recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**מריכוכרוס** (שם מדעי: ***Merycochoerus***; מילולית: "חזיר מלכותי") הוא סוג נכחד של מכפיל פרסה, שהשתייך לעל-המשפחה מריקואידודונטידה. הוא חי באמריקה הצפונית בתחילת האוליגוקן, לפני 34 עד 31 מיליון שנה מזמננו. מאובניו התגלו בעיקר במערב ארצות הברית ודרום קנדה ביותר מ-50 אתרי מאובנים, והוא הוגדר בידי החוקר ג'וזף ליידי (אנ') ב-1858.

המריכוכרוס היה בעל חיים אוכל צמחים בעל ניבים גדולים, והוא היה בעל חוטם דמוי-חדק כשל טפיר, רגליים קצרות בעלות פרסות דמויות כרית, זנב קצר וגוף עגלגל. היונק הקדום הגיע לאורך של 2.5 עד 3 מטרים ומשקל של מעל 400 קילוגרם, והוא היה מעלה גירה אמיתי בעל ארבע קיבות להעלאת גירה. עקב מבנה גופו הוא כנראה היה יצור אמפיבי, בדומה להיפופוטם, שנח רוב זמנו במים וככל הנראה לחם שם ביריביו.

המריכוכרוס דמה מאוד חיצונית לפרומריכוכרוס שהתפתח ממנו, והיה מותאם יותר לחיים בהמשך המיוקן, היבש יותר. עם זאת, הקשר הגנטי ביניהם אינו ברור.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מריכוכרוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |

מריכוכרוס
**ניקולס דנטון** (באנגלית: **Nicholas Denton** נולד: 22 בנובמבר 1991) הוא תסריטאי, שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע אוסטרלי.

קריירה
------

בשנת 2015 שיחק בסרט הלהטב"י לחבק את הגבר. באותה שנה החל לשחק בסדרת בסדרת הטלוויזיה גליץ'.

בשנת 2017 הופיע דנטון לצד לוסי מויר במחזה "שיר אהבה" מאת ג'ון קולבנבך בפסטיבל תיאטרון הפרינג' של מלבורן. באותה שנה הופיע במחזה קן הקוקיה בתיאטרון סאות' בנק במלבורן.

בשנת 1018 הופיע דנטון במחזה "Wild" מאת מייק ברטלט עבור חברת התיאטרון של מלבורן, בתפקיד המבוסס באופן רופף על דמותו של אדוארד סנודן, עובד לשעבר בסוכנות לביטחון לאומי (NSA) של ארצות הברית שהתפרסם בעקבות הדלפת מידע סודי על תוכניות המעקב של הסוכנות.

בשנת 2022 הופיע בסרט הקצר "Not Dark Yet" at", שאת התסריט כתב יחד עם בוני מויר והופיע עם ריצ'רד מויר. דנטון גילם את בנו של אדם עם מחלת שרירים. הסרט הוצג בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במלבורן באותה שנה..

דנטון גבר על כ-200 שחקנים לתפקיד ויקונט דה ולמונט בהפקת הטלוויזיה יחסים מסוכנים, לאחר שעבר מספר אודישנים ומבחני מסך מתחילת 2020. התהליך לא היה פשוט, אחותו של דנטון נאלצה לקרוא איתו חלקים במהלך מגפת הקורונה. כמו כן הוא והשחקנית אליס אנגלרט, נאלצו לעשות חזרות דרך הזום מחדרי מלון שונים עד שנפגשו על הסט בפראג.

קישורים חיצוניים
----------------

* ניקולס דנטון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Review Film #279 - Holding the Man (2015) • Cinejour, CINEJOUR, ‏5 בנובמבר 2016
2. ↑  Dyah Larasati, Dangerous Liaisons: Everything You Need to Know About the Starz Series, Collider, ‏6 בספטמבר 2022
3. ↑  "Melbourne Fringe 2017: LOVE SONG". *Theatre-press.com*.
4. ↑  "One Flew Over the Cuckoo's Nest". *monstermedia.com.au*.
5. ↑  "Q&A NICHOLAS DENTON ON PLAYING ANDREW IN WILD". *MTC.com.au*.
6. ↑  "Nicholas Denton: from Not Dark Yet to Dangerous Liaisons". *screenhub.com*.
7. ↑  "NOT DARK YET WILL PREMIERE AT MELBOURNE INTERNATIONAL FILM FESTIVAL". *filmink.com.au*.
8. ↑  "In 'Dangerous Liaisons,' Alice Englert and Nicholas Denton Play the Game". *New York Times*.
**איכתיתריום** (שם מדעי: ***Ictitherium***) הוא סוג של יונק טורף נכחד ממשפחת הצבועיים שחי מאמצע המיוקן עד תחילת הפליוקן שלפני 12.7–5.3 מיליון שנה מזמננו ברחבי אירואסיה ובחלק מאפריקה. סוג צבוע זה הוגדר ב-1848 בידי החוקר יוהאן אנדראס ווגנר (אנ'), והוא כלל מספר מינים. זהו סוג קדום המצוי בתת-משפחה ייחודית - *Ictitheriinae*.

המאובנים שלו התגלו בין השאר באפגניסטן, סין, צרפת, יוון, קירגיזסטן, מולדובה, רוסיה, טג'יקיסטן, טורקיה, אוקראינה ובאפריקה בצ'אד, קניה, מרוקו ודרום אפריקה.

מאפיינים
--------

האיכתיתריום היה אחד מהקטנים ומהקדומים שבצבועיים מעולם ובמראהו דמה יותר לזבד אפריקני או לגחן. הוא הגיע עד לאורך 1.2 מטר ולמשקל 20 קילוגרם בממוצע. הוא היה בעל מבנה גוף מוארך, רגליים קצרות מאוד וזנב ארוך שהותאם אולי ליציבה על עצים. מבנה השיניים שלו הותאם לאכילת חרקים, ואולי הוא ניזון בדומה לצבועון הרעמה המודרני מטרמיטים. שיניו היו חלשות מאוד יחסית לצבועים שהתפתחו אחריו ושעוצבו לקריעת בשר וניפוץ עצמות.

מאובני האיכתיתריום התגלו בכמה אזורים בריכוזים גבוהים, כך שמדובר בבעל חיים חברתי בדומה לצבוע המנומר. ייתכן שכך התגונן מטורפים גדולים שחיו בתקופתו כמו הברבורופליס, ההאינדון והאמפיקיון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איכתיתריום** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |

שלד האיכתיתריום
גנרל של דיוויזיה **ז'וזף אלפרד מישלר** (בצרפתית: **Joseph Alfred Micheler**;‏ 23 בספטמבר 1861 – 17 במרץ 1931) היה מפקד בכיר בצבא צרפת במלחמת העולם הראשונה.

ביוגרפיה
--------

### תחילת דרכו

מישלר נולד בעיר פאלסבור שהשתייכה אז לקיסרות הצרפתית השנייה. בשנת 1880 הוא נכנס ללמוד באקדמיה הצבאית סן-סיר, וסיים אותה בשנת 1882. בשנת 1886 הוא הועלה לדרגת לוטננט, בשנת 1891 הוא נעשה קפטן, בשנת 1901 קומנדנט, ובשנת 1909 הועלה לדרגת לוטננט-קולונל. בשנת 1912 הוא הועלה לדרגת קולונל.

### מלחמת העולם הראשונה

 ערך מורחב – **מלחמת העולם הראשונה**  

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, היה מישלר קצין במטכ"ל של הקורפוס ה-6. באוקטובר של אותה שנה הועלה לדרגת גנרל של בריגדה, ובינואר 1915 היה לחלק מהמטכ"ל של הארמייה הראשונה. ב-3 באוגוסט 1915 הוא הועבר לפקד על הדיוויזיה ה-53, ופיקד עליה עד 25 במרץ 1916, עת הועבר לפקד על הקורפוס ה-38, עליו פיקד עד 4 באפריל של אותה שנה. במקביל הועלה לדרגת גנרל של דיוויזיה. לאחר מכן הועבר לפקד על הארמייה העשירית. החל מיולי 1916 סייעה הארמייה שתחת פיקודו לכוחות הבריטיים בקרב על הסום, וב-27 בדצמבר הועבר לפקד על קבוצת הארמיות של המילואים. ב-6 במאי 1917 קבוצת הארמיות שלו פורקה, והוא קיבל פיקוד על הארמייה הראשונה, ופיקד עליה עד 1 ביוני של אותה שנה.

במקביל לפיקודו על הארמייה הראשונה, ב-22 במאי 1917 הוא קיבל פיקוד על הארמייה החמישית, והשתתף בין היתר בבלימת מתקפת האביב הגרמנית. ב-10 ביוני 1918, הוא הודח מפיקודו על הארמייה.

### אחריתו

לאחר סיום המלחמה פרש מישלר מהצבא. הוא גר בניס עד מותו ב-17 במרץ 1931, בגיל 69.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'וזף אלפרד מישלר** בוויקישיתוף
* ז'וזף אלפרד מישלר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb15792777x (data)
* GND: 106022609X
* The Léonore id LH//1869/47 is not valid.
* VIAF: 311574787
* WorldCat: viaf-311574787

 |
**מריינדורף** (בגרמנית: **Mariendorf**) הוא יישוב ברובע הדרומי טמפלהוף-שנברג בברלין.

