recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**יוהנס לגראן** (בצרפתית: **Johannes Legrant**, פעל בין השנים 1420 ל-1440 בקירוב) היה מלחין צרפתי מן האסכולה הבורגונדית בראשית תקופת הרנסאנס.

אין הרבה מידע ודאי לגבי חייו וכרגיל אצל מלחינים מראשית המאה ה-15, יש בעיות זיהוי ברשומות הקיימות. בשנים 1423 ו-1424 כיהן אולי ככומר בסן וינסנט בסואניה, מכללה כנסייתית עם בית ספר פעיל למוזיקה. ברשומות הקתדרלה של אנטוורפן נזכר אדם בשם "הר יאן לה גראנט", שהיה שם כזמר בשנים 1441-1443, וייתכן שגם זה היה יוהנס לגראן.

כל המוזיקה של לגראן ששרדה עד ימינו היא ווקאלית. סגנונו קרוב לזה של האסכולה הבורגונדית המוקדמת ויש בו דמיון לחלק מיצירותיהם המוקדמות של גיום דופאי וז'יל בנשואה; ההשפעה יכלה להיות בשני הכיוונים. לגראן כתב קווים מלודיים אלגנטיים כדרך הבורגונדים והשתמש בצורות החילוניות שהיו טיפוסיות להם: הרונדו והבלדה. גם האימיטאציה תופסת מקום חשוב בכתיבתו.

נוסף למוזיקה החילונית שלו - ארבעה רונדו ובלדה - שרדו ארבע יצירות דתיות, הכוללות שני פרקי גלוריה, לשניים ושלושה קולות, וקרדו בשלושה קולות.

לא ידוע אם יוהנס לגראן היה קרוב משפחה של גיום לגראן, מלחין נודע קצת יותר מתקופתו של יוהנס. לגבי הבלדה היחידה שיוחסה ליוהנס הועלתה גם האפשרות שהיא נכתבה על ידי גיום, על סמך מאפיינים סגנוניים.

מראי מקום
---------

* Craig Wright/Sean Gallagher: "Johannes Legrant", Grove Music Online, ed. L. Macy (Accessed January 23, 2008), (subscription access)

* קרייג רייט/שון גאלאגר: "יוהנס לגראן", מילון גרוב המקוון, עורך ל. מייסי.

קישורים חיצוניים
----------------

* יוהנס לגראן, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* יוהנס לגראן, באתר Discogs (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Wright/Gallagher: Grove online
2. ↑  Wright/Gallagher: Grove online

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007288551105171
* BnF: cb13896498x (data)
* GND: 134442113
* ISNI: 0000 0000 8960 0168
* LCCN: no96040051
* MusicBrainz: cfc212b4-cbc8-45ca-a7a0-8d094182594f
* SUDOC: 142492140
* VIAF: 14364780
* WorldCat: lccn-no96040051

 |
**יינדז'יך טרפישובסקי** (בצ'כית: **Jindřich Tripišovský**; נולד ב-27 בפברואר 1976) הוא מאמן כדורגל צ'כי המאמן את סלביה פראג.

קריירת אימון
------------

ביולי 2011 מונה טרפישובסקי למאמן Horní Měcholupy מהליגה הצ'כית הרביעית, ובתום העונה העלה אותה לליגה השלישית.

ביוני 2013 מונה למאמן ויקטוריה ז'יז'קוב מהליגה השנייה.

ביולי 2015 הצטרף לסלובן ליברץ מליגת העל הצ'כית, ובשתי העונות וחצי שאימן אותה - הגיעה הקבוצה למקומות השלישי והתשיעי.

בדצמבר 2017 מונה למאמנה של סלביה פראג. תחתיו הפכה הקבוצה לקבוצה החזקה בליגה, כשהיא זוכה בשלוש אליפויות רצופות, שלושה גביעים וסופרקאפ אחד, ומשלימה טרבל ודאבל. הקבוצה גם הצליחה במישור האירופי, כשבעונת 2019/2020 הצליחה להעפיל לשלב הבתים של ליגת האלופות, ובעונות 2018/2019 ו-2020/2021 הגיעה עד לשלב רבע הגמר בליגה האירופית.

את עונת 2020/2021 השלימה הקבוצה עם אליפות ללא הפסד, ואף קבעה שיא היסטורי בליגה עם 54 משחקים ברציפות ללא הפסד בשנים 2020–2021.

תארים
-----

סלביה פראג
* אליפות צ'כיה (3): 2018/2019, 2019/2020, 2020/2021
* הגביע הצ'כי (3): 2017/2018, 2018/2019, 2020/2021
* הסופר קאפ הצ'כי (1): 2019

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יינדז'יך טרפישובסקי** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Slavia už má náhradu za Šilhavého. Trenérem jmenovala Tripišovského". *idnes.cz*. נבדק ב-2017-12-22.
2. ↑  "NEPORAŽENÍ 582 dnů. Série, na kterou se nezapomene". *Slavia.cz*. נבדק ב-17 באוקטובר 2021. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: hka20201097266
* VIAF: 695160978142217940000
* WorldCat (עם VIAF): 695160978142217940000

 |
**סן אנטון אם ארלברג** (בגרמנית: **St. Anton am Arlberg**) היא עיירה במדינת טירול שבמערב אוסטריה. זהו גם שמו של אתר הסקי הצמוד לעיירה. סן אנטון נמצאת על גדות נהר רוזאנה (Rosanna), וכן על מסלול מסילת הרכבת הראשית, המקשרת בין אוסטריה ובין שווייץ. היא שוכנת בגובה של 1,340 מטרים מעל פני הים. אוכלוסייתה מונה כ-2,600 תושבים (נכון ל-1 בינואר 2010).

מועדון הסקי הראשון בסן אנטון, "ארלברג סקי קלאב" (Arlberg Ski Club), נוסד בשנת 1901, ובית הספר הראשון ללימוד גלישה הוקם בשנת 1921.

אתר הסקי
--------

סן אנטון נחשב לאחד מאתרי הסקי המפורסמים בעולם, והוא אירח את אליפות העולם בסקי אלפיני בשנת 2001. מרחב הגלישה של סן אנטון מחובר ישירות לאתרים סן כריסטוף (St. Christoph) ושטובן (Stuben), ובסקי פס המורחב כלולים גם האתרים לך (Lech) וצורס (Zurs). 

הנקודה הגבוהה ביותר באתר היא פסגת ואלוגה (Valluga)‏, אשר גובהה עומד על 2,811 מטרים מעל פני הים. אורך המסלול הארוך ביותר בו הוא 10.2 ק"מ (מפסגת ואלוגה לסן אנטון).

בסך הכל, כולל מרחב הגלישה של ארלברג כ-460 קילומטרים של מסלולים לכל הרמות, ו-85 מעליות. 180 ק"מ מתוך המסלולים הללו מיועדים לגלישת פרירייד, על כן השלג בהם אינו מהודק. נוסף לכך, האזור סביב סן אנטון ידוע במרחבי האוף פיסט הרבים שבו, ובתוואי שטח מאתגר, אשר מהווה יעד אטרקטיבי בעיקר עבור גולשים מתקדמים. 

העיירה נמצאת בעמק הממוקם בין שני רכסים, ושלושה רכבלים מובילים ממנה את הגולשים לפסגות שונות: גמפן (Gampen), גלציג (Galzig) ורנדל (Rendl). האזור של רנדל כולל בעיקר מסלולים כחולים (מסלול כחול משמעותו שמבחינת קושי הגלישה הוא מתאים לאנשים ברמה של מתחילים עד בינוניים. המסלול רחב מספיק כדי שהגולש יוכל לגלוש לרוחב המסלול ולא בכיוון הירידה, דבר שמאט את מהירות הגלישה, כמו כן הזווית של המסלול לא מאוד חדה) אך יש ממנו גם מסלול אדום (משמעות מסלול אדום?[דרושה הבהרה]) ארוך במיוחד, המוביל חזרה לסן אנטון. יש ברנדל גם פארק שלג, הכולל שפע מתקנים לגולשי פריסטייל. לגולשים מתקדמים מומלץ להעפיל עם מדריך לפסגת הוולוגה ולחקור את מרחבי האוף פיסט בדרך לצורס.

אפרה סקי
--------

סן אנטון ידועה כעיירה תוססת עם תרבות אפרה סקי מפותחת. כבר משעות אחר הצהריים המוקדמות מתחילים הברים המקומיים להתמלא, ובעיירה יש גם מועדונים בהם המסיבות נמשכות לתוך השעות הקטנות של הלילה. שניים מהמוסדות המוכרים ביותר בסן אנטון הם ה-"Mooserwirt" וה-"Krazy Kangaroo", שני ברי אפרה סקי אשר ממוקמים זה מול זה, במסלול המוליך את הגולשים חזרה לעיירה. השתייה והריקודים בהם נמשכים מדי יום ביומו גם אחרי שקיעת החמה, ולאחריהם נאלצים הגולשים לגלוש בזהירות חזרה לעיירה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סן אנטון** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של סן אנטון
* ליאת בן צור, ‏אתר הסקי סנט אנטון - גן עדן לגלישה אתגרית, באתר GoTravel
* הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה באוסטריה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007533466805171
* GND: 4196372-6
* LCCN: no95037552
* VIAF: 137503956
* WorldCat: lccn-no95037552

 |
איור של הגולגולת.
**ייסנגריניה** (שם מדעי: ***Ysengrinia***) הוא סוג נכחד של טורף ממשפחת כלבי הדוב, אשר חי בתחילת המיוקן באירופה (שם התגלה בצרפת, ספרד וגרמניה), אמריקה הצפונית, בעיקר בנברסקה ואולי גם בדרום-מערב אפריקה בנמיביה. שרידים נוספים מיפן ומקזחסטן נחשבים לשייכים לסוגים קרובים.

