recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**יורי ניקולייביץ' גריגורוביץ'** (ברוסית: **Юрий Николаевич Григорович**; ‏2 בינואר 1927) הוא רקדן בלט וכוריאוגרף רוסי וסובייטי. הוא זכה בפרס לנין ופעמיים בפרס ברית המועצות ובשנת 1973 הוענק לו תואר אמן העם של ברית המועצות. על פעילותו בתחום התיאטרון והקולנוע גריגורוביץ' קיבל מספר עיטורים כולל עיטור לנין ותואר גיבור העמל הסוציאליסטי בשנת 1986.

חייו
----

יורי גריגורוביץ' נולד בלנינגרד למשפחה פקידים. הוא למד ריקוד בבית הספר לבלט ובשנת 1946, לאחר סיום הלימודים התקבל לבלט מריאינסקי. במקביל להופעות כרקדן הוא החל בבימוי הופעות בלט במסגרות שונות. בשנת 1957 הוא ביים לראשונה בלט על במת תיאטרון מריאינסקי ובשנים 1961–1964 הוא היה הבמאי הראשי של התיאטרון לנושאי בלט.

בשנת 1964 גריגורוביץ' עבר לתיאטרון בולשוי במוסקבה וכיהן ככוריאוגרף ראשי של התיאטרון עד לשנת 1995. בתקופה זו בלט התיאטרון זכה להכרה בינלאומית כלהקת בלט מהטובות בעולם. בתקופה זה נערכו מעל ל-100 נסיעות מחוץ לגבולות ברית המועצות והלהקה הופיעה בכל העולם.

בשנת 1975 גריגורוביץ' העלה על במה בלט "ספרטקוס" עם מריס ליאפה וולדימיר ואסילייב. הבלט זכה בפרס לנין. בהמשך יחסיו עם מריס ליאפה התקררו וגריגורוביץ' לא קידם את הרקדן. במהלך עבודתו בתיאטרון בולשוי גריגורוביץ' ערך מחדש מספר יצירות קלאסיות של מריוס פטיפה. אשתו, שהייתה רקדנית בלט בתיאטרון ריקדה בתפקידים ראשים במספר הצגות שהוא העלה על הבמה.

החל משנות ה-70 לגריגורוביץ' הותר לעבוד בתיאטראות באירופה והוא העלה על הבמה מספר הצגות בלט בווינה, פריז ומילאנו.

בשנת 1980 גריגורוביץ' היה במאי של טקסי הפתיחה והנעילה של אולימפיאדת מוסקבה.

בשנת 1991 גריגורוביץ' הקים להקת בלט משלו וניהל אותה עד לשנת 1994. בשנת 1996 גריגורוביץ' הקים תיאטרון בלט חדש בעיר קרסנודר והוא מכהן כמנהל אמנותי של התיאטרון עד היום.

בשנת 1995 גריגורוביץ' עזב את התיאטרון בולשוי כתוצאה מהאשמות באי-קידום רעיונות חדשים. לאחר העזיבה גריגורוביץ' הרחיב את עבודתו עם תיאטראות שונות ברוסיה ומחוץ לגבולותיה. בשנת 2001 הוא חזר לביים בלט על במת תיאטרון בולשוי.

מספר הצגות בלט שהוא ביים צולמו לסרטים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יורי גריגורוביץ'** בוויקישיתוף
* יורי גריגורוביץ', במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* סרטון על חייו של גריגורוביץ', סרטון באתר יוטיוב
* יורי גריגורוביץ', באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007262055905171
* BNE: XX1017894
* BnF: cb12610537d (data)
* GND: 118718878
* ISNI: 0000 0001 2144 7379
* LCCN: n81021947
* NKC: jn20000602497
* NLA: 35860991
* NLG: 61405
* NTA: 068177267
* SUDOC: 08580486X
* VIAF: 97867875
* WorldCat: lccn-n81021947

 |
**ברטה וגמן** (בגרמנית: **Bertha Wegmann**;‏ 1847 – 1926) הייתה ציירת פורטרטים דנית ממוצא גרמני. היא הייתה האישה הראשונה שהחזיקה קתדרה באקדמיה הדנית המלכותית לאמנויות.

ביוגרפיה
--------

בגיל חמש עברה משפחתה לקופנהגן, שם הפך אביה לסוחר. הוא היה חובב אמנות ובילה הרבה מזמנו הפנוי בציור. היא גילתה עניין ברישום כבר בגיל צעיר, אך לא קיבלה השכלה רשמית עד גיל תשע עשרה, אז החלה ללמוד שיעורים אצל פרדריק פרדיננד הלסטד, היינריך בונצן ופרדריק כריסטיאן לונד.

שנתיים לאחר מכן, בתמיכת הוריה, היא עברה להתגורר במינכן והתגוררה בה עד 1881. בתחילה למדה אצל הצייר ההיסטורי וילהלם פון לינדנשמיט הצעיר, לימים אצל צייר הז'אנר אדוארד קורצבאואר, אך היא לא הייתה מרוצה מלמידה באווירת סטודיו והחליטה ללמוד ישירות מהטבע.

היא התיידדה עם הציירת, ז'אנה באוק, שהייתה חברתה לחיים. היא יצאה איתה לנסיעות לאיטליה וצרפת. בשנת 1881 הן עברו לפריז שם וגמן הציגה במספר סלונים וקיבלה "אזכור מכובד".

בשנה שלאחר מכן היא חזרה לקופנהגן, שם כבר הייתה ידועה בעבודות שהציגה בארמון שרלוטנבורג מאז 1873. על ציור "דיוקן אחותה" הוענקה לה מדליית ת'ורוולדסן בשנת 1883.

ארבע שנים לאחר מכן, היא הפכה לאישה הראשונה שהחזיקה קתדרה באקדמיה המלכותית הדנית. מאותה שנה ועד שנת 1907, הייתה חברה בוועד המנהל של בית ספר לציור ואמנות לנשים. בין התלמידות שלה הייתה אמברוסיה טונסן.

היא המשיכה להציג באופן נרחב וייצגה את דנמרק בכמה ירידים עולמיים, כולל התערוכה הקולומביאנית העולמית בשיקגו.

בשנת 1892 היא הפכה לאחת הנשים הראשונות שקיבלו את מדליית Ingenio et Arti המלכותית.

היא נפטרה לפתע בזמן שעבדה בסטודיו שלה.

גלריה
-----

* דיוקן של זאנה באוק חברתה לחייםדיוקן של זאנה באוק חברתה לחיים
* אשה רוקמתאשה רוקמת
* נוף עירוני נוף עירוני
* נשים שותות תהנשים שותות תה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ברטה וגמן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Carl Frederik Bricka, 355 (Dansk biografisk Lexikon / XVIII. Bind. Ubbe - Wimpffen), runeberg.org (בדנית)
2. ↑  Dansk Kvindebiografisk Leksikon
3. ↑  Kunstindeks Danmark & Weilbachs kunstnerleksikon, www.kulturarv.dk

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 117218626
* ISNI: 0000 0003 7472 9972
* KulturNav: d44ccdd9-c242-404f-b816-aa4935a851f8
* RKD: 83308
* SUDOC: 261873458
* ULAN: 500067998
* VIAF: 96152201
* WorldCat: viaf-96152201

 |
**בית הספר הגבוה של המפלגה הנאצית** (בגרמנית: **Hohe Schule der NSDAP**) היה פרויקט שהקים האידאולוג הראשי של המפלגה הנאצית, אלפרד רוזנברג, שביקש ליצור אוניברסיטה נאצית מובחרת, מעין אקדמיה לפקידי המפלגה. מבנה אוניברסיטאי מרכזי מונומנטלי אמור היה להיבנות על שפת אגם קימזה (אנ'), על בסיס תוכניותיו האדריכליות של הרמן גיסלר.

היסטוריה
--------

הקמת בית הספר החלה בשנת 1939, עם פתיחת ספרייתו המרכזית. אלפרד באומלר מינה את הפילולוג ולטר גרותה לראש הספרייה. ב-29 בינואר 1940 קיבל רוזנברג הוראה מהיטלר להמשיך את עבודת ההכנה לפתיחת האוניברסיטה:

> 
> "בית הספר הגבוה יהיה יום אחד מרכז למחקר וחינוך נאציונל סוציאליסטי. הוא יוקם לאחר המלחמה. עם זאת, כדי לזרז את עבודת ההכנה שכבר החלה, אני מורה כי הרייכסלייטר אלפרד רוזנברג ימשיך בעבודת ההכנה הזו, במיוחד בתחום המחקר והקמת הספריה. משרדי המפלגה וארגוני המדינה נדרשים לתמוך בעבודתו בכל דרך."
> 
> 
> 
> 

הפקולטה הראשונה של בית הספר, "המכון לחקר השאלה היהודית", נפתחה ב-26 במרץ 1941 בפרנקפורט. תוכניתו של רוזנברג הייתה להקים לפחות 11 יחידות של בית הספר במקומות שונים. בין אלה היו המכון להיסטוריה אינטלקטואלית הודו-גרמנית (במינכן), המכון לביולוגיה ומחקרי גזע (בשטוטגרט), המכון ללימודי דת (באולם), המכון ללימודים גרמאניים (בקיל), המכון ללימודי מושבות אידאולוגיות (בהמבורג), המכון לחקר הפולקלור הגרמני (במינסטר ובגראץ), המכון לחקר המזרח (בפראג), המכון ללימודים קלטיים (ברמהילד (אנ')) והמכון לחקר הגרמניות והגליקניזם (אנ') (בשטרסבורג).

