recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**לואיס פיליפ קנטנר** (בהונגרית: **Kentner Lajos**; באנגלית: **Louis Philip Kentner**;‏ 19 ביולי 1905 – 23 בספטמבר 1987) היה פסנתרן יהודי-הונגרי, ובהמשך בריטי, שהצטיין בביצוע יצירותיהם של פרדריק שופן ופרנץ ליסט, כמו גם ברפרטואר ההונגרי.

ביוגרפיה
--------

### ילדות ולימודים

קנטנר נולד כ**לאיוש קנטנר** במשפחה יהודית כבנם של דיולה קנטנר ושל גיזלה בןקסבאום בקרווינה בשלזיה האוסטרית, כיום ברפובליקה הצ'כית, להורים יהודים-הונגרים. הוא רכש את השכלתו המוזיקלית באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט, בין השנים 1911 לבין 1922, כתלמידם של ארנולד סקיי (פסנתר), הנס פון קסלר וזולטאן קודאי (הלחנה), ולאו ויינר (מוזיקה קאמרית).

### קריירה

קנטנר החל בקריירת הקונצרטים שלו בגיל 15. עד 1931 נוגע בעולם בשם **לודוויג קנטנר**. הוא זכה בפרס חמישי בתחרות שופן הבינלאומית בוורשה, ובפרס ליסט בבודפשט. בשנת 1935 היגר לאנגליה לצמיתות. הוא ניגן בשידורי רדיו את מכלול הסונאטות של בטהובן ושוברט, את כל הפסנתר המושווה של באך, ואת "שנות העלייה לרגל" השלם של ליסט. הוא כיהן כנשיא אגודת ליסט הבריטית במשך שנים רבות, עד מותו.

ב-1941 ניגן בפסקול הסרט "אור ירח מסוכן" את "קונצ'רטו ורשה" של ריצ'רד אדינסל.

ב-1975 הזמין את הפסנתרן הארגנטינאי הצעיר אנריקה ש. דנוביץ ללמוד בהשגחתו האישית בבית הספר למוזיקה ע"ש מנוחין בלונדון, שאותו ניהל אז.

קודאי הלחין את "מחולות מָרוֹסֶק" בשביל קנטנר, שניגן אותם בביצוע בכורה בבודפשט ב-14 במרץ 1927. לבקשת המלחין, היה הסולן בבכורה ההונגרית של הקונצ'רטו לפסנתר מס' 2 של ברטוק בבודפשט בשנת 1933, בניצוח אוטו קלמפרר ובביצוע הראשון באירופה של הקונצ'רטו מס' 3 שלו בלונדון, בניצוח סר אדריאן בולט, ב-27 בנובמבר 1946. יחד עם יהודי מנוחין (גיסה של אשתו השנייה, גריזלדה) ניגן בפעם הראשונה את הסונאטה לכינור מאת ויליאם וולטון, בציריך ב-30 בספטמבר 1949.

קנטנר שפט במספר רב של תחרויות מוזיקה. הוא היה גם מלחין, שכתב יצירות תזמורתיות, מוזיקה קאמרית, יצירות לפסנתר ושירים.

חיים אישיים
-----------

אשתו הראשונה של קנטנר הייתה הפסנתרנית אילונה קאבוש. נישואים אלה הסתיימו ב-1945, ואחר נשא לאישה את גריזלדה גולד, בתה של הפסנתרנית אוולין סוארט, שבתה השנייה, הבלרינה דיאנה גולד, הייתה לאשתו השנייה של יהודי מנוחין ב-1947.

קישורים חיצוניים
----------------

* לואיס קנטנר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* לואיס קנטנר, באתר AllMusic (באנגלית)
* לואיס קנטנר, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* לואיס קנטנר, באתר Discogs (באנגלית)

* Classical recordings for Louis Kentner available at ArkivMusic.com
* Biography by Naxos Records
* ist of émigré composers who came to live and work in Britain|List of émigré composers in Britain

* ספרייה יהודית וירטואלית/לואיס קנטנר

הערות שוליים
------------

1. ↑  כריסטופר פיפילד, "איבס וטילט: עלייתה ונפילתה של אימפריה מוזיקלית"7 באוגוסט 2005, הוצאת אשגייט
2. ↑  "מחולות מָארוֹסֶק" לפסנתר, הוצאת יוניברסל
3. ↑  לואיס קנטנר - ביוגרפיה, אלבומים, תמונות - נאקסוס קלאסיקל מיוזיק, אתר נאקסוס7 באוגוסט 2020

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007278650305171
* BNE: XX1308957
* BnF: cb139270514 (data)
* CiNii: DA13664091
* GND: 118988190
* ISNI: 0000 0003 6857 1822
* LCCN: n85367889
* MusicBrainz: 11dc3368-1f27-4ec1-a862-23f274b38d5f
* NKC: osa2013791193
* NTA: 073310662
* SNAC: w69q5tgz
* SUDOC: 157156702
* VIAF: 32185806
* WorldCat: lccn-n85367889

 |
**גנאיוס אוקטאוויוס**, או **גנאיוס אוקטביוס** (? - 87 לפנה"ס) היה קונסול רומי ברפובליקה הרומית.

לא הרבה ידוע על אוקטאוויוס והוא מוזכר בקצרה אצל סווטוניוס ופלוטרכוס. אוקטאוויוס היה איש אצולה שמרן, כנראה בין הקיצונים במעמדו ובשורות הסיעה האופטימאטית. לאחר פרוץ מלחמת האזרחים הרומית וכיבוש רומא על ידי סולה בשנת 88 לפנה"ס, הוא נבחר למשרת הקונסול של שנת 87 לפנה"ס יחד עם לוקיוס קורנליוס קינה.

בעוד אוקטאוויוס היה נציג מובהק של הסיעה השלטת ברומא בראשות סולה, קינה היה נציגם של הפופולרים. כל עוד סולה נשאר באיטליה היה כוחה של סיעתו מובטח על ידי חרבות צבאו. עם יציאתו של סולה בשנת 87 לפנה"ס למזרח להילחם במיתרידטס השישי, מלך פונטוס החל מיד קינה במאבק להעלות את סיעתו לשלטון ולהחזיר את גאיוס מריוס מהגלות. אוקטאוויוס התנגד בכוח למאמציו של קינה, הדיח אותו מכהונתו והצליח לגרש אותו ואת תומכיו מהעיר לאחר מאבק מזוין ברחובות רומא. לפי ההיסטוריון תאודור מומזן נהרגו במהלך המהומות כעשרת אלפים איש.

לאחר גלותו מהעיר החלו קינה ותומכיו לגייס כוחות צבאיים ולנתק את העיר רומא ממקורות האספקה שלה. כוחם גדל עם חזרתו של מריוס מגלותו ואיחוד כוחו איתם. אוקטאוויוס, בתור הקונסול החוקי, היה אחראי על כוחות האופטימאטים, אולם הוא לא הצליח לעצור את התקדמותם של קינה ומריוס. ניסיונותיו לגייס לצד האופטימאטים את צבאו של גניאוס פומפיוס סטראבו, שחנה בצפון איטליה, הסתיימו בהצלחה מעורבת. האחרון לא הראה מחויבות גורפת להילחם לצד אוקטאוויוס, אם כי החנה את צבאו מול חומות רומא.

המצב הצבאי ההולך ומחמיר של האופטימאטים, שהוחרף על ידי התפשטת הרעב בעיר ומגפות שהכו בכוחות סטארבו ואוקטאוויוס אילצו אותם לקרוא לעזרה מצד מטלוס פיוס שהיה נתון במאבק בדרום איטליה בסאמניטים. עם הגעתו של פיוס איחד איתו אוקטאוויוס כוחות וצבאם יצא לגבעות האלבניות על מנת להתעמת עם צבאו של קינה. לרוע מזלו של אוקטאוויוס נאלץ מטלוס לסגת בחזרה לרומא, דבר שיצר קרע בין השניים. אוקטאוויוס התבצר בעמדותיו, סירב לדון בכל הצעת פשרה עם קינה ותומכיו והתייחס למטלוס כבוגד. חוסר האמון שרכש הצבא האופטימאטי לקונסול, בייחוד לאור ניסיונו הצבאי הדל גרם לגלי עריקה גדולים. לאחר שמטלוס פיוס סירב לדרישת הצבא לקחת את הפיקוד העליון, התגברה העריקה וצבאו של אוקטאוויוס התמוסס.

