recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**סלומון (שלמה) כהן** (נולד ב-1944) הוא ממקימי היישוב מיתר, ראש המועצה המקומית מיתר בין השנים 1998 – 2008 וחבר המועצה מיום הקמת היישוב ועד 2018, במשך 33 שנה.

ביוגרפיה
--------

נולד במרוקו ב-1944 לאליהו ויקוט. עלה בשנת 1962. 

### קריירה פוליטית

היה חבר הנהלת "אגודת מתיישבי נחל חברון" שייסדה את היישוב מיתר בראשית שנות ה-80, ונשא בה מספר תפקידים בהם מזכיר האגודה. עם הקמת המועצה הממונה ב-1985 התמנה להיות חבר מועצה. מאז כיהן כחבר מועצה בראשות הרשימה המקומית של מפלגת העבודה והתמודד מטעמה לתפקיד ראש המועצה בבחירות הראשונות למועצת מיתר בשנת 1993, אך הפסיד בסיבוב השני לאליהו שפירא. לקראת הבחירות שהתקיימו בשנת 1998 הקים את סיעת "מיתר 1", ונבחר מטעמה לראשות המועצה כשהוא גובר על ראש המועצה המכהן שפירא. בבחירות שהתקיימו בשנת 2003 נבחר לקדנציה נוספת. בבחירות שהתקיימו בשנת 2008 הפסיד לאבנר בן-גרא, אך המשיך לכהן כחבר מועצה מטעם מיתר אחת. התמודד לראשות המועצה גם בבחירות שהתקיימו בשנת 2013 אך לא זכה. בבחירות שהתקיימו בשנת 2018 לראשונה לא עברה רשימתו את אחוז החסימה.

בשנת 2013 חויב כהן, בצעד חריג שהמליצה ועדה בראשות השופט ורדימוס זיילר, לשלם קנס בסך 7500 שקלים, בגין השקעות כספיות שהשקיעה המועצה בתקופת כהונתו שבוצעו בניגוד לסמכויות והובילו להפסד כספים.

### קריירה אישית

לאחר תום כהונתו כראש מועצה, שימש בין 2009 ל-2014 כמנהל שיווק לאזור הדרום של החברה לאוטומציה. בשנת 2014 החל לשמש כמנהל שיווק ארצי בחברת מטרופולינט מבית מילגם.

כהן נשוי לסימה, אב לארבעה ילדים וסב לנכדים.

קישורים חיצוניים
----------------

* סלומון כהן, באתר מרכז השלטון המקומי.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ילקוט הפרסומים 4171, עמ' 1022 - 1024.
2. ↑  ילקוט הפרסומים 4709 עמ' 1178 - 1180
3. ↑  יואב אזולאי וליטל איסטמטי, מיתר השקיעה בבורסה בניגוד לנוהל - ראש המועצה ישלם קנס זעום, גלובס, 9 ביוני 2013.

| ראשי המועצה המקומית מיתר  |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| יצחק לבנון (ממונה) | אהרן לוי (ממונה) | אליהו שפירא | סלומון כהן | אבנר בן גרא | שמעון מזוז |
| 1986 - 1988 | 1988 - 1993 | 1993 - 1998 | 1998 - 2008 | 2008 - 2018 | 2018 - מכהן |

 |
הרב **יהודה לייב אייזנברג** (תר"ן, 1890-אלול תש"ב, אוגוסט 1942) היה מגדולי הפוסקים בפולין שהתפרסם כראב"ד לאסק הסמוכה לפיוטרקוב-טריבונלסקי שבה נולד.

עד השואה
--------

נולד לר' יוסף, מנכבדי קהילת פיוטרקוב ובן לשלשלת רבנים מצאצאי הרב יעקב לורברבוים. הוא התחתן עם מרים, בתו של הרב צבי אריה יעקב מייזלש, רבה של לאסק ומחבר שו"ת "חדוות יעקב". לאחר חתונתו הוא למד תורה במשך 20 שנים בהיותו סמוך על שולחן של חותנו. לאחר פטירת חותנו הוא התמנה לרב של לאסק במקומו.

בשואה
-----

הרב אייזנברג סבל רבות מהצקות והשפלות שהנחיתו עליו הנאצים אך סירב לשתף איתם פעולה והטיף להתנגדות על פי הכלל הבא להורגך השכם להורגו. כמה מצעירי קהילת לאסק שמעו בקול הרב אייזנברג והרגו את אחד הנאצים. כשנדרש הרב אייזנברג להשתחוות לצלב הוא סטר לנאצי על לחיו ואמר לו שהוא יכול להורגו. במקום להורגו מיד תלו אותו הנאצים מספר פעמים מבלי להורגו כדי להתעלל בו. לאחר מכן הוא הובל ללודז' להתרפא, אך הרב אייזנברג דרש לשוב ללאסק אל בני קהילתו. הוא דאג לקיום חיים יהודיים ואף ארגן בביתו תפילות במניין מדי יום למרות הסכנה. בי"א באלול תש"ב (24 באוגוסט 1942) חוסל הגטו וכל היהודים קובצו בכנסייה. כשעמד להתחיל הגירוש הוא נשא בפני בפני קהילתו דרשה מרגשת לקראת מותם על קידוש השם. נספה עם רעייתו במחנה ההשמדה חלמנו.

לקריאה נוספת
------------

* **אלה אזכרה : אוסף תולדות קדושי ת"ש-תש"ה** ז' (בעריכת יצחק לוין), "המכון לחקר בעיות היהדות החרדית", ניו יורק תשל"ב (1972)
* **פנקס הקהילות : פולין : כרך ראשון - לודז' והגליל**, יד ושם, ירושלים תשל"ו (1976), ערך לאסק.

קישורים חיצוניים
----------------

* על הרב אייזנברג באתר "זכור"

הערות שוליים
------------

1. ↑  **ר' דוד אייזנבערג בארצות הברית**, הפרדס, שנה ל', חוברת ט', סיוון תשט"ז, עמ' 31, באתר היברובוקס
2. ↑  יעקב מלץ ונפתלי לאו-לביא (עורכים), **פיוטרקוב-טריבונלסקי והסביבה** (ספר זיכרון ליהודי פיוטרקוב והסביבה), תל אביב תשכ"ה (1965), טורים 237–240. זהו קטע מתוך חיים ליברמן, **החורבן**
היכל הישיבה במהלך תפילת מוסף של ראש חודש תמוז תשע"ח  
(בעמוד הימני עומד האדמו"ר רבי ישראל הגר, בעמוד השמאלי עומד ראש הישיבה הרב ויז'ניצר)
מבנה הישיבה
**ישיבת ישועות משה** (מוכרת גם בשם "ישיבת ויז'ניץ ברכפלד") היא ישיבה גדולה של חסידות ויז'ניץ. מ-2003 היא במודיעין עילית, ובה כ-300 תלמידים. הלימוד בה הוא בצורה העיונית בדומה לשיטת הלימוד בישיבות הליטאיות.

היסטוריה
--------

הישיבה הוקמה בסוף שנת תשנ"ח על ידי רבי משה יהושע הגר האדמו"ר מויז'ניץ, לאחר הגידול במספר התלמידים בישיבת בית ישראל ודמשק אליעזר בשיכון ויז'ניץ בבני ברק. שמה ניתן לה בשנת תשע"ב על שם ספרו של האדמו"ר.

הישיבה החלה בשכונת הר נוף, במבנה המשמש כיום את ישיבת חיי משה. בשנת תשס"ג עברה הישיבה למודיעין עילית. עד שנת תשע"ו שכנה במבנים זמניים (קראוונים) ששימשו לפני כן את ישיבת מיר ברכפלד, ובהמשך עברה למבנה ברחוב רבי עקיבא בעיר. מבנה הישיבה מכיל 6 קומות, ובהם בית מדרש ואוצר ספרים, מקווה, אולם ארוחות, חדרי שיעורים וחדרי פנימייה. בקומה התחתונה נמצאת הישיבה הקטנה, עם בית מדרש נפרד וחדרי שיעורים. הנחת אבן הפינה לבניין הישיבה נערכה בתחילת תשע"ב..

הישיבה מונה, נכון ל-2019, כ-250 בחורים בישיבה גדולה, כ-30 אברכים בכולל שנמצא בישיבה, וכ-60 בחורים נוספים בישיבה קטנה.

צוות הישיבה
-----------

ראש הישיבה הוא הרב יוסף ויז'ניצר. המשגיחים: הרב אליעזר הורוביץ, הרב ישראל וייס, הרב אשר ויז'ניצר והרב אברהם אליעזר הוס.

צוות הר"מים: הרב נפתלי גרוס, הרב אייזיק טוביאס (דיין בבית הדין 'הישר והטוב' של הרב זלמן נחמיה גולדברג), הרב דוד פלדמן, הרב אברהם מרדכי וייס, הרב יעקב יחזקיה הגר, הרב משה שטיינמץ (שכיהן גם כראש ישיבת קוידינוב בבני ברק) והרב יחזקאל הופמן שמשמש גם כמשפיע.

מאז ייסוד הישיבה כיהנו בה הרב חיים וייס כר"מ, יחד עם הרב אלכסנדר הגר כמשיב. 

בעבר היה אחראי על לימודי הבקיאות.

סדרי הלימוד בישיבה
------------------

צורת הלימוד בישיבה דומה לשיטת הלימוד בישיבות הליטאיות. הישיבה מתייחדת משאר הישיבות החסידיות בסדרי לימוד בימי שישי ושבת; ביום שישי נמסר שיעור עיון כבכל יום, ובשבת אחר הצהריים מתקיים סדר לימוד. ביום חמישי מוסר ראש הישיבה הרב ויז'ניצר שיעור כללי. אחת לשבוע נמסר שיעור לקבוצת בחורים על ידי הרב משה פרידמן ראש הכולל בישיבה, והם מודפסים על ידי התלמידים; נכון ל-2019 יצאו לאור 4 ספרים על מסכתות סוכה, נדרים וגיטין, בבא קמא ובבא מציעא. כן נמסר שיעור שבועי בהלכות שבת על ידי הרב משה יאדלר, מחבר ספרי 'מאור השבת'.

