ניסים עזיקרי, איתן פריבר, ישראל רובינצ'יק ונינט דינר. את התסריט כתב דינר יחד עם גבריאל דגן ומנחם שובל. הסרט התאפיין במיעוט שימוש באביזרים, בצוות שחקנים קטן ובצילום איטי. ערכה את הסרט הלגה קלר. הסרט צולם ליד המושב שגב.

עלילה
-----

עלילת הסרט עוסקת בחבורת חלוצים המקימים מושב שיתופי בארץ ישראל. בחבורה תשעה גברים ואישה - מניה. הסרט עוסק באתגרים העומדים בפני הקבוצה: יחס השלטונות העות'מאנים, יחס השכנים הערבים, בעיות קיומיות (מלריה, מחסור במים) וגם היחסים הפנימיים בקבוצה.

פרשנויות
--------

על הסרט נכתבו פרשנויות וניתוחים רבים. החוקרת אלה שוחט מציינת, כי השימוש בשפות המקוריות של כל אחת מן הדמויות (החלוצים מדברים רוסית, הערבים ערבית), וניסיונם של החלוצים לתקשר בערבית מסמל את פתיחותם.

חוקר קולנוע נוסף, ניצן בן שאול, ניתח את הסרט בהשוואה לסרט "צבר", וטוען, כי בעוד שהקונפליקט בין יהודים לערבים ב"צבר" עוסק במשאבים; ב"הם היו עשרה" הוא קונפליקט על חוק וסדר, הטומן בחובו אפשרות לפתרון.

מבקר הקולנוע אורי קליין כתב כי "המושגים בית וקהילה, כפי שהם מתוארים ב("הם היו עשרה"), מעורערים: הבית הוא ארעי, הקהילה מורכבת מיחידים שאינם משתלבים לקולקטיב, למרות הטקסים החברתיים שהם משתתפים בהם הכוללים קטעי שירה משותפת ואפילו קטע של ריקוד חסידי בעת הקציר".

לקריאה נוספת
------------

* נורית גרץ ויעל מונק, **במבט לאחור: קריאה חוזרת בקולנוע הישראלי 1948-1900**, האוניברסיטה הפתוחה, 2015.

קישורים חיצוניים
----------------

* "הם היו עשרה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "הם היו עשרה", באתר AllMovie (באנגלית)
* "הם היו עשרה", באתר ספר הקולנוע הישראלי
* "הם היו עשרה", באתר אידיבי
* "הם היו עשרה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* "הם היו עשרה", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* הסרט המלא לצפייה בתשלום באתר ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים

הערות שוליים
------------

1. 1 2  אלה שוחט, הז'אנר ההירואי-לאומי בעקבות מלחמת 1967 קולנוע ישראלי, עמ' 105 - 117, הוצאת ברירות
2. ↑  דב שובל, הוסרט הקטע האחרון של "הם היו עשרה", על המשמר, 6 ביולי 1960
3. ↑  אורי קליין, עכבר העיר אונליין, המקרה המוזר של ברוך דינר, באתר הארץ, 8 באוקטובר 2008