לאור יתרונם המכריע של הפופולרים, ואי יכולתם להגיב צבאית נכנעו אוקטאוויוס והסנאט הרומי כניעה מלאה לפני הפופולרים. עם כניסת מריוס וקינה בסוף שנת 87 לפנה"ס לעיר החל מסע טבח ברומא ואיטליה כולה, שאוקטאוויוס היה בין הראשונים בקורבנותיו. לפי תיאור המקורות, עם כניסת הכוחות הפופולרים לרומא הוא בחר לחכות לרוצחיו, כשהוא עטוף בלבוש הקונסול, מאשר לנסות לברוח.

דמותו של אוקטאוויוס מתוארת כדמות אציל רומי קלאסי, אדם נשוא פנים ומכובד, אך עיקש. מומזן סבור שקוצר הראייה שלו והתנגדותו לפשרה עמדו לו למכשול. נראה שאולי אם אוקטאוויוס היה חותם על פשרה בינו לבין קינה כל עוד היה בידיו כוח צבאי כלשהו, חייו ומעמדו היו נשמרים בידיו.
**גנאיוס סרוויליוס קאיפיו** (בלטינית: **Gnaeus Servilius Caepio**‏; ? - 174 לפנה"ס) היה פוליטיקאי רומאי ששימש קונסול בשנת 203 לפנה"ס יחד עם גאיוס סרוויליוס גמינוס.

ביוגרפיה
--------

גנאיוס היה נצר למשפחת הסרוויליי הפטריקית. הוא היה ככל הנראה בנו או נכדו של פוליטיקאי בעל אותו השם, אשר שימש כקונסול בשנת 253 לפנה"ס. בשנת 213 לפנה"ס הוא מונה כפונטיפקס (תפקיד דתי חשוב). הוא נזכר כאיידיל קוריולי של שנת 207 לפנה"ס יחד עם סרוויוס קורנליוס לנטולוס, וכמי שארגן את המשחקים של אותה שנה. בשנת 207 לפנה"ס מונה כפראיטור.

בשנת 203 לפנה"ס נבחר כקונסול יחד עם גאיוס סרוויליוס גמינוס. בהתאם למנהג חלוקת הפרובינקיות נפלה ברוטיום בחלקו. בתקופה זו כבר עמדה זירת חצי האי האפניני במלחמה הפונית השנייה בפני סיום, וחניבעל החל להתכונן לנסיגה מלאה. טיטוס ליוויוס מצטט היסטוריון בשם ולריוס אנטיוס הטוען שסרוויליוס ניהל קרב נגד חניבעל באזור קרוטון ובקרב זה נהרגו כ-5,000 איש. טיטוס ליוויוס מטיל ספק באמיתות הטענה. ליוויוס עצמו מעלה טענה לא אמינה בעליל על פיה לאחר שחניבעל נטש את איטליה, רדף אחריו סרוויליוס מתוך כוונה להביס אותו באפריקה או בדרך לשם, אולם כאשר הגיע לסיציליה קיבל הוראה מהדיקטטור לחזור. במשך שארית השנה עסק סרוויליוס בהכרעת שרידי האימפריה שהותיר חניבעל מאחוריו. כל הערים שבגדו ברומא אולצו לחזור לברית עמה.

בשנת 195 לפנה"ס נזכר סרוויליוס כאחד משלושה לגאטים (שליחים דיפלומטיים) שיצאו בשליחות הסנאט אל קרתגו. משימתם הייתה לבדוק אם נכונות טענות יריביו הפוליטיים של חניבעל, כי הוא רקם קשר עם המלך אנטיוכוס לצאת במלחמה נוספת נגד רומא. השליחות הסתיימה כאשר חניבעל נמלט מקרתגו. בשנת 192 לפנה"ס הוא יצא לשליחות דיפלומטית נוספת במהלך מלחמת אנטיוכוס בניסיון לשכנע מספר פולייס יווניות לעבור לצד רומא.

הוא מת בשנת 147 לפנה"ס. בנו, שנקרא אף הוא גנאיוס סרוויליוס גמינוס נבחר כקונסול בשנת 169 לפנה"ס.

הערות שוליים
------------

1. ↑  טיטוס ליוויוס, ספר עשרים וחמישה, 2.
2. ↑  טיטוס ליוויוס, ספר עשרים ושמונה, 10.
3. ↑  טיטוס ליוויוס, ספר עשרים ותשעה, 38.
4. ↑  טיטוס ליוויוס, ספר שלושים, 1.
5. ↑  טיטוס ליוויוס, ספר שלושים, 19.
6. ↑  טיטוס ליוויוס, ספר שלושים, 24.
7. ↑  טיטוס ליוויוס, ספר שלושים ושלושה, 47.
8. ↑  טיטוס ליוויוס, ספר שלושים וחמישה, 23.
פרוטומה הנושאת את דמותו
**גנאיוס דומיטיוס אהנובארבוס** (בלטינית: **Gnaeus Domitius Ahenobarbus**;‏ 2 לפנה"ס - 40 לספירה) היה מגיסטראט רומאי אשר שימש כקונסול בשנת 32 לספירה, התפרסם כאביו הביולוגי של נירון קיסר.

ביוגרפיה
--------

הוא היה בנם של לוקיוס דומיטיוס אהנובארבוס, ואנטוניה הזקנה, בתם של מרקוס אנטוניוס ואוקטביה. היו לו שתי אחיות גדולות שנקראו דומיטיה הזקנה ודומיטיה לפידה הצעירה. תאריך לידתו המדויק אינו ידוע. סווטוניוס כותב שהוא השתתף במסע המלחמה של גאיוס קיסר אל האימפריה הפרתית בשנת 2 לפנה"ס, ולפיכך יש להרחיק עד לידתו לאזור שנת 20 לפנה"ס. עם זאת, יש רמזים לכך שסווטוניוס טעה, וכי הוא השתתף למעשה במסע המלחמה של גרמאניקוס יוליוס קלאודיאנוס קיסר בשנת 17 לספירה. כך או כך, הוא סולק משירותו במזרח עקב כך שפעם רצח עבד משוחרר שלו, שסירב לשתות לשוכרה ככל שהורה עליו.

באופן כללי הוא נודע כאדם רע מעללים. פעם הוא דרס למוות במרכבתו בכוונה תחילה ילד, ופעם אחרת הפיל את עינו של פרש רומאי שהעליב אותו באמצע הפורום. כשהיה פראיטור, שלל את הפרסים שזכו בהם הנהגים במרוצי המרכבות, וכשהתלוננו עליו על כך, חוקק חוק שקבע שהפרסים יינתנו מכאן ולהבא מיד לאחר הזכייה. בשנת 28 הוא נישא לאגריפינה הצעירה, נכדתו של הקיסר טיבריוס ואחותו (וייתכן שאף המאהבת) של הקיסר קליגולה. טקיטוס כותב שטיבריוס בחר בו בעיקר בגלל ייחוסו. היא ילדה לו בשנת 37 בן אחד בשם לוקיוס דומיטיוס אהנוברבוס, לימים נירון קיסר. מסופר כי דומיטיוס אהנובארבוס העיד כששמע שנולד לו בן כי "ממנו ומאגריפינה לא יוכל להיוולד אלא תועבה ואסון לעולם", דבר שהפך לנכון בהתחשב בשלטונו ההרסני של נירון. אגריפינה הציעה לאחיה קליגולה להעניק לילד שם. כבוד זה יכול היה לסמל כי הילד עתיד להיות יורש לדודו, אך קליגולה, בתור בדיחה, הציע לקרוא לילד "קלאודיוס", על שם דודו קלאודיוס, שנחשב לשוטה החצר. אגריפינה לא הסכימה לקרוא לילד בשם זה.