באוקטובר 1942 עברה הספרייה המרכזית של בית הספר מברלין לקרינתיה, שם שוכנו חלקים מהספרייה בטירת טנצנברג (Tanzenberg Castle) בסנקט וייט אן דר גלאן (אנ'), מנזר אוליבטאני (אנ') לשעבר.

### גזל חומרים

כדי להשיג את המטרה שהציב היטלר ב-29 בינואר 1940, סרק כוח המשימה של רוזנברג בעזרת הגסטפו בספריות, ארכיונים, מבנים של הבונים החופשיים ומשרדי הכנסיות במערב אירופה הכבושה בחיפוש חומר רלוונטי לאוניברסיטה. ב-1 במרץ 1942 אישר היטלר לרוזנברג להחרים חומרים ואוצרות תרבות לבית הספר, כחלק מ"קרב רוחני שיטתי" נגד "יהודים, בונים חופשיים ומתנגדים לנאציונל-סוציאליזם". יותר מ-500,000 כרכים נתפסו ונשלחו לספרייה המרכזית, שם נותרו עד סיום המלחמה לשם העברה לקימזה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  See, for example Lixfeld & Dow 1994
2. ↑  Davidson, Eugene (1966). *The Trial of the Germans: An Account of the Twenty-Two Defendants Before the International Military Tribunal at Nuremberg*, University of Missouri Press, מסת"ב 0826211399, p. 127
3. 1 2  The Avalon Project: Nuremberg Trial Proceedings Vol. 7 FIFTY-SECOND DAY Wednesday, 6 February 1946
4. ↑  Frankfurter Rundschau - Die Theorie des mörderischen Wahns. 12 October 2005
5. ↑  Potthast, Jan Björn (2002). *Das jüdische Zentralmuseum der SS in Prag. Gegnerforschung und Völkermord im Nationalsozialismus*. Frankfurt a.M. / New York, מסת"ב 3-593-37060-3, p. 179
6. ↑  The Avalon Project: Nazi Conspiracy and Aggression Volume 1 Chapter XIV - The Plunder of Art Treasures

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2018038352
* VIAF: 300632039
* WorldCat (עם VIAF): 300632039

 |
עקלתון מימין למסילה ראשית כפולה בתחנת הרכבת הרצליה
**עֲקַלָּתוֹן** (נקרא לפעמים גם **מסילת עיתוק**) הוא מסילת ברזל קצרה היוצאת ממסילה ראשית ומשמשת למטרות תפעוליות. עקלתון עשוי להתחבר למסילה הראשית בשני קצותיו או בקצה אחד בלבד באמצעות מסוטים, וממנו יכולים להסתעף עקלתונים נוספים. תנועת ציוד נייד בעקלתון מוגבלת למהירויות נמוכות במיוחד (30–40 קילומטר לשעה) ובמקרים רבים המסילה עצמה היא מאיכות נמוכה ביחס למסילה הראשית.

שימושים
-------

לעקלתון שימושים רבים בתפעול רכבות, ובעיקר הוא משמש לדיור רכבות, עיתוק רכבות, טעינה ופריקה של מטענים, חיוג רכבות וכן לעליה וירידה של נוסעים בתחנות רכבת שבהן מספר הרציפים גדול ממספר המסילות בקו העובר בתחנה. 

בתחנה המשמשת לעריכת רכבות עשויים להיות עקלתונים רבים המאפשרים למיין קרונות מסוגים שונים או לסדרם על פי יעדיהם השונים. עקלתונים מרובים נמצאים גם במסופי מטענים, מכרות או נמלים בהם מתבצעות פעולות טעינה ופריקה רבות במקביל.

בתחנת רכבת תפעולית המשמשת רק למפגש רכבות, יהיה עקלתון אחד או שניים. עקלתונים אלו הכרחיים על מנת לאפשר תנועה דו כיוונית על מסילה יחידה. עקלתון בודד ניתן גם למצוא בתחנות נוסעים בהן רכבת מהירה חולפת בתחנה ללא עצירה על המסילה הראשית ועוקפת רכבת מאספת העוצרת ברציף הצמוד לעקלתון. עקלתון כזה גם מאפשר לתחנה להיות תחנת קצה של קו מסוים, ותחנת ביניים של קו אחר בלי שהרכבות המסיימות בתחנה יפריעו לרכבות הממשיכות.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **מסלת עתוק** |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **עקלתון** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **עקלתון (מסילה)** |
**להקת פיאמנטה** הייתה להקת רוק ג'אז מזרחי חסידי שהתבססה על הגיטריסט יוסי פיאמנטה ואחיו החלילן אבי פיאמנטה. הלהקה, שהייתה חלוצה בתחום הרוק המזרחי בתחילת שנות ה-70 בישראל, לא הצליחה להפיק תקליט בישראל ועברה לפעול בארצות הברית שם ניגנה והקליטה מסוף שנות ה-70 ועד 2005.

ראשית הלהקה
-----------

בתקופת מלחמת יום הכיפורים החלו יוסי פיאמנטה יוצא להקת חיל התותחנים שכבר הספיק להופיע עם יוני רכטר, שלישיית אף אוזן גרון ואחרים, ואחיו הצעיר אבי, בן ה-15, שניגן על חליל ואורגן, להופיע במחנות צה"ל מול החיילים המגויסים.

בסוף 1974, הקימו השניים את להקת פיאמנטה שבה היו חברים גם בני קדישזון (תופים), ג'ו מיר (גיטרה בס) וג'יין פליישר (שירה). במהלך השנים שלאחר מכן, החליף ג'רי גרוול את קדישזון בתופים ואביבה שמואלי (אבידן) את פליישר בשירה. את אבידן החליפה בשירה אביבה הד וזו הוחלפה על ידי האחיות לבית פיאמנטה, אני וויוי. הלהקה ניגנה ב"מועדון הרוק" של בית ליסין ושימשה כלהקת הליווי של צביקה פיק. ב-1975 הוציאה לרדיו את השיר "מצווה גוררת מצווה" שצעד במצעדי הפזמונים.

ב-1977 הגיע להופעות בישראל סקסופוניסט הג'אז הנודע סטן גץ. הוא שמע את להקת פיאמנטה והתלהב ממנה והקליט עם הלהקה מספר קטעים ומופעים שעשו פרסום למקהלה, והזמין אותה להופיע איתו בארצות הברית. בהמשך השנה הקליטה הלהקה תקליט (עם אהרל'ה קמינסקי על כלי הקשה) אולם זה לא יצא לאור והלהקה נסעה לארצות הברית, הופיעה יחד עם סטן גץ אך לא הצליחה להוציא אלבום.

האחים פיאמנטה החלו בתהליך חזרה בתשובה ואבי הפך לחסיד חב"ד. האחים ושתי האחיות השתקעו בארצות הברית, נישאו והקימו משפחות וניגנו לפרנסתם בהופעות ובאירועים ביחד ולחוד. יוסי ואבי פיאמנטה אף ניגנו לפני הרבי מנחם מנדל שניאורסון פעמים רבות.

אבי פיאמנטה מתגורר בכפר חב"ד.

אלבומים
-------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **אלבומי האחים פיאמנטה:*** להקת פיאמנטה
* פיאמנטה תש"ן 1990
* שירי האדמו"רים \* ששון ושמחה
* מצווה \* The Way You Like It
* פיאמנטה בגדול
* רק הורה
 | **של יוסי פיאמנטה:*** Let's Dance with the Piamentas
* תשמח
* Strings of My Heart
* פיאמנטה בגדול (Big time)
* פיאמנטה בניו יורק - הופעה חיה
* The Heavenly Jams Band
* מיתרי הלב שלי
 | **של אבי פיאמנטה*** הנה זה בא
* שמחת הגאולה
* פדותנו תצמיח
 |

קישורים חיצוניים
----------------

* מצווה גוררת מצווה, בביצוע להקת פיאמנטה יחד עם סטן גץ, וידאו קליפ של השיר באתר יוטיוב
* אבי פיאמנטה בראיון על אחיו יוסי, וידאו של האחים פיאמנטה משמחים אצל הרבי מליובאוויטש
* יוסי חרסונסקי, משפחת פיאמנטה וגץ הגדול, מעריב, 28 ביולי 1977
* שלום לאופר, כשהאחים פיאמנטה שרו לרבי מלובביץ'
* פיאמנטה (להקה), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007297967205171
* LCCN: n94070928
* VIAF: 263740964
* WorldCat: lccn-n94070928

 |
**אנחנו המהפכה** הוא סרט טלוויזיה דרמטי רומנטי ישראלי ששודר ב-15 בנובמבר 2020 בקשת 12. את הסרט כתב וביים מאור זגורי ומשחקים בו אגם רודברג, מאור שוויצר ועוז זהבי. צילומי הסרט החלו בפברואר 2018.