גאוגרפיה
--------

מריינדורף ממוקם בין היישובים טמפלהוף בצפון ומריינפלדה (Marienfelde) וליכטנראדה (Lichtenrade) בדרום. ממערב הוא חולק גבול עם לנקוויץ ושטגליץ-צלנדורף, וממזרח - עם בריץ ובוקו (Buckow) וחלקים מרובע נויקלן.

היסטוריה
--------

היישוב מריינדורף מוזכר לראשונה במסמך משנת 1348, כאשר הוחזק בידי בייליוויק מברנדנבורג ממסדר יוהאן הקדוש (יוהניטר-אורדן, Johanniterorden). המסדר מכר את מריינדורף, יחד עם טמפלהוף ומריינפלדה, לעיר ברלין וקלן (Coelln) בשנת 1435. בשנת 1800 מנתה מריינדורף 162 תושבים.

משנת 1872 פותחה וילנקולוני (Villenkolonie, "מושבת אחוזה") בדרום מריינדורף, ובשנת 1900 היו ביישוב 5,764 תושבים. מסלול מרוצי הרתמות (Trabrennbahn) נפתח בשנת 1913, ובשנת 1920 התמזגה מריינדורף רשמית עם העיר ברלין. בשנת 1924 פותח פארק (Volkspark) מריינדורף.

בסוף מלחמת העולם השנייה, הפכה מריינדורף לחלק מאזור הכיבוש האמריקאי. בשנת 1946, רחוב אייזנאכר (Eisenacher Straße) במריינדורף היה אתר מחנה עקורים בו היו כ-3,250 איש עד 1948.

בשנת 1966 נבנתה תחנת רכבת תחתית U-Bahn ששרתה את הרובע בקו U6.

אתרים מרכזיים
-------------

* יישוב מסלולי מונופול
* טחנת רוח אדלרמולה (Adlermühle) מ-1889
* מוזיאון טמפלהוף להיסטוריה מקומית
* קברה של אולריקה מיינהוף מסיעת הצבא האדום בבית הקברות דרייפאלטיגקייט (Dreifaltigkeit).
* כנסיית כפר מהמאה ה-13.

תחבורה
------

במריינדורף תחנות הרכבת התחתית של ברלין דרך וסטפאליה (Westphalweg), רחוב אולשטיין (Ullsteinstraße) ומריינדורף הישנה (Alt-Mariendorf), הקצה הדרומי של קו U6 והרכבת העילית של ברלין בקו S2, זמינה בתחנת רחוב אטילה (Attilastraße).

אישים
-----

* מריו בארת' (נולד ב-1972), קומיקאי
* פריץ קון (1910–1967), אמן חזותי
* הנס-יורגן פאפייר (נולד ב-1942), שופט

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מריינדורף** בוויקישיתוף
* מריינדורף - מחנה העקורים, באתר מוזיאון השואה האמריקני
* מוזיאון טמפלהוף-שנברג
* דף הבית הרשמי של קבוצת הכדורגל Süden 09

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007416894005171
* GND: 4253115-9
* VIAF: 233787788
* WorldCat: viaf-233787788

 |
**רוי צ'יפולינה** (באנגלית: **Roy Chipolina**; נולד ב-20 בינואר 1983) הוא כדורגלן גיברלטרי חצי מקצועני המשחק בלינקולן בעמדת הבלם. בנוסף להיותו כדורגלן, צ'יפולינה עובד גם כפקיד מכס.

קריירה
------

צ'יפולינה התחיל את הקריירה שלו בלינקס. בשנת 2006 הצטרף ללינקולן איתה זכה באליפות בכל עונה בין השנים 2007 ו-2016.

צ'יפולינה אף השתתף בתיקו 1-1 נגד הבנר בולטפלאג במסגרת מוקדמות ליגת האלופות שהיה המשחק הראשון של קבוצה גיברלטרית אי פעם בזירה האירופית.

עד הצטרפותה של נבחרת גיברלטר לאופ"א, צ'יפולינה רשם 8 הופעות בנבחרת וכבש 3 שערים. ב-1 במרץ 2014 צ'יפולינה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת מאז הצטרפותה לאופ"א בהפסד 1–4 לאיי פארו שהיה גם השער הראשון של הנבחרת מאז שהתקבלה בה כחברה. צ'יפולינה משמש כיום גם כקפטן הנבחרת והוא מדורג שני בשיאני ההופעות בנבחרת עם 66 הופעות.

תארים
-----

לינקולן
* ליגת העל של גיברלטר בכדורגל (10): 2006/2007, 2007/2008, 2008/2009, 2009/2010, 2010/2011, 2011/2012, 2012/2013, 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016
* גביע הצוק (8): 2006/2007, 2007/2008, 2010/2011, 2011/2012, 2012/2013, 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רוי צ'יפולינה** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
ה**קוריה הוסטיליה** (בלטינית: Curia Hostilia - החצר ההוסטיליאנית) הוא המבנה בו היה מתכנס הסנאט הרומי בפורום ברומא העתיקה. המבנה נמצא בקצה המערבי של הפורום, לרגלי גבעת הקפיטוליום.

היסטוריה
--------

על פי המסורת, המבנה המקורי נבנה באתר זה במאה השישית לפני הספירה על ידי המלך השלישי של רומא - טולוס הוסטיליוס, וקרוי על שמו. המבנה הראשון הורחב על ידי לוקיוס קורנליוס סולה בשנת 80 לפנה"ס כדי לאפשר את הכפלת מספר חברי הסנאט, אך שם המבנה (קוריה הוסטיליה) נשמר. במבנה זה נערכה ההוצאה להורג של לוקיוס אפוליוס סטורנינוס, ובו נשרפה בשנת 52 לפנה"ס גופתו של פובליוס קלודיוס פולכר שגרמה לשריפת המבנה כולו. 

בית הסנאט נבנה שנית לאחר שרפה זאת על ידי פאוסטוס קורנליוס סולה ונקרא על שמו - קוריה קורנליה. יוליוס קיסר בנה שוב את בית הסנאט שנקרא מאז על שמו - קוריה יוליה. בעת השיפוצים, התכנס הסנאט בתיאטרון פומפיוס ושם נרצח יוליוס קיסר באידו של מרץ בשנת 44 לפנה"ס. הבנייה נעצרה אחרי הרצחו של קיסר אך סוימה על ידי בנו המאומץ, הקיסר אוגוסטוס.

הקוריה יוליה שופצה (תוך שימור שמה) ראשית על ידי הקיסר דומיטיאנוס בשנים 81-96 לספירה. אחרי נזק נרחב בעקבות שרפה בשנת 283 בימי הקיסר קארינוס, שופץ המבנה שנית בשנים 284-305 בתקופת הקיסר דיוקלטיאנוס. מבנה זה פחות או יותר הוא הקיים היום. 
המבנה שרד את ימי הביניים בשל העובדה שבשנת 658 הפך לכנסייה. על קירות המבנה נותרו ציורי קיר נוצריים. בתקופת שלטונו של בניטו מוסוליני שוחזר המבנה לצורתו המקורית.

גודל המבנה כגודל מגרש כדורסל ומשני צדדיו במות אבן ששימשו כמקומות ישיבה לסנאטורים.

גלריה
-----

* מבני הקוריה לאורך השנים מבני הקוריה לאורך השנים
* מבט מכיוון דרום מערבמבט מכיוון דרום מערב
* מבט מכיוון מזרחמבט מכיוון מזרח

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קוריה הוסטיליה** בוויקישיתוף
**ג'ודית אשר** (באנגלית: **Judith Asher**; נולדה ב-14 במאי 1964) היא יוצרת בתחומי העיצוב האיור והאמנות ומרצה.

ביוגרפיה
--------

אשר, ילידת 1964. נולדה בלידס שבאנגליה, ועלתה לישראל עם משפחתה בשנת 1972.

### לימודים אקדמיים

את התואר הראשון השלימה אשר בשנת 1989 במכללה לאמנויות בצלאל במחלקה לתקשורת חזותית אותו סיימה בהצטיינות.

את התואר השני עשתה בקולג' המלכותי לאמנות במחלקה Communication Art & Design אותו סיימה בשנת 1991.

### קריירה מקצועית

בשנת 2002 זכתה אשר בפרס היצירה מטעם משרד התרבות, המדע והספורט. בנוסף זכתה בסדרת פרסים מטעם אגודת ידידי אמריקה ישראל, בפרס סנדברג לאיור (1989) ובפרס פלהיים לטיפוגרפיה (1986).

בשנת 2011 נבחרה כנציגת מחקר ב"פני האיור לאן בעידן הדיגיטלי" בקולג' המלכותי בלונדון.

במהלך הקריירה עבדה אשר עבדה עם לקוחות שונים ביניהם יוניסף, האקדמיה לשפה העברית, עיתון "הארץ", הקיבוץ המאוחד, הוועדה האמריקאית למכון ויצמן למדע, ניו יורק.

אשר איירה מספר ספרים, ביניהם "יומנו של עובר" שנכתב ע"י פרופ’ גידי קורן, בהוצאת ספרית הפועלים.

ביוני האחרון[דרושה הבהרה] הציגה מאמר הנכתב ונחקר בשיתוף עם ד"ר בן ברוך בליך בכנס בינלאומי העוסק בפרקטיקות אמנות עכשווית במזרח התיכון בחסות אוניברסיטת בירקבק בלונדון ואוניברסיטת ניקוסיה, קפריסין: *צילום בסכסוך: צלמים ישראלים-פלסטיניים.*

בשנת 1994 החלה ללמד והפכה למרצה בכירה וחברת סגל במחלקה לתקשורת חזותית במכלתת HIT חולון ומרצה במחלקה לתקשורת חזותית במכללת לאמנויות בצלאל.