בשנת 32 לספירה הוא נבחר כקונסול. הוא הואשם בגילוי עריות עם אחותו דומיטיה לפידה, ובניאוף, אולם ניצל מההאשמות אלו עקב חילופי השלטון שבאו עם מותו של טיבריוס בשנת 37. בשנת 39 הואשמה אשתו אגריפינה בקשירת קשר לרצוח את אחיה קליגולה והוגלתה מרומא. הוא מת בשנת 40 בפרגי שבאיטליה. הוא הוריש לבנו בן השלוש כשליש מרכושו. בשנת 41 הורשתה אגריפינה לחזור לרומא, ונישאה לגאיוס סלוסטיוס קריספוס פאסיניוס, ומאוחר יותר לקלאודיוס.

לקריאה נוספת
------------

* קורנליוס טאקיטוס, **ספרי השנים**, תרגמה מרומית שרה דבורצקי. הקדים מבוא חיים וירשובסקי והוסיף הערות עקיבא גלבוע. ירושלים, מוסד ביאליק, 1962, הוצאת כרמל, 2010.
* סויטוניוס, **שנים-עשר הקיסרים**, תרגם מרומית ד"ר אלכסנדר שור. תל אביב, הוצאת מסדה, 1954.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גנאיוס דומיטיוס אהנובארבוס** בוויקישיתוף
* גנאיוס דומיטיוס אהנובארבוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלכסנדר שור, **סווטוניוס - חיי שנים-עשר הקיסרים**, הוצאת מסדה, 1951. הערה 481.
2. 1 2 3  סווטוניוס, "**נירון האלוהי**", 5.
3. ↑  טקיטוס, "**ספרי השנים**", ספר רביעי, 71.
4. ↑  סווטוניוס, "**נירון האלוהי**", 6.
5. ↑  טקיטוס, "**ספרי השנים**", ספר שישי, 47.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1076599702
* VIAF: 317278462
* WorldCat (עם VIAF): 317278462

 |
**ז'אן השני מאנז'ו** (2 באוגוסט 1426 – 16 בדצמבר 1470) היה דוכס לורן מ-1453 ועד מותו. הוא היה נשוי למארי דה בורבון, בתו של שארל הראשון, דוכס בורבון.

ביוגרפיה
--------

ז'אן נולד ב-2 באוגוסט 1426 בנאנסי, והיה בנם של רנה מאנז'ו ואיזבלה, דוכסית לורן. ב-1453 הוא ירש את דוכסות לורן מאמו, הדוכסית איזבל, במהלך חייו של אביו, הדוכס רנה מאנז'ו, שהיה דוכס לורן ומלך נאפולי. כיורש העצר של נאפולי, הוא הוגדר כ**דוכס קלבריה** ובילה את רוב זמנו במזימות לחידוש השושלת האנגווינית של נאפולי. בשנת 1460, הוא הביס באופן מכריע את פרדיננדו הראשון, מלך נאפולי בנולה, אך לא הצליח למנוע מאחרים לבוא לעזרתו. הוא הובס בטרויה ב-1462 ובאיסקיה ב-1465. בשנת 1466, הקטלונים בחרו באביו כמלך אראגון, והוא הוכתר כנסיך גירונה ויורש העצר. הוא נסע לקטלוניה כדי להדגיש את טענות המשפחה, אבל מת, כביכול ברעל, בברצלונה.

משפחתו
------

מארי ובעלה ז'אן
בשנת 1444, הוא התחתן עם מארי דה בורבון,  בתם של שארל הראשון, דוכס בורבון ואגנס מבורגון, דוכסית בורבון (ונכדתו של ז'אן חסר הפחד, ואחיינית של פיליפ הטוב, שניהם דוכסי בורגונדי ואויבים ובני ברית לאביה). חוזה הנישואין נחתם באפריל 1437, אולם הטקס התקיים בסביבות 1444 כשהיא הייתה מבוגרת יותר ותוכל לסיים את הנישואין.

ז'אן ד'אנז'ו, מדליה מאת פרנצ'סקו לורנה
למארי וז'אן נולדו הילדים הבאים:

1. איזבל (1445 – 1445)
2. ז'אן (1445 – 1471),
3. רנה (1446)
4. מארי (1447)
5. ניקולא (1448 – 1473)

לז'אן היו גם כמה ילדים לא חוקיים:

* ז'אן (נפטר ב-1504), רוזן בריי
* אלברט, שליט ד'אסי
* ז'אן ד'אבנקור, התחתנה עם אשיל, ממזר בובאו
* מרגריט
* בת נוספת, התחתנה עם ז'אן ד'אקו

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'אן השני, דוכס לורן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Kekewich 2008, p. 26.
2. 1 2 3  Kekewich 2008, p. xiv.
3. ↑  Kekewich 2008, p. 73.
4. ↑  Kekewich 2008, p. 75.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb135111919 (data)
* GND: 122385799
* ISNI: 0000 0001 1844 4513
* LCCN: n98090876
* SUDOC: 085810231
* VIAF: 169562847
* WorldCat: lccn-n98090876

 |
חותם של ז'אן הראשונה
**ז'אן הראשונה, מלכת נווארה** (בצרפתית: **Jeanne Ire de Navarre**;‏ 14 בינואר 1273 - 31 במרץ או 2 באפריל 1305) הייתה בתם של אנרי הראשון, מלך נווארה ורעייתו בלאנש מארטואה, שהייתה בת השושלת הקאפטינגית. ז'אן שלטה כמלכת נווארה וכרוזנת שמפן, ובנוסף שימשה, מתוקף נישואיה לפיליפ הרביעי, מלך צרפת, כמלכה-רעייה של צרפת.

ביוגרפיה
--------

ז'אן נולדה בבר סו סיין שבמחוז אוב. אביה מת כשהייתה תינוקת והיא ירשה את כס המלוכה. בשל גילה, אימה בלאנש שימשה כעוצרת שלה ושלטה בפועל בנווארה. כוחות זרים ופנימיים ניסו לנצל את המצב הרגיש - עוצרת אישה ומלכה תינוקת וז'אן ואימה ביקשו את הגנתו של פיליפ "הנועז", מלך צרפת. 

שלושה מבניה הפכו למלכי צרפת: לואי (נולד ב-1289) פיליפ (נולד ב-1293) ושארל (נולד ב-1294). בת נוספת, איזבל נישאה לאדוארד השני, מלך אנגליה ושירתה כמלכה-רעייה של אנגליה מתוקף נישואין אלה. ז'אן הראשונה מתה בוונסן ב-1305, בגיל 32.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'אן הראשונה, מלכת נווארה** בוויקישיתוף
* ז'אן הראשונה, מלכת נווארה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* ז'אן הראשונה, מלכת נווארה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb16652484h (data)
* GND: 1046747924
* ISNI: 0000 0003 9574 4776
* NTA: 134403355
* SUDOC: 081115288
* VIAF: 290485639
* WorldCat: viaf-290485639

 |
**דאף 30** (בהולנדית: **DAF 30**), היא מכונית משפחתית קטנה, 2 דלתות, שיוצרה בהולנד על ידי יצרנית הרכב **דאף**, (ראשי התיבות שלה: "מפעל המכוניות של דורן" – Doorne’s Automobiel Fabrieken), בין השנים 1961–1963.

יוצרו 23,045 יחידות.

דגם ה"דאף 30" יוצר בגרסת הילוכים אוטומטים בלבד מסוג "Variomatic". בנוסף לגרסת "סדאן" 2 דלתות הדגם יוצר בגרסת טנדר.

תאוצת דגם ה-"דאף 30" 0-80 קמ"ש - 20 שניות.