תקציר העלילה
------------

שלושה זרים מקצוות החברה הישראלית נפגשים במהלך הפגנה של הקהילה הגאה: **נינה** (אגם רודברג), צעירה שהתבשרה לאחרונה שלא תוכל להרות; **אדם** (עוז זהבי), עורך-דין ביישן ומופנם שבוגד באשתו עם גברים; ו**מייקל** (מאור שוויצר), חייל ששוחרר לאחרונה מהכלא לאחר שהורשע בהטרדה מינית. אל מקום ההפגנה מגיע אדם חרדי שמבצע פיגוע ירי, ולאחר שמייקל משתלט על היורה הוא מחלץ מהמקום את נינה שנפצעה ברגלה. מייקל, נינה ואדם מעבירים את הלילה ביחד, בסמוך למקום הפיגוע, בתוך אוהל, ובסופו מקיימים מנאז' א-טרואה. כשלושה חודשים לאחר מכן השלושה עומדים בראש מחאת אוהלים ונאבקים על זכותם להתחתן בשלישייה. כשנה לאחר מכן, השלושה גרים יחד בדירתו של אדם. כאשר אדם מודיע שהוא מתכוון לעזוב, נינה מבשרת שהיא בהיריון.

תגובות וביקורות
---------------

הסרט קיבל מהגולשים ציון 5.1 מתוך 10 באתר אידיבי.

הביקורות לסרט היו שליליות. הוא תואר כ"מבולבל, לא גמור, תיאטרלי במקומות הלא נכונים ומאוד מפוספס" וכ"מוצר טלוויזיוני נחות, לא אמין ומבוים באופן מביך". באחת מהביקורות נכתב כי בסרט אין "שום דבר קוהרנטי שאפשר להיאחז בו והוא מתגשם על המסך כאסופה של רעיונות, מניפסטים חברתיים מנוסחים בעילגות, עלילה מופרכת ודמויות סטריאוטיפיות".

רייטינג
-------

הסרט זכה ל-11.1% רייטינג (262 אלף צופים).

קישורים חיצוניים
----------------

* "אנחנו המהפכה", באתר mako TV
* "אנחנו המהפכה", במאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי "אידיבי"
* אנחנו המהפכה, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* שישי בבוקר עם גלית ויואב, ‏"השאלה היא אם זוגיות מסוגים שונים זה דבר מוסרי", באתר ‏מאקו‏, 13 בנובמבר 2020

**ביקורות:**

* בן בירון בראודה‏, מרוב סמטוחה, יש לנו תחושה שיוצר "אנחנו המהפכה" היה מעדיף שלא תצפו בו, באתר וואלה!‏, 16 בנובמבר 2020
* אתר למנויים בלבד אריאנה מלמד, "אנחנו המהפכה": מאור זגורי צריך להתבייש בסרט הזה. גם השחקנים בו, באתר הארץ, 16 בנובמבר 2020
* סמדר שילוני, "אנחנו המהפכה": במה לעזאזל צפינו אתמול?, באתר ynet, 16 בנובמבר 2020

הערות שוליים
------------

1. ↑  עוז זהבי, מאור שוויצר ואגם רודברג ל"אנחנו המהפכה" של מאור זגורי ל"קשת", באתר אידיבי סרטים
2. ↑  ביקורות, דעות ופרסומים על אנחנו המהפכה (2020), באתר אידיבי
3. ↑  סמדר שילוני, "אנחנו המהפכה": במה לעזאזל צפינו אתמול?, באתר ynet, 16 בנובמבר 2020
**בארנצבורג** (ברוסית: **Баренцбург**, בנורווגית: **Barentsburg**) הוא היישוב השני בגודלו בסבאלברד שבנורווגיה. היישוב שוכן על פתחו של פיורד על חופו המערבי של האי שפיצברגן והוא קרוי על שמו של מגלה הארצות ההולנדי, וילם ברנץ. אוכלוסייתו מונה כ-500 תושבים שהם ברובם רוסים ואוקראינים. חברת הכרייה בבעלות ממשלת רוסיה, ארקטיקוגול (Арктикуголь), היא הבעלים של מכרה הפחם המקומי מאז 1932.

מעמד חוקי
---------

למרות היותה טריטוריה נורווגית, אמנת סבאלברד משנת 1920 מאפשרת לאזרחי כל המדינות החתומות עליה זכויות שוות בניצול המשאבים בקבוצת האיים. רוסיה מבצעת פעולות כרייה בסבאלברד. רוסיה מחזיקה קונסוליה כללית בבארנצבורג, הנציגות הדיפלומטית מכל סוג שהוא הצפונית ביותר בעולם. נורווגיה מספקת את שירותי הדואר והתקשורת לבארנצבורג.

בסיס כלכלי
----------

בארנצבורג הוקם כיישוב כורים הולנדי בשנות העשרים של המאה ה-20. ב-1932 מכרו ההולנדים את הזיכיון שלהם לברית המועצות. מאז, פועלת בסבאלברד חברת הכרייה בבעלות המדינה הסובייטית/רוסית, ארקטיקוגול. הפעילות הכלכלית העיקרית במקום היא כריית פחם. לאחרונה החל להתפתח גם ענף התיירות, אך הוא עדיין בחיתוליו.

פעילות כריית פחם עדיין מתבצעת בבארנצבורג כשהפחם נמכר בעיקר ללקוחות בצפון אירופה. המטבע המקומי הוא למעשה הרובל הרוסי והיישוב מסתמך לחלוטין על אספקת מזון מרוסיה. בעבר היו מקרים בהם לא נשלחה כמות מזון מספקת וסיוע הוגש ליישוב מלונגיירבין בירת הטריטוריה.

תחבורה
------

המרחק בין בארנצבורג לבין לונגיירבין הוא כ-55 ק"מ, אך אין כל כביש המחבר בין שני היישובים. רוב התעבורה בין היישובים מתבצעת באמצעות סירות, אופנועי שלג או מסוקים. מנחת מסוקים פועל במרחק 4 ק"מ מצפון לבארנצבורג וכביש מחבר אותו עם היישוב. תיירים מגיעים בשייט האורך 2-3 שעות מלונגיירבין. הפחם משונע מהמכרה בספינות המפליגות מנמל בארנצבורג.

תרבות
-----

מוזיאון המציג את תרבות הפומורים (Помо́ры, מתיישבים רוסים בצפון הארקטי), את עולם החי והצומח בסביבה וממצאים ארכאולוגיים שנשתמרו באדמה הקפואה, פועל ביישוב. המוזיאון נפתח בדרך כלל כאשר מגיעות ספינות תיירים בקיץ. במקום פועל מרכז ספורט, כולל בריכת שחיה עם מי ים מחוממים.

פעילות מדעית
------------

בבארנצבורג פועל מרכז מחקר מדעי. בכל קיץ מגיעים קבוצות חוקרים מרוסיה ומארצות אחרות לבצע פעילות מחקר. החוקרים הם בעיקר מתחומי הגאופיזיקה, הגאולוגיה, הארכאולוגיה, הביולוגיה, חקר הקרחונים, הגאוגרפיה ועוד. במקום פועלות במשך כל השנה תחנה מטאורולוגית והתחנה למדידת קרינה קוסמית הצפונית ביותר בעולם.

השרפה של 2006
-------------

ב-17 באוקטובר 2006 גילו פקחים נורווגים שרפה סמויה תת-קרקעית בבארנצבורג. היה חשש שהשרפה תתפתח לאש גלויה שתאלץ את כל תושבי בארנצבורג להתפנות למשך זמן בלתי ידוע וכן תגרום לנזק סביבתי עצום לקבוצת האיים. הושגה שליטה על האש ופעילות הכרייה במקום חודשה בשנת 2010.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בארנצבורג** בוויקישיתוף
* על בארנצבורג מתוך אתר יפני (באנגלית)
* Why There's a Completely Russian Town in Norway, סרטון בערוץ ""Half as Interesting"", באתר יוטיוב,‏ 9 באוקטובר 2019 (באנגלית)
* תמונות בארנצבורג, מתוך אתר פליקר
* אתר תמונות נוסף
* כתבה על בארנצבורג מתוך אתר ה-BBC

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר שגרירות רוסיה בנורווגיה
2. ↑  Svalbard coal fire under control, The Norway Post, November 2nd 2006
3. ↑  Staalesen, Atle (2010-11-08). "Russians restarted coal mining at Svalbard". Barents Observer.
**האנה הירש**, לימים **האנה פאולי** (שטוקהולם, 13 בינואר 1864 - 29 בדצמבר 1940, סולנה), הייתה ציירת שוודית יהודיה, אשר ציירה בעיקר סצנות ז'אנר ודיוקנאות.

חייה
----

חנה הירש הייתה בתו של המו"ל המוזיקלי אברהם הירש. היא הייתה חברתה של האמנית היהודיה אווה בונייר, אשר כמוהה, למדה בבית הספר לציור של אוגוסט מלמסטרום, והאקדמיה המלכותית השוודית לאמנויות בשטוקהולם. האנה הירש למדה בפריז מ-1885 עד 1887 באקדמיה קולרוסי, וחלקה סטודיו עם בונייר במשך חלק מאותה תקופה. במהלך עבודתה בפריז, יצרה מספר חברויות קרובות עם אמניות אחרות מהמדינות הנורדיות. הדיוקן שציירה של האמן הפיני ווני סולדן (כיום במוזיאון לאמנות גטבורג) התקבל לסלון פריז ב-1887. הדיוקן ריאליסטי, ולא שגרתי לתקופתו, כיוון וציירה בו האמנית גם את עצמה, כפי שנהגו ציירים רבים כדי להותיר חותם בעבודתם. בציור הירש יושבת על הרצפה עם חימר בידיה, לבושה באופן "לא מכובד". הבלתי פורמליות המקרית של הבעת פניו ותנוחתו של סולדן משקפות את אורח החיים המשוחרר של נשים נורדיות בפריז באותה תקופה, והדיוקן קיבל ביקורות וגינויים.