כיום[דרושה הבהרה] אשר עובדת על רומן גרפי העוסק בסיפורי אנוש של מתח והתחדשות, אהבה ואובדן.

### חיים אישיים

אשר מתגוררת ועובדת בקיבוץ עינת עם משפחתה. לבעלה אורי ולה שלושה ילדים: נועם הבכור, אבישי ואלה.

תערוכות נבחרות
--------------

* 2004: "ILLUSTRATIONS 46", ניו יורק
* 2005: "תכשיט ישראלי 3", מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב
* 2007: "עוצב בישראל", רידינג, תל אביב
* 2007: "עיניים", מרכז הקונגרסים הבינלאומי, ירושלים
* 2009: "בין הדומיין הפרטי והדומיין הציבורי", בית עגנון, ירושלים
* 2010: גלריית בעלי המלאכה, תל אביב
* 2010: "תכשיט ישראלי 5", מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב
* 2014: בית בנימיני לקרמיקה עכשווית, תל אביב
* 2014: בית האומנים, תל אביב
* 2015: "אחרי עשרים שנה: מעצבים לזכרו של רבין", גלריה ויטרינה, חולון
* 2015: תערוכת יחיד, גלריית בית דרור, קיבוץ עינת
* 2016: "ספרים על מפה", תל אביב
* 2016: "NO GRAPHICS", גלריה ויטרינה, חולון
* 2017: HIGH CONTRAST", Seoul International Design Exhibiton".

פרסים
-----

* 1986: פרס פלהיים לטיפוגרפיה.
* 1989: פרס סנדברג לאיור.
* 1989, 1990, 1994, 1995: פרסים מטעם אגודת ידידי אמריקה ישראל.
* 2009, 2012, 2014: ציון לשבח, המכון הטכנולוגי חולון.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של ג'ודית אשר
* יובל סער, איור עכשיו. מפגש 42: ג׳ודית אשר, מגזין פורטפוליו
* הפרק ג'ודית אשר בפודקאסט "תיק עבודות", בשירות הזרמת המוזיקה "ספוטיפיי"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ICIA: 271253

 |
**מורינגה רותמית** (**מוֹרִינְגָה רָתְמִית**, שם מדעי: *Moringa peregrina*) היא צמח סודאני לא בשרני, שמוצאו טרופי, והוא גדל בקרקעות שאינן מלוחות. למורינגה יש פרחים ורודים והפירות הם בצורת אפונה המורכבת משלושה חלקים. מזרעי המורינגה מפיקים שמן.

העלים של הצמח מנוצים פעמיים. העלעלים נושרים ומה שנשאר זה צירי העלה המקבלים תפקיד הטמעה, והם נושרים כהתאמה למחסור במים, משום שהצמח גדל בעיקר בנאות מדבר. הוא מכונה גם The Ben tree.

מורינגה רותמית הוא עץ נדיר, הגדל בארץ לאורך בקע ים המלח בתפוצה מקוטעת. הוא נראה כרותם גדול, והוא בולט בפריחתו בגווני ורוד-לבן, מן האביב ועד לסוף הקיץ. פריו הוא תרמיל ארוך, הנותר תלוי על העץ גם לאחר פיזור הזרעים. מורינגה רותמית הוא צמח מוגן בישראל.

בת משפחתה, מורינגה מכונפת, נחשבת כיום כאחד מעצי המרפא המוכרים ברפואה העממית.

  

בעת העתיקה נעשה שימוש בזרעיה של המורינגה הרותמית להפקת שמן משובח לתעשיית הבשמים.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מורינגה רותמית** |
| ויקימינים טקסונומיה בוויקימינים: **Moringa peregrina** |

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* TPL
* EOL
* ARKive
* NCBI
* GBIF
* צמחיית ישראל ברשת
* צמח השדה
* Tropicos
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  מורינגה רותמית באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח
3. ↑  זהר עמר ואלרון זבטני, [ שמן מורינגה רותמית )peregrine Moringa )ושימושיו
במרחב הארץ־ישראלי בעת העתיקה], **מחקרי יהודה ושומרון** לא, 2, 2022, עמ' 257-221
**אלכסנדר יורביץ' דוברינין** (נולד ב-27 במרץ 1957, ממדיש) הוא זמר, משורר ומוזיקאי רוסי. חבר בקבוצות זודצ'יה, מיראז', זדרסטבוי, פסניה, וסיוליה רביאטה, קולנוע.

ביוגרפיה
--------

דוברינין נולד בממדיש ב-27 במרץ 1957 במשפחת מורים. אמו, דוברינה מרגריטה מקסימובנה הייתה מורה לרוסית וספרות רוסית. אביה, יורי קרימוביץ 'דוברינין – מורה לעבודה[דרושה הבהרה], רישום[דרושה הבהרה] ותרבות הגוף.

אלכסנדר החל ללמוד מוזיקה בילדותו והתעניין במבצעים זרים. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר ושירת בצבא, הוא נכנס ל- GMPI על שמו M. M. איפוליטוב-איבנוב, אך לא נכנס[דרושה הבהרה].

קריירה
------

בשנת 1982 עלה לבמה המקצועית. השתתף בקבוצות האדריכלים[דרושה הבהרה], מיראז', שלום שלום, וסיוליה רביאטה, קולנוע[דרושה הבהרה]. הוא עבד עם המלחינים איגור מטטה ("צחוק", "לעולם", "הישאר"), ארקדי אוקופניק ("פרחי לילה", "ריטה-מרגריטה") ועוד. ביצע להיטים "אטלנטיס" (מוזיקה. ו. מתווינקו), בקבוצה וסיוליה רביאטה הופיעו: "הליצן האדום", "המדבר" (מוזיקה. ויאצ'סלב דוברינין דוברין), "באיים הקנריים" (מוזיקה. ט. אפימוב), "ספינת כוכבים", "נערת הכיסוי" (מוזיקה. פ. סלובודקין) ועוד. כל השירים האלה קיבלו צליל חדש[דרושה הבהרה].

בסוף שנות ה -90 דוברינין עוסק בקריירת סולו[דרושה הבהרה].

בשנת 1992 הוא הוציא את הדיסק "פרחי הלילה".

בשנת 1997 האולפן Gala Records הוציא את אלבומו החדש, "Take and Buy".

בשנות התשעים קיבל אלכסנדר דוברינין הכרה ציבורית כאמן סולו. נכון לעכשיו הוא נותן בהצלחה קונצרטים סולניים ברוסיה, אזורים ומדינות חבר העמים. הוא משתתף בקונצרטים משותפים עם כוכבי הפופ הרוסי והזר, משתתף בתוכניות טלוויזיה, מופיע בפסטיבלים ובאירועים במקומות שונים.

דיסקוגרפיה
----------

* "נערת שער. שירים לפסוקיה של נטליה פרוסטורובה "- חברת מנגינה (С60 30329-30 007) (ענק)[דרושה הבהרה], 1990
* "פרחי לילה" (ענק), 1992
* קח וקנה CD תקליטי גאלה, 1997

שירים
-----

* "פרחי לילה"
* ריטה מרגריטה

### וסיוליה רביאטה

* אטלנטיס
* "הליצן האדום"
* "מדבר"
* "באיים הקנריים"
* Stargazer
* "נערת כיסוי"
* "ורדים ורודים" (רוזוויה רוזי)

קישורים חיצוניים
----------------

* אלכסנדר דוברינין, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* אלכסנדר דוברינין, באתר Discogs (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Александр Добрынин: «Светку Соколову» у меня не отнимет никто!"". אורכב מ-המקור ב-2014-11-29. נבדק ב-2014-11-20.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: cbe059b7-8681-4e32-84c9-9933c601cbbb

 |
**בסיס לאמנות ותרבות** היה בית ספר ללימוד פיסול, ציור וצילום, שפעל בשנים 2020-1993.

פעילות
------

בית הספר הוקם על ידי הפסל דוד זונדלוביץ' ב-1993. תחילה שכן בנתניה. בראש בית הספר עמד פרופ' יעקב דורצ'ין, חתן פרס ישראל לאמנות פלסטית.

תוכנית הלימודים בבית הספר הייתה עצמאית וארכה ארבע שנים, במקצועות: פיסול, ציור וצילום. בית הספר הוכר על ידי משרד התרבות ונוהל באמצעות עמותה ללא כוונת רווח, אשר בראשה עמדה הפסלת דוריס ארקין. בית הספר היה בנוי כקהילת אמנים המהווה בית למורים העוסקים ביצירה. תלמידי בית הספר יכלו לצפות ולהתעניין באופן בלתי אמצעי בתהליך העבודה של מוריהם, נחשפו לעבודתם של אמנים אורחים ולתערוכות בגלריית בית הספר. הלימודים שילבו בין מסורות קיימות לידע עכשווי, בין לימוד קבוצתי לבין עבודה עצמאית. בית הספר שם דגש על עבודה מרובה בסדנאות ובמעבדות, תוך ניסוי וטעייה.