היסטוריה
--------

 ערך מורחב – **דאף (יצרן רכב)**  

דאף ידועה כמפעל המייצר משאיות, אבל משנת 1958 עד שנת 1975 ייצרה כלי רכב משפחתיים קטנים. בין הרכבים שייצרה : דאף 600, דאף 750, דאף 33, דאף 44, דאף 45, דאף 46 ודאף 68. בשנת 1967 פיתחה את ה- "דאף 55", עם מנוע מקורר מים, 4 צילינדרים 1,108 סמ"ק. מעצב המכוניות של דאף היה ג'ובאני מיקולטי, שעיצב מספר עצום של אבות־טיפוס.

בדצמבר 1972 יצרנית הרכב **וולוו** צברה נתח של 33 אחוזים מ- DAF, ובמאי 1975 עם השתלטות השוודים על דאף, נעלם השם דאף והפך לוולוו.

דאף ייצרה 816,000 מכוניות נוסעים.

דגמים
-----

* 2 דלתות - סדאן
* 2 דלתות - טנדר

תמונות
------

* 
* 
* 
* 
* 
*

ראו גם
------

* דאף (יצרן רכב)
* דאף 2600
* דאף 44
* דאף 46
* דאף 55
* דאף 66
* דאף 600
* דאף פוני
* דאף A10
* דאף קאלמר
* דאף YA-66

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דאף 30** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  דאף 30 Niederländischer Club für Klassische DAF (niederländisch, englisch)
**פתח לתקוות העולם**  הוא פסלים של האומנית והמעצבת הדס איצקוביץ. 

הפסל שגובהו ארבעה מטר, מתאר את כדור הארץ עשוי מ-5370 בקבוקים משומשים, כאשר כל חלק בנפרד הוא פיסת אשפה אך מרכיבי כל החלקים יחד יוצרים אחדות שלמה והרמוניה.

יצירה
-----

חזון האומנית הוא שיתוף הקהילה בהעלאת המודעות הציבורית על ידי פרסום הפסל והצגתו במקום ציבורי מרכזי הנגלה לעין לעוברים והשבים. 
הדס תכננה את הפסל ושיתפה בביצוע הכנת הפסל את הקהילה על ידי שני שלבים: 

* הבקבוקים נאספו ממכולות האיסוף השכונתיות שתושבי העיר מילאו. הדבר נותן משמעות ויזואלית לפעולת המיחזור.
* שיתוף הקהילה בבניה של הפסל. בפרויקט זה השתתפה המכללה הטכנולוגית של חיל האוויר שממוקמת בעיר חיפה. פעולה זו מסייעת להחדרת מודעות למיחזור בקרב מספר רב של אנשים.

הפסל עשוי קונסטרוקציית מתכת ועליו מעטפת צפופה של חיפוי בקבוקי פלסטיק כחולים וירוקים, הבקבוקים הכחולים מסמלים את האוקיינוסים והירוקים מסמלים את היבשות. 
באופן סימבולי ביותר בתקופת בניית הפסל התרחשו אסונות טבע: רעידות אדמה וגלי צונאמי ענקיים שפקדו את יפן והאסון בכור הגרעיני בה.
סיום הפסל היה ב-2011, ל"שעת כדור הארץ", אז יצא הפסל לתצוגה לציבור בשעת כדור הארץ 20:00 העולמית.

הפסל הוזמן על ידי עיריית פתח תקווה והמשרד להגנת הסביבה מתוך מטרה חינוכית - לספק מוטיבציה לאנשים להשקיע בפעולת מיון האשפה והשראה לאנשים להיפתח לרעיון שאפשר ליצור מחומרים משומשים ואפשר לקחת חפץ חסר ערך ואף ערך שלילי של פסולת ולתת לו גלגול חיים נוסף עם אפשרויות אסתטיות.

הפסל ממוקם כדרך קבע ברחבת עיריית פתח תקווה.


|  |  |
| --- | --- |
| תהליך הכנת היצירה - הדס ליד הפסל | הפסל ביום ההתקנה |
**פתחיה** היה ממונה על קורבנות העוף שהוקרבו לבית המקדש מתורים ובני יונה של קינים והוא שימש כאחד מחמישה עשר הממונים הקבועים שהיו בבית המקדש. המשנה מזהה אותו עם מרדכי היהודי. להלכות קורבנות העוף שעליו אחראי פתחיה מוקדשת מסכת מיוחדת במשנה שהיא מסכת קינים.

תפקידו
------

התורה ציוותה על כמה אנשים (כגון זב וזבה, או יולדת ומצורע עניים) להביא צמד קורבנות של עולה וחטאת מן העוף. צמד כזה, נקרא במשנה **קן** (בלשון המשנה קן היא נקבה). קן יכולה להיות **מפורשת** - בעליו של הקרבן כבר קבע איזה מן העופות מוקדש לחטאת ואיזה לעולה - או **סתומה** - הקן הגיע לידי הכהן בטרם נקבע איזה לחטאת ואיזה לעולה, והכהן המקריב צריך להחליט על כך. ברגע שעוף אחד מקן סתומה מוקרב לעולה, בן-זוגו נקבע להיות חטאת, ולהפך. פתחיה היה ממונה מטעם בדק הבית ובית המקדש על התורים ובני יונה בבית המקדש והיה מקבל את התשלום לקרבן.

רש"י במסכת מנחות מפרש שפתחיה היה ממונה על הקופה שבה היו מביאי הקינים מכניסים את תרומתם: "פתחיה על הקינין. על השופר ששמו קינין שהמתנדב קן מביא מעות ונותן לתוכו די"ג שופרות היו במקדש ויש בהם שנים ששמן תורים וגוזלי עולה במסכת שקלים".

רבנו גרשום מפרש שהוא היה אחראי על מכירת הקינים: "'פתחיה על הקינין', שכל מי שנודר קינין בא לו אצל פתחיה ונותן לו מעות ונותן לו קינין".

תיאורו כממונה וזיהויו עם פתחיה
------------------------------

המשנה במסכת שקלים מתארת את חמישה עשר בעלי התפקידים החשובים בבית המקדש ופתחיה נכלל ברשימה המכובדת של הממונים:

> 
> אלו הן הממונין שהיו במקדש: יוחנן בן פינחס, על החותמות; אחיה, על הנסכים; מתתיה בן שמואל, על הפייסות; **פתחיה**, על הקינין, פתחיה זה מרדכי, למה נקרא שמו פתחיה? שהיה פותח בדברים ודורשן ויודע שבעים לשון; בן אחיה, על חולי מעיים; נחוניא, חופר שיחין; גביני, כרוז; בן גבר, על נעילת שערים; בן בבי, על הפקיע; בן ארזה, על הצלצל; הוגרס בן לוי, על השיר; בית גרמו, על מעשה לחם הפנים; בית אבטינס, על מעשה הקטורת; אלעזר, על הפרוכת; ופנחס, על המלבוש.
> 
> 
> 
> — משנה, מסכת שקלים, פרק ה', משנה א'
>

הערות שוליים
------------

1. ↑  רש"י על תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף ס"ה, עמוד א'

| חמישה עשר ממונים שהיו בבית המקדש השני |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| יוחנן בן פינחס על החותמות • אחיה על הנסכים • מתתיה בן שמואל על הפייסות • פתחיה על הקינין • בן אחיה על חולי מעיים • נחוניא חופר שיחין • גביני כרוז • בן גבר על נעילת שערים • בן בבי על הפקיע • בן ארזה על הצלצל • הוגרס בן לוי על השיר • בית גרמו על מעשה לחם הפנים • בית אבטינס על מעשה הקטורת • אלעזר על הפרוכת • פנחס על המלבוש |  |

 |
**I Vow to Thee, my Country** (בתרגום חפשי לעברית: "נדרתי לך, ארצי") הוא שיר פטריוטי בריטי משנת 1921, המזוהה עם טקסי יום הזיכרון בבריטניה.