הסוג הוגדר בשנת 1858 בידי החוקר האמריקאי ג'וזף ליידי. בסוג זה כלולים 4 מינים. שם הסוג נקרא על שם הדמות הספרותית של הזאב ייסנגרימוס (אנ') מהספר ריינארד השועל (אנ').

יונק זה הגיע עד לממדים של דוב חום במשקל של 200 קילוגרם והוא הזכיר מעט דוב. עם זאת הוא היה קל יותר ובעל רגליים ארוכות מותאמות לריצה לטווח קצר. ייתכן שהנקבות היו נמוכות מהזכרים ב-30 סנטימטרים בערך. הייתה לו גולגולת קצרה וחסונה בעלת ניבים בולטים ורחבים שהיו יכולים לנגוס בעוצמה רבה ומאחוריהם היו שיניים טוחנות בעלות בסיס חזק, בייחוד בלסת התחתונה שהיו חזקות עוד יותר מהטוחנות העליונות.

הסוג היה טורף-על חזק ומאיים שיכל לטרוף את מרבית החיות במישורים, אם הוא ארב להם ממחבוא. ייתכן שהוא היה אוכל נבלות שהשתמש בלסתותיו החזקות לפצח עצמות.

במראהו הוא דמה לפסאודוקיון מאירואסיה ואמריקה הצפונית והוא השתייך לקבוצת יונקים טורפי על במשך המיוקן שהפיצו את עצמם לאורך היבשות בהצלחה. הוא כנראה עבר במשך המיוקן דרך גשר ברינגיה לאמריקה הצפונית, שם התפתח המין *Ysengrinia americanus*. ייתכן שסוג זה התפתח לסוגים גדולים יותר כמו האמפיקיון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ייסנגריניה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
גנרל **יוהנס מאייר** (בגרמנית: **Johnannes Mayer**;‏ 6 בספטמבר 1893 – 7 באוגוסט 1963) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

מאייר נולד ב-6 בספטמבר 1893 בפריטצוואלק, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1915 במהלך מלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-42 (פומרניה ה-5 - מוריץ, נסך אנהלט-דסאו), ולחם בשורותיו במהלך המלחמה. על פעולותיו בקרבות קיבל מאייר את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה נשאר מאייר ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1928 הועלה לדרגת האופטמן, ולאחר מכן יצא ללימודי כלכלה והנדסה, ובשנת 1935 הועלה לדרגת מיור. בשנת 1937 הועלה מאייר לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באוקטובר 1938 מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-65.

### מלחמת העולם השנייה

במהלך המערכה בפולין שהה מאייר עם גדודו כחלק מהדיוויזיה המוטסת ה-22 בחזית המערבית, וב-6 בפברואר 1940 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-501. במהלך המערכה על צרפת לחם מאייר עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה ה-290 במסגרת הקורפוס ה-38, ולאחר מכן במסגרת הקורפוס ה-18, וב-1 באוקטובר 1940 הועלה לדרגת אוברסט. במהלך מבצע ברברוסה לחם מאייר עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה ה-290 במסגרת הקורפוס ה-1, וב-13 בספטמבר 1941 הוא קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-16 בינואר 1942 מונה מאייר למפקד חטיבת לוחמה בשלג, וב-22 במרץ 1942 מונה למפקד הדיוויזיה ה-329. ב-1 באפריל אותה הועלה מאייר לדרגת גנרל מיור, וב-1 בפברואר 1943 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-13 באפריל 1944 קיבל מאייר על פעולותיו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-16 ביולי אותה שנה נפצע מאייר באורח קשה באחד הקרבות. ב-23 באוגוסט 1944 קיבל מאייר את תוספת החרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-21 בדצמבר קיבל את הפיקוד על הקורפוס ה-10 למשך שבוע. ב-15 בינואר 1945 מונה מאייר למפקד הקורפוס ה-2 שהיה מכותר בכיס קורלנד, אולם ב-1 באפריל פרש מתפקידו לאחר שנאלץ להתאשפז שוב בבית חולים בעקבות פציעתו.

### לאחר המלחמה

לאחר המלחמה התגורר מאייר בהמבורג ועבד כמהנדס תעשייתי, וב-7 באוגוסט 1963 מת והוא בן 70 שנים.

קישורים חיצוניים
----------------

* יוהנס מאייר באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
**יוהנס קרל לודוויג ריכרד פון אבן** (בגרמנית: **Johannes Karl Louis Richard von Eben**;‏ 24 בפברואר 1855 – 30 ביוני 1924) היה גנרל גרמני שפיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה.

ביוגרפיה
--------

### תחילת הקריירה

פון אבן נולד ב-24 בפברואר 1855 לפרדיננד וילהלם פון אבן שהיה בעל אחוזה ולאגנס לבית מונו דה פרוידוויל, בממלכת פרוסיה. בשנת 1873 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה, ובשנת 1912 מונה למפקד הדיוויזיה ה-30.

### מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון אבן מפקד הדיוויזיה ה-30 שהייתה חלק מהקורפוס ה-15 שהיה חלק מהארמייה השביעית ולחם בחזית המערבית. הדיוויזיה בפיקודו השתתפה בבלימת הכוחות הצרפתיים שפלשו לאלזס במסגרת קרב מילוז, ולאחר מכן השתתפה בקרב לורן שנערך באוגוסט 1914, שבו בלמו הארמייה השביעית והארמייה השישית את המתקפה הצרפתית, תוך שימוש בטקטיקת נסיגה ומשיכת הכוחות התוקפים לעמדות הגנה מוכנות מראש. ב-2 בספטמבר 1914 הועבר פון אבן לפקד על קורפוס המילואים ה-10 שהשתייך לארמייה השנייה, במקום גנרל גינטר פון קירכבך שנפצע במהלך קרב סן קנטן, והשתתף עמו בקרב על המארן. ב-11 ביוני 1915 מונה למפקד הקורפוס ה-1 שהשתייך לארמייה ה-12, ולחם עמו במתקפת גורליצה-טרנוב. ביולי 1915 כבש פון אבן את ביאליסטוק, ובספטמבר חבר להארמייה העשירית וכבש עימה את וילנה, ובאוקטובר כבש בסיוע פלגת הארמייה D - שולץ את דינבורג.

ביוני 1916 השתתף תחת פיקוד הארמייה האוסטרו-הונגרית השנייה בבלימת מתקפת ברוסילוב, ועל הצלחתו בקרבות קיבל ב-7 באוקטובר 1916 את העיטור פור לה מריט. ב-10 ביוני 1917 מונה פון אבן למפקד הארמייה התשיעית במקום גנרל רוברט קוש שחזר לפקד על הקורפוס ה-52, ופיקד עליה בקרבות כנגד הרומנים. ב-22 בספטמבר 1917, קיבל פון אבן תוספת עלי אלון לעיטור הפור לה מריט. ב-9 ביוני 1918 הועבר פון אבן למפקד פלגת הארמייה A באלזס, אך המשיך לפקד על הארמייה התשיעית שהועברה לחזית המערבית ב-19 ביוני, עקב מחלתו של מפקדה גנרל פריץ פון בלו.

לאחר שביתת הנשק בנובמבר 1918 הסיג פון אבן את כוחותיו אל מעבר לריין לכיוון וירטמברג. ב-14 בפברואר 1919 פרש פון אבן מהצבא ושב לביתו.

פון אבן נפטר בבאודיטן ב-30 ביוני 1924 והוא בן 69 שנים.

עיטורים
-------

* מסדר העיט האדום עם עלי אלון
* פור לה מריט עם עלי אלון
* מסדר הכתר של וירטמברג

ראו גם
------

* הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוהנס פון אבן** בוויקישיתוף
* Johannes von Eben na stranici Prussian Machine באנגלית
* Johannes von Eben na stranici Deutschland14-18.de בגרמנית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1037372506
* VIAF: 304938017
* WorldCat: viaf-304938017

 |
מודעת פרסום מ 1937 להפלגה בספינה פולוניה
**מ. דיזנגוף ושות' בע"מ** היא חברת ספנות שנוסדה בתקופת השלטון  העותמאני בארץ ישראל על ידי ראש העיר הראשון של תל אביב, מאיר דיזנגוף, כאחת מיוזמותיו העסקיות הפרטיות, וממשיכה להתקיים עד ימינו כסוכנת של חברת צים.