הירש תיארה את הדיוקן כך: "לא היו לנו חובות גדולים באותה תקופה. הסטודיו היה קר ולח במיוחד; חברתי הפינית נאלצה לשבת לבושה כשצבעתי אותה. בחדר השינה הרטיבות ירדה על הקירות, והיה רק צוהר קטן בגג. הצד החומרי של החיים הטריד אותנו מעט מאוד... יתר על כן, אני וחבר שלי כמעט תמיד השתוללנו בנעלי בית; חסכנו על נעלי עור וזה היה כל כך נוח." 

הירש-פאולי קיבלה מדליה על עבודתה בתערוכה העולמית של פריז (1889). היא הציגה את עבודתה בארמון לאמנות פלסטית, בתערוכה העולמית של שיקגו ב-1893 בשיקגו, אילינוי. 

בדומה לרוב האמנים השוודים בדורה, הציור שלה חפף יותר לציירי ה-juste milieu הצרפתים מאשר לרוב האימפרסיוניסטים; אף על פי כן, הצבע הסמיך שבו השתמשה כדי להראות כתמי אור על המפה הלבנה בציור שלה מ-1887 *Frukostdags* (*זמן ארוחת בוקר*) (ב- Nationalmuseum, שטוקהולם), גרם למבקר אחד לטעון שהיא השתמשה במטלית כדי לנקות את המברשות שלה.

ב-1887 נישאה לצייר גאורג פאולי ונסעה עמו לאיטליה לשנה.

תפוקת חייה הייתה דלילה והכילה ברובה דיוקנאות, ציור אמנים וסופרים ממעגל החברים שלה ושל בעלה, כמו זה של הצייר קרל נורדסטרום (1890; באוסף הדיוקנאות של בונייה, נדר מנילה, שטוקהולם), הסופר ורנר פון Heidenstam בתור הנס Alienus (אחת מדמויותיו הספרותיות, 1896), הסופרת סלמה לגרלוף (1932, Nationalmuseum) והדיוקן הקבוצתי *Vänner* (*חברים*, 1907, Nationalmuseum) המראה את הסופרת אלן קי קוראת בפני קבוצה בבית משפחת פאולי.

פאולי נכללה בתערוכת 2018 "*נשים בפריז 1850-1900"* .

גלריה
-----

1. ↑  She formally changed her name at marriage but signed paintings under her maiden name even after that. In her book on Eva Bonnier and Hanna Hirsch/Pauli (1999), Margareta Gynning uses the form **Hirsch-Pauli** throughout.
2. ↑  Hansen, exh. cat. p.76-77
3. ↑  Gothenburg Museum Catalogue Entry
4. ↑  Nichols, K. L. "Women's Art at the World's Columbian Fair & Exposition, Chicago 1893". נבדק ב-3 באוגוסט 2018. `{{cite web}}`:  (עזרה)
5. ↑  Madeline, Laurence (2017). *Women artists in Paris, 1850-1900*. Yale University Press. ISBN 978-0300223934.

הפניות
------

מקורות אחרים
------------

* Hanna Pauli, artist at Svenskt kvinnobiografiskt lexikon

קישורים חיצוניים
----------------

* ביוגרפיה @ the *Svenskt Biografiskt Lexikon*
* עבודות נוספות של Hirsch-Pauli @ ArtNet
* Hanna Hirsch-Pauli </img>
**נַעְנַע הַכַּדּוּרִים** (שם מדעי: *Mentha pulegium*, באנגלית: Pennyroyal) היא צמח עשבוני רב-שנתי בסוג נענע ממשפחת השפתניים הגדל בר באירופה, צפון אפריקה והמזרח התיכון. הוא אחד משלשה מיני הנענע הגדלים בר בארץ ישראל. התפוצה: גולן, עמק ירדן עליון, עמקים, הרי יהודה, שרון, שפלה, בקעת הירדן.

הצמח משמש כעשב תבלין מאז העת העתיקה, לרוב לצד עשבי תיבול כמו אזוב מצוי וגד השדה, אך בתקופה המודרנית פחת השימוש בו באירופה.

שמן אתרי המופק ממנו ידוע כרעיל ביותר בשל תכולת המנתופורן (Menthofuran) בו.

מאפיינים
--------

נענע הכדורים היא עשב רב-שנתי בגובה 20 עד 50 ס"מ, בעל קנה שורש, ארומטי מאוד, מלבין ושעיר. הגבעולים רבועים, שרועים עד זקופים, מסועפים וצבעם יכול להיות סגול או ירוק. הוא מכה שורש לא רק מקנה השורש אלא גם ממפרקי הגבעול. העלים, שאורכם 8 עד 20 מ"מ, נגדיים, פשוטים, רכים, בעלי פטוטרת קצרה מאוד ומכוסים בשערות פשוטות ובלוטיות המדיפות שמנים אתריים ריחניים. הטרף דמוי ביצה או מוארך, בסיסו מעוגל ומורחב, קודקודו חד עד קהה, שפתו משוננת מעט ושני צדדיו שעירים-מלבינים.

הפרחים מסודרים בתפרחת חיקית כדורית קטנה ורחבה, שגווניה ורוד או לילך או סגול וקוטרה 1 עד 1.5 ס"מ. על כל גבעול ערוכים מספר כדורי תפרחת מרוחקים זה מזה. אין חפיות.

הפרחים דו-מיניים, בעלי עטיף כפול, מאוחה עלים, והם זעירים אורכם כ-7 מ"מ וצבעם סגול. עוקץ הפרח הגביע דמוי פעמון, אורכו 2.5 עד 4 מ"מ, בעל 5 שיניים שוות כמעט זו לזו בגודלן והוא מכוסה שערות בלוטיות. לוע הגביע חסום בטבעת של שערות (בשונה מנענע המים). הכותרת דמוית משפך סגול וכמעט אינה דו-שפתנית אלא בעלת 4 אונות כמעט שוות. צינור הכותרת אינו בולט מהגביע. בפרח 4 אבקנים שווים פחות או יותר, זריהם קירחים והם בולטים מן הפרח. הפרי מורכב מ-4 פרודות חומות, חלקות ומעוגלות.

נענע הכדורים שתפרחותיה הכדוריות והקטנות ערוכות לאורך הגבעול ומרוחקות זו מזו נבדלת מנענע המים שתפרחותיה הכדוריות אמיריות (בקצות הגבעול) ומנענע משובלת שתפרחות מוארכות.

הפריחה בחודשי הקיץ מסוף מאי עד תחילת אוקטובר.

הריבוי באמצעות זרעים ובאמצעות ייחורים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נענע הכדורים** בוויקישיתוף
* נענע הכדורים, באתר ITIS (באנגלית)
* נענע הכדורים, באתר NCBI (באנגלית)
* נענע הכדורים, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* נענע הכדורים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* נענע הכדורים, באתר צמח השדה
* נענע הכדורים, באתר צמחיית ישראל ברשת
* נענע הכדורים, באתר Tropicos (באנגלית)
* נענע הכדורים, באתר GBIF (באנגלית)
* נענע הכדורים, באתר The Plant List (באנגלית)
* נענע הכדורים, באתר IPNI (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  נענע הכדורים באתר הרשימה האדומה של IUCN
**אדולף מסימי** (בצרפתית: **Adolphe Messimy**;‏ 31 בינואר 1869 – 1 בספטמבר 1935) היה פוליטיקאי צרפתי ושר המלחמה בתחילת מלחמת העולם הראשונה.

ביוגרפיה
--------

מסימי נולד ב-31 בינואר 1869 בליון, והיה בנם הבכור של הנוטריון פול שארל ליאון מסימי ולורט מארי אן גירודון. בשנת 1887 הוא החל את לימודיו באקדמיה הצבאית סן-סיר, ואף הוסמך לקצונה, אולם בשנת 1899 פרש מהצבא בעקבות פרשת דרייפוס. לאחר שחרורו הוא הפך לכתב צבאי, ובשנת 1902 נבחר לבית הנבחרים הצרפתי מטעם המפלגה הרדיקלית. ב-2 במרץ 1911 הוא מונה לשר המושבות, וב-27 ביוני אותה שנה הוא מונה לשר המלחמה, והיה מעורב במשבר המרוקאי השני שפרץ ב-9 ביולי. מסימי הביא לבחירתו של ז'וזף ז'ופר כראש המטה הכללי, וניסה להעביר רפורמות בצבא, אולם נכשל בכך, ובשנת 1912 הוחלף על ידי אלכסנדר מילרנד.

ב-13 ביוני 1914 מונה מסימי בשנית לשר המלחמה, וכיהן בתפקיד זה במהלך משבר יולי. לאחר האולטימטום הגרמני לרוסיה, אישרה הממשלה הצרפתית ב-1 באוגוסט בבוקר לגייס כוחות מילואים, אולם מסימי נדרש לשמור את צו הגיוס בכיסו עד השעה 13.30 בצהריים. באותו הערב הוא הורה לצבא הצרפתי לשמור מרחק ק"מ מהגבול, ולא להכניס שום כוחות סיור לבלגיה, לפני שיעשו זאת הגרמנים. ב-26 באוגוסט התפטרה ממשלתו של ויויאני, על מנת להקים ממשלת אחדות, ובעקבות כך פרש מסימי מתפקידו, והצטרף כקצין מטה בקורפוס ה-14. בשנת 1915 הועלה מסימי לדרגת לוטננט קולונל, ובקיץ אותה שנה אף נפצע באחד הקרבות. לאחר החלמתו הוא הועלה לדרגת קולונל ומונה למפקד רגימנט השיסארים ה-6, עמו לחם במהלך הקרב על הסום. ב-11 בספטמבר 1917 הוא הועלה לדרגת ז'נרל דה בריגדה ומונה למפקד הבריגדה ה-213, ובסוף המלחמה הוא פיקד על הדיוויזיה ה-162.