בנין בית הספר ״בסיס לאמנות ותרבות״ באזור התעשייה בהרצליהבנין בית הספר
מנתניה עבר בית הספר להדסה נעורים, ולאחר כעשור, ב-2015, לבניין חדש שנתפר למידותיו, ברחוב המדע 14 בהרצליה. לרשות תלמידי בית הספר במסלולים השונים עמדו סדנאות פיסול, מעבדות צילום מקצועיות, ספרייה, אולם אירועים משוכלל לצורכי הרצאות, מופעים והקרנת סרטי אמנות, וגלריה המציגה תערוכות מתחלפות ותצוגות ופרויקטים של התלמידים. אוצרת הגלריה הייתה שלומית ברויר. אתר האינטרנט של בית הספר הכיל אינפורמציה שוטפת, מילון מושגים לסטודנטים לאמנות ולקהל שוחרי האמנות. מגזין "בסיס" המצוי באתר בית-הספר מהווה מקור מידע ובמה למאמרים ודעות על אירועי תרבות ואמנות בישראל ובעולם. עורכת המגזין היא האמנית דנה גילרמן.

### צוות בית הספר

* ראש מסלול הפיסול - פרופ' יעקב דורצ'ין
* ראש מסלול הציור - יורי כץ
* ראש מסלול הצילום - מיקי קרצמן
* ראש הלימודים העיוניים - ד"ר אירית דגני רז
* מרכז פעילות התרבות - יאיר גרבוז

כן לימדו בבית הספר יעקב מישורי, צביקה קנטור, לאו ריי, אולג גבריזון, שרון יערי, פיטר שטיבלמן, מאיר ויזלטיר, יוסי מר-חיים, אפרת קליפשטיין, מקס גורביץ, גלית אלוני, מיכל בראור, הדס רוזנברג ניר, וסילי רז, רמי רודריך, דורון בר אדון, אייל רוזמן, ניר הראל ורם ברכה.

חדר המדרגות של בית הספר לאמנות בסיס בהרצליהחדר המדרגות של בית הספר, בצילום פנורמי מהקומה השלישית

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של בסיס לאמנות ותרבות
* בית הספר לאמנויות עובר לבניין מרווח בהרצליה ב-Xnet
* בית הספר בסיס עובר להרצליה בהארץ
זוג קוריפודונים. ציור מ-1898.
**קוריפודון** (שם מדעי: ***Coryphodon***; מילולית: "נקודות שיניים", על שם הנקודות שבלטו בקצה הטוחנות שלו) הוא סוג של יונק נכחד שחי בפלאוגן והשתייך לסדרה הנכחדת כימולסטיים.

מאפיינים
--------

היצור חי באירופה, מונגוליה וסין, אך היגר לאמריקה הצפונית, שם היה היונק הצמחוני הגדול ביותר בתקופתו ושם מאובניו נמצאו בכמות הגדולה ביותר. הוא החליף את הברילמבדה (*Barylambda*) שדמתה לעצלן קרקע אך הייתה קרובתו לתת-הסדרה Pantodonta.

היצור דמה במראהו וגודלו להיפופוטם, אך היה שייך לקבוצה אחרת. הוא הגיע לאורך 2.5 מטר ולגובה של עד 1 מטר ושקל מעל חצי טון. אומדנים מדויקים יותר מעניקים שוני בין המינים מ-300 ק"ג עד ל-700 ק"ג, מה שהופך אותו לסוג הגדול ביותר בסדרתו. הוא היה בעל רגליים קצרות וגולגולת גדולה בעלת שיניים חדות ובייחוד זוג ניבים גדולים באמצע הלסת שבלטו החוצה מפיו. עם זאת מוחו היה קטן יחסית לכמעט כל יונק, במשקל של 90 גרם.

למרות מבנה שיניו המחודדות הוא היה כנראה אוכל עשב מגודל שניזון כמו היפופוטם מצמחייה מימית או אולי מעשבים קשיחים. כמו כן ייתכן שהייתה ליצור דו-צורתיות זוויגית כשהזכרים היו בעלי ניבים בולטים יותר מהנקבות, בדומה לפילים. הוא היה בעל עור עבה וייתכן כי חי ליד המים או אף בתוכם. בשל גודלו הוא הדף מעליו טורפים.

היונק נכחד באמצע האאוקן לפני 46 מיליון שנה.

מיני הקוריפודון
---------------

* *C. anax*
* *C. anthracoideus*
* *C. armatus*
* *C. dabuensis*
* *C. eocaenus*
* *C. gosseleti*
* *C. hamatus*
* *C. lobatus*
* *C. marginatus*
* *C. oweni*
* *C. pisuqti*
* *C. proterus*
* *C. repandus*
* *C. radians*
* *C. singularis*
* *C. subquadratus*
* *C. tsaganensis*
* *C. ventanus*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קוריפודון** בוויקישיתוף

* קוריפודון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007599863305171
* LCCN: sh2010005381
* NKC: ph117485

 |
**Histoire de Melody Nelson** (בתרגום מצרפתית: **סיפור מלודי נלסון**) הוא אלבום קונספט מאת הזמר והיוצר הצרפתי סרז' גינסבורג. האלבום מתחקה אחר רומן אסור המתפתח בין גבר בגיל העמידה בן דמותו של גינסבורג עצמו, לבין נערה בת 15 בשם מלודי נלסון. 

האלבום הופק בידי ז'אן-קלוד דסמארטי ויצא לאור ב-24 במרץ 1971 בחברת התקליטים ההולנדית פיליפס רקורדס. מלודי נלסון נחשב לאלבומו החשוב ביותר של גינסבורג, כמו גם לאחד האלבומים החשובים ביותר במוזיקה הצרפתית ובמוזיקה הפופולרית בכלל.

יצירת האלבום
------------

את ההשראה ליצירת האלבום, קיבל גינסבורג מהספר "לוליטה" מאת ולדימיר נבוקוב. גינסבורג אף ניסה ליצור קשר עם נבוקוב כדי לקבל אישור להלחין ולבצע קטעים מתוך הספר, אולם כשלא קיבל אישור כזה, החליט לעבוד על חומר מקורי משלו. 

עלילת האלבום שואבת השראה ישירות מלוליטה: בעקבות תאונת דרכים, מתחיל רומן סוער בין גבר צרפתי בגיל העמידה בן דמותו של גינסבורג, לנערה בריטית בת 15 בשם מלודי נלסון. הגבר בשיר מלווה את מלודי אל המטוס בחזרה לביתה, אולם המטוס מתרסק עם כל נוסעיו ומותיר את הגבר שבור לב ומאוהב יותר מתמיד.

רשימת רצועות
------------


| Histoire de Melody Nelson |
| --- |
| מס' | שם | לחן | משך |
| 1. | Melody (מלודי) | סרז' גינסבורג | 7:32 |
| 2. | Ballade de Melody Nelson (הבלדה על מלודי נלסון) | סרז' גינסבורג וז'אן-קלוד ונייר | 2:00 |
| 3. | Valse de Melody (ואלס מלודי) | סרז' גינסבורג | 1:31 |
| 4. | Ah ! Melody (אה ! מלודי) | סרז' גינסבורג וז'אן-קלוד ונייר | 1:47 |
| 5. | L'hôtel particulier (המלון המסוים) | סרז' גינסבורג | 4:05 |
| 6. | En Melody (עם מלודי) | סרז' גינסבורג וז'אן-קלוד ונייר | 3:25 |
| 7. | Cargo culte (מטען סגידה) | סרז' גינסבורג | 7:37 |
| **משך כולל:** | **27:57** |

קישורים חיצוניים
----------------

* MusicBrainz Histoire de Melody Nelson באתר MusicBrainz
* Discogs Histoire de Melody Nelson באתר Discogs

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספיישל סרז' גינסבורג בכאן 88

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: 431ae137-315a-3faa-8005-c959fc0d57e9

 |
**קוריולאנוס** (באנגלית: **Coriolanus**) הוא סרט מלחמה בריטי משנת 2011, העוסק בגאיוס מרקיוס קוריולאנוס. הסרט מתבסס על מחזהו של ויליאם שייקספיר "קוריולנוס". שייקספיר בתורו השתמש כמקור בחיבורו של פלוטרכוס "חיי אישים". חרף העובדה שהסיפור המקורי מתרחש בעת העתיקה, הסרט מתרחש בעולם המודרני, תוך שמירה על השמות והמושגים המקוריים וכן על הלשון השייקספירית המקורית.

עלילה
-----

ברומא פורץ משבר מזון. המון העם מתנפלים על מחסני המזון של הממשלה, אולם הסתערותם נבלמת בידי הגנרל גאיוס מרסיוס, אשר מרסן אותם בכוח אישיותו בלבד. מרסיוס הוא מפקד קשוח, בן אצולה אשר בז להמון העם ואינו חושש להביע את דעותיו בגלוי. במקביל, עם הוולסקים פותח במלחמה על רומא. בראש הוולסקים עומד טולוס אופידיוס, אשר הוא אויב מושבע של מרסיוס אך דומה לו באישיותו.

מרסיוס מוביל התקפה על העיר הולסקית קוריולי, ובמהלך הקרב מתעמת עם טולוס עצמו. בעקבות הקרב מוענק לו הכינוי "קוריולאנוס". בעידודה של אמו הלוחמנית וולמוניה, קוריולאנוס מגיש את מועמדתו למשרת הקונסול, ולמרות שבתחילה נבחר בתמיכת האצולה והעם גם יחד, הרי שעד מהרה העם חוזר בו מהחלטתו, מדיח את קוריולאנוס ממשרת הקונסול ומגרש אותו מהעיר. קוריולאנוס אכול רגשות נקם, ומצטרף אל טולוס והוולסקים למסע נקמה ברומא. הסנאט הרומי שולח אל קוריולאנוס את ידידו לשעבר, מנניוס אגריפה במטרה לנסות לרכך את לבו. קוריולאנוס משפיל אותו לעיני הוולסקים, ומנניוס הפגוע מתאבד.