### ישיבה קטנה

בישיבה יש גם ישיבה קטנה, בראשות הרב משה גשטטנר. לומדים בה כ-60 תלמידים.

קישורים חיצוניים
----------------

* ישיבת ישועות משה באתר עולם התורה
* הערב ייחנך הבניין הגדול של ישיבת 'ישועות משה' ויז'ניץ במודיעין עילית
* בויז'ניץ חגגו: בניין חדש לישיבה במודיעין עילית • צפו בתיעוד, באתר בחדרי חרדים, 31 באוקטובר 2017
* ישיבת ישועות משה ויז'ניץ ברכפלד באתר JDN
* ישיבת ישועות משה (מודיעין עילית), דף שער בספרייה הלאומית
* איגוד מוסדות ויז'ניץ, **קשר איתן בטאון ויזניץ - נז א**, נז א, באתר אוצר החכמה

הערות שוליים
------------

1. ↑  חומי ברמן, ויז'ניץ פינת רבי עקיבא • הרה"צ ירה את אבן הפינה לישיבה 11.12.2011 באתר JDN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007336603705171

 |
**דייוויד רולנד דה מיי וורן** (באנגלית: **David Ronald de Mey Warren**;‏ 20 במרץ 1925 – 19 ביולי 2010) היה מדען אוסטרלי, שהמציא את הקופסה השחורה המשמשת להקלטה ותיעוד בתא טייס ומסייעת בחקירת אירועי תאונה אווירית.

חייו
----

וורן נולד באי סמוך לחופי הטריטוריה הצפונית של אוסטרליה. הוא למד בטסמניה ובסידני. ב-1935 נהרג אביו בתאונת מטוס במצר בס, כשלא היו כל תיעוד או עדים לאירוע. במהלך לימודיו פיתח וורן תחביב, שהיה משותף לו ולאביו, של בניית מכשירי רדיו, וציוד לשידור והקלטת קול.

ב-1953, כשעבד כחוקר במכון המדעי-טכנולוגי להגנה של אוניברסיטת מלבורן, חקר וורן תאונת מטוס מסוג דה-הבילנד קומט, והגה רעיון של הקלטת השיחות בתוך תא הטייס כדי לסייע לחוקר תאונות אוויריות, במקרי חירום. באותם ימים הוקלטו אמנם פרמטרי הטיסה מתוך המכשירים, אך לא הוקלט מידע קולי - וקשה היה להבין מתוך המידע מה אירע בעת תאונה. כמו כן ניתן היה להשתמש בקופסה רק באופן חד-פעמי, מה שהגביל את השימוש בה והיה יקר מדי בעידן שבו התעופה המסחרית האזרחית פרחה והייתה להמונית.

המצאתו של וורן הייתה פשוטה: הקלטה על גבי סרט מגנטי סטנדרטי שניתן לפיענוח והשמעה באמצעות ציוד רגיל, וכן לשימוש חוזר. ההמצאה שאיפשרה הקלטת מידע בכל טיסה סדירה, הוכיחה עצמה ככלי עזר רב חשיבות לחוקרי תאונות אוויריות. ב-1958 הוזמן וורן לבריטניה להצגת ושכלול המוצר; במהלך טיסה הוא ערך הדגמה של ההקלטה. לאחר תאונת מטוס אוסטרלי ב-1960 (טיסת Trans Australia Airlines Flight 538) קבעה ועדת חקירה שמומלץ מאוד להתקין "קופסה שחורה" בכל הטיסות הסדירות. התקנים אלה הותקנו במטוסי חברות תעופה רבות באוסטרליה, בריטניה וארצות הברית. וורן פרסם את המצאתו באופן מפורט בכתבי עת מדעיים וטכנולוגיים ואיפשר לחברות שונות לייצר "קופסאות שחורות", ללא בקשת תמורה ובלי שרשם פטנט, ובלא הפקת כל רווח מהמצאתו.

במהלך יתרת חייו המקצועיים עסק וורן בכימיה, בחקר דלקים ובחינוך.

מותו
----

וורן נפטר ב-19 ביולי 2010, בגיל 85, במלבורן.

הנצחתו
------

ב-20 במרץ 2021, לכבוד יום הולדתו ה-96, גוגל השיק עליו דודל.

קישורים חיצוניים
----------------

* AFP, מת ממציא הקופסה השחורה במטוסים, באתר ynet, 21 ביולי 2010
* ביוגרפיה באתר משרד ההגנה האוסטרלי (באנגלית)
* כתבה על וורן בעיתון "טלגרף" האוסטרלי (באנגלית)
* מאמר באתר וושינגטון פוסט (באנגלית)
* דייוויד וורן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 141967684
* SNAC: w6k09q40
* VIAF: 149686299
* WorldCat: viaf-149686299

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק באחד מחכמי פרובנס במאה ה-12. אם התכוונתם לאבא מרי ב"ר משה ב"ר יוסף, חכם יהודי פרובנסלי בן סוף המאה ה-13, ראו אבא מרי הירחי.
רבי **אַבָּא מָרִי בֶּן יוֹסֵף** (חי בסביבות ד'תתק"נ, 1190) היה מגדולי חכמי פרובנס במאה ה-12. נודע בשל פירושו האבוד להלכות הרי"ף.

כתביו
-----

רבי אבא מרי חיבר פירוש להלכות הרי"ף. חיבור זה היה בידי הראשונים ואבד ברבות הימים. הוא מצוטט למשל אצל הרשב"א (חידושי הרשב"א למסכת שבת דף קכח): "וראיתי בפירושי ההלכות לר' אבא מרי בר יוסף".

דברי תורתו מצוטטים בכתבי יד מתקופת הראשונים, למשל בכתב־יד ששון (מס. 1027), המתוארך לשנת ה'ר"נ ואשר נכתב כנראה בידי תלמיד הרשב"א. מכתב־יד זה נדפס הספר "חידושי תלמיד הרשב"א" (זכרון יעקב תשמ"ח).

הרב חיים דוב שעוועל הדפיס בכתב העת "הדרום" (יא, ניו יורק ניסן ה'תש"ך) "פירוש אחד מגדולי הראשונים [רבינו אבא מרי ב"ר יוסף?] להלכות הרי"ף ז"ל למסכת פסחים" והוסיף לו מבוא, הערות וביאורים. אולם, בגיליון הבא של כתב העת (גיליון יב, עמ' 32) פרסם שעוועל את המשך מחקרו, ולפיו ייתכן שמחבר הפירוש אינו רבי אבא מרי ב"ר יוסף אלא רבי יצחק ב"ר אברהם.

קישורים חיצוניים
----------------

* שמואל יוסף פין, **הערך "הר"ר אבא מרי ב"ר יוסף"**, בתוך: **כנסת ישראל**, ורשה תרמ"ז, עמ' 3, באתר היברובוקס

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו על כך: מבוא ל**קובץ ראשונים** למסכת מועד קטן, ירושלים תשכ"ו. עמ' 13.
**שבעים פנים לתורה** הוא ביטוי של חז"ל המציג את הגיוון הרב של הדרכים שבהן ניתן לפרש את התורה. והוא משקף את הרעיון האמור בדברי חז"ל: "מה פטיש זה מתחלק לכמה ניצוצות - אף מקרא אחד יוצא לכמה טעמים".

המקור
-----

הביטוי מופיע לראשונה בספרות הסוד הקדומה - בספר חנוך העברי ובאותיות דרבי עקיבא, תורה בשבעים פנים של שבעים לשון, נביאים בשבעים פנים של שבעים לשון... הלכות בשבעים פנים של שבעים לשון, שמועות בשבעים פנים של שבעים לשון..." הביטוי מופיע בספר הזוהר פעמים רבות.

הביטוי מופיע גם במדרש במדבר רבה "כשם שיין חשבונו שבעים, כך יש שבעים פנים בתורה."

ריבוי אמיתויות או מחלוקות
-------------------------

הפרשנות המקובלת למשפט היא שלדברי התורה יש פירושים רבים ואל כולם התכוון הכותב וכולם אמת, כך כתבו במפורש רבי מנחם ריקאנטי, ספר החינוך, ורבים אחרים.

אך רבי יעקב אנטולי חלק על הסברים אלו: "לפי שדבר הנכתב תפול המחלוקת כפי דעות הקוראים, כמו שאמרו **שבעים פנים לתורה**, כפי מספר הלשונות. וכבר תעו רבים והתעו אחרים בדברי משה רבינו..." כך כתב גם רבי דוד חיים קורינאלדי.

רבי יוסף אבן כספי כתב ששבעים פנים לתורה נאמר רק "במקומות ראויים ובפרט בעניינים הסודים והדקים, היה כונת המחבר להורות הוראות רבות יחד... ומי שימשוך זה בכל הוא מכוון כוונות לא כוון בם אומרם".

המספר שבעים
-----------

המספר "שבעים" המופיע בביטוי זה הוא מספר טיפולוגי המשקף קבוצה גדולה, למשל בביטויים "שבעים לשון" ו"שבעים תועבות בלבו".