היסטוריה
--------

בנוסף לתפקידיו הציבוריים היה מאיר דיזנגוף פעיל גם בתחום העסקי. ב-1904 ייסד עם חברו זאב גלוסקין את חברת "גאולה" לרכישת קרקעות, ובמקביל עסק בייבוא מכונות, והקים חברה לשירות עגלות מכניות במקום הדיליז'נס הנמשך על ידי סוסים, לצורך הובלת נוסעים לירושלים ולמושבות. דיזנגוף הקים בשנת 1905 בשותפות עם אנשי עסקים נוספים, היינץ ר. גרץ, מאיר אריסון (אביו של תד אריסון), ור' מלץ, חברת ספנות שנקראה על שמו - מ. דיזנגוף ושות' בע"מ. 

החברה עסקה בספנות, שימשה כסוכנת של חברות ספנות אחרות, ובעסקי מסחר, יבוא ויצוא. על פי הסכם השותפים, עם פטירתו של אחד מהם, יעבור חלקו לשאר השותפים. מאיר דיזנגוף נפטר ראשון בשנת 1936, אחריו נפטרו שנים מן השותפים האחרים. היינץ גרץ שנותר אחרון בחיים היה לבעלים היחיד של החברה, אך היא המשיכה להיקרא בשמה המקורי, מ. דיזנגוף. 

בשנות ה-30 הייתה החברה הסוכנת של אוניית הנוסעים הגדולה "פולוניה", שהפליגה אחת לשבועיים מנמל קונסטנצה בחוף הים השחור ברומניה דרך איסטנבול ופיראוס לנמל חיפה וחזור. בספינה זו הגיעו לארץ ישראל רוב עולי העלייה החמישית מפולין.

החברה נעשתה לאחת מסוכנויות הספנות המבוססות בארץ וייצגה חברות ספנות ומסחר גדולות מכל העולם. בשנת 1950 רכשה החברה בארצות הברית שלוש ספינות ישנות בנות כ- 30 שנה. לאחת מהן קרא היינץ גרץ בשם "אברהם גרץ", על שמו של אביו. בשנת 1952 הייתה הספינה "אברהם גרץ" מעורבת בפרשה שעוררה הד תקשורתי רב בישראל ובעולם, כאשר אדן גרץ, בנו של היינץ גרץ השתלט על הספינה במימי ארצות הברית ואיים להטביע אותה על אנשיה, אם אביו היינץ גרץ לא יתמנה לשר התחבורה של מדינת ישראל. 

### בבעלות צים

זמן קצר לאחר מכן רכשה חברת "צים" את חברת הספנות מ. דיזנגוף על שלוש אניותיה והסוכנויות שלה והיא ממשיכה להפעיל אותה בשמה המקורי מ. דיזנגוף. 

בתקופה שלאחר מלחמת סיני העבירה מדינת ישראל סחורות ומטענים מאפריקה ואסיה דרך תעלת סואץ לחיפה וחזור, על גבי ספינות זרות שלא הניפו את דגל ישראל. אחת הספינות הייתה הספינה הדנית "אינגה טופט" שנחכרה על ידי חברת הספנות דיזנגוף. הספינה נעצרה על ידי שלטונות מצרים ביוני 1959 ומטענה הוחרם, דבר שגרם לתקרית בינלאומית.

מאז משמשת החברה כסוכנות אוניות של חברת "צים" ונמצאת בבעלותה המלאה. פעילותה העיקרית של החברה היא מתן שירותי סוכנות לקווי הספנות של חברת צים. שירותים אלה כוללים טיפול במסמכי ההובלה הימית וטיפול בספינות בנמלי ישראל. בנוסף נותנת החברה שרות לספינות וקווי ספנות אחרים, שפעילותם אינה נוגדת את זו של "צים".

קישורים חיצוניים
----------------

* סרטונים חברת דיזנגוף רוכשת את הספינה "מאיר דיזנגוף", יומני כרמל ספטמבר 1950 (התחלה 3:12)

הערות שוליים
------------

1. ↑  חרות 27.01-1952
**לֶוּקיפוס** (ביוונית: **Λεύκιππος**; חי במאה החמישית לפנה"ס) היה הפילוסוף היווני הראשון שפיתח את תורת האטומים.

ביוגרפיה
--------

לוקיפוס נולד במושבה היוונית מילטוס, שהתקיימה לחופי אסיה הקטנה. היה תלמידו של הפילוסוף פילולאוס מן העיר תבאי שביוון. לוקיפוס היה בן דורם של הפילוסופים זנון מאליאה, אמפדוקלס ואנכסגורס. בערך ב-435 לפנה"ס הגיע למושבה היוונית אליאה, שהייתה בדרום איטליה, ולמד שם אצל הפילוסוף זנון. שם כנראה שמע על תורת המספרים של פיתגורס. בערך ב-430 לפנה"ס התיישב במושבה היוונית המשגשגת אבדרה, שהתקיימה בתראקיה לחופי הים האגאי, וייסד שם בית ספר לפילוסופיה. תלמידו המפורסם היה דמוקריטוס יליד אבדרה.

תורתו
-----

על פי אריסטו ותאופרסטוס, לוקיפוס היה מייסדה של תורת האטומים. מכל כתביו נשארו שרידים בלבד, אך מיוחסת לו היצירה "על הבינה" שהיוותה חלק מיצירה גדולה יותר בשם "הקוסמולוגיה הגדולה": דבר אינו קורה ללא סיבה, ולכן ישנה סיבה לקיומם של כל הדברים. בניגוד לתורתו של פרמנידס שטען כי המציאות היא אחת, נצחית, בלתי נעה ובלתי משתנה, לוקיפוס פיתח את מושג החלל ובדרך זו קיווה להוכיח כי קיימת תנועה. לוקיפוס חשב כי היקום מורכב מחלל ומאטומים בלבד.

בגלל העובדה שמכל יצירותיו של לוקיפוס נשארו שרידים בלבד, קשה להבדיל בין תורתו לבין זו של דמוקריטוס, אך שניהם טענו כי כל החומרים מורכבים מגופיפים, חלקי יסוד שלא ניתן לחלקם עוד - אטומים. לטענתם כל החומרים מורכבים מצירוף של אטומים שונים ביחסים משתנים ויוצרים את תכונות החומר: קור, חום, צבע וקשיות. הכוכבים וכל גרמי השמים נוצרים באמצעות חומר לוהט המורכב מאטומים ומתקדם בחלל בתנועה סיבובית.

לוקיפוס ותלמידו דמוקריטוס פיתחו באבדרה פילוסופיה מטריאליסטית שלפיה גם הנפש האנושית מורכבת מאטומים. אך דמוקריטוס, שהמשיך לפתח את תורת האטומים, האפיל על רבו עד כדי כך שעל פי דיוגנס לארטיוס, אפיקורוס חשב כי קיומו של לוקיפוס מוטל בספק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לוקיפוס** בוויקישיתוף
* סילביה ברימן, לוקיפוס, באנציקלופדיה לפילוסופיה של סטנפורד (באנגלית)
* לוקיפוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  סילביה ברימן, לוקיפוס, באנציקלופדיה לפילוסופיה של סטנפורד (באנגלית)

| פילוסופיה קדם-סוקרטית |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| **פילוסופיה קדם-אלאטית**: 
**האסכולה המילטית**: תאלס • אנכסימנדרוס • אנכסימנס **האסכולה הפיתגוראית**: פיתגורס • אלקמאון מקרוטון • היפאסוס • פילולאוס • ארכיטאס **אפסוס**: הרקליטוס
**האסכולה האלאטית**:קסנופנס • פרמנידס • זנון מאליאה • מליסוס **האסכולה הפלורליסטית**: אנכסגורס • ארכלאוס • אמפדוקלס
**האסכולה האטומיסטית**: לוקיפוס • דמוקריטוס **סופיזם**: פרוטגורס • גורגיאס פרודיקוס • היפיאס
פרקידס • היפון • דיוגנס מאפולוניה |

 |
| ראו גם **קטגוריה:פילוסופים קדם-סוקרטים** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007264580705171
* BIBSYS: 95002769
* BNE: XX1342464
* BnF: cb16572998t (data)
* CANTIC: a10213351
* CiNii: DA12455460
* GND: 119217805
* ISNI: 0000 0000 8570 1017
* LCCN: no99064639
* NKC: osd2014826095
* NTA: 069751900
* SUDOC: 069284695
* VIAF: 71029333
* WorldCat: viaf-71029333

 |
גולגולת של פרוטרוסוכוסי
**פרוטרוסוכוס** (שם מדעי: *Proterosuchus*; מילולית: "תנין קדום") הוא סוג של זוחל גדול דמוי-תנין ממשפחת הפרוטרוסוכיים שהיה דומה לארכוזאור קדום.

מאפיינים
--------

זוחל זה חי בתקופה טריאס תחתון מלפני 252-250 מיליון שנה. מאובניו התגלו בדרום אפריקה ובסין.

זוחל זה היה אוכל בשר באורך 3 מטרים והוא חי בדומה לתנינים המודרניים בביצות ונהרות. היה לו לסת עליונה מוזרה שהתעקלה כלפי מעלה אך לקראת הקצה פנתה כלפי מטה, בדומה לאף נשרי. היו ליצור זה שיניים חדות וחרוטיות. כמו כן היה לו צוואר עבה, רגליים חזקות המתאימות לתנועה יבשתית וזנב ארוך דמוי-שוט. משערים שמבנה הלסתות מנע מטרף לברוח מהם.