משכלתה כל תקווה, אמו אשתו ובנו של קוריולאנוס יוצאים אל בן משפחתם בעצמם. אל מול תחנוניה שלל אמו, קוריולאנוס נשבר ומורה לוולסקים לסגת. הם מצייתים לו, אולם לאחר מכן רוצחים אותו ביוזמתו של טולוס.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קוריולאנוס

* "קוריולאנוס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "קוריולאנוס", באתר נטפליקס

* "קוריולאנוס", באתר AllMovie (באנגלית)

* "קוריולאנוס", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* "קוריולאנוס", באתר Box Office Mojo (באנגלית)

* "קוריולאנוס", באתר Metacritic (באנגלית)

* "קוריולאנוס", באתר אידיבי

* "קוריולאנוס", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* ארז דבורה, "קוריולאנוס": המדים החדשים של שייקספיר, באתר ynet, 7 במאי 2012.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Coriolanus באתר Box Office Mojo
2. ↑  ארז דבורה, "קוריולאנוס": המדים החדשים של שייקספיר, באתר ynet, 7 במאי 2012.
**אלכסנדר דוידוב** (בסרבית: **Александар Давидов**; נולד ב-7 באוקטובר 1983) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת הקשר.

קריירה
------

דוידוב התחיל את הקריירה שלו בהיידוק קולה בה שיחק במשך עשור, למעט עונת 2003/2004 בה הושאל לקסטילאק ITES אודז'צי, בהם הוא רשם 154 משחקי ליגה והבקיע 20 שערים. בקיץ 2010 חתם בפרטיזן בלגרד עימה זכה באליפות.

בקיץ 2011 הושאל להפועל עכו. ב-12 בספטמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בעכו בניצחון 0-2 נגד הפועל באר שבע. ב-22 באוקטובר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה בניצחון 0-3 נגד הפועל ראשון לציון. בקיץ 2012 הושאל לבני סכנין. ב-2 בפברואר 2013 נפצע בניצחון 1-3 נגד הפועל חיפה ומאז שותף רק בשני המשחקים האחרונים של המועדון.

ב-13 ביוני 2013 שוחרר בפרטיזן וחתם במ.ס. אשדוד. בסיום עונת 2014/2015 שוחרר ממ.ס אשדוד שנשרה לליגה הלאומית על אף שהיה אחד מהשחקנים המצטיינים בעונה זו ולאחר כחודש ב-11 ביולי 2015 חתם בעולה החדשה הפועל כפר סבא. ב-16 ביולי 2015 שוחרר מכפר סבא לאחר שנכשל בבדיקות הרפואיות עקב פגיעה בברכו.

ב-6 בינואר 2016 חתם באגרוטיקוס אסטרס מהליגה השנייה ביוון. בקיץ 2016 חתם בצ'לארבו מליגת העל הסרבית.

דוידוב ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סרביה בניצחון 0-3 נגד יפן.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
הקוריה בתוך הפורום
**הקוריה** (curia) ברומא העתיקה הייתה סמל לחלוקת העם הרומאי ומקום המפגש של האספה של חטיבות אלו. שורש המילה הוא ככל הנראה המילה הסאבינית curis או quiris. בהמשך המושג נכנס לכנסייה ובתחילת המאה ה-20 לתחום האימפריאלי-פרלמנטרי.

קוריות ברפובליקה הרומית
-----------------------

כל אחד משלושת השבטים הרומוליאניים העתיקים: הרמנס, טיטיאס ולוקרס חולק לעשר קוריות, כך שגוף העם (populus) כולו, שהורכב מפטריקים בלבד, חולק לשלושים קוריות. כל החברים בגנטס (קלאנים) השונים השייכים לקוריה נקראו "קוריאלים". 

החלוקה לקוריות הייתה בעלת חשיבות פוליטית ניכרת בתקופות המוקדמות ברומא, כי רק החברים בקוריות נחשבו אזרחים ורק הם יכלו לבחור ולהיבחר למשרות השונות. לקוריות הייתה גם חשיבות דתית, כיוון שלכל קוריה היה מקום פולחן ופולחנים משלה (שנקרא קוריה), שהתפתח בהדרגה למקום בו נפגשו הקוריאלים לדון בענייני מדינה, כספים, דת ועניינים אחרים. הטקסים הדתיים נוהלו על ידי כהן, curio, שלו סייעו פלאמן קוריאלים. 

לכל אחת מהקוריות היה שם ייחודי משלה, שנטען שהוא מבוסס על שמן של הנשים הסביניות שחטפו הרומים, אף כי ברור כי חלק מהקוריות שאבו את שמן משם רבעים או גיבורים עתיקים כמו קוריה טיטיה, פאוקיה, קלברה, פוריאנסיס, רפטה, וליאנסיס, טיפאטה, ועוד. חשיבות הקוריות דעכה בהדרגה עם עליית חשיבות הפלבאים והאצולה (הנובילטס) אך הן המשיכו במילוי התפקידים הדתיים, עד שגם חשיבותם של אלו דעכה. 

קוריה היה גם שמו של המקום שבו נפגש הסנאט הרומי ובמקומות אחרים לדון בחוקים ולהחליט בענייני הרפובליקה. במקומות שונים, אף כי לא ברומי, החלו עם הזמן לכנות את הסנאט הקוריה. בניין הקוריה המקורי נבנה, על–פי האגדה, על ידי המלך טולוס הוסטיליוס בפורום רומאנום לרגלי גבעת הקפיטולין. הבניין נהרס אחרי כן כדי לפנות לבניין מרשים יותר. 

מבנה הקוריה היה תמיד בעל מידות מוגדרות. הוא היה רבוע או סגלגל. אם היה רבוע, גובהו היה פעם וחצי אורכו. אם סגלגל, גובהו היה חצי סכום אורכו ורוחבו, דבר שהכתיב פרופורציות חריגות במקצת. באמצעו של כל קיר, היה מדף (קורניס) שמטרתו הייתה למנוע הבלעות של הקול בתוך הבניין.

הקוריה בכנסייה הקתולית
----------------------

 ערך מורחב – **הקוריה הרומאית**  

בכנסייה הקתולית לכל דיוקסיה יש קוריה, הכוללת את הפקידים הראשיים של הדיוקסיה. פקידים אלו מסיעים לבישוף הדיוקסיה בשליטה בכנסייה במקום. לפטריארכים וארכיאפיסקופלים של הכנסייה המזרחית אורתודוקסית ישנה אספה המכונה הקוריה הפטריארכלית, המסייעת לפטריארך או לארכיבישוף בניהול הסוי יוריס של הכנסייה. הכס הקדוש של האפיפיור משמר אספה המכונה הקוריה הרומאית, המסייעת לאפיפיור בשליטה בפטריארכיה הלטינית ובכנסייה הקתולית. לקוריות אלו תפקידים שונים מאלו של הקוריה הרומאית במאה הראשונה לפני הספירה.

קוריות בפרלמנטים של רוסיה ואוסטרו-הונגריה
-----------------------------------------

באימפריה הרוסית כך נקראו קבוצות אוכלוסייה בהתאם לכוח הבחירה שלהם לדומה (הפרלמנט הצארי). לפי מנשר הבחירה הראשון מ-6 באוגוסט 1905 הבוחרים חולקו לשלוש קוריות:בעלי אדמות, איכרים וקוריה עירונית. במנשר מ-11 בדצמבר אותה השנה נוספה קוריית פועלים. בהמשך, בחוק הבחירות לאחר פיזור הדומה מ-3 ביוני 1907 הקוריה העירונית חולקה לקוריית עירוניים בעלי נכסים גדולים וקוריית עירוניים בעלי נכסים בינוניים וקטנים.

באימפריה האוסטרו-הונגרית חלוקה לקוריות הייתה לפי לאום.

ראו גם
------

* דהקוריה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קוריה** בוויקישיתוף
* קוריה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**יאניק קאמנן** (נולד ב-5 באוקטובר 1981) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת חלוץ.

קריירה
------

קאמנן התחיל את קריירת המשחק שלו במחלקת הנוער של לה מאן, ושיחק בה מ-1998 עד 1999, וכשהיה בן 18 עבר לטוטנהאם הוטספר האנגלית. לאחר 3 שנים באנגליה חזר קאמנן לצרפת ושיחק בשטרסבורג (2002-2003), דיז'ון (2003-2004) ואז'קסיו (2004-2005).

בשנת 2005 עבר קאמנן לבלגיה, שם שיחק באוסטנד (2005-2006), ולאחר מכן עבר לתקופה קצרה לקבוצת שפהאוזן משווייץ.

בפגרת החורף של ליגת העל הישראלית הובא קאמנן למכבי הרצליה על ידי מאמנה, פרדי דוד. קאמנן כבש 6 שערי ליגה בחצי עונה במדי הקבוצה, וזכה עמה בגביע הטוטו. בסוף העונה נרכש קאמנן על ידי מכבי תל אביב. בעונתו הראשונה במועדון שיחק ב-30 משחקים וכבש 12 שערים, ובחצי הראשון של עונת 2008/09 כבש רק שלושה שערים.

בינואר 2009 חתם קאמנן בסיוואספור הטורקית. את שער הבכורה שלו בקבוצה כבש במשחק רבע גמר הגביע נגד גלאטסראיי ועזר לקבוצתו להעפיל לשלב הבא. בסיום אותה עונה סיימה סיוואספור במקום השני בליגה. בשנת 2011 עבר קאמנן לקבוצת מרסין מליגת העל הטורקית.