רבי יוסף אבן כספי כתב ש"שבעים מורה על ריבוי הדברים" והדגיש שזוהי הגזמה, רבי אברהם אבולעפיה כתב אף הוא "שבעים מורה על ריבוי הדברים" אך כתב שזוהי המעטה כי באמת בכל פסוק יש שבעים אלף אלפי אלפים רבבות פירושים, כדבריו כתבו גם פרשנים אחרים.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **שבעים פנים לתורה** |

* יעקב ישראל סטל (עורך), שמואל אשכנזי, **אלפא ביתא תניתא דשמואל זעירא**, חלק ב עמ' 843 – 852.
* חננאל מאק, שבעים פנים לתורה : למהלכו של ביטוי, בתוך: מ' בר-אשר ואחרים (עורכים), **ספר היובל** **לרב מרדכי ברויאר**, ירושלים תשנ"ב, עמ' 7, 462-449

הערות שוליים
------------

1. ↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ל"ד, עמוד א'
2. ↑  **אותיות דרבי עקיבא**, באתר היברובוקס.
3. ↑  ספר הזוהר, חלק א', דף מ"ז, עמוד ב'; ספר הזוהר, חלק ג', דף כ', עמוד א'; ספר הזוהר, חלק ג', דף רט"ז, עמוד א' ועוד.
4. ↑  במדבר רבה יג, טז.
5. ↑  **פירוש ריקאנטי לתורה**, פרשת ויצא דף ק.
6. ↑  מצווה צה.
7. ↑  רבי יעקב בר ששת **ספר האמונה והביטחון** פרק ט, רבי שמואל אבן תבון **מאמר יקוו המים** פרק כב, ועוד.
8. ↑  רבי יעקב אנטולי, **מלמד התלמידים** פרשת ואתחנן, ליק תרכ"ו, קנח:ב.
9. ↑  רבי דוד חיים קורינאלדי, **בית דוד**, אמשטרדם תצ"ח, מסכת מגילה פרק ד משנה ט, לשונו היא: "רבים אמרו ושבעים פנים לתורה, היינו שהתורה מתפרשת בשבעים פנים וכולם אמתיים, ולא ידעו כי **האמת אחת היא**".
10. 1 2  רבי יוסף אבן כספי, **עשרה כלי כסף**, חלק ב עמ' 28.
11. ↑  תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף ס"ה, עמוד א'; ראו גם: משה ציפור, בשבעים נפש ירדו אבותיך מצרימה, אוניברסיטת בר-אילן.
12. ↑  בראשית רבה, פרשה ס"ה, פסקה י"א.
13. ↑  אברהם אבולעפיה, **ספר החשק**, חלק א סימן ג.
14. ↑  רבי אליהו מאיזמיר, **אזור אליהו** סימן כב; החיד"א ברית עולם על ספר חסידים, סימן תתקפה.
**אַבָּא קוֹלוֹן** הוא דמות מיתית שלפי דברי המדרש סייעה לבנות את רומא.

דברי המדרש
----------

כך נמסר בשיר השירים רבה בשם האמורא הארץ ישראלי רבי לוי:

> 
> יום שהעמיד ירבעם בן נבט שני עגלי זהב נבנו שני צריפין ברומי, והוו בניין להן ואינון נפלין, בניין להון ונפלין.  
> 
> הוה תמן גברא סב ושמיה אבא קולון, אמר לון: אי לית אתון מטיין מייא מנהר פרת וגבלין בהדא טינא ובניין להון, לית אינון קיימין.   
> 
> - אמרו ליה: מאן עביד כן?   
> 
> - אמר לון: אנא. עבד גרמיה שפיי דחמר הוה עליל לקרייא ונפיק לקרייא. עלל למדינה ונפיק למדינה, עד זמן דאתא לתמן. כיון דמטא לתמן, אזל ואמטי מייא מן פרת וגבלון בטינא ובנון יתהון וקמון.  
> 
> מן ההיא ענתה הוון אמרין: כל מדינה ומדינה דלית בה **אבא קולון** לא תיתקרי מדינה, והוו קריין ליה: "רומי בבלון".
> 
> 
> 
> — שיר השירים רבה פרק א פרשה ו
> 

[בתרגום חופשי: ביום שהעמיד ירבעם בן נבט שני עגלי זהב נבנו שני צריפיה הראשונים של רומי, והיו בונים אותם והם נופלים, בונים אותם ונופלים. היה שם אדם זקן ושמו אבא קולון, אמר להם: אם אין אתם מביאים מים מנהר פרת ומגבלים בתוך הטיט ובונים בטיט זה את הצריפים, אינם מתקיימים. אמרו לו: מי יעשה כך? אמר להם: אני. עשה עצמו סוחר יין והיה נכנס ויוצא בערים נכנס ויוצא במדינות עד שהגיע לשם (לבבל), כיון שהגיע לשם הלך והביא מים מפרת, וגבלו בהם את הטיט ובנו את הצריפים וקמו. מאותו זמן היו אומרים: כל מדינה שאין בה אבא קולון אינה ראויה להיקרא מדינה, והיו קורים לרומי: רומי הבבלית].

הדים לאגדה זו ניתן למצוא בספרות עברית מאוחרת, שבה נקראת רומי לעיתים "בבל המרשעת".

זיהויו של אבא קולון
-------------------

נאמרו השערות שונות למקור השם אבא קולון:

* יש הסבורים כי האגדה אינה עוסקת בגיבול ממשי של מי הפרת בטיט הבנייה ומדובר באלגוריה: היועץ הזקן אמר להם כי רומי לא תקום בלי ליצור בסיס של מושבות (קולוניות) בארצות אחרות שיסייעו ביצירת מעטפת לאימפריה. על שם עצתו זו כונה הזקן **אבא קולון**.
* השערה אחרת תולה את כינויו בשמו של מאגיקן ומכשף רומאי בשם אבלאקון (Ablaccon) שלפי המיתולוגיה הקיף בהבל פיו את העיר אנטיוכיה בחומה דמיונית שהגנה עליה מפני השיטפונות. לפי השערה זו, כינו אותו חז"ל בלשון גנאי "אב קלון" ומכאן השם **אבא קולון**.
* יש הסבורים כי שם זה מקורו בטעות, וצריך לומר: אבא קונון (Conon), שמו של בנאי יווני בן המאה הרביעית לפני הספירה
* בנימין מנשה לוין סבר שמדובר באנטיפטרוס האדומי אביו של המלך הורדוס שבפועלו סייע להשתלטות הרומית על ארץ ישראל

קישורים חיצוניים
----------------

* "אַבָּא קוֹלוֹן", יהודה דוד אייזנשטיין (עורך), אנציקלופדיה אוצר ישראל, ניו יורק: פרדס, תשי"ב, חלק א, עמודים 10–11, באתר היברובוקס
* אברהם אריה רוזן, **הערות לשבת נ"ו**, בתוך יגדיל תורה, גיליון יא, סוף סימן פז, באתר אוצר החכמה
* לוי גינצבורג, ‏אבא קולון, במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  השוו לנאמר בתלמוד הירושלמי, מסכת עבודה זרה פרק א הלכה ב: "באו רומוס ורומילוס ובנו ב' צריפין ברומי".
2. ↑  הערך **אבא קולון**, אנציקלופדיה אוצר ישראל, להלן "קישורים חיצוניים".
3. ↑  בנימין מנשה לוין, זקן שקנה שם, **כתב יד ספרייה לאומית Ms. Heb. 8845=4**
הרפובליקה העממית של סיןהרפובליקה העממית של סין
זהו שם סיני; שם המשפחה הוא ג'או. 
**גָ'אוֹ שִׂיגִ'ין** (赵喜进; ‏ 1935 בערך – 21 ביולי 2012) היה פלאונטולוג סיני שהעניק שמות לדינוזאורים רבים. הוא היה פרופסור במכון לפלאונטולוגיה של בעלי חוליות ופלאואנתרופולוגיה בבייג'ינג.

חייו
----

הוא נולד במחוז שאנדונג שבסין. ב-1956 החל ללמוד גאולוגיה עם התמחות בפלאונטולוגיה באוניברסיטת מוסקבה.

ב-1960 חזר לסין, והחל לעבוד במכון לפלאונטולוגיה של בעלי חוליות ופלאואנתרופולוגיה, שם שימש לאחר מכן כפרופסור עד לפרישתו בשנת 1995.

ג'או הוביל משלחות פלאונטולוגיות רבות ברחבי אסיה, בין היתר למחוז האוטונומי הטיבטי, לסצ'ואן, ליונאן, למונגוליה הפנימית, לנינגשיה ולשינג'יאנג. הוא חשף מאובנים רבים, וכן מרבצי נחושת, פחם, נפט ומינרלים נוספים.

בשנת 2008 היה מעורב ואחראי על חפירה במחוז שאנדונג שכללה חפירת בור באורך כ-300 מטרים. באתר נחשפו יותר מ-7,600 מאובנים, והוא מהאתרים הגדולים ביותר בעולם. רוב המאובנים שנמצאו הם מתקופת הקרטיקון העליון.

ג'או נפטר בשנת 2012, בגיל 77.

טקסונים שתיאר
-------------

* שם המשפחה ממנצ'יזאוריים (1972)
* טיאנצ'יזאורוס (1983)
* צ'אויאנגזאורוס (1983)
* Megacervixosaurus‏ (1983)
* Microdontosaurus‏ (1983)
* Ngexisaurus‏ (1983)
* שואנהואצרטופס (1986)
* Chinshakiangosaurus‏ (1986)
* Dachongosaurus‏ (1986)
* Damalasaurus‏ (1986)
* Kunmingosaurus‏ (1986)
* Lancangjiangosaurus‏ (1986)
* Oshanosaurus‏ (1986)
* מונקונוזאורוס (1990)
* סינרפטור (1993)
* קלמליזאורוס (1993)
* מונולופוזאורוס (1994)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Dinosasur hunter heads for top of world, UPI (באנגלית)
2. ↑  Dinosaur fossils found in China are world's largest collection, www.telegraph.co.uk

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 289467190
* WorldCat (עם VIAF): 289467190

 |
חוקרי משטרה בוחנים את מקום האסון
**אסון אייברוקס** התרחש ב-5 באפריל 1902 במהלך משחק כדורגל בין נבחרת סקוטלנד ונבחרת אנגליה שהתקיים באצטדיון אייברוקס שבגלאזגו, סקוטלנד. התמוטטות של יציע הובילה למותם של 25 צופים. 517 צופים נוספים נפצעו. האירוע נחשב לאחד מהאירועים הטרגיים בתולדות הספורט הבריטי.