היצור חי בביצות בדרום אפריקה וסין וטרף יצורים שהתקרבו למים כמו תראפסידים קדומים כמו הליסטרוזאורוס שנע בעדרים, אז הוא הסתער אליהם ממארב והשתמש בחבריו כדי לקרוע לגזרים את הטרף. הוא אכל באופן נדיר יותר דגים.

בתרבות
------

קבוצת פרוטרוסוכוסים מוצגים בסדרה ללכת עם מפלצות, כאשר הם אורבים באגם לעדר ליסטרוזאורוסים שחוצים אותו, וצדים אותם בהמוניהם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרוטרוסוכוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
**פכיסטרוטיו** (שם מדעי: ***Pachystruthio***) הוא סוג נכחד של עוף גדול לא מעופף, שהשתייך למשפחת היעניים. בעבר הוא נחשב ליען (הסוג *Struthio*), אך הוא הופרד על סמך כמה הבדלים ב-1954. סוג זה כלל 3 מינים: *P. pannonicus* ,*P. dmanisensis* ו-*P. transcaucasicus*. ישנם חוקרים הרואים במאובנים אלה שרידי יענים רגילים, אך ענקיים.

המאובנים של יען זה התגלו בגאורגיה ובחצי האי קרים, ועצמות הרגליים שלהם היו ענקיות בהרבה מאשר ליענים מודרניים. הפכיסטרוטיו הגיע בבגרותו לגובה של 3 מטרים ולמשקל של 450 ק"ג, כמו דוב קוטב. למעשה הוא נחשב לאחד העופות הגדולים ביותר מעולם, קטן רק מהוורומבי, הדרומורניס ואולי מהאפיאורניס.

מבנה הרגליים שלו מעיד שהיה יכול לרוץ היטב כדי לברוח מטורפים גדולים כמו שנחרבים, ברדלסי ענק, זאבים ודובים שחיו באירופה בזמן הפליסטוקן. עם זאת הוא היה איטי מכדי לברוח משבטי ציידים שאולי צדו אותו ותרמו להכחדתו.

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |

* כתבה בעיתון הארץ על הפכיסטרוטיו
* A giant early Pleistocene bird from eastern Europe (באנגלית)
* פכיסטרוטיו, באתר livescience (באנגלית)
**יוליוס לבלנק סטיוארט** ( באנגלית: **Julius LeBlanc Stewart**‏; 6 בספטמבר 1855 – 4 בינואר 1919) היה אמן אמריקאי, שבילה את הקריירה שלו בפריז. בן זמנו של הצייר ג'ון סינגר סרג'נט, סטיוארט זכה לכינוי "הפריזאי מפילדלפיה".

אביו, היה מיליונר הסוכר ויליאם הוד סטיוארט, העביר את המשפחה מפילדלפיה, פנסילבניה לפריז בשנת 1865, והפך לאספן אמנות מכובד ולפטרון מוקדם של מאריה פורטוני ואמני ברביזון. יוליוס למד אצל ז'אן-לאון ז'רום באקול דה ביו-ארטס, ומאוחר יותר היה תלמידו של ריימונדו דה מדרזו.

העושר המשפחתי של סטיוארט איפשר לו לחיות חיי שפע ולצייר את מה שמצא חן בעיניו, לעיתים קרובות דיוקנאות קבוצתיים גדולים. הראשון שבהם, ל"אחר החתונה" (אוסף 1880), הראה את אחיו של האמן צ'ארלס וכלתו מיי, בתו של איש הכספים אנתוני ג'יי דרקסל, עוזבים לירח הדבש שלהם. דיוקנאות קבוצתיים שלאחר מכן תיארו את חבריו - כולל שחקניות, ידוענים ואריסטוקרטים - לעיתים קרובות עם דיוקן עצמי שלו אי שם בקהל.

הוא הציג באופן קבוע בסלון פריז משנת 1878 עד תחילת המאה ה -20, ועזר בארגון החלק "האמריקאים בפריז" בסלון 1894. "הטבילה" (1892), המתארת, כינוס דמיוני של משפחת ואנדרבילט, הוצגה בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשיקגו בשנת 1893, וזכתה לשבחים בתערוכה הבינלאומית בברלין בשנת 1895.

הוא צייר סדרה של תמונות שייט על סיפונה של היאכטה "ג'יימס גורדון בנט", וכן ציור על היאכטה "נמונה", ונציה (1890), הראה מסיבת שייט על הסיפון וכלל דיוקן של השחקנית לילי לנגטרי. הציור שלו "יאכטות על הים התיכון "(1896), קבע מחיר שיא עבור האמן, ונמכר בשנת 2005 תמורת 2.3 מיליון דולר. בסוף חייו הוא פנה לנושאים דתיים, אך סטיוארט זכור בעיקר בזכות דיוקנאותיו של תקופת "בל אפוק" עד מלחמת העולם הראשונה, וכן דימוי עירום חושניים.

גלריה
-----

* נשף ריקודיםנשף ריקודים
* על היאכטה נמונהעל היאכטה נמונה
* נימפאות בציידנימפאות בצייד
* ביער בולוןביער בולון
* באחובאחו
* טבילהטבילה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוליוס לבלנק סטיוארט** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  D. Dodge Thompson, "Julius L. Stewart, a 'Parisian from Philadelphia'", The Magazine Antiques (November 1986), pp. 1046-58.
2. ↑  Ulrich W. Hiesinger, Julius LeBlanc Stewart, American Painter of the Belle Epoque, exhibition catalogue, Vance Jordan Fine Art, Inc. (New York 1998)
3. ↑  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Stewart, Julius L.". Encyclopædia Britannica. 25 (11th ed.). Cambridge University Press. p. 914.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* AGSA: 2667
* BnF: cb14934976k (data)
* ISNI: 0000 0000 6708 0974
* LCCN: nr98041999
* The Léonore id LH//2550/12 is not valid.
* MusicBrainz: 68726d75-d05c-480b-9964-2d55b7381ac5
* RKD: 75216
* SNAC: w6z06392
* ULAN: 500008260
* VIAF: 66386220
* WorldCat: lccn-nr98041999

 |
**מארון גנטוס** (בערבית: **مارون غنطوس**; נולד ב-15 ביוני 1996) הוא כדורגלן ערבי-ישראלי, המשחק בעמדת הבלם בבני סכנין מליגת העל.

קריירת מועדונים
---------------

גנטוס נולד בסח'נין, ישראל, למשפחה ערבית-נוצרית. 

החל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של הפועל סכנין, ובגיל 13 הצטרף למחלקת הנוער של בני סכנין. ב-5 בינואר 2017 ערך גנטוס את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של בני סכנין, כשפתח בהרכב בניצחון 3–1 על מכבי שעריים במסגרת גביע המדינה. חמישה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף בתיקו 1–1 נגד מכבי פתח תקווה, ובסך הכל ערך 12 הופעות ליגה עד תום עונת 2016/2017 ופתח בהרכב בכל משחקיה האחרונים של הקבוצה בפלייאוף העליון.

ב-2 באוגוסט 2017 הבקיע גנטוס את שער הבכורה שלו בקריירה, בתיקו 1–1 נגד עירוני קריית שמונה במסגרת גביע הטוטו, ובליגה ערך 24 הופעות בעונת 2017/2018. גם בעונת 2018/2019 ערך 24 הופעות, ובסופה ירד עם קבוצתו בני סכנין לליגה הלאומית. ב-24 בדצמבר 2019 הבקיע את שער הליגה הראשון שלו, בתיקו 1-1 מול הפועל אום אל-פחם.

קריירה בינלאומית
----------------

לו הופעת אחת במדי הנבחרת הצעירה של ישראל עד גיל 21.

ב-25 בספטמבר 2022 זומן לראשונה לסגל נבחרת ישראל הבוגרת, וב-27 בספטמבר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו כשפתח בהרכב במשחק הידידות מול מלטה, שהסתיים בהפסד חוץ לישראל 1–2.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net

הערות שוליים
------------

1. ↑  מארון גנטוס, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
2. ↑  דורון בן דור, ‏פורסם סגל הנבחרת למלטה: שבירו וחטואל בפנים, באתר ONE‏, 25 בספטמבר 2022
3. ↑  הצעירה חגגה, הבוגרת התבזתה: נבחרת ישראל הפסידה 2:1 למלטה, באתר וואלה!‏, 27 בספטמבר 2022
הרב ד"ר **ישעיהו רפאלוביץ** (1870 – 1956) היה מראשוני הצלמים היהודים בארץ ישראל, ומהראשונים שהנציחו את נופי הארץ מנקודת ראות עברית-ציונית. בעיקר הגדיל לעשות בצילום המושבות הראשונות של העלייה הראשונה ואף פרסם אלבום בשם זה "ארץ-ישראל והמושבות". היה המייסד והנשיא הראשון של אגודת אחוה העולמית, הרב הראשי לברזיל ורב הצבא הבריטי בארץ ישראל.