בשנת 2012 עבר לקבוצת גבאלה מליגת העל האזרית. במהלך שנתיים וחצי במועדון כבש 16 שערי ליגה ב-62 הופעות.

לקראת עונת 2015/2016, לאחר שנה ללא קבוצה, חתם לאולנוי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יאניק קאמנן** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* יאניק קאמנן באתר ONE
**אוסובה** (באוקראינית: **Осова**), הידוע גם בשם **אוסובה וישקה** (בפולנית: **Osowa Wyszka**), הוא כפר במחוז משנה קוסטופיל במחוז רובנו באוקראינה, שנמצא במרחק של כ-380 קילומטרים מקייב. עד למלחמת העולם השנייה אוסובה הייתה מושבה חקלאית יהודית.

היסטוריה
--------

אוסובה וישקה הוקמה ב-1836, בימי הצאר ניקולאי הראשון, על ידי 137 יהודים מבריסק שרכשו קרקעות על שטח של 28,950 דונם.[דרוש מקור]

אוסובה וישקה החלה כמושבה חקלאית יהודית, בחלוף השנים שטח הקרקע הצטמצם, הן משום שחלק מן הרכישה לא מומש ונשאר בחכירת איכרים פולניים, והן מפני שהבעלים היהודים מכרו חלק משטחיה לצרכים שונים.[דרוש מקור] בסוף המאה ה-19 התגוררו במקום 577 יהודים וב-1921 נמנו במפקד 700 יהודים, שהיו 97% מכלל האוכלוסייה. מסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 החלה באוסובה וישקה פעילות של תנועות נוער יהודיות: "החלוץ", "השומר הצעיר" ו"בית"ר". אלה נסגרו בפקודת השלטונות, משום שהשלטונות חשדו בראשי הסניפים שהם קומוניסטים.[דרוש מקור] היהודים בעיירה עסקו במגוון עבודות הקשורות במלאכה. ביניהם היו חייטים, סנדלרים, נפחים, נגרים וזגגים. בנוסף לכך היה במקום בית מלאכה לבניית לבנים וטחנת קמח. במושבה היו שלושה בתי מדרש ובית ספר יסודי אחד.. לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה השטח עבר לפולין ובשנת 1939, בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב, סופח לברית המועצות.

### במלחמת העולם השנייה

מספרם המוערך של היהודים באוסובה וישקה ב-1941 היה 850. בימים הראשונים של יולי 1941 נכבשה אוסובה וישקה על ידי גרמניה הנאצית. בסוף אותה שנה הוקפו חלק מן הבתים בתיל דוקרני ונוצר מעין גטו עליו שמרה משטרת העזר האוקראינית. יהודי אוסובה וישקה המשיכו לעבד את שדותיהם תחת פיקוח השוטרים. בחודש אוקטובר 1942, לאחר שנאספו היבולים משדות אוסובה וישקה, אספו הגרמנים את יהודי המושבה, הצעידו אותם ברגל ואחר כך הסיעו אותו ברכבת לאזור קוסטופול ושם נרצחו בבור ירי ביחד עם יהודי הגטו של דרז'נה.

לפני חיסול היהודים התארגנה ביערות הקרובים לאוסובה וישקה קבוצה של 30 צעירים תחת פיקודו של יצחק זקוסקה. יצחק שירת כחייל בצבא הסובייטי, נפל בשבי הגרמנים ליד סמולנסק, הצליח לברוח וחזר לאוסובה. אך מכיוון שחשדו בו שהוא צנחן סובייטי, הוא ברח והסתתר ביערות.[דרוש מקור] באחת הפעולות, לאחר חיסול הגטו, העלתה קבוצת צעירים זו באש את בתי היהודים ולקחו משוטרים אוקראיניים את נשקם. באפריל 1943 מנתה היחידה 63 אנשים. בסוף אותו חודש נערך קרב עם הגרמנים ובמהלכו נפלו 29 איש.[דרוש מקור]

בסוף ינואר 1944 שוחררה אוסובה וישקה. 15 יהודים מתושבי המקום ניצלו בזכות מחבואם ביערות.[דרוש מקור]

קישורים חיצוניים
----------------

* "אוסובה (מחוז משנה קוסטופיל)", באתר JewishGen (באנגלית)
* אוסובה וישקה (Osowa Wyszka), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"

הערות שוליים
------------

1. 1 2  אוסובה ביברייסקיה אנציקלופדיה (ברוסית).
2. 1 2  אדלם דילבסקי, המקומות היהודיים ביותר בפולין, באתר השטעטל הווירטואלי (באנגלית)
3. 1 2 3 4  אוסובה וישקה (Osowa Wyszka), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"
4. 1 2 3  אלכסנדר קרוגלוב (רו'), דרז'נה, **אנציקלופדיה של המחנות והגטאות** (כרך II, חלק B, עמ' 1348–1349), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
**יאניס פולופולוס** (ביוונית: **Γιάννης Πουλόπουλος**, ידוע גם בתור ג'ון פולופולוס; 29 ביוני 1941 – 23 באוגוסט 2020) היה זמר-יוצר יווני, שפעל ביוון במהלך שנות ה-60, ה-70 וה-80. מבחינת סך מכירות האלבומים, הוא הזמר היווני הרביעי הנמכר ביותר בכל הזמנים.

ביוגרפיה
--------

פולופולוס נולד במאני, יוון. זמן קצר לאחר לידתו עברו הוריו, שמקורם במסיניאה, למחוז סנט אירותאוס שבפריסטרי, ליד אתונה. פולופולוס אהב לשיר מגיל צעיר. בעקבות חברים, הוא חיפש להתקבל ללא הצלחה לאודישן אצל קולומביה רקורדס, ובמקביל עבד כבנאי, שיחק כדורגל בסנט איירותיאוס וצייר ציורים בצבעי שמן.

פולופולוס התפרסם בסוף שנות ה-60 וה-70. הוא שיתף פעולה עם מלחינים וכותבים בולטים, כולל מאנוס לואיזוס, מימיס פלסאס, סטברוס קויומציס ולינה ניקולקופולו. פולופולוס הוציא מספר אלבומים מצליחים והופיע בקונצרטים הן ביוון והן בעולם.

אחד משיריו הידועים הוא "Mi Mou Thimonis Matia Mou" (אל תכעסי עליי, עיניים שלי), שיצא בשנת 1965, ונכתב והולחן על ידי סטאוורוס קויומדזיס (Σταύρος Κουγιουμτζής). מבין הביצועים הנוספים המוכרים לשיר זה מוכרים במיוחד הביצוע של יורגוס דאלארס משנת 1975 ושל הזמר הישראלי יהודה פוליקר באלבומו "עיניים שלי" משנת 1985, שגם נקרא על שם השיר.

פולופולוס נפטר בהיידרי, בגיל 79, בעקבות בעיות לב כרוניות.

קישורים חיצוניים
----------------

* יאניס פולופולוס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* יאניס פולופולוס, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* יאניס פולופולוס, באתר Yandex.Music (ברוסית)
* יאניס פולופולוס, באתר Discogs (באנגלית)
* יאניס פולופולוס, באתר Genius

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 4182 0487
* LCCN: no98030616
* MusicBrainz: 39a0cf08-163a-4876-83eb-35a1db3e666c
* VIAF: 63621548
* WorldCat: lccn-no98030616

 |
**מרסל לאנג** (בגרמנית: **Marcel Lang**;‏ 13 ביוני 1956 – 27 ביוני 2009) היה חזן שווייצרי במנעד טנור.

קורות חיים
----------

מרסל לאנג נולד וגדל בבזל למשפחה, שמסורת החזנות המזרח-אירופאית טופחה בה. לאחר שרכש את מקצועו הראשון כאיש מכירות, למד שירה אצל קורט וידמר, באקדמיה למוזיקה בעיר בזל ובבית הספר לאופרה, שבשלוחתה.

לאחר שזכה בתעודת ההוראה בשירה, המשיך בלימודים נוספים במוסד לפסיכולוגיה שימושית בציריך, כפסיכולוג שימש מרסל לאנג כיועץ לחברות וללקוחות שונים. הוא היה היועץ הפסיכולוגי של האקדמיה למוזיקה בבזל ולימד שם גם פסיכולוגיה חינוכית בקונסרבטוריון.

בשנות ה–70 המאוחרות היה מרסל לאנג החזן בקהילה היהודית בציריך וגם במספר בתי כנסת קטנים. מ–1982 עד 1991 הוא היה החזן הראשי של הקהילה היהודית בבזל. לאחר מכן עבד בקביעות בקהילה היהודית בדיסלדורף עד לחזרתו לקהילה היהודית בציריך ב–2004. בנוסף לכך הוא התמסר להופעות בקונצרטים ולעיסוק בהוראה. בהופעותיו כסולן הוא שר שירי תפילה ששרים בבית כנסת, שירים ביידיש וגם שירים למוזיקה קלאסית, אופרה ואורטוריה.

דרך הקונצרטים שלו הוא הגיע לכל חלקי אירופה וגם לצפון אמריקה, לאוסטרליה ולישראל. הוא הפיק תקליטורים שונים עם הקלטות של שירים ביידיש ומוזיקת בתי כנסת בליווי מקהלה, פסנתר, נגינת מוזיקה קאמרית ותזמורות כלייזמר.

במשך יותר מ–30 שנה הכין נערים לטקס בר המצווה שלהם.