אירוע ההתמוטטות
---------------

משחק הכדורגל בין נבחרת סקוטלנד ונבחרת אנגליה במסגרת אליפות הבית הבריטית התקיים ב-5 באפריל 1902. לקראת המשחק נבנה יציע חדש בצד הדרומי של אצטדיון אייברוקס. גשמים כבדים שירדו בלילה שקדם למשחק גרמו לחוסר יציבות ביציע, שקרס לאחר כ-20 דקות של משחק. בעקבות הקריסה נפלו מאות אוהדים מהיציע, וחלקם נפלו מגובה של 12 מטרים אל הרצפה. כתוצאה מהנפילה נהרגו 25 צופים ו-517 צופים נוספים נפצעו.

בעקבות הקריסה הופסק המשחק לזמן קצר אך חודש כיוון שהמשטרה סברה כי הפסקתו עלולה לגרום למהומה וכי יציאת הקהל עלולה לפגוע בפעולות החילוץ. המשחק הסתיים בשיווין 1-1, אך התוצאה בוטלה בהסכמת שתי הנבחרות, ומשחק חוזר התקיים ב-3 במאי באצטדיון וילה פארק שבברמינגהאם. כל ההכנסות מהמשחק הופנו לצורך טיפול בנפגעי האסון.

בעקבות האירוע
-------------

בבניית היציע נעשה שימוש בקורות עץ וקורות פלדה. בעקבות האירוע נאסר על שימוש במסגרות אלו ונקבע כי כל היציעים יבנו על בסיסי עפר או בטון מזוין.

במהלך השנים אירעו באצטדיון מספר אסונות נוספים. ב-16 בספטמבר 1961 נרמסו למוות שני אנשים במדרגות שער מס' 13 באצטדיון ו-70 נפצעו. בשתי תאונות אחרות באותו מקום - ב-1967 וב-1969 - נפצעו עשרות אנשים נוספים. ב-2 בינואר 1971 אירע במקום אסון כאשר 66 אוהדים נמחצו למוות בסיום משחק בין קבוצות גלאזגו ריינג'רס וסלטיק. כמאתיים צופים נוספים נפצעו באותו האירוע.

ראו גם
------

* תדחוקת קהל
* אסון אייברוקס

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אסון אייברוקס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑  "The fatalities at the Ibrox disaster of 1902, The Sports Historian. British Society of Sports History. 18 (2): 148–155
הרב **יצחק אייזיק ליבס** (בכתיב יידי: **ליעבעס**; כ"ח באדר ה'תרס"ו, 25 במרץ 1906 - כ"ב באדר א' ה'תש"ס, 28 בפברואר 2000) היה רב ופוסק הלכה אמריקאי, ראב"ד איגוד הרבנים באמריקה ומחבר ספר השו"ת **בית אב"י**.

ביוגרפיה
--------

קברם של רבי יצחק אייזיק ליבס ורעייתו אסתר
נולד בגריידינג שבגליציה לבינה ולרב אברהם יעקב ליבס מחסידי בעלז. אביו היה אב בית דין בבילקמין שבגליציה, דור שישי לרב אלעזר הורוויץ וצאצאו של הרב יצחק הלוי הורוביץ. בצעירותו למד אצל אביו ובגיל 14 עבר ללמוד בישיבתו של הרב יוסף קליגר רבה של גריידינג. עמו למדו בתקופה זו, אברהם ישכר אנגלרד, לימים האדמו"ר מראדזין; וחיים מאיר יחיאל שפירא, לימים רב ואב"ד נארול. נסמך לרבנות בידי הרב קליגר ובידי הרב זלמן סורוצקין.

נישא ועבר לכהן כרב בעיירה לוביז, שם נולד לו בנו הראשון. אשתו ובנו נספו בשואה, הוא עבר את רוב המלחמה ביערות. לאחר תום מלחמת העולם השנייה נודע לו שאסתר קליגר, נכדתו של רבו ובתו של הרב משולם יששכר קליגר שנספה אף הוא, ניצלה מהתופת והיא השריד היחיד למשפחת רבו. הוא נפגש עמה וזמן קצר לאחר מכן הם נישאו. הוא פעל רבות בקרב שארית הפליטה ובמחנות העקורים וכיהן זמנית כרב ואב"ד בלבוב.

בשנת ה'תש"ח, 1948, היגר לארצות הברית בסיוע קהילת יוצאי גריידינג במנהטן, ניו יורק שהזמינו אותו לכהן כרב הקהילה. תקופה קצרה לאחר מכן עבר לכהן בבית כנסת ברובע הברונקס, ואחר כך הקים בשכונה בית כנסת בשם "טורי זהב" וכיהן בו. בסוף שנות ה-70 היה נתון בית הכנסת שלו להצקות על רקע אנטישמי ואף הוצת פעמיים, בעקבות זאת עזב את השכונה ועבר לגור עד סוף ימיו בבורו פארק, שם כיהן כרב בית המדרש "תורה ודעת".

בתו הגדולה אידל בינה נישאה לרב חיים הלברשטאם מפאקשיווניץ, בתו בת שבע רחל נישאה לרב משה סורוצקין ובתו הצעירה אביבה מרים נישאה לרב מרדכי לייפר, האדמו"ר מפיטסבורג.

הועלה לקבורה בחלקת הרבנים החדשה שבהר המנוחות בירושלים.

חיבוריו
-------

* **בית אבי** - שו"ת על ארבעת חלקי השולחן ערוך, מספר חלקים, ניו יורק ה'תש"ן

קישורים חיצוניים
----------------

* ****ההולכים לפניך בכל לבם...**: קווים לדמותו של המחבר**, בראש המהדורה החדשה של ספרו בית אב"י, באתר היברובוקס

ספריו
* ****שו"ת בית אב"י** - חלק א**, ניו יורק תשל"א, באתר היברובוקס
* ****שו"ת בית אב"י** - חלק ב**, ניו יורק תש"מ, באתר היברובוקס
* ****שו"ת בית אב"י** - חלק ג**, ניו יורק תשמ"ה, באתר היברובוקס
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**יצחק ירושלמי** (כתב בשם העט **יעראָז**; פברואר 1907 – 1985) היה משורר יידי ישראלי, חשמלאי במקצועו.

ביוגרפיה
--------

ירושלמי נולד בפברואר 1907 בעיירה הקטנה קונסטנטין (בפולנית: Konstantyna) שליד העיר לודז', בפולין הרוסית, במשפחה יהודית אדוקה, התשיעי מארבעה-עשר ילדים. אביו היה תעשיין בענף הטקסטיל.
קיבל חינוך יהודי מסורתי ב"חדר" ובישיבה, ואחר-כך למד בגימנסיה.
הוא יצא בשאלה, וחרף מוצאו המשפחתי, החליט להתפרנס מעבודת כפיים, ולמד חשמלאות. הוא עבד בחשמלאות בתיאטרון "אררט" שבהנהלת משה ברודרזון בלודז'. אחר-כך יצא להכשרה חלוצית. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל עם אשתו שושנה, והצטרף לקיבוץ עין חרוד. כעבור שנה עבר לתל אביב, ועבד כחשמלאי במה בתיאטרון "האהל" במשך 15 שנה. היה חבר ארגון "ההגנה". בשואה נספו כל בני משפחתו.  

לאחר מכן עבד במשך כמה עשורים כחשמלאי בבית החולים קפלן (מהן שנים כחשמלאי הראשי של בית החולים). בשנת 1973 זכה בפרס העבודה למצטיינים של קופת חולים כללית.
התגורר בשכונת חבצלת שברחובות.

את דרכו הספרותית התחיל בפולין ב-1930–1931, כשפרסם שירים בעיתוני לודז' "ניַיער פאָלקסבלאַט" ו"לאָדזער טאַגעבלאַט".
לאחר עלייתו פרסם משיריו בעיתוני היידיש בארץ ("לעצטע ניַיעס" ו"יִידישע ציַיטונג"), בארצות הברית ובקנדה ("קענעדער אדלער") ובאמריקה הדרומית ומקסיקו ("דער וועג").

כמה משיריו, שלהם חיבר ירושלמי לחן, הושרו, בהם "עקזאָדוס" ('אקסודוס'), "ישראל", "ירושלים" ועוד.
בשנות ה-60 הופיע תקליט שהכיל שירים מקוריים שלו ושירים שתרגם מעברית ליידיש, בביצוע שרה יערי, והוא הושמע בקול ישראל.

ירושלמי היה נשוי לשושנה (אחות בבית החולים קפלן) ואב לשני בנים.
אשתו, שלמדה בבית ספר לאמנות והשתלמה באקדמיה לאמנות בפולין, שבה בסוף שנות ה-60 לאמנות ריקוע נחושת.

ספריו
-----

* **מיַין רחובות**, תל אביב 1969.
* **6 מיליאָן – 6 טעג: לידער זאַמלונג**, תל אביב: ניַי-לעבן, 1970. (עם פיתוחי נחושת מאת אשתו שושנה ירושלמי) (כולל מאמרים על ירושלמי, בעברית וביידיש)

קישורים חיצוניים
----------------

* ברל כהן, **ירושלמי, יצחק**, בתוך: **לעקסיקאָן פֿון יידיש-שריַיבערס**, ניו יורק: ר. אילמאן-כהן, 1986, עמ' 307, באתר היברובוקס (ביידיש)
* ע. גרא, הוא חשמלאי, היא אחות – אך בבית שולטות המוזות, מעריב, 5 באוגוסט 1965
* יצחק יעקבי, החשמלאי והמשורר, דבר, 3 במרץ 1969

הערות שוליים
------------

1. ↑  22,000 ל"י יחולקו כפרסים ע"י מרכז קופ"ח לצוותים וליחידים, דבר, 26 במרץ 1973; חולקו פרסי עבודה למצטיינים בקופ"ח, דבר, 28 במרץ 1973.
2. ↑  כך ע"פ: ברל כהן, **ירושלמי, יצחק**, בתוך: **לעקסיקאָן פֿון יידיש-שריַיבערס**, ניו יורק: ר. אילמאן-כהן, 1986, עמ' 307, באתר היברובוקס.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007286143405171
* ISNI: 0000 0003 7576 8631
* VIAF: 252511832
* WorldCat (עם VIAF): 252511832

 |
**יצחק ניימן** (1914 - 1989) היה רבה של קריית חיים.