היסטוריה
--------

מקורן של מילות השיר הוא בשיר The Two Fatherlands ("שתי ארצות המולדת"), שנכתב ב-1908 על ידי הדיפלומט הבריטי ססיל ספרינג-רייס (Cecil Spring-Rice) ‏(1859‏-1918). השיר המקורי תיאר את האדם הנוצרי הנאמן הן לארצו והן למלכות השמיים. 

ב-1912 מונה ספרינג-רייס לשגריר בריטניה בארצות הברית (עד סמוך למותו ב-1918) ובכהונתו זו השפיע על ממשלו של הנשיא וילסון להיכנס למלחמת העולם הראשונה לצדן של בריטניה וצרפת. בראשית 1918 כתב ספרינג-רייס מחדש את מילות השיר The Two Fatherlands והעניק לו את שמו הנוכחי. מילותיו המחודשות של הבית הראשון והשני של השיר מתארות את האבדות העצומות בנפש של בריטניה במהלך המלחמה. מילות הבית השלישי מתייחסות למלכות השמיים. מילות השורה האחרונה בבית זה הן תרגום של הפסוק: "**דרכיה דרכי נעם וכל נתיבותיה שלום"** (ספר משלי, פרק ג', פסוק י"ז).

בשנת 1921 חיבר המלחין גוסטב הולסט לחן למילות השיר. הלחן התבסס על הלחן של החלק השני של היצירה **יופיטר** מתוך יצירתו התזמורתית הידועה של הולסט – סוויטת **כוכבי הלכת**, אשר עובד על ידי הולסט. השיר הושמע לראשונה באותה שנה, התפרסם כמזמור ב-1926 והפך במהרה למרכיב שכיח בטקסי הזיכרון ליום שביתת הנשק של המלחמה, שהיה לימים ליום הזיכרון הבריטי. 

השיר זכה עם השנים לביצועים מסחריים מפי אמנים ולהקות רבים. לבקשת הנסיכה דיאנה הוא הושמע בטקס חתונתה עם הנסיך צ'ארלס ב-1981. הוא הושמע גם בהלווייתה של הנסיכה ב-1997 וזאת לבקשת בנה הבכור הנסיך ויליאם, שידע על אהבתה לשיר. 

לחן השיר משמש גם כלחן השיר World in Union, שיר אליפות העולם ברוגבי.

ב-2004 כינה הבישוף סטפן לו (Stephen Lowe) את השיר כדברי כפירה – משום התיאור שבו של הנאמנות למולדת כנעלה על הנאמנות למלכות השמיים. הוא קרא להימנע מלהשתמש בו בטקסי הכנסייה האנגליקנית.

מילות השיר
----------

I vow to thee, my country, all earthly things above,
Entire and whole and perfect, the service of my love;
The love that asks no question, the love that stands the test,
That lays upon the altar the dearest and the best;
The love that never falters, the love that pays the price,
The love that makes undaunted the final sacrifice.
I heard my country calling, away across the sea,
Across the waste of waters she calls and calls to me.
Her sword is girded at her side, her helmet on her head,
And round her feet are lying the dying and the dead.
I hear the noise of battle, the thunder of her guns,
I haste to thee my mother, a son among thy sons.
And there's another country, I've heard of long ago,
Most dear to them that love her, most great to them that know;
We may not count her armies, we may not see her King;
Her fortress is a faithful heart, her pride is suffering;
And soul by soul and silently her shining bounds increase,
And her ways are ways of gentleness, and all her paths are peace.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **I Vow to Thee, my Country** בוויקישיתוף
* מידע על היצירה "I Vow to Thee, my Country" באתר מיוזיק בריינז
* השיר באתר Anthem4England, מאורכב באתר Web Archive

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: 704fccec-db88-4e2f-bf27-dadc26b13a83
* VIAF: 184458062
* WorldCat (עם VIAF): 184458062

 |
**ארנולפו די קמביו** (באיטלקית: **Arnolfo di Cambio**;‏ סביבות 1240 – 1300 עד 1310), היה אדריכל ופסל איטלקי.

ביוגרפיה
--------

די קמביו נולד בעיירה קולה די ואל ד'אלזה (Colle di Val d'Elsa) שבטוסקנה. 

הוא היה בין עוזריו ותלמידיו של ניקולא פיזאנו בהקמת דוכן ההטפה בדואומו (קתדרלת סיינה ב-1265. בין השנים 1266–1267 עבד ברומא עבור שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה, ויצר פסל שלו בדמות סנטור רומי הנמצא במוזיאון הקפיטוליני בקמפידוליו.

בשנת 1282 יצר בכנסיית סן דומניקו באורבייטו מונומנט עבור הקרדינל דה בריי, הכולל מדונה המפוסלת לפי תבנית של פסל רומאי של אלת המזל הטוב (אבונדנטיה, Abundantia). הוא הושפע מאמנות הקוסמטסקו (באיטלקית: Stile cosmatesco), פסיפס גאומטרי עדין שהיה נפוץ ברומא בימי הביניים. הוא שיבץ אמנות זו בעבודותיו בסנטה מריה מג'ורה ברומא, בבזיליקת פאולוס הקדוש מחוץ לחומות (1285) ובסנטה צ'צ'יליה אין טרסטוורה (1293). באותה תקופה גם סיים את פסלו של פטרוס הקדוש בבזיליקת פטרוס הקדוש. 

בין השנים 1294–1295 עבד די קמביו בפירנצה, בעיקר כאדריכל. הוא הכין את תוכניות הבסיס לדואומו של פירנצה, סנטה מריה דל פיורה, לבזיליקת סנטה קרוצ'ה ולארמון מועצת העיר, פאלאצו וקיו. פסלים שלו גם שובצו בחזית הכנסייה עד 1589.

ג'ורג'ו וזארי כלל פרק על די קמביו בספרו "חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר" (Le Vite delle più eccellenti pittori, scultori, ed architettori), וציין אותו כאחד ממניחי היסודות לאמנות הרנסאנס האיטלקי.

גלריה
-----

* אמנות אופיינית, קבוצת פסלים לשעבר בקתדרלה של פירנצה, כיום במוזיאון הדואומו בעיראמנות אופיינית, קבוצת פסלים לשעבר בקתדרלה של פירנצה, כיום במוזיאון הדואומו בעיר
* מות מרים, אם ישו מתוך החזית הראשונה של סנטה מריה דל פיורה במוזיאון בודהמות מרים, אם ישו מתוך החזית הראשונה של סנטה מריה דל פיורה במוזיאון בודה
* מדונה במוזיאון בודהמדונה במוזיאון בודה
* פסל של שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה בדמות סנטור רומי במוזיאון הקפיטוליניפסל של שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה בדמות סנטור רומי במוזיאון הקפיטוליני

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארנולפו די קמביו** בוויקישיתוף
* ארנולפו די קמביו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  לפי Tomasi, Michele (February 2007). "Lo stil novo del Gotico italiano". Medioevo (121): pp. 32–46 המבקר את התיארוך המסורתי של ג'ורג'ו וזארי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007333901505171
* BNE: XX4829171
* BnF: cb120750692 (data)
* GND: 118645927
* ICCU: RAVV028858
* ISNI: 0000 0001 2130 0457
* LCCN: n80149226
* NKC: xx0123586
* NTA: 072822961
* RKD: 129096
* SELIBR: 286428
* SUDOC: 029041511
* ULAN: 500020772
* VIAF: 265308757
* WorldCat: lccn-n80149226

 |
**שזיף קרסייה** (שם מדעי: *Prunus spinosa*‏, *Prunus carasia*), מוכר גם בשמות שזיף סורי, שזיף קווקזי, שזיף הדובדבן ושזיפון, הוא צמח בעל פרחים ממשפחת הורדיים. השזיף גדל באופן טבעי באירופה, מערב אסיה, וצפון מערב אפריקה, והובא על ידי בני אדם לניו זילנד, טזמניה, ולחוף המזרחי של צפון אמריקה.