לאחר המלחמה הוא חזר לפוליטיקה, אולם בבחירות 1919 הובס ולא נבחר שוב לפרלמנט. בשנת 1923 הוא נבחר כחבר הסנאט הצרפתי, וב-1 בספטמבר 1935 הוא מת בשארנו סור אן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אדולף מסימי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 15012712
* BNE: XX5037074
* BnF: cb12169141w (data)
* GND: 1048711137
* ISNI: 0000 0001 0862 7359
* LCCN: nb2018025465
* Léonore: 260810
* NTA: 159331226
* SNAC: w6cx0wp8
* SUDOC: 03023154X
* VIAF: 2512632
* WorldCat: lccn-nb2018025465

 |
**NGC 210** היא גלקסיית מוט ספירלית הנמצאת בקבוצת הכוכבים לוייתן במרחק של כ-67 מיליון שנות אור. הגלקסיה התגלתה ב-3 באוקטובר 1785 על ידי האסטרונום האנגלי ויליאם הרשל.

מאפיינים פיזיים
---------------

זרועותיה של הגלקסיה הן בעלות צורה משונה ונראות כאילו הן בתהליך של הפרדות ממרכז הגלקסיה ויצירת טבעת המקיפה אותה. חלקה הפנימי הוא בעל צורה של עדשה והוא מכיל שביל אבק העובר דרכו. גרעין הגלקסיה נראה בהיר הרבה יותר מחלקה החיצוני ולכן משערים שהוא גרעין גלקטי פעיל.

### לוויינים

בתמונה בצד ימין מתחת לכוכב הבהיר, נמצאת הגלקסיה 2MASX J00403079-1353088, שמישורה מקביל לקו הראייה אליה. היא ככל הנראה הוא גלקסיית לוויין של NGC 210, אך ההסחה לאדום שלה לא ידועה ולכן לא ניתן לקבוע את מרחקה, כך שייתכן שהיא כלל אינה קשורה ל-NGC 210.

סופרנובות
---------

ב-7 בספטמבר 1954 התגלתה בחלקה החיצוני של הזרוע השמאלית של NGC 210 הסופרנובה SN 1954R עם בהירות נראית מדרגה 15.9. והיא ככל הנראה ארעה בגלקסיה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **NGC 210** בוויקישיתוף
* NGC 210, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים
**יהודה בן שלמה הכהן** (**אבן מתקה** 1215~ - 1274~) היה פילוסוף, אסטרונום ומתמטיקאי יהודי ספרדי שחי ופעל במאה ה-13. הוא חיבר את הספר 'מדרש חכמה', שנחשב לחיבור הראשון באנציקלופדיות העבריות הגדולות. הספר מתייחד בפירוט מעמיק הן במדעים מדויקים והן בטקסטים מקראיים ורבניים.

ביוגרפיה
--------

יהודה בן שלמה נולד ולמד בטולדו. שמו של סבו מצד אמו היה זיזה בן שושן. האו למד אצל אביו רבי יהודה פילוסופיה ומיסטיקה יהודית. אביו היה תלמידו של רבי מאיר אבולעפיה.

כבר בהיותו בן שמונה עשרה הוא התכתב עם פילוסופים בחצר הקיסר פרידריך השני. גם הקיסר עצמו התייעץ איתו בעניינים מדעיים, ותשובותיו הפעימו את הקיסר, עד שהוזמן על ידו בשנת 1247 להתיישב בטוסקנה, שם הייתה לו גישה חופשית לחצר הקיסר. שם הוא גם תרגם לעברית את יצירתו המרכזית 'מדרש חכמה' שנכתבה במקור בערבית.

ספר חכמה
--------

חיבורו, "מדרש חכמה", מחולק לשני חלקים. הראשון מספק סקירה של ההיגיון האריסטוטלי, הפיזיקה והמטאפיזיקה, ומכיל גם פירוש על קטעים מסוימים מספרי בראשית, תהילים ומשלי. החלק השני בספר מוקדש למתמטיקה, ומכיל שתי חיבורים נוספים: הראשון, חיבור מיסטי על אותיות האלפבית; והשני, אוסף של קטעים תנ"כיים עם פירוש פילוסופי.

החיבור כולל גם עיבוד לחיבור אלמגסט של האסטרונום תלמי, מסודר בשמונה פרקים, וכן כולל חיבור על ספרו "טטרביבלוס" (Tetrabiblos) תחת הכותרת העברית 'משפט הכוכבים', הכולל מסה על אסטרולוגיה ועיבוד לאסטרונומיה של אל-ביטרוג'י (אנ'), תחת הכותרת 'מכלל יופי'.

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על רבי יהודה אבן מתקה בקטלוג "מרחב" של הספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  על שמו ראו כאן
2. ↑  כאן
3. ↑  ראו: ריצ'רד גוטהייל, מרדכי זליגסון, ‏"IBN MATḲAH, JUDAH BEN SOLOMON HA-KOHEN", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
4. 1 2

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007309253005171
* BnF: cb165506298 (data)
* ISNI: 0000 0000 5305 4943
* LCCN: nr95045195
* VIAF: 39272010
* WorldCat: viaf-201910305

 |
**אוגניו (ז'ניה) קויאטקובסקי** (בפולנית: **Eugeniusz Kwiatkowski**;‏ 15 בנובמבר 1918 – 1 באוקטובר 1990) היה פקיד בעיריית טורצ'ין, פולין, חסיד אומות העולם, שהציל יהודים במלחמת העולם השנייה וקשר את גורלו עם מדינת ישראל.

פעילותו להצלת יהודים בתקופת השואה
---------------------------------

אוגניו קויאטקובסקי היה בן למשפחה מבוססת אשר גרה באחוזת "פרוגנוב" סמוך לעיירה טורצ'ין בפולין. הוא עבד כפקיד עירייה במחלקה אשר סיפקה תוצרת חקלאית לצבא.

בשנת 1942 נמלט היהודי ישראל שטרן מגטו טורצ'ין והגיע לאחוזת ״פרוגנוב״, אשר הייתה בבעלות הוריו של אוגניו. אף על פי שידעו על זהותו היהודית, בחרו להעסיק את ישראל במשרות שונות באחוזה.באחד הימים, הגיעה המשטרה האוקראינית לחפש אחריו, אולם אוגניו תוך סיכון חייו, הצליח להבריח אותו מבעוד מועד מן הבית. לאחר מכן שיכן את ישראל לתקופה מסוימת בדירתו בטורצ'ין.

באותה שנה נכנסה למשרדו של אוגניו צעירה יהודיה כבת 20, בשם חוה דודיק. חוה ברחה מהגטו שם נכלאה משפחתה ונלקחה להשמדה. היא הסתובבה ברחבי פולין בחיפוש אחר מחסה. באותו הזמן שהתה חוה תחת חסותם של בני משפחה פולנים אשר נאלצו לעזוב את ביתם. אותה משפחה הסכימה לארח אותה הואיל והייתה דוברת גרמנית ויכולה הייתה לסייע להם בחיפוש דירה.

חוה הציגה את עצמה כפולניה ובקשה עזרה במציאת דירה. אוגניו זיהה כי היא יהודיה ושאל אותה מה היא עושה שם. חוה ספרה לו את סיפורה והוא הסביר לה כי בעיירה טורצ'ין שוהה המפקדה הנאצית המחוזית, ולפיכך השהות בה עבורה מסוכנת מאד. הוא הציע לשכנה בדירתו בעיר, וחזר להתגורר זמנית באחוזת הוריו, אשר הייתה מרוחקת 3 ק״מ מטורצ'ין. אוגניו נהג לבקר אותה לעיתים תכופות, הביא איתו מזון ומצרכים וטיפל בה, משום שהייתה חולה וחלשה.

כעבור זמן חווה נותרה לבדה בעיר והחל להתעורר חשד כי אוגניו מסתיר יהודיה בדירתו. כשהשמועה הגיעה לאוזניו מיהר להבריח אותה על אופניו לכפר קטן במרחק כ-5 ק״מ מטורצ'ין. הוא נמנע מלהביאה לאחוזת הוריו כי ידע ששם יחפשו הגרמנים. חוה הוחבאה בכפר קטן אצל מכרים שעזבו כעבור זמן קצר. לפיכך הציע לחוה לשמש כמטפלת לאמו החולה, שהתגוררה בבית משפחה צ'כית בכפר קניאחינינק ליד לוצק. כאשר הסתיים הטיפול באימו, שכנע את המשפחה הצ'כית להמשיך ולהסתיר את חוה תמורת מזון. ב־1943 כאשר הגרמנים הגיעו לכפר, הבריח אותה שוב. הפעם לכפר בשם רוגוז'ניצה, שם הציג אותה כאשתו. במשך תקופה זו נקשרו אוגניו וחוה זו לזה.