קורות חיים
----------

מודעת פרסום של רפאלוביץ, בכתב העת חבצלת של חותנו, המודיעה על מעברו למשכנו החדש מול "גן הבלדיה" (עיריית ירושלים). יולי 1896
צילום של ישעיהו רפאלוביץ: חתונה במוצא, 1895
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 
נולד בעיירה בוהופול, פלך פודוליה, רוסיה, בכ"ה בניסן תר"ל (1870), לאביו משה, סוחר, תלמיד-חכם ומשכיל, דור שביעי לרבי זלמן מירלס רבן של קהילות אה"ו ולרבי חיים רייצס שנשרף על קידוש השם בלבוב בשנת תפ"ח (1728), ודור תשיעי לרבי דוד הלוי סגל (בעל "טורי זהב").

בשנת תרמ"ב עלה ארצה עם הוריו ואחיו שמואל רפאלי והתיישבו בירושלים.
רפאלוביץ למד בישיבת עץ חיים ונשא לאשה את שרה (בתו של ישראל דוב פרומקין). בעודו אברך צעיר שאף להכניס רוח חדשה ביישוב הישן בירושלים ולהרחיב את היישוב העברי בארץ. לשם כך שהה בשנת תר"ן עשרה חדשים בסלט שבירדן וניסה לרכוש שם קרקעות לצורכי התיישבות עברית.

בתרנ"ד 1894 החל ללמוד את מלאכת הצילום.

בתרנ"ה השתתף ביסוד אגודת 'אחוה', כדי לשפר את החיים הציבוריים והכלליים ביישוב הירושלמי וליצור איחוד בין העדות השונות, והיה נשיאה הראשון במשך שלוש שנים. אחר כך יסד את חברת "ישוב ארץ הקודש" במטרה להעביר צעירים מירושלים לעבודה חקלאית ולעזור להתנחלותם על הקרקע. ב-1898 יצא ללימודים בחו"ל, בלונדון השתלם בצילום וכאשר חזר לירושלים נענה ליוזמתו של משה אליהו זקס שטען בפניו כי כדי שלא יאמרו שהציונות החדשה מבית מדרשו של הרצל התחילה את בניין ארץ ישראל יש לצלם את כל המושבות שנוסדו ולהפיץ התמונות באלבום מפואר, רפאלוביץ בעזרת צלם נוסף נדדו בארץ ישראל והפיקו אלבום מפואר על ארץ ישראל העתיקה והחדשה בלוית טקסטים בעברית, אנגלית וגרמנית.

למד בבית המדרש לרבנים בברלין ובאוניברסיטה בלונדון והוסמך לרבנות ולדוקטור לפילוסופיה. מ-1904 עד 1924 נתמנה לרב בליברפול והיה חבר בוועד העיר, חבר ועד אגודת הרבנים באנגליה וחבר מועצת החברה האנגלית לספרות ופילוסופיה. ב-1924 נבחר לרב הראשי בברזיל והיה גם נציג יק"א בברזיל.

נפטר בתל אביב, ב-י"ט בסיוון תשט"ז (29 במאי 1956).

### פעילותו כרבה הראשי של יהדות ברזיל

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 
היה פעיל בציונות מראשיתה, השתתף כציר בקונגרסים ציוניים בבזל, בלונדון, בווינה, בקרלסבד ובציריך. חזר לארץ ישראל ב-1935 והשתקע בתל אביב. בשנת 1940 מונה לרב הצבא הבריטי בארץ ישראל.

### פרסומיו וחיבוריו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "ישעיהו רפאלוביץ", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 216
* ז. בן טובים, לבאו של הרב ישעיהו רפאלוביץ, דואר היום, 8 בספטמבר 1927
* ישעיהו בן משה ראפאלאוויטש (1870-1956), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  ע"פ דוד תדהר (עורך), "הרב ד"ר ישעיהו רפאלוביץ- השלמה", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ח (1957), עמ' 3191
2. ↑  מנוי רב לחיילים היהודים, הצופה, 13 ביוני 1940

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007266700605171
* LCCN: n83073836
* VIAF: 308273307
* WorldCat: viaf-308273307

 |
**מארה פטגונית** (שם מדעי: *Dolichotis patagonum*) היא מין של מארה ממשפחת הקביתיים החיה בדרום אמריקה בפמפס של ארגנטינה וברוב חלקי פטגוניה. היא מין מכרסם צמחוני המזכיר ארנבת והיא בעלת רגליים ארוכות העוזרות לה להימלט מטורפים. למארה קרובת משפחה אחת - מארת צ'אקו.

המארה מזכירה ארנבת והיא בעלת אוזניים ארוכות, גפיים ארוכים ורגליים אחוריות חזקות עם 4 טפרים דמויי פרסות ברגליים האחוריות ו-3 בקדמיות. הפרווה רכה וחומה-אדמונית והזנב כמעט בלתי נראה. אורכה של המארה 69-75 ס"מ ומשקלה 8-16 ק"ג. היא קרובת משפחה של הגדול במכרסמים הקפיבארה.

אלו הם חיות צמחוניות לגמרי והם ניזונים בעיקר מעשבים הצומחים בפמפס כמו: Chloris, Pappophorum, Trichloris ועוד מינים וכן מפירות וירקות. הם יאכלו גם עשבים מלחים יותר.

המארות חיים בקבוצות קטנות העוזרות להם להבחין בטורפים ולברוח בזמן. הטורפים העיקריים הם: פומה, זאב הרעמה, גריזון גדול, חתול הפמפס ושועלים שונים וכן עופות דורסים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מארה פטגונית** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

זוג מארות עם צאצאיהם

הערות שוליים
------------

1. ↑  מארה פטגונית באתר הרשימה האדומה של IUCN
איורים מספר על פיזיונומיה מהמאה ה-19
איור מספרו של ג'מבטיסטה דלה פורטה "אודות הפיזיונומיה האנושית" (1586)
**פיזיונומיה** או **פיזיוגנומיה** (ביוונית:  **physis** – טבע,  **gnomon** – שיפוט, פירוש) היא תאוריה המבוססת על הרעיון לפיו הערכת מראהו החיצוני של אדם, בעיקר פניו, יכולה לספק תובנות על אופיו ואישיותו. המונח פיזיונומיה יכול להתייחס גם להופעה כללית של אדם, אובייקט או שטח, מבלי להצביע אל מאפיינים מדעיים מרומזים.

פיזיונומיה אינה מדע, אלא שיטת ניתוח שתומכיה טוענים שהיא מאבחנת מגוון התאמות בין הסובייקטים אליהן היא מתייחסת. אי לכך, הפיזיונומיה אינה משמשת כבסיס לתאוריה ביולוגית או פסיכולוגית. יישומי הפיזיונומיה הם פסבדו-מדעיים ושימשו לצד כלים נוספים בפיתוח של גזענות מדעית, ככלי-שרת בידי אידאולוגיות מפלות.

היסטוריה
--------

במהלך ההיסטוריה האנושית היו מספר רב של ניסיונות לקשר בין תכונות אנטומיות לבין תכונות אישיות. ניסיונות קישור אלו התמקדו במקרים רבים בתווי פניו של האדם.

במצרים העתיקה ובסין, בלי קשר בין שתי התרבויות, התפתחו תאוריות המייחסות קשר בין מראה הפנים וההתנהגות האנושית, הסינים הציעו רעיון שהפנים משקפים את האנרגיות, הבריאות והמזל של האדם. היוונים פיתחו את הפיזיונומיה, תאוריה המבוססת על הרעיון לפיו הערכת מראהו החיצוני של אדם, בעיקר פניו, יכולה לספק תובנות על אופיו ואישיותו.

ג'מבטיסטה דלה פורטה פרסם בשנת 1586 ספר העוסק בפיזיונומיה. יוהאן קספר לווטר שהושפע מדלה פורטה פרסם ב-1778 ספר בתחום הפיזיונומיה: "Physiognomische Fragmente zur Beförderung der Menschenkenntnis und Menschenliebe" (דפוסים פיזיונומיים לקידום מדעי האנושות ואהבת האדם).

ראו גם
------

* פרנולוגיה
* תורת הפנים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פיזיונומיה** בוויקישיתוף
* פיזיונומיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* חכמת הפרצוף, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007546011105171
* BnF: cb12159619w (data)
* GND: 4128352-1
* LCCN: sh85101673
* NKC: ph120449

 |
**פיזוטוטיפ** (מצרפתית: **Physautotypie**) הוא מראשוני תהליכי הצילום אשר הומצא על ידי ז'וזף ניספור נייפס וז'אק לואי דאגר בשנת 1832. בתהליך נעשה שימוש בשמן לבנדר, אלכוהול ונפט כדי לייצר דימוי פוזיטיבי על גבי לוח מתכת או זכוכית (לוח כסף במקור).

כבר בשנת 1822 ניספור נייפס עשה שימוש בשמן לבנדר בתהליך ההליוגרפיה שהמציא (ואיתו צילם את התמונה הראשונה בהיסטוריה, "נוף מחלון בלה-גרא"). בשנת 1829 נפגש נייפס עם דאגר והם סיכמו על שותפות לפיתוח תהליך ההליוגרפיה. בשנת 1832 המציאו השניים את תהליך הפיזוטוטיפ אך לאחר שנייפס נפטר בשנת 1833 מהתקף לב, דאגר לא המשיך בפיתוח התהליך והשקיע את מירב מאמציו בפיתוח הדאגרוטיפ.