ביוגרפיה
--------

ניימן נולד וגדל בבריסק. הוא למד בצעירותו בחברותא עם יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק בביתו של הרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק. בצעירותו למד בישיבת כנסת בית יצחק ובגיל 19 עבר ללמוד בישיבת מיר. בשנת 1936 עלה לארץ ישראל ולמד בישיבת לומז'ה, בה זכה ללמוד בחברותא עם המשגיח הרב יחזקאל לוינשטיין. בשנת 1937 נשא לאשה את בתו היחידה של יהודה ליב דון יחיא. ניימן הוציא לאור את ספרו של חותנו, ביכורי יהודה. לאחר מכן עבד כר"מ בישיבת היכל התלמוד והיה ר"מ בישיבת פתח תקווה.[דרוש מקור]

בשנת 1953 נבחר לשמש כרב בכפר יונה. בתחילת 1955 נתמנה לרב של קריית חיים.

בשנת 1987 עבר לשכונת רמות אלון בירושלים בה הקים את קהילת חניכי הישיבות.

הערות שוליים
------------

1. ↑  שלמה ניימן, **זיכרון יצחק**, ירושלים תשנ"ט, באתר היברובוקס
2. ↑  יצחק מאור, ר' אהרן זליג דון יחיא, דבר, 22 בינואר 1960
3. ↑  י. מאירסון, הרב י.ל. דון־יחייא, דבר, 24 בדצמבר 1941
4. ↑  הרב יצחק ניימן - רב בכפר יונה, הצופה, 19 ביוני 1953
5. ↑  הרב יצחק ניימן - רבה של קריית חיים, הצופה, 16 בינואר 1955
"תולדות הרופאים הראשונים" מאת אברהם זכות
**אַבְרָהָם זַכּוּת** (או: **לוזיטנוס זכותוס**. בפורטוגזית: **Zacutus Lusitanos**;‏ 1575 ליסבון – 1642 אמסטרדם) היה רופא וסופר יליד פורטוגל, שחיבורו המקיף והחשוב, "תולדות הרפואה", יצא בשנים-עשר כרכים.

קורות חיים
----------

זכות, נצר למשפחתו של הרב אברהם בן שמואל זכותא, נמנה עם האנוסים, וכנוצרי נשא את השם מנוּאל אלווארש. הוא למד רפואה ופילוסופיה באוניברסיטאות בספרד ובפורטוגל, שימש רופא בליסבון במשך 30 שנה ושמו יצא לפניו עד שנאלץ להימלט לאמסטרדם מאימת האינקויזיציה ב-1625.

זכותוס שב ליהדות בגיל 50, ולאורך כל אותה תקופה קיים קשרים עם רופאים ומנהיגים יהודים הולנדיים ידועים בני-דורו. נקבר בבית חיים.

בית הכנסת בטומאר שבפורטוגל, שחודש בתחילת המאה העשרים, נקרא על שמו.

פעילותו המדעית
--------------

לבד מטיפול בחולים, החל זכותוס לאחר הגיעו לאמסטרדם בפעילות מדעית. הוא ביצע מחקרים רבים בעודו שוהה ליד מיטת חוליו, וערך בהם תצפיות. יוצאי דופן בדיוקיהם הם תיאוריו הקליניים של מחלות הדבר, הדיפתריה, המחלות התפרחתיות והגידולים הממאירים. זכות היה בין הראשונים שתיארו את דלקת שחור השתן (Blackwater fever), ומהכתוב בספריו עולה שהוא הקדים את התגליות שברפואה המאוחרת כגון אפילפסיה מהטיפוס של ג'קסון (Jacksonian seizure) וכיבי קיבה, בהם טיפל באלומיניום סיליקטי.

כתביו
-----

כתביו של זכות כונסו בשני כרכים, שיצאו לאור בליון אחרי מותו, והם כוללים:

* Historia de medicorum principum - תולדות הרופאים הראשונים (תיאור שיטתי של מחלות)
* Introitus medici ad praxim - גישת הרופא לפרקטיקה (80 כללים להתנהגות הרופא)
* Zacuti pharmacopoea - תורת הרוקחות (רשימת תרופות כולל תרופות חדשות שהובאו מאמריקה הדרומית)
* Praxis historiarum - קורות המחלות (סקירת מחלות ברפואה הפנימית)
* Praxis medica admiranda - אוסף מקרים רפואיים נדירים

לקריאה נוספת
------------

* Saul Jarcho, **The Style of Zacutus Lusitanus and its Origin** Journal of the History of Medicine and Allied Sciences, 1989

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אברהם זכות** בוויקישיתוף
* שמואל יוסף פין, **הערך "הר"ר אברהם זכות או זאקוטוס לוזיטאנוס"**, בתוך: **כנסת ישראל**, ורשה תרמ"ז, עמ' 35–36, באתר היברובוקס
* זכותוס לוזיטנוס (1575-1642), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  האנציקלופדיה העברית, כרך ט"ז, עמוד 824.
2. ↑  יעקב אבישי, "1000 אישים", הוצאת עמיחי, עמ' 354.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007270137605171
* BIBSYS: 2099473
* BNE: XX1080124
* BPN: 34806946
* GND: 104330775
* ICCU: BVEV070286
* ISNI: 0000 0000 8008 163X
* LCCN: nr91026842
* NKC: nlk20000085434
* NLG: 295342
* NLP: a0000003539843
* NTA: 129044628
* SUDOC: 071596410
* VIAF: 25034513
* WorldCat: lccn-nr91026842

 |
**אַבּוּ כַּרִבּ אַסְעַד** (בערבית: **أبو كرب أسعد**; נפטר בשנת 420) היה מונרך חִמְיַרִי במפנה המאה ה-5, שלפי רוב המקורות ההיסטוריים התגייר.

רקע
---

במקורות היהודיים מופיע שישוב יהודי ענק היה בחצי האי ערב שמקורו בגלות יהודה שגלתה בבית ראשון. כך כתוב באיכה רבה ב', ד': "שמונים אלפים פרחי כהונה בקעו בחיילותיו של נבוכדנאצר ובידן מגיני זהב, הלכו להם אצל ישמעאלים והוציאו להם מיני מלוחים ונודות מנופחות אמרו להם נשתה קדמיי אמרו להן אכלו קדמיי, ולבתר כן אתון שתיין מן דאכלון הוה נסיב כל חד וחד מינייהו זיקא ויהב ליה בפומיה, והוה רוחא עליל בכריסה ובקעה ליה הה"ד (ישעיה כא, יג): "מַשָּׂא בַּעְרָב בַּיַּעַר בַּעְרַב תָּלִינוּ אֹרְחוֹת דְּדָנִים" (יד): "לִקְרַאת צָמֵא הֵתָיוּ מָיִם יֹשְׁבֵי אֶרֶץ תֵּימָא בְּלַחְמוֹ קִדְּמוּ נֹדֵד"

חצי האי ערב של המאה ה-4 וה-5 היה נטוע בין שתי האימפריות המתחרות, ביזנטיון הנוצרית מחד ופרס הזורואסטרית מאידך.

גיורו של המלך
-------------

בעוד רוב המקורות מסכימים כי אבו כרב (מלך בין 385 עד 420) היה הראשון בין מלכי חמיר שהתגייר, נסיבות ההתגיירות אפופות אגדות עם. ככל הנראה הגיור התרחש בשנת 390, במהלך מסעות לחימה פנימיים שניהל ביַתְ'רִבּ מול מתקוממים שהרגו את קרוב משפחתו שהתעמר בהם. אחיינו של אבו כרב, חרית' אבן-עמרו, שהתגייר אף הוא, התמנה כמושל מכה ויתר'ב.

ב-420 נרצח אבו כרב בידי שומרי ראשו, ובנו, חסן, מלך במקומו.

ראו גם
------

* יוסף ד'ו נואס
* יהדות חצי האי ערב

קישורים חיצוניים
----------------

* אליקים כרמולי, ****אַבּוּ-כַּרְבְּ אַסַּעַד****, בתוך: **תולדות גדולי ישראל**, מיץ: אפרים הדאמר, תקפ"ח. עמ' יא-יב, באתר היברובוקס
* חיים שוארצבוים, **גרים ומתייהדים בחצי-האי ערב**, באתר "דעת" (מתוך: מחניים, גיליון צ"ב, ה'תשכ"ד)
רבי **אברהם חיים דוד סופר** (מכונה גם בראשי תיבות אח"ד; ולעיתים: **שרייבר** או בכתיב יידי: **שרייבער**; ה'תרל"ז, 1877 – ז' בסיוון ה'תרצ"ז, 1937) היה מעסקני היהדות האורתודוקסית בגליציה ונשיא כולל חבת ירושלים.

ביוגרפיה
--------

נולד בדרוהוביטש לרבי יצחק לייב סופר. בצעירותו למד אצל דודו אחי-אביו רבי שמחה בונם סופר. נשא את צארטל בת ישעיה שרמן מקאשוי, והתגורר בבוריסלב, שם ניהל את העסק של אבי-אמו דוד לינדנבוים.

כאשר הוצעה לו רבנות פרשוב סירב להצעה.

פעילות ציבורית
--------------

אח"ד סופר (משמאל), מלווה את רבי אהרן רוקח (במרכז, חבוש בקולפיק), ואת רבי דוד מנחם מאניש באב"ד (ביניהם) בבואם לכינוס הרבנים בלבוב שנת ה'תרפ"ח.
בוועידה שנערכה בסונדובה וישנייה באלול תרס"ז לאחר פטירת אביו, בראשות רבי שלום מרדכי שבדרון ("המהרש"ם"), נבחר למלא את מקומו בראשות ארגון מחזיקי הדת וכולל גליציה, למינויו התנגדו בתחילה המהרש"ם, וגם האדמו"ר מבעלז רבי ישכר דב רוקח תמך במועמד אחר, אך האדמו"ר מצשינוב רבי שמחה ישכר בער הלברשטאם תמך בו נחרצות, והוא נבחר לבסוף.