לאחר המלחמה
-----------

בשנת 1946 החליטה חוה להגר לצ'ילה. אוגניו בא בעקבותיה, וב־1948 התחתנו. ב-1978 עלו לישראל והתגוררו בירושלים יחד עם 2 בנותיהן.

הכרה והנצחה
-----------

ב-8 במרץ 1987 הוכר אוגניו קויאטקובסקי כחסיד אומות העולם, וניטע לכבודו עץ בגן חסידי אומות העולם ביד ושם ירושלים. במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב), נחקר גם סיפורו של אוגניו. קברו אותר בבית הקברות בקיבוץ כפר מנחם ונקבעה עליו לוחית זיכרון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוגניו קויאטקובסקי** בוויקישיתוף
* אוגניו קויאטקובסקי, באתר "יד ושם" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  Kwiatkowski Eugeniusz, The Righteous Among the Nations Database, Yad Vashem
2. 1 2 3 4 5  מכתב מאת חוה קויאטקובסקי אל יד ושם, 1986, ארכיון יד ושם, תיק 3606
**The Unknown Soldier** הוא הסינגל הראשון מתוך האלבום Waiting for the Sun של להקת הדלתות משנת 1968. השיר יצא לאור במרץ באותה השנה על ידי אלקטרה רקורדס. סרט בגודל 16 מ"מ נלווה לשיר והציג את הלהקה, בהפקה של אדוארד דיפור ומארק אברמסון. השיר הפך ללהיט הרביעי של הלהקה בטופ 40 בארצות הברית, והגיע למקום ה-39 ברשימת ה-Billboard Hot 100, והיה ברשימה הזו שמונה שבועות בסך הכל. עם זאת, בשל המילים השנויות במחלוקת של השיר, תחנות רדיו סירבו להשמיע אותו.

מילים
-----

השיר היה תגובותו של ג'ים מוריסון למלחמת וייטנאם ולאופן בו הוצג הסכסוך בתקשורת האמריקאית באותה תקופה. שורות כמו "Breakfast where the news is read/ Television children fed/ Unborn living, living dead/ Bullets strike the helmet's head" נוגעות באופן הצגת החדשות על המלחמה בחדרי המגורים של אנשים רגילים. מסר משני הוא הדימוי כי המלחמה מנורמלת בחיי היום יום כפי שמתואר כשהחייל האלמוני נורה בזמן שהמשפחה האמריקאית יושבת לארוחה וצופה בטלוויזיה. חוסר זהות זה עם החייל הוא זה שמחדיר את עמדת האזרחות הבורה שרובם נטולי רגש ביחס לגברים הנלחמים ומתים בשמם. בראיון שנתן מוריסון בשנת 1970 לתחנת הרדיו CBC התייחס לשיר ואמר: "אלו שתמיד נלחמו במלחמות הן המזון האנושי של מכונת המלחמה". לדבריו מראה המלחמה בטלוויזיה נראה כ"דרמה גדולה, חיים ומוות, מאבק גדול...ילדים קטנים משחקים במשחקי מלחמה, משחקים בקאובויים ואינדיאנים או מה שלא יהיה... איכשהו זה פשוט טבוע בך מגיל צעיר שיש משהו הרואי, שנדרש להוכיח את עצמך בקרב...בסופו של דבר אני רוצה להעביר את המסר האוטופי שאפשר לחיות את החיים האלה גם בלי כל המאבק".

בוידאו קליפ שצולם לשיר ניתן לראות הבזקים של תמונות גופת חיילי וייטקונג, בקתות מגורים שנשרפות כתוצאה מפעילות צבאית ויריות, לצד אמריקאים חוגגים לאחר סיום מלחמת העולם השנייה. מוריסון מצולם בקליפ כמי שנפגע מפגיעת כדור רובה וכתוצאה מכך הוא נופל כשהוא יורק דם. התוכן הגרפי הבוטה הוביל לכך שהקליפ כמעט ולא שודר בתחנות טלוויזיה בודדות, למעט בתחנות בבוסטון ובסן פרנסיסקו.

בהופעות של הלהקה זכה השיר לביצוע תיאטרלי. במהלך קטע התיפוף של ג'ון דנסמור, היה ריי מנזרק עוזב את הקלידים וצועד מסביב לבמה בהליכה צבאית. במקביל היה הגיטריסט רובי קריגר מחזיק את הגיטרה כאילו הייתה רובה ומכוון אותה לעבר ג'ים מוריסון עד שנשמעה הירייה, אז היה נופל מוריסון על הבמה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **The Unknown Soldier** בוויקישיתוף
* מידע על היצירה "The Unknown Soldier" באתר מיוזיק בריינז

הערות שוליים
------------

1. ↑  Christopher Crenshaw, Five to One: Rethinking the Doors and the Sixties Counterculture, Music & Politics 8, Number 1(Winter2014)
2. ↑  Grascher, Maximillian F. "Strange Days: The American Media Debates The Doors, 1966-1971" (2015).UVM Honors College SeniorTheses. 67
3. ↑  Story behind the Protest Song: A Reference Guide to the 50 Songs That Changed the 20th Century, Pp.68-69

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: 451bd2dd-7c76-420c-a1ad-a1a06bf4f755

 |
**('Fuck wit Dre Day (And Everybody's Celebratin** (הופץ כ-"**Dre Day**") הוא סינגל מהאלבום The Chronic של ד"ר דרה, עם הופעתו של האורח סנופ דוגי דוג. השיר הופץ כסינגל בשנת 1993.

מידע
----

הסינגל נכשל בשחזור הפופולריות של הלהיט הקודם של דרה, ""Nuthin' but a 'G' Thang", למרות שהוא הגיע למקום מספר שמונה במצעד בילבורד ביוני 1993. בשיר, ד"ר דרה וסנופ דוגי דוג מקללים את הראפרים Eazy-E וטים דוג; ראפר מהחוף המזרחי שזעם על כל הראפרים מהחוף המערבי וביטא זאת בשיריו, כמו בשיר "Fuck Compton". לשיר צולם גם קליפ שבוים על ידי ד"ר דרה. השורה "we have your motherfucking record company surrounded; put down the candy and let the little boy go" הוא רפרנט אפשרי לשמועה כי שומריו של שוג נייט כפו על Eazy-E לוותר על החוזים של ד"ר דרה ושל The D.O.C, ואיימו עליו עם צינורות ומחבטי בייסבול.

הקליפ
-----

ההנחה הרווחת היא שבקליפ מופיע חיקוי פארודי של Eazy-E הנקרא "Sleazy-E", עם סגנון התספורת "Jheri Curl" ומשקפי השמש המאפיינים את Eazy-E. בקליפ אפשר לראות את הדמות מוחתמת על חוזה חדש תמורת כסף רב. Sleazy-E מופיע במספר מצבים, הכוללים את Sleazy-E נורה, נהפך לחסר בית, נרדף על ידי גברים חמושים, ולבסוף, נראה על הכביש המהיר "Pasadena" עם שלט בו כתוב: "Will Rap for Food". בקליפ מופיעה פארודיה נוספת על Luke Campbell כשהוא בעל רווחים בין השיניים.

מצעדים
------

| מצעד | מיקום |
| --- | --- |
| U.S. Billboard Hot 100 | 8 |
| Hot Rap Singles | 13 |
| R&B/Hip-Hop Singles & Tracks | 6 |
| Rhythmic Top 40 | 6 |
| Hot Dance Music/Club Play | 29 |
| Hot Dance Music/Maxi-Singles Sales | 1 |
|

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "Fuck wit Dre Day (And Everybody's Celebratin')‎" באתר מיוזיק בריינז
* סרטון השיר "Fuck wit Dre Day (And Everybody's Celebratin')‎" באתר יוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: 1ba4cf48-0f6d-3578-adc8-12aafa0a8fe3

 |
**דווית הראשון** (געז: ዳዊት, עברית: "דוד")
היה קיסר האימפריה האתיופית בשיא תקופת תור הזהב. דווית נולד בשם "הנסיך קירקוס" והיה בנו השני של הקיסר ניואיה קראסטוס, הוטבל בשם "באדה מריאם" יירש את כס הקיסרות לאחר מות אחיו ב-1382 תחת השם "דווית".

אחת מהמערכות הצבאיות של דווית הייתה כנגד מצרים, כאשר דווית הגיע צפונה עד לאסוואן, סולטאן מצרים הכריח את הפטריארך אלכסנדריה, מטהיו הראשון, לשלוח משלחת לדווית ולשכנעו לחזור לקיסרותו:

> 
> כנראה שהופעתה של שושלת בארג'י במצרים הממלוכית, גרמה למלך דווית להוליך את חייליו מעבר לגבולות הצפוניים של ממלכתו, ויצרה אנרכיה בין התושבים המוסלמים שהיו תחת השפעתה של מצרים מאז המאה השלוש עשרה.
> 
> 
> 
> — Taddesse Tamrat, Church and State in Ethiopia, p. 255
> 

לדווית הייתה מערכת יחסים ידידותית עם יורש הסולטאן, לפי ההיסטוריון של ימי הביניים אל-מקריזי דווית שלח 22 גמלים עמוסים עם מתנות לברקוק, הסולטאן הראשון של השושלת הבורג'ית.

הקיסר דווית היה נוצרי נלהב. הוא התמודד עם מרד של יהודי אתיופיה בתיגראי, ועודד מיסיונרים לפעול בגוג'אם. לפי וואליס באדג', במשך מלכותו של דווית חתיכה מהצלב האמיתי הגיע לאתיופיה.