סקירת התהליך
------------

החומר הרגיש לאור בתהליך מתקבל ממשקעים של זיקוק שמן לבנדר. כדי לקבל את המשקעים נייפס ודאגר אידו את שמן הלבנדר על ידי חימום באש נמוכה לאורך זמן ארוך עד לקבלת משקעים מוצקים. את המשקעים ממיסים באלכוהול ועם התמיסה מצפים לוח מתכת או זכוכית. לאחר שהאלכוהול מתאדה, נותר משקע לבן על הלוח שהוא החומר הרגיש לאור. את הלוח חושפים בקמרה אובסקורה למשך כשמונה שעות באור יום. לאחר החשיפה תולים את הלוח עם הפנים כלפי מטה מעל מגש עם קרוסין. אדי הקרוסין ממיסים את משקעי הלבנדר שלא נחשפו לאור, מותירים משקעים לבנים באזורים שקיבלו אור וכך נוצר דימוי פוזיטיבי על גבי הלוח.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פיזוטוטיפ** בוויקישיתוף
* הסבר על התהליך באתר של בית ג'ורג' איסטמן
* הסבר על התהליכים שהמציא ניספור נייפס
**בוריסיאקיה** (שם מדעי: ***Borissiakia***) הוא סוג נכחד של מפריט פרסה ממשפחת הכליקותריים הקדומה. הוא חי בסוף תקופת האוליגוקן במרכז אסיה, ומאובניו התגלו במזרח ובדרום קזחסטן. סוג זה הוגדר בשנת 1946 בידי החוקר אלכסיי בוריסיאק (רו'), על שמו נקרא. סוג זה כלל מין אחד - *Borissiakia betpakdalensis*, אשר במקור השתייך לסוג כליקותריום.

הבוריסיאקיה היה יונק אוכל עלים שניזון בדומה לעצלן קרקעי או גורילה מענפים ועלים שגדלו על העצים. הוא היה בעל צוואר ארוך ורגליים קדמיות ארוכות עם 3–4 אצבעות בעלות טפרים מאונקלים כמו של עצלנים שהתכופפו ועזרו לו להוריד את העלים מטה מהעץ. מבנה הלסתות שלו דמה לאלה של סוסיים, אך השיניים עצמם היו חלשות יותר ודמו לשיני הברונתותריומים הכבדים. הוא ניזון כלוחך עלים (Browsing). הרגליים האחוריות היו בעלות שלוש אצבעות בעלות פרסות רחבות בקצותיהם.

הבוריסיאקיה הגיע לאורך של 4 מטרים, לגובה 2.3 מטר ולמשקל של מעל 600 קילוגרם, כך שהיה אחד מהגדולים שבבני משפחתו. גודלו אולי הגן עליו מטורפים אפשריים, ואולי גם טפריו הגדולות. עם זאת הוא נכחד בסוף התקופה כנראה משינויי אקלים גדולים במרכז אסיה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בוריסיאקיה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |
**המצור על רואן** הוטל על ידי האנגלים בין יולי 1418 לינואר 1419 בזמן מלחמת מאה השנים.

רקע היסטורי
-----------

בזמן המצור מנתה אוכלוסיית רואן כ-70 אלף תושבים. לפיכך הייתה אחת הערים הגדולות בצרפת, ותפיסתה הייתה מכרעת במערכה על נורמנדי בזמן מלחמת מאה השנים.

מאז כיבושה של דוכסות נורמנדיה ב-1204, העיר נשלטה על ידי הטירה של רואן, טירה אדירה שנבנתה על ידי פיליפ השני בשנים 1204-1210.

מסביבות שנת 1415, עת נפלה ארפלור, חוזקה רואן ובוצרה בידי הצרפתים והפכה למקום המוגן ביותר בו נתקלו הפולשים האנגלים.
כאשר האנגלים הגיעו לרואן, היו מפוזרים מגדלי שמירה ותותחים רבים לאורך חומות העיר. חיל קשתים המצויד בקשת מוצלבת עמד תחת פיקודו של אלן בלנשאר, המשנה לגי לה בוטלייר, מפקד כל הכוחות באזור. גי תמך בבית בורגונדי בזמן מלחמת אזרחים מול בית ארמניאק והיה המפקד הקודם של העיר דייפ.
הדיכאון בו שרתה ממלכת צרפת, ובמיוחד נורמנדי, תחת עול המס הביאה את התושבים לשנאה של בית ארמניאק.

המצור
-----

בשל מחסור בכח אדם בצד האנגלי, לא התאפשרה פריצה מהירה אל העיר, ולכן היא הושמה כולה במצור הדוק.
בכישרון רב, האנגלים השתמשו בכל סירותיהם כדי לחסום על אפשרות לקבלת אספקה דרך נהר הסיין.
האנגלים התכוונו להרעיב את המגינים. עד דצמבר, תושבי רואן אכלו חתולים, כלבים, בשר סוסים ואף עכברים. הרחובות מלאו באזרחים מורעבים. העיר גרשה 12,000 מתושביה העניים יותר על מנת לחסוך במזון. המלך הנרי החמישי לא הרשה לאף אדם לעבור את קווי המצור, וכך העניים הרעבים נאלצו לחיות בתעלה הגנה שנחפרה ליד חומות העיר. אפילו האנגלים ריחמו על הרעבים ובקריסמס 1418, הרשה המלך לשני כמרים לחלק מזון, אולם בסיום היום הופסק המזון והמגורשים חזרו לרעב ולמוות בשוחה.

למרות מספר ניסיונות אמיצים של הכוח הצרפתי לפרוץ החוצה, המצור נמשך עד לינואר 1419. 
רואן, שאוכלוסייתה הלכה והצטמצמה, החליטה לשאת ולתת על ידי שליחת משלחת בראשות גי לה בוטיילר ושישה חברים נוספים.
לאחר שמונה ימים של משא ומתן, שליחי רואן לא יכלו לקבל את התנאים שהוצעו להם, והחליטו לנסות להרוס את העיר ולנטוש אותה על ידי ניסיון הבקעה נואש.

כדי לא להישאר עם עיר חרוכה לאחר מצור ארוך ויקר, הסכים הנרי להקל בתנאי הכניעה וכך קיבל את השליטה על העיר.

לאחר הכניעה
-----------

אלן בלנשאר, שהוציא להורג אסירים אנגלים הוצא בעצמו להורג על ידי האנגלים לאחר נפילת העיר.
לאחר נפילת העיר, תושבים רבים מאסו בדוכס בורגונדי וביורש העצר והם נשבעו אמונים להנרי.

הנרי החמישי הקים את מעונו הצרפתי בבית המפואר של טירת רואן ולאחר מכן בטירת ונסן. זה יהיה מודל לחיקוי על ידי הנרי השישי, מלך אנגליה משנת 1422, ולאחר מכן על ידי אדוארד הרביעי, מלך אנגליה, יליד רואן בשנת 1442 (שנשא את התארים מלך אנגליה ומלך צרפת).

הנרי המשיך במסע הכיבושים ותפס את כל נורמנדי, פרט למון סן מישל, שעמדה בפרץ במשך 21 שנה עד לתפיסת השטח מחדש בידי הצרפתים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Barker, Juliet R. V. (2010). Conquest : the English kingdom of France in the Hundred Years War, עמוד 22.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph549772

 |
שלט המנציח את החלטת חברות הליגה הלומברדית על הקמתה מחדש של מילאנו ב-1167
**הליגה הלומברדית** (באיטלקית: **Lega Lombarda**) הייתה ברית בין ערי לומברדיה (צפון איטליה) במאה ה-12, שהתגבשה נגד הקיסרות הרומית הקדושה בכלל והקיסר פרידריך ברברוסה בפרט. בברית היו חברות הערים אסטי, מילאנו, פיאצ'נצה, קרמונה, מנטובה, ברגמו, ברשה, בולוניה, פדובה, טרוויזו, ויצ'נצה, ונציה, ורונה, לודי, רג'יו אמיליה ופארמה וכן כמה בתי אצולה. הברית התגבשה לכדי כוח פעיל ב-1167 כאשר פרידריך ברברוסה פלש לצפון איטליה במטרה ליטול לידיו את השלטון בחבל הארץ, בהתאם לפרשנותו את ההסכם בין האימפריה הרומית הקדושה לנציגי ערי הליגה משנת 1158.

הליגה זכתה בתמיכתו של האפיפיור אלכסנדר השלישי, שביקש אף הוא להשיג שליטה למדינת האפיפיור בצפון איטליה. בקרב ליינו (Legnano;‏ 29 במאי 1176) הנחיל צבא הליגה הפסד לצבא הקיסר, צעד שהוביל ל"שלום ונציה", חוזה שביתת נשק לשש שנים (1178–1183), הסכם שהורחב מאוחר יותר. במסגרת זו הסכימו הערים להיות תחת שלטון רשמי של הקיסרות, תוך שהן שומרות על אוטונומיה.

תומכי הליגה באיטליה התרכזו במפלגת ה"גואלפים" בעוד מתנגדיהם התרכזו במפלגת ה"גיבלינים".