להנהגתו של הרב סופר הייתה אופוזיציה לוחמנית. מראשיה היה מנדל ראנד, מייסד שכונת בתי ראנד. העיתון קול מחזיקי הדת שתמך בו בתחילה, שינה לאחר מכן את מגמתו והצטרף למבקריו. לעומתם, האדמו"ר מצשינוב תמך בו באופן נחרץ.

בשנת תרע"ב התאחדו כולל ויז'ניץ, כולל אנטניא וכולל קוסוב לכולל מרכזי אחד. בעקבות האיחוד תבע הכולל המאוחד לקבל את כספי התרומות לארץ ישראל מכל דרום גליציה. כתגובה לכך הוציא ראח"ד סופר לאור קונטרס בשם "תשובה כהלכה", בו קבץ מכתבים מרבנים רבים בארץ ישראל ובאירופה הקובעים שהסכסוך נדרש להכרעה בבית דין בארץ ישראל, בניגוד לתביעתם של ראשי הכולל.
בין תומכיו החזקים בפרשה זו היה רבי אליעזר סג"ל מישל.

במלחמת העולם הראשונה מונה על ידי הקיסר פרנץ יוזף לרב צבאי בצבא האוסטרו-הונגרי.

בשנת תרפ"ח נבחר כיושב ראש לכינוס רבני גליציה שנערך בלבוב.

היה מיודד עם אדמו"רי בעלז, ואף נלווה לאדמו"ר רבי ישכר דב רוקח בפגישה עם אנשי השלטון,
כך למשל האדמו"ר מגור רבי אברהם מרדכי אלתר מזכיר במכתבו שקיבל את הסברו של הרב סופר לאי הצטרפותו של האדמו"ר מבעלז לאגודת ישראל.

פטירתו
------

נפטר בז' בסיוון תרצ"ז.
הרב יעקב אביגדור מבוריסלב הדפיס עליו ספר הספד בשם "איה סופר" בווריסלב תרצ"ז.

בנו משה שרייבר מילא את מקומו כנשיא כולל חבת ירושלים עד לפטירתו בכ"ה בניסן תשנ"ד. טרום מלחמת העולם השנייה עלה לארץ ישראל והתגורר בבני ברק בה כיהן גם כסגן ראש העיר.

לקריאה נוספת
------------

* מאיר וונדר, **אנציקלופדיה לחכמי גליציה**, חלק ג', ירושלים תשמ"ו, עמ' 1054.

קישורים חיצוניים
----------------

* אברהם יעקב זילברשלג, **"תורה וגדולה במקום אחד**, בתוך: **המבשר**, המוסף התורני, גיליון 0026 – פרשת חקת, ירושלים תשס"ט, עמ' כ'–כ"א, באתר אוצר החכמה

הערות שוליים
------------

1. ↑  יצחק אלפסי, **החסידות וארץ ישראל**, ירושלים תש"ע, עמ' 125-127.
2. ↑  רבי שמחה ישכר בער הלברשטאם, **דברי שמחה**, ניו יורק תש"כ, מכתבים ל"ח-נ"א.
3. ↑  **תשובה כהלכה**, דרוהוביץ, תרע"ב, באתר אוצר החכמה.
4. ↑  בהם נמנים גם בד"ץ כוללות החסידים בירושלים בראשות רבי ליפמן דוד שובקס, ובית הדין של הפרושים בראשות רבי צבי פסח פרנק.
5. ↑  ישראל יעקב קלפהולץ, **אדמו"רי בעלז** חלק ג' תל אביב תשל"ב עמ' רמא, שט.
6. ↑  **אוצר מכתבים**, מכתב ס', אוגסבורג תש"ז, עמ' 73.
**אברהם יונה יֶבנין** (מהרא"י; בכתיב יידי: **יעוונין**; בכתב לועזי: **Jewnin**; תקע"ג, 1813, פַּאריץ', פלך מינסק, האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה) – י"א בסיוון תר"ח, 12 ביוני 1848, גרודנה) היה חוקר תלמוד, נחשב לאחד מגדולי למדני גרודנה בזמנו.

ביוגרפיה
--------

נולד בשנת 1813 בעיירה פַּאריץ' (ברוסית: Паричи) שבפלך מינסק של האימפריה הרוסית, ברוסיה הלבנה (כיום במחוז הומל בבלארוס). בהמשך עבר לעיר גרודנה, שם חי כל שארית חייו. חרף מותו המוקדם (נפטר ב-1848, בגיל 35) נודע כלמדן מופלג.

חיבר הגהות לרמב"ם בשם "נימוקי מהרא"י", שנדפסו במהדורת ורשה 1882 של משנה תורה, וחידושים לספר המצוות לרמב"ם, שחלקם ראו אור במסגרת ספר הפירושים לספר המצוות "מחשבת משה" (וילנה, 1866). כן חיבר חיבורים על סדרי המשנה ועל התלמוד.

ליבנין היו ארבעה בנים: הרב נתן נטע והרב שמואל, שניהם מחברי ספרים ידועים. בן שלישי, הרב בצלאל, היגר לארצות הברית והטיף שם ליהודים לשמור על דתם וזהותם ובן רביעי, אריה לייב מביאליסטוק.

קישורים חיצוניים
----------------

* הרמן רוזנטל, פיטר ויירניק, ‏אברהם יונה יעוונין, במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
* אברהם יונה יבנין, בספרייה היהודית המקוונת (באנגלית)
* בן ציון אייזנשטדט, **"דור רבניו וסופריו", כרך ב'**, עמ' 22 (על בניו), באתר היברובוקס
* 'יבנין, ר' אברהם־יונה ב"ר יהושע', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), **יהדות ליטא**, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 53 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1251).
* **מחשבת משה**, וילנה, תרכ"ו-1866, באתר היברובוקס, **חלק שני**, באתר היברובוקס
* (Yiddish Leksikon, BETSALEL YEVNIN (EWNIN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007309119405171
* VIAF: 97226208
* WorldCat (עם VIAF): 97226208

 |
**פיטר ר. האנט** (באנגלית: **Peter R. Hunt**;‏ 11 במרץ 1925 – 14 באוגוסט 2002) היה עורך סרטים, מפיק טלוויזיה ובמאי. האנט היה ידוע בשל עבודתו על סדרת סרטי "ג'יימס בונד" וסגנון העריכה החדשני שלו.

ביוגרפיה
--------

**פיטר רוג'ר האנט** נולד בלונדון, אנגליה. דודו עבד בתעשיית הסרטים, ומצא עבורו עבודה בכמה מהם. האנט התחיל כעוזר עורך תחת אלכסנדר קורדה. הוא התגייס לצבא הבריטי בגיל 17 במטרה לעבוד ביחידת ההסרטה של הצבא הבריטי, אולם הפך לחייל רגלי שהשתתף בפלישת בעלות הברית לאיטליה ונלחם בקרב על מונטה קאסינו. הוא השתחרר מהצבא בדרגת סמל ראשון ב-1947, למד אמנות באוניברסיטת רומא ואז שב לאנגליה, שם הוא מצא עבודה בצוותי הסרטה (כ-clapper boy) באולפני דנהאם (Denham Studios).

האנט היה עורך משנה בסרט "האיש שצפה ברכבות" (The Man Who Watched Trains Go By) ב-1952, ולאחר מכן החל לעבוד כעורך ב"זר מוונוס" (Stranger From Venus) ‏(1954).

כעורך בסרטי "ג'יימס בונד" הראשונים, זכה להכרה בשל טכניקות עריכת הסרטים שלו, בהן השתמש בחיתוך מהיר, איפשר למצלמה לנוע במהלך הפעולה והכניס מרכיבים אחרים לתוך התמונה.

האנט שימש בסרטים בתור במאי משנה או במאי קטעי פעולה עד לבימוי הבכורה שלו, בסרט בונד השישי, "בשירות הוד מלכותה". הוא גם עבד עם הארי זלצמן ואלברט ברוקולי בסרט "Call Me Bwana" של בוב הופ משנת 1963, הסרט היחיד של חברת ההפקה של סרטי בונד, "EON Productions", שאינו סרט בונד. כן עבד עם זלצמן וכמה יוצאי סרטי בונד במותחן "תיק איפקרס", שלא יצא בחברת EON. האנט גם ביים מספר פרקים בסדרת הטלוויזיה הבריטית "המשכנעים" (1971), בה כיכבו טוני קרטיס וכן רוג'ר מור, שהיה כוכב בונד בהמשך. לאורך שנות ה-70 וה-80 ביים האנט מספר סרטי פעולה ומתח נוספים, בהם "זהב" (1974) ו-"Shout at the Devil" ‏(1976) בהם כיכב מור.

ב-14 באוגוסט 2002 מת האנט כתוצאה מאי-ספיקת לב בביתו בסנטה מוניקה, קליפורניה, בגיל 77.

פילמוגרפיה
----------

### במאי

* בשירות הוד מלכותה (1969)
* זהב (1974)
* Shout at the Devil ‏ (1976)
* Death Hunt ‏ (1981)
* Wild Geese II ‏ (1985)
* Assassination ‏ (1987)

### עורך

* זר מוונוס (1954)
* A Hill in Korea ‏ (1956)
* בדרך להונג קונג (1959)
* Sink the Bismarck ‏ (1960)
* The Greengage Summer ‏ (1961)
* On the Fiddle ‏ (1961)
* H.M.S. Defiant ‏ (1962)
* ד"ר נו (1962)
* Call Me Bwana ‏ (1963)
* מרוסיה באהבה (1963)
* גולדפינגר (1964)
* כדור הרעם (1965)
* תיק איפקרס (1965)
* אתה חי רק פעמיים (1967) (במאי משנה ועורך)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פיטר האנט** בוויקישיתוף

* פיטר האנט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* פיטר האנט, באתר AllMovie (באנגלית)
* פיטר האנט, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* ריאיון עם פיטר האנט

הערות שוליים
------------

1. ↑  "פיטר האנט, דברים לזכרו", telegraph,‏ 21 באוגוסט 2002
2. ↑  בתוך "ד"ר נו", IMDb
3. ↑  בתוך "רוסיה באהבה", IMDb
4. ↑  פיטר ר. האנט, 77, עורך ובמאי סרטי 007, דברים לזכרו, הניו יורק טיימס, 25 באוגוסט 2002

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 11013149
* BNE: XX1277045
* BnF: cb13895413g (data)
* GND: 122444841
* ISNI: 0000 0000 8077 1921
* LCCN: no98075780
* NKC: pna2008456646
* NTA: 071350829
* SNAC: w6z64272
* SUDOC: 160588316
* Trove: 1458943
* VIAF: 46946740
* WorldCat: lccn-no98075780

 |
**ישמעאל העכברי** היה מייסד כת יהודית בבבל, שנקראה "אל-עכבריה", שחי במאה ה-9. 