תיאור
-----

הקרסייה גדל על שיח גדול (ולפעמים על עץ קטן) המכוסה בקוצים, וגובהו כחמישה מטרים. שמו הלטיני של המין, *spinosa*, מגיע מהמילה הלטינית לקוץ, spina. פרחיו הלבנים של הצמח, שקוטרם 1.5 ס"מ מופיעים באביב. עלי הצמח מופיעים זמן קצר לאחר הפריחה, והם עגולים, אורכם 2–4.5 ס"מ, ורוחבם 1.2-2 ס"מ. הצמח הוא הרמאפרודיט, ומואבק בעזרת חרקים. האנדוקרפ שבגלעין הפרי מכיל שאריות ציאניד.

שימושים
-------

מפירות הצמח ניתן לייצר משקאות חריפים, ריבות, פשטידות וחמוצים. בנוסף לשימושים אלה בפרי, הצמח עצמו משמש לעיתים על מנת ליצור גדר חיה. בין היתר, משמש מיץ הפרי להכנת יין פורט מזויף. בבריטניה הפרי משמש להכנת סלו ג'ין, ובנווארה שבספרד הוא משמש להכנת הליקר פאצ'אראן(אנ'). ליקר דומה, בשם épine, מיוצר גם בצרפת, כאשר במחוזות מסוימים בצרפת, לדוגמה אלזס, הוא משמש להכנת הליקר eau de vie de prunelle, ובאיטליה הוא משמש להכנת הליקר בארגנולינו. לעיתים מיץ הפרי משמש גם לתיבול וודקה. הפרי משמש גם להכנת צ'אטני, או כתוספת לתה. קיימים תיעודים לשימושים מוקדמים בפרי, כאשר על יד המומיה של אצי, איש הקרח, שמת בין 3239 לפנה"ס ו-3105 לפנה"ס, נמצאו פירות הקרסייה.

עץ הקרסייה יכול לשמש כעץ הסקה שבוער לאט, עם מעט עשן. גזעי הצמח שימשו להכנת מקלות הליכה ואלות, שמוכרות באירלנד בשם shillelagh, ושימשו באופן מסורתי ביחידות האיריות שבצבא הבריטי. לפי רש"י, שרף העץ, לו הוא קרא בשמו הצרפתי פרוניי"ל, שימש בתקופת התלמוד להכנת דיו.

* איור של הבוטניקאי הגרמני אוטו וילהלם ת'ום(אנ'), 1885איור של הבוטניקאי הגרמני אוטו וילהלם ת'ום(אנ'), 1885
* הצמח בפריחה בשלבים המוקדמים של האביבהצמח בפריחה בשלבים המוקדמים של האביב
* שיח קרסיה בווגלסברג, גרמניהשיח קרסיה בווגלסברג, גרמניה
* פרחי הצמחפרחי הצמח

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שזיף קרסייה** בוויקישיתוף
* Prunus (Ornamental Cherry), אתר easonalgardening (באנגלית)
* שזיף קרסייה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) 

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 

	+ IUCN
	+ TPL
	+ EOL
	+ ITIS
	+ NCBI
	+ GBIF
	+ IPNI
	+ Tropicos |

הערות שוליים
------------

1. ↑  שזיף קרסייה באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  Vanessa Richins Myers, 19 Flowering, Fruiting Trees and Shrubs From the Prunus Genus, thespruce, ‏11/01/21 (באנגלית)
3. ↑  The Encyclopedia Americana (1920)/Sloe, וויקיטקסט,, ‏1920 (באנגלית)
4. ↑  Tia Ghose, Mummy Melodrama: Top 9 Secrets About Otzi the Iceman, livescience, ‏09.11.2012 (באנגלית)
5. ↑  The burning properties of wood, Scout information centre, ‏1999 (באנגלית)
6. ↑  רש"י, מסכת שבת, דף כ"ג, עמוד א'

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4260795-4

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק במדפיס ועיתונאי ירושלמי. אם התכוונתם למיכ"ל הכהן, משורר וילנאי מתנועת ההשכלה, ראו מיכה יוסף לבנזון.
מיכל הכהן
**מיכְל יצחק אליהו הכהן** (תקצ"ד, 1834, יאסווין, רוסיה (ליטא) – כ"ד באלול תרע"ד, ספטמבר 1914, ירושלים) היה מדפיס ועיתונאי בירושלים במאה התשע עשרה. ממייסדי שכונת נחלת שבעה.

קורות חיים
----------

מיכל הכהן נולד ביאסווין שבליטא (אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית), בן לבאדאנה ולרב אליעזר הכהן, רבה של הקהילה היהודית בעיירה. בחורף שנת תר"ד (1844) החל עם הוריו ושלוש אחיותיו במסע לעלייה לארץ ישראל, והם הגיעו אליה כעבור תשעה חודשים, בחודש תשרי תר"ה. בגיל צעיר נתייתם מהוריו. זמן מה שהה באירופה ולמד תורה. לקראת סוף שהותו באירופה החליט ביחד עם יואל משה סלומון ללמוד את מלאכת הדפוס בעיר קניגסברג. כשחזרו לירושלים בשנת 1862 (תרכ"ב) פתחו השנים בית דפוס בירושלים. היה זה בית הדפוס העברי השני בירושלים, שֶכן את בית הדפוס העברי הראשון בעיר הקים ישראל ב"ק. העבודה הראשונה שהודפסה בבית הדפוס הייתה ה"שושנתא".

בשנת 1863, ביחד עם יואל משה סלומון ויחיאל ברי"ל השתתף בהוצאתו לאור של עיתון "הלבנון". עקב הלשנה על עיתון הלבנון ועורכיו לשלטונות העות'מאנים נסגר עיתון הלבנון. יואל משה סלומון ומיכל הכהן ברחו ביחד עם מכונת הדפוס לאלכסנדריה. בשנת 1865 חזרו השנים לארץ עקב מגפה שפרצה באלכסנדריה. בסיומה של תקופה זאת מכר מיכל הכהן את חלקו בבית הדפוס לשותפו יואל משה סלומון.

דיוקן של מיכל הכהן בגרפיטי על קיר בסמטה בנחלת שבעה
כיכר על שם מיכל הכהן בשכונת נחלת שבעה בירושלים
בשנת 1869 היה הכהן בין מייסדי שכונת נחלת שבעה. באותה שנה גם נבחר להיות מנציגי היהודים שקיבלו את פני הקיסר פרנץ יוזף במסעו בירושלים. כאות הוקרה על פגישה זו שלח לו הקיסר מכונת דפוס חדשה, אשר שימשה אותו להדפסת עיתון האריאל (להלן).

בשנת 1870, כמה שנים לאחר שנסגר עיתון הלבנון, חבר לישראל דב פרומקין והשתתף בהוצאה לאור של עיתון "החבצלת". מספר שנים פעל ביחד עם פרומקין בעיתון "החבצלת" אך בשנת 1874 פרש ובין השנים 1874–1877 הוציא לאור את העיתון 'האריאל', שהתנגד לחלוקה ועקב כך עורר עליו את זעמם של קנאי היישוב הישן בירושלים.

החל מ-1893 עסק יחד עם חתנו, חיים מיכל מיכלין בגיוס תרומות עבור בית החולים משגב לדך.

נשא לאישה את ליבה דבורה לבית קצורין, ואב לשני בנים ושתי בנות: אליהו אליעזר שאול כהן (ד"ר אליאס כהן), רופא המושבות בגליל ובצפת ובהמשך בפתח תקווה; באדאנה, אשתו של חיים מיכל מיכלין; מינה פאפו; וישראל כהן.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "מיכל הכהן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 373
* רשימת מאמרים על מיכל הכהן באתר רמב"י
* חיים מיכל מיכלין, הרב מיכל הכהן נ"ע, מוריה, 18 בספטמבר 1914
* מיכל בן ישראל הכהן, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  זאב וילנאי, אנציקלופדית וילנאי לירושלים
2. ↑  דוד תדהר (עורך), "ד"ר אליהו אליעזר שאול כהן (הכהן)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יא (1961), עמ' 3777; חיים מיכל מיכלין, ד"ר א. כהן נ"ע, דואר היום, 26 ביולי 1926 (נקרולוג).