שרדו שתי דוגמאות של כתבי יד מוראים מתקופת שלטונו. אחד הוא תרגום של הניסים של מרי שנכתב בערבית, בפקודת הקיסר דווית, זהו האזכור המוקדם ביותר לכך שקיסר אתיופי הזמין ספר כלשהו. האחר, תואר כ "אחד הספרים המוראים היפים של התקופה" העתק של בשורות, שכיום נמצאות במנזר הצדיק גבריאל באי קאברן באגם טאנה.

קיסר זה התמודד מול הפשיטות של המדינות המוסלמיות בגבול המזרחי עם מתקפות נגד מרובות כנגדם. לפי אל-מקריזי, ב-1403 הקיסר דווית רדף אחרי סאאד אד-דין השני סולטאנה של אדאל, לזילע מקום בו הרג אותו והטיל מצור על זילע, אף על פי כן, מקור מודרני נוסף מתארך את מותו של סאאד אד-דין השני לשנת 1415 וכך משייך את מותו לתקופתו של הקיסר יסחק הראשון.
הקיסר דווית מת ב-6 באוקטובר 1412 כאשר אחד מסוסיו בעט בראשו, נקבר במנזר דברה נגדגד.

הערות שוליים
------------

1. ↑  במקורות אתיופים מכונה "דווית השני" וזאת מכיוון שדווית הראשון הוא דוד בן ישי מלך ישראל
2. ↑  E. A. Wallis Budge, A History of Ethiopia: Nubia and Abyssinia, p. 301
3. ↑  E. A. Wallis Budge, A History of Ethiopia: Nubia and Abyssinia, p. 300
4. ↑  Jacques Mercier, "Ethiopian Art History" in Ethiopian Art: The Walters Museum, p. 51
5. ↑  Jacques Mercier, "Ethiopian Art History" in Ethiopian Art: The Walters Museum, p. 53
6. ↑  J. Spencer Trimingham, Islam in Ethiopia, p. 74

| השושלת הסולומונית |
| --- |
| תור הזהב | יקונו אמלק • יאגבה ציון • סינפה ערד הרביעי • חיזבה אסגד • קידמה אסגד • ג'ין אסגד • סבא אסגד • וואדם ערד • עמדה ציון הראשון • ניואיה קראסטוס • ניואיה מריאם • דווית הראשון • תוודרוס הראשון • יסחק הראשון • אנדראיאס • תקלה מריאם • סארוו ייאסוס • עמדה ייאסוס • זרע יעקב • באדה מריאם הראשון • אסכנדר • עמדה ציון השני • נהואד |
| תקופת השפל | דווית השני • גלאוודיוס • מינאס • סרצה דנגל • יעקב • זה דנגל • יעקב |
| ענפים | השושלת הגונדרית • השושלת השאוונית • השושלת התיגראינית • השושלת הגוג'אמית |
| האימפריה האתיופית |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**ניואיה מריאם** | **קיסר האימפריה האתיופית** 1382 - 6 באוקטובר 1412 | **הבא**:**תוודרוס הראשון** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0003 8734 6524
* NTA: 255967055
* VIAF: 280310191
* WorldCat: viaf-280310191

 |
אחד ממנועי המטוס שנמצא במרחק 100 מטרים ממקום ההתרסקות
Seat map
**טיסה 1951 של טורקיש איירליינס** (**TK1951**) התרסקה ב-25 בפברואר 2009 1.5 ק"מ צפונית לתחילת מסלול הנחיתה 18R בנמל התעופה סכיפהול שבאמסטרדם. בתאונה נהרגו תשעה נוסעים ואנשי צוות ובהם שלושת הטייסים.‏  

מספר הנפגעים היה קטן יחסית משום שהמטוס מדגם בואינג 737-800, התפרק לשלושה חלקים על הקרקע ולא נשרף.

הטיסה
-----

הטיסה המריאה מנמל התעופה אטאטורק באיסטנבול בשעה 8:25 שעון מקומי, כשעל סיפונה היו 128 נוסעים ושבעה אנשי צוות.

הטייס הראשי היה חסן טאחסין אריסן (Hasan Tahsin Arısan), טייס בכיר בחברת התעופה, ומפקד צי בחיל האוויר הטורקי. 

בשעה 10:30 פנה המטוס לכיוון מסלול הנחיתה מספר 18R, אולם מסיבה לא ברורה הפסיקו מנועיו לפעול, והוא התרסק כ-150 מטרים מהכביש המהיר A9. למרות שהמטוס נשבר לשלושה חלקים, הוא לא עלה באש. מנועי המטוס נמצאו במרחק של 100 מטרים ממקום ההתרסקות.

חקירת התאונה
------------

חקירת התאונה נעשתה על ידי מנהל הבטיחות ההולנדי (Dutch Safety Board) בסיוע מומחים מטורקיש איירליינס, בואינג, NTSB, רשות התעופה הפדרלית האמריקאית, והמשרד לחקר וניתוח ביטחון התעופה האזרחית.
הקופסה השחורה נמצאה באותו היום, ונשלחה לפריז לניתוח. 

הדו"ח הסופי פורסם ב-6 במאי 2010 ובו נכתב כי הסיבה העיקרית לתאונה הייתה תקלה במערכת המד גובה במטוסי ה-737-800. בואינג הודיעה על תקלה זו, והמליצה לטייסים שלא להשתמש בטייס האוטומטי בעת הנחיתה. מד הגובה הראה על גובה 2- מטרים, בעוד המטוס היה בגובה 600 מטרים, מערכת הטייס האוטומטי הגיבה בהתאם והפחיתה את כוח המנועים כהכנה לנחיתה, הפחתת פעילות המנוע הביאה להאטת המטוס. לאחר כדקה וחצי הפעילו הטייסים מחדש את המנועים וכיבו את הטייס האוטומטי, אך היה זה מאוחר מדי והמטוס התרסק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טיסה 1951 של טורקיש איירליינס** בוויקישיתוף
* הודעת טורקיש איירליינס על התאונה (באנגלית)
* טיסה 1951 של טורקיש איירליינס באתר "SKYbrary" (באנגלית)
* הדו"ח הרשמי של מנהל הבטיחות ההולנדי (באנגלית)
* סרטון סימולציה ממוחשבת של ההתרסקות (באנגלית)
* תיק התאונה והיסטוריית המטוס של טיסה 1951 של טורקיש איירליינס, באתר Aviation Safety Network (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  התרסקות המטוס הטורקי בהולנד: כנראה בשל כשל במנוע, באתר הארץ, 26 בפברואר 2009
2. ↑  עמית ולדמן הולנד: מטוס נוסעים טורקי התרסק בנחיתה בנמל התעופה באתר חדשות 2, 25 בפברואר 2009
3. ↑  הולנד: לפחות 9 הרוגים בהתרסקות מטוס טורקי, באתר ynet, 25 בפברואר 2009
**יאיר זאב גבאי** (נולד ב-3 בדצמבר 1971) הוא חבר מועצת העיר ירושלים לשעבר, איש ציבור ופעיל חברתי.

קורות חיים
----------

גבאי נולד וגדל בירושלים. אביו, אליהו גבאי כיהן כחבר כנסת מטעם המפד"ל וכסגן ראש העיר ירושלים. גבאי הוא בוגר ישיבת "נתיב מאיר", למד בישיבת הסדר ובשירותו הצבאי שירת כלוחם בצנחנים. לאחר השירות הצבאי למד משפטים באוניברסיטת בר-אילן והוסמך כעורך דין. בנוסף, לגבאי תואר שני במנהל עסקים. גבאי מרצה בנושא ירושלים ובעבר עסק כעורך ומגיש תוכנית האקטואליה "שולחן עגול" ברשת מורשת. 

גבאי נשוי, לזוג חמישה ילדים והם מתגוררים בירושלים.

פעילות פוליטית ומוניציפלית
--------------------------

החל את פעילותו הפוליטית במפלגת המפד"ל ובשנת 2003 נבחר לראשונה לחבר מועצת העיר ירושלים מטעמה. בבחירות לעיריית ירושלים ב-2008 נבחר שוב למועצת העיר מטעם המפד"ל. בשנת 2009 פרש גבאי מהמפד"ל. 

כחבר מועצת העיר ירושלים כיהן גבאי כיו"ר הוועדה להנצחת נרצחי טרור וכחבר הוועדה המקומית והמחוזית לתכנון ובנייה בירושלים. במהלך כהונתו פעל גבאי למען שחרורו של המרגל הישראלי יונתן פולארד כמו כן ניהל מאבק למען הנצחת שמותיהם של חללי צה"ל ברחובות העיר. 

גבאי עסק במאבקים של עמותות ההתיישבות היהודית במזרח ירושלים כגון, אלע"ד, עטרת כהנים ושכונת שמעון הצדיק. בין השאר הוביל גבאי את התוכנית להקמת שכונה חדשה בקדמת ציון במזרח העיר והצליח לשלבה בתוכנית המתאר החדשה של העיר ירושלים. מלבד עיסוקיו המוניציפליים גבאי גם שימש כחבר הוועד המנהל של מרכז מורשת מנחם בגין החל משנת 2011 וכן כחבר דירקטוריון "מוריה", בה הוא כיהן גם כחבר ועדת הביקורת. 

ביולי 2013 פרש גבאי ממועצת העיר ירושלים.