ישמעאל העכברי חי בימי הכליף אל-מעתצם. המידע עליו מגיע בעיקר מספרו של יעקב הקרקסאני הכותב עליו שהוא היה איש נלעג בעיני הסובבים אותו, נוטה לשגעון, שבגאוותו ביזה את ענן בן דוד וביקש לקראת מותו שיכתבו על קברו "רכב ישראל ופרשיו". כינויו מגיע מכך שהוא היה מהעיר עכברא. 

ישמעאל העכברי טען שאין להתייחס לקרי בתנ"ך אלא רק לכתיב. הוא גם תיקן את הטקסט המקראי במקום שהוא היה נראה לו מוקשה. בין השאר הוא קבע את השינויים הבאים:

* בפסוק המתאר את קין רוצח את הבל הוא הוסיף: "ויאמר קין אל הבל אחיו **קום נצא השדה** ויהי בהיותם בשדה ויקם קין אל הבל אחיו ויהרגהו"
* בפסוק "וכל העם רואים את הקולות" הוא תיקן "שומעים את הקולות"
* בפסוק על המן הוא תיקן: "ובני ישראל **י**אכלו את המן ארבעים שנה"
* בפסוק המונה את מספר בני לאה שירדו למצרים הוא תיקן מ"כל נפש בניו ובנותיו שלשים ושלש" ל"כל נפש בניו ובנותיו שלשים ו**שתיים**"

בנוסף, הוא קבע שראש חודש מתחיל משעת המולד, אפילו אם זה לפני השקיעה. בנוסף, הוא התיר לאכול דברים שהוכנו על ידי גויים באיסור בשבת. ישמעאל העכברי, כמו ראשוני הקראים, אסר אכילת בשר בגולה. 

שמואל אברהם פוזננסקי מסיק מייחסו לענן בן דוד שישמעאל העכברי לא היה קראי, בניגוד לעמדותיהם של אברהם בר גוטלובר ואברהם אליהו הרכבי שפוזננסקי כותב שהם ראו בישמעאל קראי. חגי בן-שמאי כותב באנציקלופדיה העברית כפוזננסקי שישמעאל העכברי לא היה קראי.

יעקב הקרקסאני ויהודה בן אליהו הדסי כותבים שחלק מדוגמאות השינויים של ישמעאל העכברי מופיעים כבר אצל השומרונים ובעקבות זאת נראה מדברי הדסי שהוא סובר שישמעאל העכברי הושפע בכל שינוייו מהשומרונים. אל-מקריזי כותב על הכת של ישמעאל, אל-עכבריה, בקצרה, שהם בטלו חלק מהלכות שבת ושינו דברים בתורה. יהודה בן אליהו הדסי מזכיר, לעומת זאת, רק את השינויים בתורה. אל-מקריזי אינו מבדיל בין הכת של ישמעאל לבין זו של מישויה אלעכברי, ורואה בכתות שלהם את אותה כת. בעקבותיו הלך צבי גרץ שכתב שהכת נטתה לכיוון השומרונים. זיהוי שתי כתות אלו ככת אחת אינה מקובלת על רוב החוקרים.

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  אברהם אליהו הרכבי, לקורות הכתות בישראל, ווארשא: דפוס י’ אלאפין, תרנ"ה-1895, עמ' 15-16
2. ↑  ספר בראשית, פרק ד', פסוק ח'
3. ↑  ספר שמות, פרק כ', פסוק י"ד
4. ↑  ספר שמות, פרק ט"ז, פסוק ל"ה
5. ↑  ספר בראשית, פרק מ"ו, פסוק ט"ו
6. 1 2 3  שמואל אברהם פוזננסקי, **עכברא**, בתוך אנציקלופדיה אוצר ישראל (איזנשטין, יהודה דוד, עורך), כרך ח', תשי"ב, עמ' 63, באתר היברובוקס
7. ↑  חגי בן-שמאי, קראים, האנציקלופדיה העברית, כרך ל', עמ' 37
8. ↑  **אשכול הכפר**, גוזלוו, 1836, פרק צ"ז, באתר היברובוקס
9. ↑  יורם ארדר, ישראל בחוגי הקראות הקדומה לאור הלכותיו של מישויה אלעכברי, ציון, תשנ"ה, עמ' 38, הערה 9
10. ↑  ד"ר צבי גרץ, **דברי ימי ישראל**, כרך ג', הוצאת יזרעאל, תרצ"ו, 1936, עמוד 216-217
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
רבי **אברהם יוסף אש** (ה'תקע"ג, 1813 - כ"ה באייר ה'תרמ"ח, 6 במאי 1888) היה רב אורתודוקסי-אמריקאי ממוצא פולני.

ביוגרפיה
--------

נולד בסמיאטיץ', פולין. היגר לארצות הברית בשנת 1852 וייסד עם קבוצת חברים בניו יורק את בית המדרש האורתודוקסי הראשון של יוצאי פולין (ברחוב פרל פינת סנטר) שנקרא מאוחר יותר "בית המדרש הגדול". שנים ספורות לאחר מכן (1860) בחרו בני הקהילה רב, הוא התמודד למשרה ונבחר, אף שלא הייתה לו סמיכה לרבנות והיתר הוראה. פרש לזמן קצר בניסיון להתפרנס כסוחר, אך נכשל וחזר לשמש כרב. עם השנים צבר ניסיון כרב, וידע הלכתי סביר שאפשר לו לפסוק בשאלות הלכתיות פשוטות, ובהיעדר סמכות הלכתית גבוהה יותר, הוא קנה לו מעמד של רב ראשי. למרות מעמדו בקהילה, גופים עתירי כח כמו שוחטי וקצבי העיר לא ראו בו סמכות ופסקו לעצמם דרך קבע בשאלות הלכתיות שהתעוררו.

בשנות ה-70 של המאה ה-19 ניהלו נגדו הרבנים יוסף משה אהרנסון ויודל מיטלמן מחלוקת גדולה, מחלוקת זו לא צלחה והם נאלצו לעזוב את הקהילה. למרות זאת לא הייתה הרבנות יציבה בידיו, חוגים אורתודוקסיים ראו בו רב בלתי מספק, והוא לא הצליח להשליט משמעת כוללת על הקהילה ההולכת וגדלה. תנאים אלו הובילו מיד לאחר פטירתו לחיפוש ומינוי "רב כולל" לניו יורק, הרב יעקב יוסף.

בזמנו נוצרו מסילות הרכבת בעיר ניו יורק והגיע רב חדש לארצות הברית וטען שמותר לקנות כרטיסים מערב שבת ולעלות לרכבת בשבת וזאת לפי מה ששמע מרבי יצחק אלחנן ספקטור הרב מקובנא שברוסיה להתיר ופרסם כן בעיתונים, אך הרב אש דחה את הדברים משום מראית העין של חילול שבת בפני ההמון, ולאחר מכן חזר בו הרב מקובנא והורה להחמיר. 
הוביל מחאה כנגד הנוהג שרווח אז לאפשר לרבנים רפורמים לנאום גם בקהילות האורתודוקסיות, מחאה זו החלה בעקבות נאומו של הרב הרפורמי קאופמן קוהלר בבית המדרש החרדי של יוצאי סובאלק ביום שבת 12 ביולי 1884.

הרב אש נפטר בניו יורק בכ"ה באייר ה'תרמ"ח, 6 במאי 1888. מיד לאחר פטירתו הוקמה "אגודת הקהלות באמריקא" והחל תהליך החיפוש אחר רב כולל לניו יורק.

קישורים חיצוניים
----------------

* "אש, אברהם יוסף", יהודה דוד אייזנשטיין (עורך), אנציקלופדיה אוצר ישראל, ניו יורק: פרדס, תשי"ב, חלק ב, עמודים 246–247, באתר היברובוקס
* יהודה דוד אייזנשטיין וכורש אדלר, ‏אש, אברהם יוסף, במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
* בן ציון אייזנשטט, **דורות האחרונים - ספר ראשון (א-ו)**, ניו יורק תרע"ג, עמ' 44, באתר היברובוקס
* יהודה דוד אייזנשטיין, **אוצר זכרונותי**, ניו יורק תר"צ, עמ' 20 ואילך (ולאורך כל הספר), באתר היברובוקס

הערות שוליים
------------

1. ↑  תאריך זה 6 במאי 1888, מופיע כן בספר דורות האחרונים (עמ' 44) וכן באוצר ישראל (עמ' 246), אך תאריך זה אינו עולה יפה אם תאריך הקמת אגודת הקהלות באמריקא שהוקמה לאחר פטירתו
2. ↑  מאוחר יותר ברחוב מאט מס. 83. הקהילה נפרדה כעבור שנים ספורות, והרב אש המשיך לכהן כרבו של הפלג שהמשיך ב"בית המדרש הגדול".
3. ↑  ברחוב פורסיית' פינת גרנד, בשנים מאוחרות יותר עבר בית המדרש לרחוב קלינטון ואחר כך למשכנו ברחוב לודלוב 69.
4. ↑  אוצר ישראל (אייזנשטיין) עמ' 246
5. ↑  וישנם שאומרין בי"ב באייר התרמ"ז
**פיטה ניקולאס טאופטופואה** (באנגלית: **Pita Nikolas Taufatofua**; נולד ב-5 בנובמבר 1983) הוא לוחם טאקוונדו טונגי-אוסטרלי המתחרה בקטגוריית המשקל של 80 ק"ג ומעלה. טאופטופואה הוא גם מחליק סקי למרחקים.