כבקי בשירה היהודית, בחזנות ובסדרי התפילה (ליטורגיקה) הוא לימד, ייעץ וליווה קבוצות ובודדים. בין היתר הוא עבד כמרצה לחזנות בבית הספר הגבוה ללימודי יהדות בהיידלברג ומ–1999 הוא לימד את חברי האגודה היהודית הפלורליסטית בבזל את הליטורגיקה של סדרי התפילה.

בנסיעותיו הרבות כמרצה העביר את ידיעותיו הנרחבות בתחום תרבות השירה האשכנזית והשירה היידית. עם הידע שלו ואהבתו ליהדות האורתודוקסית וגם ליהדות הליברלית הרגיש מרסל לאנג שייכות לשני הזרמים האלה ביהדות שהם שונים כל כך, ואת זאת הוא הראה בעבודתו כחזן בשתי הקהילות היהודיות בבזל ובציריך, שתיהן שונות זו מזו במגוון ההטרוגני של החברים שבהן, או בקהילה היהודית בדיסלדורף שאליה הגיעו יהודים מברית המועצות לשעבר, שלא קיבלו חינוך יהודי.

מרסל לאנג היה מעורב גם בדו-שיח הבין-דתי. בזכותו בני נוער רבים, במסגרת ההכנות שלהם לכניסה בברית הדת הנוצרית (קונפרמציה), נעשתה להם הכרה עם היהדות וגם דרך סיוריו לקהל הלא יהודי בבית הכנסת בבזל והרצאותיו לשווייצרים דוברי גרמנית, בהן הציג את היהדות במובנה המעשי.

הפקות תקליטורים
---------------

* כי וירבו ימיך – שירת בית הכנסת
* קול דממה דקה (דואטים למוזיקת בתי כנסת ושירים חסידיים)
* מאיין שטעטעלע בלז (שירי שבת ושירים חסידיים)
* שירים אוונגרדיים משנות ה - 20
* לחיים (יחד עם תזמורת הכלייזמר בית יפה)
* שירו! געדענסק (יחד עם תזמורת הכלייזמר בית יפה)
* שמע קולנו (שירי תפילה ששרים בבית כנסת עם מקהלת בית הכנסת של ציריך)
* זמירות מיכל (זמירות שבת)

קישורים חיצוניים
----------------

* מרסל לאנג, באתר Discogs (באנגלית)
* אתר אישי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007411858305171
* GND: 134439376
* VIAF: 79623573
* WorldCat: viaf-79623573

 |
**אליהו פאיֶנסון** (נכתב גם פינסון, פיינסון, פאיינסון; ברוסית: Илья Паенсон) ? – נפטר ב-21 באפריל 1935, פריז) היה איש עסקים יהודי, ממייסדי מפעל שמן והוצאת הספרים דביר.

תולדות חייו
-----------

תחילת עיסוקו של פאינסון היה במפעלו של זליג פרסיץ, חותנה של שושנה פרסיץ, שם הכיר לראשונה את משה וילבושביץ שעבד במפעל, בסנקט פטרבורג, כמנהל טכני מ-1899 עד 1911. עד מהרה התקדם פאינסון והתמנה כמנהלו של בית חרושת גדול למיצוק שמנים "סלולין".

בימי מלחמת העולם הראשונה איחד את רוב בתי החרושת לשמנים ברוסיה והתעשר מאוד. בפרוץ המהפכה ברוסיה החליט להקים מפעל לשמנים באלכסנדריה אך קיבל את הצעתו של נחום וילבוש להקים מפעל דומה (קטן בממדיו) בארץ ישראל.  

משה וילבושביץ, שישב אותה עת בשווייץ ורכושו ברוסיה הולאם, הסכים לנהל יחד עם פאינסון את המפעל החדש. ב-1919 הוקם מפעל שמן בלונדון. באפריל 1920 הוחרם רוב רכושם של בעלי המפעל אך פאינסון הצליח לחלץ חלק מכספו לחו"ל וכך להציל את החברה הצעירה. הוא נפגש בברלין עם מר ברקי, יהודי ספרדי מאלכסנדריה ויחד הקימו חברה לתעשיית שמנים בשם "אגולין" והמכונות שיועדו ל"שמן" נשלחו לארץ ישראל. מפעל שמן תוכנן להקימו בקיסריה, אך לבסוף הוקם בחיפה ב-1922 ובנו יצחק ניהל אותו תקופה קצרה. השינוי במיקום המפעל נבע מכמה סיבות: חוסר בנמל באזור קיסריה שבו רצה וילבוש להקים את המפעל והתנגדות השלטונות הבריטיים למיקומו של המפעל.

על פי עדותו של משה וילבושביץ פאינסון לא היה ציוני עד ועידת לונדון ב-1920 שבה השתתף. הוא תרם חלק ממניותיו ב"שמן" לקרן היסוד שהוקמה בוועידה. הוא חי בניז'ני נובגורוד, במוסקבה בברלין ובפריז.

ח.נ. ביאליק חיפש מימון להוצאת הספרים דביר שהייתה ממשיכת דרכה של הוצאת מוריה. הוא חבר לשמריהו לוין ופאינסון והללו הקימו חברה בע"מ.  

ב-1922 עזר להקים את הוצאת רמון שהוציאה ספרים ואוספי אמנות והיה אחד משלושת חברי ההנהלה (יחד עם מארק וישניצר ואלכסנדר קוגן).

פאינסון ניהל עסקים גדולים בהיקף עולמי והסתבך, ובזמן המשבר הכלכלי העולמי של 1929 התמוטט והחברה שהוא עמד בראשה פשטה את הרגל. הוא נאלץ למכור את שמן לסידני אלן.

לקריאה נוספת
------------

* משה וילבושביץ (תרגום רחל נדב), **לא על הלחם לבדו**, תרגום לעברית בהוצאת המשפחה 2002

קישורים חיצוניים
----------------

* מתולדות התעשיה העברית בארץ ישראל: (קטע מזכרונותיו של אחד ממניחי היסודות), דבר, טור 6, 26 באפריל 1934

הערות שוליים
------------

1. ↑  מודעת אבל, הארץ, 2 במאי 1935
2. ↑  **חיפה וסביבותיה: מורה דרך לתיירים**, הוצאת לשכת המסחר חיפה, תרפ"ד, עמ' 4
3. ↑  נחום וילבוש, **המסע לאוגנדה**, הספרייה הציונית, 1963, עמ' 33
4. ↑  **כד השמן: קבץ ליובל עשרים שנות "שמן"**, שמן - תעשיית שמנים ארצי-ישראלית, 1945, עמ' 105
5. ↑  שמואל אביצור, **ממציאים ומאמצים: מחוללי המהפיכה בדרכי הייצור בארץ**, יד יצחק בן־צבי, 1985, עמ' 127
6. ↑  ארכיון המדינה, ISA-MandatoryOrganizations-ChiefSecretary-000nbcu
7. ↑  **בצרון**, Volume 10, עמ' 140
8. ↑  גיל וייסבלאי, כתב העת "רימון": מתוק לחך ותאווה לעיניים, באתר הארץ, 26 באוקטובר 2012; שער העיתון
9. ↑  דבורה ברנשטיין וטליה פפרמן, מחיפה לברלין: בורגנות יהודית בפלשטינה א"י, עיונים, גיליון 33, תש"פ 2020, עמ' 165
**מרסל (מנדל) לנגר** (**Marcel (Mendel) Langer**; ‏23 במאי 1903 – 13 ביולי 1943) היה פעיל קומוניסטי יהודי-פולני, לוחם ומפקד תנועת ההתנגדות לגרמנים בטולוז שבצרפת. הוצא להורג על ידי הגסטפו.

קורות חיים
----------

נולד בעיירה שצ'וצ'ין שבגליציה, אוסטריה (כיום בפולין) לרוזה (לבית איגר) ולאלתר לנגר. אחיו היה יחיאל לנגר. כשהיה בן עשר החל ללמוד בגימנסיה בעיר טרנוב. בשנת 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, עבר עם משפחתו לפראג שבאוסטרו-הונגריה. משפחתו עלתה לארץ ישראל עקב אנטישמיות ולנגר הצטרף למפלגה הקומוניסטית של פלשתינה והיה קומוניסט נלהב, לעומת אביו, שהיה חבר בבונד. לנגר עבד במשך שנים כמסגר בבתי המלאכה של הרכבת בחיפה, אולם בשנת 1929 נעצר על ידי המשטרה הבריטית וגורש לצרפת.

בצרפת עבד כפועל מתכת, הצטרף לארגון המחתרת הצרפתי "כוח האדם המהגר" ועם פרוץ מלחמת האזרחים בספרד ב-1936 התנדב לבריגדות הבינלאומיות שנלחמו בכוחות של פרנקו. תחילה לחם בחטיבה הפולנית של הבריגדות; על פעילותו בחזית הוענקה לו דרגת "קפיטן". לאחר מכן הקים בית מלאכה לנשק במטה הבריגדות הבינלאומיות באלבסטה שבדרום-מזרח ספרד. אחר כך הצטרף לדיוויזיית המקלענים ה-35, בה התמנה ללוטננט (סגן), ונשא לאשה את ססיליה מולינה (Cecilia Molina) ביוני 1937. שישה חודשים אחר כך נולדה בתם רוזה (על שם אמו של לנגר). תבוסת הרפובליקנים הספרדיים הפרידה אותו מאשתו ובתו הקטנה. הוא נכלא במחנה ארז'לה-סור-מר שבדרום צרפת, ולאחר מכן בגירס. מגירס נמלט לטולוז, שם חזר לעבודתו כמסגר ולחבריו ב"כוח האדם המהגר". עם כניסת הכוחות הגרמניים לדרום צרפת ירד למחתרת. היה מפקד הפרטיזנים של הבריגדה ה-35, חברי הרזיסטאנס, באזור טולוז.