הליגה, כברית הגנה אנטי-קיסרית הנתמכת על ידי האפיפיור, המשיכה להתקיים גם לאחר המאה ה-12. החל מ-1226 נלחמה נגד חילותיו של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. במסגרת מרד הלומברדים נפלו הערים ויצ'נצה (1226) וברשה (1238) לידי כוחות הקיסרות אולם במהלך המצור על פארמה (1249) הובסו לבסוף כוחות הקיסרות המותשים ממרידות הערים הצפון איטלקיות הבלתי פוסקות. לאחר מותו של פרידריך השני ב-1250 לא פעלו עוד כוחות הליגה במסגרת משותפת.

כיום מתקיימת בצפון איטליה תנועה פוליטית בשם "הליגה הצפונית" הקוראת לעצמאות הצפון ("פדניה" בטרמינולוגיה של התנועה) מאיטליה. המודל לדוגמה של תנועה זו היא הליגה הלומברדית.

לקריאה נוספת
------------

* Giabluca Raccagni, **The Lombard League (1164-1225)**, Oxford University Press, מסת"ב 9780197264713

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הליגה הלומברדית** בוויקישיתוף
* הטקסט של "שלום ונציה" (באנגלית)
* הליגה הלומברדית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הבניין לאחר התאונה
**התנגשות המטוס בבניין האמפייר סטייט** בעיר ניו יורק אירעה ב-28 ביולי 1945. מפציץ מדגם B-25 מיטשל תעה בדרכו בגלל ערפל מעל ניו יורק והתנגש בצידו הצפוני של הבניין. בתאונה נספו 14 אנשים ונגרם נזק רב, אך יציבות המגדל לא התערערה.

התאונה
------

בבוקר ב-28 ביולי 1945, בשלהי מלחמת העולם השנייה, המריא משדה תעופה צבאי במסצ'וסטס מפציץ מדגם B-25 מיצ'ל בדרכו לנמל התעופה ניוארק שבניו ג'רזי. קברניטו, סגן-אלוף ויליאם פרנקלין סמית', היה בוגר האקדמיה הצבאית וסט פוינט ובעל ניסיון של 30 גיחות הפצצה בחזית אירופה. 

בהתקרבו לניו יורק נח ערפל כבד על העיר וסביבותיה. סמית' ביקש אישור נחיתה בנמל התעופה לה גוארדיה ונענה שהראות שם אפסית. מגדל הפיקוח בנמל הורה לו להמשיך בדרכו לניוארק ולשמור על גובה של 1,500 רגל (457 מטרים) בעת מעברו מעל מנהטן.

סמית תעה בדרכו בגלל הערפל, או שאולי טעה וחשב שהנהר איסט שממזרח למנהטן הוא הנהר הדסון שממערב לו, והחל מוקדם מדי להנמיך לקראת נחיתה בניוארק. כשהגיע לגובה של 500 רגל ובמהירות טיסה של 360 קילומטר לשעה עמד בפני התנגשות בבניין RCA (כיום בניין ג'י אי) שגובהו 259 מטרים. ברגע האחרון ביצע הקברניט פנייה והמטוס החטיא את הבניין, אך כעבור מספר שניות, בשעה 9:40, פגע המטוס שמשקלו 15 טון במגדל האמפייר סטייט - המבנה הגבוה ביותר בניו יורק אז, בן 103 קומות. למשמע רעש הפגיעה חששו חלק מהעוברים ושבים סביב המגדל שטייס מתאבד יפני (קמיקזה) פגע בעיר.

המטוס פגע בבניין בחזיתו הצפונית, הפונה לרחוב 34. הוא פגע בקומה ה-79, בגובה של 278 מטרים, שם שכנו משרדי המועצה הקתולית הלאומית לסעד. הפגיעה פערה בקיר הבניין חור בגודל של 5.5 ‏X‏ 6.1 מטרים. אחד משני מנועי המטוס חלף דרך הבניין, יצא מחזיתו הדרומית ונפל משם כ-270 מטרים עד שפגע בגג של בניין מעבר לרחוב וחולל בו דלקה. המנוע השני וחלק מכן הנסע צנחו דרך פיר מעלית בבניין עד לתחתיתו. שברים אחרים של המטוס נפלו לרחוב שמתחת.

במגדל פרצה שרפה. מכבי האש של ניו יורק נזעקו למקום. אף על פי שמעליות בבניין נפגעו והכבאים נאלצו לסחוב את צינורות הכיבוי במעלה 11 קומות לפחות, הם הצליחו לכבות את האש לאחר 40 דקות (עד היום לא כובתה בהצלחה שרפה בנקודה גבוהה יותר בבניין כלשהו). יציבות המגדל לא התערערה.

בתאונה נספו 14 איש - שני הטייסים ומכונאי שהצטרף לטיסה ו-11 איש שהיו בבניין. 26 נפצעו. אחת הפצועות הוכנסה על ידי החובשים למעלית מבלי שידעו שכבלי המעלית התערערו בעקבות התאונה. המעלית צנחה 75 קומות למטה, אך היא שרדה - אירוע שזכה להכרה כשיא גינס.

לאחר התאונה
-----------

למרות התוצאות הקשות של האירוע שבו עסקים בקומות רבות של הבניין לפעילות כבר למחרת. עד היום מסמן מקומה של אבן חסרה בציפוי המבנה את פגיעת המטוס בו.

כעבור שנה החטיא מטוס אחר במעט את הבניין.

התאונה הביאה לחקיקת חוק (Federal Tort Claims Act), אשר איפשר לראשונה לאזרחים להגיש תביעות נזיקין נגד הממשל הפדרלי. הוא הכיל הוראות תחולה בדיעבד שאיפשרו לנפגעי התאונה לתבוע פיצויים עבור נזקיהם בה.

ראו גם
------

* פיגועי 11 בספטמבר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **התנגשות המטוס בבניין האמפייר סטייט** בוויקישיתוף
* על התאונה באתר NYC Aviation
* סרטון על פעולות ההצלה בבניין (חלקו הראשון מתייחס לכיבוי שרפה באתר אחר)

הערות שוליים
------------

1. ↑  .
2. ↑  .
**היומאה** (באסטונית: **Hiiumaa**) הוא האי השני בגודלו באסטוניה הממוקם בים הבלטי, מצפון לאי סארמאה. בגרמנית ידוע האי בשם Tagö ("אי היממה"), בשוודית Dagö ("אי היממה"), ובפינית כ-Hiidenmaa ("ארץ השטן"). היומאה הוא האי המרכזי במחוז היו.

היסטוריה
--------

התיישבות אנושית באי היומאה נמצאה כבר במאה החמישית לפנה"ס. בחצי האי קוֹפּוּ נמצאו יישובים מתקופת האבן של ציידי כלבי-ים. בשנת 1228 האי הוזכר לראשונה בכתב תחת השם "דָּגֶּיידָּה". בשנת 1563 היומאה סופחה לשוודיה. בשנת 1710 נכבש האי על ידי האימפריה הרוסית.
בשנת 1782 היגרו כ-500 תושבים ממוצא שוודי לפלך חרסון (כיום באוקראינה) והקימו שם את הכפר גמלסוונסקבי (Gammalsvenskby). בשנת 1929 איפשרו שלטונות ברית המועצות לצאצאים לצאת לשוודיה.

במלחמת העולם הראשונה נכבש האי בידי גרמניה. עם נסיגת צבאות גרמניה, האי הצטרף לרפובליקת אסטוניה, רק כדי להיכבש שוב בידי הגרמנים במלחמת העולם השנייה. משנת 1944 עד שנת 1991 היה תחת שליטת ברית המועצות ועם התפרקותה הצטרף האי כמחוז לרפובליקת אסטוניה.

בחצי-האי קופו עדיין עומד על תילו מגדלור בשם דאגרורט, שנבנה במאה ה-14, והוא נחשב כמגדלור השלישי בעתיקותו בעולם שעדיין עומד על תילו. הוא עדיין מאיר למרחק של 50 קילומטרים.

גאוגרפיה ואקולוגיה
------------------

שטח האי הוא 989 קמ"ר.

הנקודה הגבוהה ביותר היא גבעת טורנימאגי (68 מטר מעל פני הים), והנהר הארוך ביותר הוא לוגוזה (21 ק"מ).

בנוף ניתן למצוא יערות מחטניים, ביצות ואחו בקרבת חוף הים. עצי אורן מהווים חצי מהיערות באי. ישנם מעל 900 מינים של צמחים במחוז, מתוכם כ-100 מוגנים. מתוך 30 זני יונקים, איילים, שועלים, חזירי-בר וחתולי-בר משוטטים חופשי באיים ונפוצים מאוד באזור. ישנם 250 זני ציפורים על האיים, מתוכם 195 מקננות באופן קבוע.

יותר מ-60% משטח האי מכוסה ביערות - כמו גם 7% של ביצות, ורק 23% אדמה מעובדת ומיושבת.