קריירה
------

טאופטופואה נולד באוסטרליה, אך גדל בטונגה, והחל להתאמן בטאקוונדו בגיל 5. הוא נכשל בשני ניסיונותיו הראשונים להשתתף במשחקים האולימפיים, בתחרויות שנערכו לקראת אולימפיאדת בייג'ינג (2008) ואולימפיאדת לונדון (2012).

גם דרכו לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) לא הייתה פשוטה. הוא סבל מפציעה שכללה שישה שברים ושלושה קרעים ברצועות, ובמשך שלושה חודשים היה מרותק לכיסא גלגלים.
לקראת המשחקים השתתף בטורניר הקדם-אולימפי של אוקיאניה, וניצח במפתיע בקרב הגמר את הניו זילנדי דאפיד סנדרס, שדורג במקום ה-15 בעולם. בעקבות ניצחונו, הבטיח את השתתפותו במשחקים, והיה ללוחם הטאקוונדו הראשון שמייצג את טונגה במשחקים האולימפיים. כדי לממן את הגעתו, נעזר במימון המונים. הוא נבחר לשאת את דגל ארצו בטקס הפתיחה, ומשך תשומת לב בהופעתו, כשלבש רק חצאית טאוואלה מסורתית, ופלג גופו העליון היה משוח בשמן.

במשחקים עצמם הובס בשמינית הגמר על ידי האיראני סג'ד מרדאני בתוצאה 16-1 והודח.

לקראת אולימפיאדת פיונגצ'אנג החל להתאמן בסקי למרחקים וב-20 בינואר 2018 דווח על הכללתו במשחקים. הוא נשא פעם נוספת את דגל המשלחת והופיע שוב כשפלג גופו העליון ערום למרות הטמפרטורה הנמוכה. בתחרות הסקי למרחקים סיים במקום ה-114 מתוך 118 מתחרים.

לטאופטופואה תואר בהנדסה, ונכון לשנת 2016 לומד לתואר שני בתחום. במקביל, הוא עובד כיועץ נוער, ומאז גיל 18 גם עסק בדוגמנות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פיטה טאופטופואה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פיטה טאופטופואה
* פיטה טאופטופואה, ברשת החברתית פייסבוק

* פיטה טאופטופואה, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* פיטה טאופטופואה, ברשת החברתית אינסטגרם

* פיטה טאופטופואה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי

* פיטה טאופטופואה, באתר olympedia.org

* פיטה טאופטופואה, באתר התאחדות הקאנו הבין-לאומית
* פיטה טאופטופואה באתר אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
* Matangi Tonga,‏ "Painful road to Rio", פיג'י טיימס, 4 באוגוסט 2016
* Chiara Palazzo,‏ "?Opening Ceremony: Who is Tonga's bare-chested flag bearer", דיילי טלגרף, 6 באוגוסט 2016
* אמיר ענבר, פיטה טאפטופואה, הכוכב חסר החולצה מריו, מגיע למשחקי החורף, באתר הארץ, 25 בינואר 2018

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 2503152140026611100009
* WorldCat: viaf-2503152140026611100009

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
הרב **אברהם יעקב גרשון לסר** (בכתיב יידי: **לעססער**; כ"ג בכסלו ה'תקצ"ד, 5 בדצמבר 1833 - ליל יום הכיפורים, י' בתשרי ה'תרפ"ה, 7 באוקטובר 1924) היה רב ליטאי-אמריקאי. רבן של כמה עיירות בליטא ואחר כך רב בשיקגו ובסינסינטי ונשיא אגודת הרבנים דארצות הברית וקנדה.

ביוגרפיה
--------

נולד לרב עזריאל מאיר לסר בעיירה מיר, למד בישיבת מיר ואחר כך בישיבתו של רבי גרשון תנחום ממינסק. היה תלמידם המובהק של רבי יוסף המו"צ מקלצק ושל רבי שמואל אביגדור תוספאה מקרלין, שאף העניק לו סמיכה לרבנות. הוא נסמך לרבנות גם על ידי רבי יוסף רייזין מסלונים ורבי יחיאל הלר מחבר "עמודי אור", רבי יצחק אלחנן ספקטור ורבי יהושע יצחק שפירא (ר' אייזיל חריף) מסלונים.

בשנת ה'תרכ"א, 1861, קיבל משרת רבנות ראשונה באמסטיבאווה (Мсцібава) שבפלך גרודנו, ואחריה כיהן בהאלינקה (בלא') שליד סובאלק, בהורודוק הסמוכה לוולוז'ין ובלודווינוב (אנ') שבפלך סובאלק.

הוא הוזמן בידי בני עירו שהשתקעו בארצות הברית לבא לכהן כרבם, ובשנת ה'תרמ"ב, 1882, היגר לארצות הברית והתמנה כרבן של קהילות בית המדרש הגדול ו"בני יעקב" בשיקגו. בשנת ה'תרנ"ח, 1898, נקרא לכהן כאב"ד סינסינטי. הוא עבר לעיר וכיהן כרבן של שלוש קהילות של יוצאי רוסיה ופולין, קהילות "בית תפילה". הוא היה מראשוני הרבנים הבכירים שהגיעו לארצות הברית, והיה שותף לייסוד אגודת הרבנים דארצות הברית וקנדה ונשיאה הראשון של האגודה (תרס"ב, 1902) בתור זקן הרבנים האורתודוקסים בארצות הברית. לאחר שהתפטר מתפקידו זה, מונה לנשיא הכבוד של האגודה. השתתף גם בייסוד "עזרת תורה".

מלבד ספריו, פרסם הרב לסר מחידושי תורתו במאסף התורני "בית ועד לחכמים".

הוא נפטר בליל יום הכיפורים, י' בתשרי ה'תרפ"ה, 7 באוקטובר 1924.

לאחר פטירתו החליף אותו ברבנות קהילות "בית תפילה", הרב בצלאל אפשטיין.

מספריו
------

* ****אהל מועד****, שיקגו-ורשה, תרנ"ז
* ****באחרית הימים****, שיקגו-ורשה, תרנ"ז

לקריאה נוספת
------------

* אנציקלופדיה של הציונות הדתית, כרך ג', ירושלים תשכ"ה, עמ' 244–245

קישורים חיצוניים
----------------

* בן-ציון אייזנשטט, לעסער, הרב אברהם יעקב גרשון, **דור רבניו וסופריו**, תרנ"ה-תרס"ה, חלק ה, עמודים 67–68, באתר היברובוקס
* שמואל נח גוטליב, ****אהלי שם****, פינסק תרע"ב, עמ' 309, באתר היברובוקס
* "לֶּעסֶער, (אברהם) יעקב גרשון", יהודה דוד אייזנשטיין (עורך), אנציקלופדיה אוצר ישראל, ניו יורק: פרדס, תשי"ב, חלק ו, עמודים 62–63, באתר היברובוקס
* **הרב אברהם יעקב גרשון לעסער עליו השלום**, בתוך: אפריון, כרך ב' תרפ"ה, באתר היברובוקס
* אשר זלקא ראנד (עורך), "הרב ר' אברהם יעקב גרשון לעססער זצ"ל", **תולדות אנשי שם** ח"א, ניו יורק, תש"י, עמ' 80, באתר היברובוקס
* מ. צינוביץ, **רבנים ילידי מיר גדולי־התורה בחו"ל**: הרב ר' אברהם יעקב לסר, בתוך: ספר מיר, ירושלים תשכ"ג, 433–434 (ספר יזכור לקהילת מיר, בספריית העיר ניו יורק תמונה מס. 221)
* עוד מידע וקישורים אודותיו באתר "kevarim.com"

הערות שוליים
------------

1. ↑  **לוח היובל של עזרת תורה**, ניו יורק תרצ"ו, באתר היברובוקס.
2. ↑  **חדשות מעולמו של ישראל סבא**, אפריון, קובץ שני, תרפ"ה, 1924–1925 עמ' 151, באתר היברובוקס

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007309238305171
* ISNI: 0000 0004 0247 5253
* LCCN: no2007090467
* VIAF: 298063059
* WorldCat: viaf-298063059

 |
צינורות פלדה
צינור גמיש מגולגל
**צינור** הוא כלי חלול בדרך כלל בצורת גליל, המשמש להעברת נוזלים או גזים ממקום למקום. הצינור יכול להיות מיוצר מפלדה, בטון, נחושת, עץ, זכוכית, חומרי פלסטיק כמו פי וי סי, פוליאתילן, ועוד. הצינור יכול להיות גם מורכב ממספר שכבות וחומרים שונים כמו פלדה ובטון, פלדה וטפלון וכדומה. הצינורות משמשים למערכות הובלת מים, מערכות אינסטלציה, השקיה ועוד.

כבר בתקופות קדומות הרומאים ידעו להשתמש בצנרת עשויה מבטון וגם צנרת מעופרת אך לא היו להם נוסחאות או כללי חישוב של עובי הדופן.

הענף המטפל בצנרת בקוטר קטן למבנים ובצנרת הספקה בתחום העירוני או הכפרי כמו גם קווי הספקת מים וניקוז נקרא שרברבות. צנרת זו נמצאת בתחום ההנדסה האזרחית.

ראו גם
------

* צנרת תעשייתית
* צינור השקיה
* צינור נפט
* שרברבות

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צינור** בוויקישיתוף
* עידו גנדל, איך זה עובד: צנרת ביתית, באתר ynet, 11 ביוני 2012

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007550920605171
* BNE: XX527166
* GND: 4050395-1
* LCCN: sh85102328
* NDL: 00569016
* NKC: ph184917

 |