בפברואר 2019 התמודד גבאי בפריימריז של מפלגת הליכוד אך לא נכנס לרשימה. שנתיים לאחר מכן שוריין במקום ה-36 בליכוד לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע.

קישורים חיצוניים
----------------

* יאיר גבאי, ברשת החברתית פייסבוק
* על קיפוח וניפוח, ynet, 21 במאי 2009
* מה מרגיז את השייח' סלאח?, walla, 12 באוקטובר 2009
* אין אפליה בירושלים, ynet, 19 בדצמבר 2009
* סוף סוף צדק בשייח ג'ראח, ynet, 26 בדצמבר 2009
* גיבורי התרבות שלי, nrg, 1 בפברואר 2010
* מאיה הורודניצ'אנו, "לא עוזב את העיר": בגובה העיניים עם יאיר גבאי, nrg מעריב, 15 במאי 2011
* קשת רוזנבלום, "קריאה להדיח את רפי סגל מתכנן הספרייה הלאומית ולמנות "אדריכל ציוני"", הארץ, 5 בנובמבר 2012
* ניר חסון, "בלחץ הימין, שוב נבלמה תוכנית לפיתוח הרובע המוסלמי", הארץ, 25 בפברואר 2013
* עדו בן פורת, "אות חירות ירושלים" ליונתן פולארד, יוזמתו של יאיר גבאי, חבר מועצת העיר ירושלים, התקבלה ברוב קולות, ערוץ 7, 28 בפברואר 2013
* הבלוג של יאיר גבאי באתר news1
* נייר עמדה – חופש הדיור בירושלים, מתוך אתר הפורום לבניין ופיתוח מזרחה של ירושלים

הערות שוליים
------------

1. ↑  טל שניידר, עתר בדרישה לפריימריז – וקיבל שריון, באתר The Times of Israel
2. ↑  חדשות 0404, יאיר גבאי שוריין במקום ה-36 ברשימת הליכוד, באתר חדשות 0404‏, 4 בפברואר 2021
**מסגד אום א-נסר** (בערבית: **مسجد أم النصر**, בתעתיק מדויק: מסג'ד אם אלנצר) הוא המסגד העתיק ביותר בעיר הפלסטינית בית חאנון שברצועת עזה, הממוקם במרכז העיר.

היסטוריה
--------

מסגד אום א-נסר נבנה בשנת 1239 על ידי האיובים כדי להנציח את חייליהם שמתו בקרב שנערך עם הצלבנים באתר המסגד. האיובים נצחו בקרב, ומכאן הגיע שם המסגד "אום א-נסר" ("אם הניצחונות"). הכתובת על הקיר מעל פתח המסגד מייחסת את הבנייה לסולטן האיובי אל-עאדל השני (אנ'). ההיסטוריון המצרי אל-מקריזי מזכיר כי הקרב התרחש ב-13 בנובמבר 1239 והסתיים בניצחון מצרי (איובי). דיווחים צלבניים מאשרים את טענתו של אל-מקריזי כי הנרי הדוכס מבאר (אנ'), יחד עם 1,000 מאנשיו נהרגו בקרב, ו-600 נלקחו בשבי, רובם נהרגו על ידי שוביהם בדרך למצרים.

ב-3 בנובמבר 2006, כחלק ממבצע ענני סתיו, כ-60 מחבלים התבצרו במסגד, דחפור די-9 של צה"ל מוטט את אחד מקירות המסגד וחיילי צה"ל נשלחו לסרוק את המבנה, 6 מחבלים נהרגו מקריסת התקרה, אך רוב המחבלים שהתבצרו שם נמלטו בחסות ההמון וחלקם אף התחפשו לנשים. בתקרית נהרגו גם 2 נשים ששימשו כמגן אנושי למבוקשים.

ארכיטקטורה
----------

המסגד המקורי כלל חדר אחד גדול, עם כיפה פשוטה, שנבנה מאבנים גולמיות ושחוקות. מהמסגד המקורי לא נותר דבר מלבד האכסדרה הדרומית עם הגג שלה. אולם התפילה מסתיים בחדר ממזרח המקורה בכיפה. לוח הייסוד כתוב בכתב נסח'י איובי.

הערות שוליים
------------

1. ↑  משה שרון, קורפוס הכתובות הערביות של ארץ ישראל, 1999, עמ' 101 (באנגלית)
2. ↑  שרון, 1999, עמ' 102 -103
3. 1 2  שרון, 1999, עמ' 98
4. ↑  Travel in Gaza: Nassr Mosque (אורכב 23.08.2013 בארכיון Wayback Machine) MidEastTravelling.
**הֶרמָן אָלבּין יוֹזף** הברון **קֶבֵש פון קֶבֵשהַאזָה** (בגרמנית: **Hermann Albin Josef Baron Kövess von Kövessháza**, בהונגרית: Kövessházi **Kövess Hermann** báró; ‏ 30 במרץ 1854 – 22 בספטמבר 1924) היה גנרל-פלדמרשל שכיהן כמפקדו האחרון של הצבא האוסטרו-הונגרי. תקופת שירותו לפני מלחמת העולם הראשונה לא התייחדה משום בחינה והוא התכוון לפרוש ב-1914, אך אז פרצה המלחמה והוא נאלץ להמשיך בתפקידים פיקודיים.

ביוגרפיה
--------

אביו של קבש היה קצין מבוגר בצבא האוסטרו-הונגרי שהתגורר בטמשוואר, האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום ברומניה). מבחינה אתנית, מוצא המשפחה היה סקסוני טרנסילבני. שלושת ילדיו שירתו בצבא גם הם ואחד מהם נהרג ב-1914.

ראשית הקריירה
-------------

הרמן קבש יחד עם אוגוסט פון מקנזן
ב-1865 הוא הצטרף לבית ספר לצוערים בהיינבורג ולאחר שלמד שם ובאקדמיה בזניים, עבר לאקדמיה הצבאית בווינה. הוא סיים את האקדמיה בהצלחה ולאחר קידום מהיר הגיע לדרגת קפטן (סרן).  

המבצע הצבאי הראשון שלו היה דיכוי מרד בדלמטיה, עליו קיבל מדליית הצטיינות מהקיסר פרנץ יוזף. באותה שנה קיבל גם את עיטור צלב האבירים של מסדר הכתר האיטלקי. לאחר שנכשל במבחן הבא שלו, הוא עבר לשרת בחיל הרגלים. הצטיינותו בחיל רגלים קידמה אותו לדרגת מייג'ור (רב-סרן) ב-1890, לויטננט קולונל (סגן-אלוף) ב-1894 וזמן לא רב לאחר מכן לדרגת קולונל (אלוף-משנה).  

הוא היה אחד הקולונלים הצעירים בצבא ואחד הפרוטסטנטים בעלי הדרגות הגבוהות בצבא שרוב הקצינים בו היו קתולים. הוא היה מעורב בשערורייה בה עברו 400 חיילים קתולים לפרוטסטנטיות לאחר ויכוח דתי. המקרה זכה להתעלמות מצד הצבא אולם הכנסייה הקתולית גינתה אותו. הגינוי גרם לו לחשוש שהוא יאלץ לפרוש מוקדם, אך הוא התבדה עם תחילת מלחמת העולם הראשונה.  
 ב-1906 מונה למפקד הדיוויזיה ה-8, וב-1911 מונה למפקד הקורפוס ה-12.

מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
---------------------------

בתחילת המלחמה הוא פיקד על הקורפוס ה-12 שהיה חלק מהארמייה השנייה ולחם בחזית המזרחית, בקרבות על גליציה, בהרי הקרפטים ובמתקפת גורליצה-טרנוב ב-1915. לאחר שמונה למפקד הארמייה השלישית שהשתייכה לקבוצת הארמיות של מקנזן, הגיע לגולת הכותרת של הקריירה הצבאית שלו כשכבש את בלגרד ב-9 באוקטובר 1915. הארמייה של קבש נלחמה גם במונטנגרו ובאלבניה, עד שעברה לחזית האיטלקית על מנת להשתתף בקרב אסיאגו. לאחר מתקפת ברוסילוב נאלץ לחזור לגליציה כשהוא מקבל לפיקודו את הארמייה השביעית. לאחר כישלון הרוסים במתקפת קרנסקי, הגיב קבש בהכנסת כוחותיו לצ'רנוביץ באוגוסט 1917, מהלך ששיפר את מצבו של הצבא האוסטרו-הונגרי. בינואר 1918 קודם לדרגת גנרל-פלדמרשל כשהוא מפקד על הארמיות השלישית והשביעית גם יחד בחזית שנשאה את שמו והשתרעה בין גליציה לדוברוג'ה.  

עם חתימת חוזה ברסט-ליטובסק שסימן את סיום החזית המזרחית, נותר קבש ללא כוח צבאי לפקד עליו, עד למינויו למפקד הצבא ב-3 בנובמבר 1918. תפקידו היה למעשה חסר משמעות עם התפוררותה של האימפריה והוא פרש מהצבא בסיום המלחמה. הוא הלך לעולמו ב-1924 בווינה והוא בן 70 שנים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הרמן קבש פון קבשהאזה** בוויקישיתוף
* הרמן קבש, באתר firstworldwar.com (באנגלית)
* הרמן קבש, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb159306805 (data)
* GND: 129205427
* ISNI: 0000 0000 2632 2316
* LCCN: n2011053853
* SUDOC: 166724467
* VIAF: 18296487
* WorldCat: lccn-n2011053853

 |