גלריה
-----

* אחו בקרבת חופו הצפוני של היומאהאחו בקרבת חופו הצפוני של היומאה
* אחו בקרבת חופו הצפוני של היומאהאחו בקרבת חופו הצפוני של היומאה
* אחו בקרבת חופו הצפוני של היומאהאחו בקרבת חופו הצפוני של היומאה
* אחו בקרבת חופו הצפוני של היומאהאחו בקרבת חופו הצפוני של היומאה
* אחו בקרבת חופו הצפוני של היומאהאחו בקרבת חופו הצפוני של היומאה

ראו גם
------

* מחוז היו

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **היומאה** בוויקישיתוף
* האי היומאה והמחוז היו - הפורטל (באנגלית)
* היומאה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4570216-0
* VIAF: 241865309
* WorldCat (עם VIAF): 241865309

 |
קוטג' לינה באזור כפרי בליטא. לינה בחווה היא סוג של תיירות חקלאית.
**תיירות חקלאית** כוללת כל סוג חקלאות שמבוסס על פעילות שנועדה להביא תיירים לחווה.

סוגים
-----

מאמר משנת 2018 סיווג את פעילויות התיירות החקלאית למספר קטגוריות כשכל פעולה שייכת לקטגוריה אחת או יותר: מכירות, חינוך, מגורים, פנאי ובידור.

יתרונות כלכליים
---------------

תיירות חקלאית הפכה לאמצעי הכרחי להישרדותן של חוות קטנות רבות. על ידי גיוון הפעילות העסקית, בעלי החווה יכולים להבטיח הכנסה יציבה יותר. הסיבה לכך היא שתיירות חקלאית מתקיימת גם בתקופה בה אין יבול ואין הכנסה. כמה מחקרים מצאו שתיירות חקלאית מועילה לקהילות שנמצאת באזור החווה בה מתקיימת התיירות החקלאית על ידי משיכת תיירים לאזור. כתוצאה מהגידול בכמות האנשים שנמצאים במקום נוצר מקור הכנסה חדש שיכול להועיל לאזורים כפריים הזקוקים להכנסה ממגוון מקורות.

חקלאות תיירותית בעולם
---------------------

### איטליה

מאז 1985 התיירות החקלאית באיטליה מוסדרת בחוק, תיקון לחוק עבר ב-2006.

החל משנת 2013 מופעלת באיטליה שיטת דירוג וסימון, לחוות שמציעות מקום לינה, בשם "Agriturismo Italia". את הסימון, שמראה חמנייה שבתוכה חווה, מקבלת כל חווה הפעולת בהתאם לחוקים ולתקנות הקיימים. הדירוג מ-1 עד 5 נקבע על פי: רמת הנוחות, מגוון האטרקציות והפעילויות, והסביבה בה נמצאת החווה. שיטת הדירוג הזו מופעלת על ידי משרד החקלאות של איטליה בשיתוף עם אגודות התיירות חקלאית האזוריות והארציות.

### בריטניה

על פי מאמר משנת 2011, תיירות חקלאית הפכה חשובה לכלכלה של החקלאים בצפון-מערב אנגליה, בגלל הצורך במספר מקורות הכנסה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תיירות חקלאית** בוויקישיתוף
* תיירות במרחב הכפרי, באתר משרד החקלאות ופיתוח הכפר

הערות שוליים
------------

1. ↑  פורסם בJournal of Agriculture, Food Systems, and Community Development
2. ↑  Lisa C. Chase, Mary Stewart, Brian Schilling, Becky Smith, Agritourism: Toward a Conceptual Framework for Industry Analysis, **Journal of Agriculture, Food Systems, and Community Development** 8, 2 באפריל 2018, עמ' 13–19 doi: 10.5304/jafscd.2018.081.016
3. ↑  Aditya R. Khanal, Ashok K. Mishra, Agritourism and off-farm work: survival strategies for small farms, **Agricultural Economics** 45, נובמבר 2014, עמ' 65–76 doi: 10.1111/agec.12130
4. ↑  Carla Barbieri, Sandra Sotomayor, Francisco X. Aguilar, Perceived Benefits of Agricultural Lands Offering Agritourism, **Tourism Planning & Development** 16, 2 בינואר 2019, עמ' 43–60 doi: 10.1080/21568316.2017.1398780
5. ↑  Agriturismo Italia, Agriturismo Italia, www.agriturismoitalia.gov.it (באיטלקית)
6. ↑  פורסם בכתב העת "Tourism Planning and Development"
7. ↑  Richard Sharpley
Chris Phelan's, Exploring Agritourism Entrepreneurship in the UK, **Tourism Planning and Development**

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb119483233 (data)
* GND: 4187230-7
* NKC: ph118307

 |
**אלכסיי אנטרופוב** (ברוסית: **Алексей Антропов**;‏ 25 במרץ 1716 – 23 ביוני 1795) היה צייר רוסי פעיל בעיקר בסנקט פטרסבורג, שם נולד ונפטר. הוא עבד גם במוסקבה ובכנסיות בקייב. המדיום המועדף עליו היה צבעי שמן, אבל הוא גם צייר מיניאטורות ואייקונים.

ביוגרפיה
--------

אלכסיי נולד למשפחתו של פקיד ממשלתי שעבד בתעשיית נשק רוסית. לאחר 1739 היה חבר ב"צוות הציור" קיסרי בניהולו של איוואן וישניאקוב. כחבר בצוות אלכסיי השתתף בציורי הקיר של ארמון הקיץ, ארמון החורף, ארמון אניצ'קוב ומבנים אחרים בסנט פטרסבורג. הוא גם למד ציור דיוקנאות אצל צייר החצר לואי קרוואק מצרפת. בשנת 1749 קיבל אלכסיי את דרגת שוליית צייר ובסוף שנות ה-50 את דרגת אמן צייר.

בשנים 1752–1755, הוא עבד על עיטור הפנים בכנסיית סנט אנדרו בקייב. הוא פיקח על עיטור בפרסקו של האייקונים, הכיפות והקירות. הבולט מבין ציורי הקיר שלו בכנסייה הוא ציור ״הסעודה האחרונה״ במזבח של הכנסייה.

הוא התחיל לצייר פורטרטים לפני תקופת קייב שלו. הדיוקנאות המוקדמים ביותר הידועים הם דיוקנאות של יליזבטה קיסרית רוסיה. הוא לא פגש את ההקיסרית, אלא ביסס את הדיוקן על יצירותיו של מורו, לואי קארוואק.

מ-1755 עד 1757 עבד במוסקבה בציור פרסקו בארמון גולובקין. כאן הוא פגש את הנסיך איוואן שובלוב שתמך בעבודתו של אנטרופוב למשך שארית חייו.

מ-1757 עד 1759 חזר אנטרופוב לסנט פטרסבורג וקיבל הדרכה נוספת מצייר החצר פייטרו רוטרי מאיטליה.

שנות ה-60 היו כנראה התקופה היצירתית ביותר של האמן. הוא צייר דיוקנאות רבים וטובים. איוואן שובלוב תכנן להעביר אותו למוסקבה, כדי שאנטרופוב יוכל ללמד אמנות באוניברסיטת מוסקבה. משום מה בוטלה התוכנית הזו ואנטרופוב במקום זאת קיבל את התפקיד בסינוד של הכנסייה הרוסית האורתודוקסית, שם הוא פיקח על ציור אייקונים, עיטר את הכנסיות, צייר דיוקנאות של אישים בכנסייה והדריך סטודנטים לאמנות. בין חניכיו היה דמיטרי לויצקי, שהתגורר בפועל בבית המורה שלו.

בשנת 1762 הפך פיוטר השלישי מרוסיה לצאר החדש. עד מהרה הפך אנטרופוב לצייר האהוב עליו. במשך ששת החודשים של שלטונו של פיוטר השלישי, צייר אנטרופוב לפחות ארבעה דיוקנאות שלו. לאחר מרד בארמון, הקיסרית החדשה, יקתרינה השנייה לא אהדה את כישרונותיו של אנטרופוב. באותה תקופה, אמנים העדיפו שילובים רכים של צבעים. אנטרופוב העדיף את הסמלים המסורתיים ואת דיוקנאות הפרסונה, המבוססים על ניגודיות חדה של צבעים עם רקע כהה.

בשנת 1789 הקריב אנטרופוב קורבן אישי, והעביר את ביתו היחיד למחלקת החינוך עבור ייסוד בית ספר חופשי שם.

בשנת 1795 מת אנטרופוב ונקבר בבית הקברות לזארבסקו במנזר אלכסנדר נייבסקי בסנקט פטרבורג.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלכסיי אנטרופוב** בוויקישיתוף
* אלכסיי אנטרופוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Yamshchikov, S.V. (1976). Русский портрет XVIII—XIX веков в музеях РСФСР (Russkii portret XVIII—XIX vekov v muzeiah RSFSR) [Russian portrait of the 18th–19th centuries in the RSFSR museums] (in Russian). Moscow: Izobrazitel'noe iskusstvo (Изобразительное искусство).
2. ↑  www.school.edu.ru :: Портрет императора Петра III. Около 1762. ГРМ, web.archive.org, ‏2007-03-24
3. ↑  А.П.Антропов - рассказ, картины, nearyou.ru

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 6884 0533
* NTA: 070273960
* RKD: 2157
* SUDOC: 16851298X
* ULAN: 500092897
* VIAF: 96361211
* WorldCat: viaf-96361211

 |