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007311534105171

 |
**ג'ואן אליזבת קירנר** AC (באנגלית: **Joan Elizabeth Kirner**; שם נעורים: **הוד**; 20 ביוני 1938 – 1 ביוני 2015) הייתה פוליטיקאית אוסטרלית, שכיהנה כמושלת מדינת ויקטוריה ה-42 מטעם מפלגת הלייבור. קירנר הייתה האישה הראשונה שנבחרה לתפקיד מושלת מדינת ויקטוריה וגם היחידה. לפני כניסתה לפוליטיקה, קירנר הייתה מורה ופעילה חברתית בנושא החינוך הציבורי בוויקטוריה.

ביוגרפיה
--------

נולדה בשם **ג'ואן אליזבת הוד** למשפחה ממעמד הפועלים בפרוור אסנדון (Essendon) של מלבורן, אוסטרליה. היא הייתה בת יחידה לבריל (לבית קול) ולג'ון הוד. אביה היה מכונאי ואמה הייתה מורה למוזיקה וגננת. בשנת 1957 סיימה תואר ראשון באוניברסיטת מלבורן, ובנוסף קיבלה רישיון לעסוק בהוראה. היא לימדה בבתי ספר ציבוריים ונישאה ב-1960 לרון קירנר, מורה שהכירה במהלך עבודתה בבית הספר. כשבנה הלך לגן, קירנר גילתה כי יש רק מורה אחד על יותר כיתה של 50 ילדים. היא החלה במחאה עד שבתי הספר והגנים יקבלו עוד כיתות ומורים נוספים. היא הייתה פעילה בארגוני חינוך שונים בוויקטוריה. היא הייתה חברה בהנהגת ההורים של בתי הספר הציבוריים בוויקטוריה, וכיהנה כנשיאת הארגון בין השנים 1971–1977.

בשנת 1978 הצטרפה למפלגת הלייבור ובשנת 1982 היא נבחרה לבית העליון של הפרלמנט של ויקטוריה מטעם מחוז מערב מלבורן. בשנת 1985 מונתה לשרת שימור היערות והאדמות בקבינט מדינת ויקטוריה, ב-1988 נבחרה לבית התחתון של הפרלמנט של ויקטוריה מטעם אזור הבחירה ויליאמסטאון (Williamstown). היא מונתה לשרת החינוך ולסגנית מושל ויקטוריה. במהלך כהונתה כשרת חינוך, היא השיקה את תעודת ההשכלה של ויקטוריה (Victorian Certificate of Education). תעודת השכלה זו, שמטרתה הייתה להפחית את אחוזי הנשירה מבתי הספר בוויקטוריה, התמקדה פחות בבחינות החיצוניות ויותר בפרויקטים בבית הספר.

בשנת 1990 פרש המושל ג'ון קיין מתפקידו, וקירנר מונתה במקומו למושלת מדינת ויקטוריה. היא הייתה האישה הראשונה בתפקיד זה במדינת ויקטוריה, והאישה השנייה בכל אוסטרליה שכיהנה כמושלת. בתחילת כהונתה סבלה ויקטוריה ממיתון, והמהלכים הכלכליים שביצעה הממשלה בראשותה, נתקלו בהתנגדות מצד איגודי העובדים. התמיכה הציבורית במפלגת הלייבור פחתה ובשנת 1992, קירנר הפסידה בבחירות למושלות מדינת ויקטוריה למועמד המפלגה הליברלית, ג'ף קנט. בשנת 1994, היא פרשה מפוליטיקה.

לאחר פרישתה מהפוליטיקה, הקימה קירנר את הקבוצה האוסטרלית של רשימת אמילי, ארגון התומך בזכויות נשים להפלה מלאכותית ותומך בנשים הרצות לפוליטיקה.

ב-11 ביוני 2012 היא הפכה לעמיתה (Companion, AC) במסדר אוסטרליה.

בשנת 2013 לקתה בסרטן הוושט וב-1 ביוני 2015, היא נפטרה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ואן קירנר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Joan Kirner obituary, באתר הגרדיאן, ‏1 ביוני 2015 (באנגלית)
2. ↑  Geoffrey Robinson, Joan Kirner, a pioneering leader for the Left as well as women, The Conversation (באנגלית)
3. ↑  Biography - Joan Elizabeth Kirner - Labour Australia, labouraustralia.anu.edu.au (באנגלית)
4. ↑  About, EMILY's List Australia (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007373839905171
* AWR: AWE0359b
* GND: 120739632X
* ISNI: 0000 0000 6394 3066
* LCCN: n94005893
* NLA: 36076131
* NLK: KAC2018M7011
* Trove: 613073
* VIAF: 78003076
* WorldCat: lccn-n94005893

 |
**ג'ואן וסטון** (באנגלית: **Joan Weston**‏; 20 בינואר 1935 – 10 במאי 1997) הייתה ספורטאית אמריקאית ומן הדמויות המפורסמות בהיסטוריה של הרולר דרבי. וסטון זכתה לכינוי "המפציצה הבלונדינית" (Blonde Bomber), "האמזונה הבלונדינית" (Blonde Amazon), "נערת הזהב", ו"מלכת הרולר דרבי".

ביוגרפיה
--------

וסטון נולדה בהנטינגטון ביץ', קליפורניה, ב-1935, וגדלה בעיירה הסמוכה, דאוני.

בשנת 1954 הצטרפה וסטון לליגת הרולר דרבי המקורית שהוקמה על ידי ליאו סלצר, ועד מהרה הפכה למחליקה האהובה ביותר של קבוצת לוס אנג'לס ברייבס (Los Angeles Braves). היא התפרסמה עוד יותר בשנת 1965, כאשר מונתה לקפטן קבוצת ביי סיטי בומרס (Bay City Bombers) בסן פרנסיסקו.

היא התחרתה כחלק מ-19 נבחרות אול-סטארז ברציפות, והייתה הספורטאית המשתכרת ביותר בארצות הברית בשנות ה-1960 וה-1970.

לאורך הקריירה הארוכה שלה, וסטון הייתה אחת מכוכבות הדרבי האהובות. בין יריבותיה במסלול כלולות אן קלבלו, קאתי ריד, סנדי דאן, ג'אן ואלו, ומרג'י לזלו.

הסרט משנת 1972, Kansas City Bomber, בכיכובה של ראקל ולש, היה, ככל הנראה בהשראת וסטון (אך לא מבוסס על סיפור חייה).

וסטון הייתה פעילה בענפי ספורט נוספים. בעודה סטודנטית במאונט סנט מרי קולג', וסטון שיחקה סופטבול, והיא הייתה מעורבת גם בגלישת גלים וקאנו. ב-1962 היא ניצחה באליפות הוואי לשיט קאנו צידי (outrigger). היא שבה לשחק סופטבול לאחר פרישתה מהדרבי במגוון ליגות באזור סן פרנסיסקו.

וסטון התחתנה עם ניק סקופאס, שהיה גם הוא מחליק דרבי מקצועי.

בשנת 1997, בגיל 62, וסטון נפטרה כתוצאה ממחלת קרויצפלד-יעקב בהייוורד, קליפורניה.

ב-1999, סיפור חייה נמכר להפקות גולדי הון.

בשנת 2004, הוכנסה וסטון להיכל התהילה של הרולר דרבי.

ב-2011, יצא הספר *The Blonde Bomber & The Last Hurrah of Ann Calvello and the Resurrection of a Unique American Sporting Event* מאת אנדרו ג'. אפשטיין, שמתאר את הרנסאנס שעבר ענף הרולר דרבי, ויחד עם צילומים וסיפורים אישיים, מצייר גם את ההיסטוריה ואת הדמויות המובילות של התחום.