בעקבות הלשנה נאסר על ידי הגסטפו בתחנת הרכבת סן-אניה (St-Agne) שבטולוז בפברואר 1943 ועונה קשות במשך שבועות. במשפט שערכה המחלקה המיוחדת של בית הדין לערעורים של טולוז מטעם ממשלת וישי לנגר נידון למיתה, והוצא להורג בגיליוטינה, ב-23 ביולי בבית הכלא סן מישל (צר'). מילותיו האחרונות היו: "תחי צרפת! מוות לגרמנים! תחי המפלגה הקומוניסטית!". ליווה אותו רב העיר טולוז, נתן הוסנסקי. לנגר הוכר על ידי ממשלת צרפת כ"גיבור לאומי" ותחנת מטרו בטולוז, הממוקמת בקרבת בית הכלא בו הוצא להורג, נקראת על שמו. נקבר בבית הקברות האזרחי טר-קבד (צר') בעיר. על קברו הוצבה מצבה מגרניט, מעשה ידיו של סילבסטר קלרק (צר').

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרסל לנגר** בוויקישיתוף
* מרסל לנגר, באתר העיתון ל'הומניטה (בצרפתית)
* מרסל לנגר, באתר הווטרנים היהודים בצרפת (בצרפתית)
* מרסל [מנדל] לנגר – מפקד ב'רזיסטאנס' נערף בגיליוטינה בעוון היותו- יהודי, מהגר וקומוניסט, בבלוג "סיפורי ארץ-ישראל - מצבות מדברות 1950 – 1850"

הערות שוליים
------------

1. ↑  יהודי נדון למיתה, דבר, 4 באפריל 1943

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007303922305171
* BnF: cb12513912q (data)
* GND: 124974902
* ISNI: 0000 0000 7261 6817
* LCCN: n2003051771
* SUDOC: 034377581
* VIAF: 13256688
* WorldCat: lccn-n2003051771

 |
**דְּמוּמִית קְטַנַּת-פְּרִי** (שם מדעי: *Adonis microcarpa*) הוא עשב חד-שנתי, אדום-כותרת, ממשפחת הנוריתיים, המצוי בחבל הצומח הים תיכוני ובבתות הספר בארץ ישראל, ובמיוחד באזורים הבאים: מדבר יהודה, בקעת הירדן, עמק יזרעאל, השפלה וההרים. הוא נבדל מצמחים אחרים שפרחיהם אדומים, כגון נורית אסיה וכלנית מצויה, בכך שפרחיו קטנים יותר.

מאפיינים
--------

גובה הצמח 20-12 ס"מ. עליו גזורים פעמיים או יותר ומסודרים באופן מסורג לאורך הגבעול. הפריחה בחודשים פברואר, מרץ ואפריל. הפרחים בעלי 5-8 עלי כותרת, אדומים בדרך כלל, אולם נצפו פרטים בודדים שפרחיהם צהובים. ייחודו של המין הוא בפרי: הפרודות, חלקי הפרי, כמעט חלקות ואין בהן חריצי אורך ולא חגורת שיניים. בראשן ישנה שן עדינה ובינה לגב הפרודה ישנו מפרץ עמוק וצר מאד‏‏.

הדמומית הובחנה בין הצמחים הכלולים ב"חברת החורש", כגון בהרי יהודה על פני קרקע המצויה בסביבה של אבן גיר ‏‏ וכן בגבעות קירטון שבבקעת באר שבע. בית הגידול האופייני לה הוא בתה, שדות בור ומעזבות (צידי דרכים, חלקות נטושות וגלי אשפה).

האגדה מספרת כי הפרח צמח מטיפות דמו של נער יפה תואר, אדוניס, אשר נטרף על ידי חיה רעה, מכאן שמו המדעי של הסוג.

הדמומית נפוצה בכל אגן הים התיכון. במערב אזור התפוצה, ובמיוחד בספרד, נפוץ זן שפרחיו צהובים, והזן אדום הפרחים נדיר. היא משמשת כצמח נוי בגינון, והופצה למקומות נוספים בעולם. באוסטרליה ובאמריקה הצפונית היא הפכה למין פולש הנפוץ כעשב שוטה בשטחי מרעה וגידול מספוא. 

מחקרים מצאו כי הפרי של מיני דמומית שונים מכיל ‏‏חומרים רעילים, שגרמו למותם של סוסים, חזירים וצאן.

ראו גם
------

* דמומית ארם צובא

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דמומית קטנת-פרי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TPL
* GBIF
* IPNI
* צמחיית ישראל ברשת
* צמח השדה
* Tropicos
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  ‏ מגדיר חדש לצמחי ישראל עמ' 130‏
2. ↑  מיכאל זהרי, **נופי הצומח של הארץ**, הוצאת עם עובד, 1980 עמ' 213‏
3. ↑  ‏שם, עמ' 229‏
4. ↑  ‏אבי שמידע - דוד דרום **מדריך פרחי הבר בישראל** הצמחייה הים-תיכונית, בית הוצאה כתר ירושלים, 1986 עמ' 6‏
5. ↑  מאמר מ-2004 ב-Veterinary Pathology
**אנתולוגיה מקוונת לשירה עברית**
היא מיזם שנוסד בחודש מאי 2012 באתר של נילי דגן. האנתולוגיה מאגדת מאות משוררים, ותיקים וצעירים, המייצגים מבחר מגוון של שירה עברית עכשווית. 

את האנתולוגיה יזמה, מפיקה ועורכת המשוררת נילי דגן. ייעוץ תוכן המשורר והעורך עמוס לויתן, הזנת תכנים ועיצוב שרית שץ, מייסדת ועורכת כתב העת המקוון הראשון "עיין ערך שירה".

האנתולוגיה דינמית והיא גדלה ומתפתחת על בסיס קבוע. היא מהווה מרקם פואטי רב דורי ושיקוף של פני השירה הישראלית כיום. כמו כן מספקת האנתולוגיה במה למשוררים בתחילת דרכם. 

שירי האנתולוגיה מופצים בקרב תלמידים, סטודנטים, אנשי הוראה, משוררים, סופרים, וקהלים שוחרי שירה ותרבות ברחבי האינטרנט. 

במסגרת שיתוף פעולה בין האתר, לבין עיתונים וכתבי עת לשירה, מתפרסמים שירי האנתולוגיה במדורי התרבות בעיתון ישראל היום, בעיתון 77 ובערב ערב באילת.

האתר של נילי דגן פועל ברישיון אקו"ם ובסיוע מועצת הפיס לתרבות ואמנות. 

האתר פועל להפצת השירה ללא מטרות רווח.

קישורים חיצוניים
----------------

* האתר של נילי דגן
* אנתולוגיה מקוונת לשירה עברית
* המשוררים המשתתפים באנתולוגיה
* אנתולוגיה מקוונת לאמרות שיר וסיפור
* אסופת מלחיני משוררים ישראלים
**דמויי יונקים** (שם מדעי: **Mammaliaformes**) היא קבוצה קדומה של יצורים מקבוצת הסינאפסידה שהתפתחו מהקיינודונטיים (Cynodontia) לפני 225 מיליון שנה בתקופת הטריאס ומהם התפתחו היונקים המודרניים. הטקסונים היחידים מקבוצה זו שחיים כיום הם התת-מחלקות קדם-יונקים (Yinotheria) ויונקים אמיתיים (Theria).

יצורים אלה היו בעלי גדלים שונים אך רובם הגדול היו קטנים ודמויי עכברים או חדפים. חלקם כמו הקסטרוקאודה גם חיו במקווי מים. רובם היו פעילי לילה, עקב הטורפים הזוחלים שצדו במשך היום ותפסו את הגומחות הקיימות ליצורים גדולים. לאחר היכחדות הדינוזאורים הם התחילו לגדול ולהתפתח למגוון צורות.

גופם הזכיר גוף יונק עם פרווה ומערכות שיניים של יונקים, אך הם הטילו ביצים. יצורים אלה התפתחו ליונקי הביב המודרניים ולשאר היונקים. ב-2020 דווח על מציאתו של מאובן אדלאת'ריום הויי המתאפיין בגודלו החריג ביחס לדמויי יונקים אחרים מאותה תקופה.

מיון
----

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 
* קבוצה **דמויי יונקים** (Mammaliaformes)
	+ קבוצה Morganucodonta - נכחדה
		- משפחה Morganucodontidae - בו המורגנוקודון, אריטרותריום ומגזוסטרודון
		- משפחה Megazostrodontidae
	+ קבוצה Docodonta - נכחדה
		- משפחה Docodontidae
	+ קבוצה Haramiyida - נכחדה
		- משפחה Haramiyaviidae
		- משפחה Eleutherodontidae
		- משפחה Theroteinidae
		- משפחה Thomasiidae
	+ מחלקה יונקים (Mammalia)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דמויי יונקים** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  חוקרים מצאו את "החיה המשוגעת" של עידן הדינוזאורים, בעיתון הארץ

| השתלשלות אבולוציונית ליונקים |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| בעלי חיים > מיתרניים > בעלי גולגולת > בעלי חוליות > חולייתנים לסתניים > בעלי סנפירים בשרניים > בעלי ארבע רגליים > בעלי שפיר עוברי > סינאפסידה > תראפסידה > קיינודונטיים > דמויי יונקים > יונקים |

 |