קישורים חיצוניים
----------------

* הודעת פטירה וביוגרפיה של ג'ואני וסטון בניו-יורק טיימס
* ג'ואן וסטון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Deford, Frank (2010-05-19). "Roller Derby has its booms and busts; currently on upswing". *CNN*.
**גאנטריש** (**Gantrisch**) הוא הר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה של 2,175 מטר, וממוקם בקנטון ברן בשווייץ.

גאוגרפיה
--------

גאנטריש הוא ההר המערבי ביותר באלפים הברניים, ההר הוא הראשון מדרום לעיר תון, והחמישי מצפון למעבר יאון (Jaun Pass), ברכס הקיצוני בצפון האלפים הברניים באזור המכונה גם טרום האלפים (Pre-Alps). הרכס מתחיל ליד העיר תון בהר גאנטריש, וממשיך לאורך עמק זימן דרך ההרים מרה (2,087), שאפארניש (2,107), וקייזראג (2,185), עד להר שאפברג (2,239) ליד אגם גרוייר (Lake of Gruyère) בשפלה השווייצרית, שם חוצה את הרכס מעבר יאון (המחבר את אזור גרוייר (district of Gruyère) שבשפלה השווייצרית עם עמק זימן (Simmental)), ומצידו הדרומי של המעבר ממשיך הרכס בהרים רודיגנשפיץ (2,124), דאן דה רות (2,236), דאן דה סאוויני (2,252), וניל נואר (2,389), ווניל קארה (2,197), ומסתיים בהרים רושה דה נה (2,042) ודאן דה ז'אמאן (1,879) שעל גדות אגם ז'נבה.

בצדו הדרומי של ההר נמצא עמק זימן וצדו הצפוני מתמזג בהדרגה את תוך השפלה השווייצרית באזור עמק הנהר ארה, בצדו המזרחי נמצא אגם תון ובצדו המערבי הר מרה.

### פסגות נוספות

הר גאנטריש כולל מספר פסגות נוספות, שהם הרים בפני עצמם, אך מכיוון שגאנטריש הוא החשוב ביותר נקראים כולם בשמו.

* ממזרחו ממוקם הר נונננפלואה (Nünenenflue) המתנשא לגובה של 2,102 מטר, והשטח שבין הפסגות נקרא מעבר לייטרה (Leiterepass).
* ממערבו ממוקם הר בורגלן (Bürglen) המתנשא לגובה של 2,165 מטר.
* ולאחריו הר אוקסן (Ochsen) המתנשא לגובה של 2,188 מטר.

תיירות
------

אזור גאנטריש נחשב לפופולרי ביותר, ויש בו עשרות שבילי הליכה, בצדו הדרום מערבי של ההר ישנו שביל המגיע עד לפסגה.
בצדו המזרחי התלול של ההר נפתח בשנת 2007 מסלול טיפוס באמצעות ידיות וכבלים.

מצפון מזרח להר ממוקמים מעיינות גורבה.

גאנטריש בעיני הצייר פרדיננד הודלר
### הפארק האזורי

בשפלה למרגלות ההר ממערב נפתח בשנת 2011 **פארק גאנטריש** (Regionalen Naturpark Gantrisch), שנקרא על שם ההר, הכולל שבילי טיול, מעיינות מים, ופעילויות ספורט רבות נוספות.

תרבות
-----

הר גאנטריש וההרים שלצידו היו הנושא באחד מציוריו של הצייר השווייצרי פרדיננד הודלר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גאנטריש** בוויקישיתוף
* גאנטריש באתר Hikr
* אתר הפארק
* אתר שביל גרובה-הונווג (אורכב 08.02.2014 בארכיון Wayback Machine)
* אודות מסלול הטיפוס(הקישור אינו פעיל)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007557914205171
* LCCN: sh85053041
* VIAF: 243000975
* WorldCat (עם VIAF): 243000975

 |
**פאולו הנריקה צ'אגס דה לימה** (בפורטוגזית: **Paulo Henrique Chagas de Lima** הידוע כ**פאולו הנריקה גאנסו** או רק בכינוי **גאנסו** (Ganso) שפירושו "האווז" בפורטוגזית; נולד ב-12 באוקטובר 1989 באנאנינדואה שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בפלומיננסה ובנבחרת ברזיל.

קריירה
------

### סנטוס

פאולו הנריקה צ'אגס דה לימה הידוע בכינוי **גאנסו** נולד בעיר אנאנינדואה שבברזיל ומגיל צעיר הצטרף למחלקת הנוער של טונה לוסו המקומית כשהתגלה על ידי ג'יובאני דה סילבה מאמן נבחרת ברזיל דאז. כשהוא בן 15 הצטרף למחלקת הנוער של פאיסנדו וממנה בשנת 2005 הצטרף לזו של סנטוס. בשנת 2007, החלים גנסו מפציעה שהשביתה אותו לתקופה של שישה חודשים וסייע לסנטוס לזכות בגמר הקמפאונטו פאוליסטה עד גיל 20. גנסו לבש את החולצה עם המספר 10 בקופה סאו פאולו לשנת 2008 כשסנטוס הודחה ברבע הגמר על ידי אינטרנסיונל. ב-2 במאי 2010, סייע גנסו לסנטוס להדיח את סנטו אנדרה בגמר הקמפאונטו פאוליסטה וזכה עם סנטוס באליפות. בחודש אוקטובר 2010, האריך גנסו את חוזהו בסנטוס עד לפברואר 2015, כשסעיף השחרור שלו מהקבוצה עומד על 50 מיליון אירו.

### סאו פאולו

ב-20 בספטמבר 2012 לאחר משא ומתן עיקש בין הקבוצות, חתם גאנסו לחמש שנים בסאו פאולו ששילמה עבורו לסנטוס 23.940 מיליון ריאל ברזילאי. והוא קיבל את החולצה עם המספר 8. בתחילת דרכו בסאו פאולו הציג גאנסו כושר משחק ברמה גבוהה אך לעיתים התקשה להביא את יכולותיו לידי ביטוי. באוקטובר 2013, קיבל גאנסו את החולצה עם המספר 10 אותה לבש בסנטוס וקיווה כי יוכל לשמור על יציבות ולהציג יכולת מרשימה יותר. בשנת 2016, חזר גאנסו לכושר מלא והצליח להתאושש כמעט באופן מוחלט מפציעות רבות שליוו אותו לאורך תקופתו בסאו פאולו. יחד עם החלוץ ג'ונתן קאלרי הצליח גאנסו להוביל את סאו פאולו עד לחצי גמר  גביע הליברטדורס אך בשל פציעה נכשל בניסיונו לסייע לקבוצה להשיג את הכרטיס לגמר. במהלך תקופתו בסאו פאולו רשם גאנסו 221 הופעות בהן כבש 24 שערים ורשם עוד 49 בישולים.

### סביליה

ב-16 ביולי 2016, יצא גאנסו לראשונה לאירופה כשחתם בסביליה מהלה ליגה ששילמה עבורו 10 מיליון אירו. ב-31 באוגוסט 2018 הושאל לאמיין. ב-31 בינואר 2019 חזר לברזיל וחתם לחמש שנים בפלומיננסה.

קריירה בינלאומית
----------------

גאנסו שיחק בעברו בנבחרות הצעירות של ברזיל אך החל 2010 נמנה עם סגל נבחרת ברזיל. ב-10 באוגוסט 2010, ערך גנסו את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ברזיל במשחק ידידות נגד נבחרת ארצות הברית. גאנסו היה חלק מנבחרת ברזיל שזכתה במדליית כסף באולימפיאדת לונדון (2012). בשל פציעותיהם של דוגלאס קוסטה וקאקא, נמנה גנסו עם סגל נבחרת ברזיל לקופה אמריקה 2016.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גאנסו** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של גאנסו
* גאנסו, ברשת החברתית טוויטר

* פרופיל, באתר Transfermarkt

* פרופיל, באתר Soccerway

* פרופיל, באתר BDFutbol

* פרופיל, באתר WorldFootball.net

* פרופיל, באתר National Football Teams

* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

* פרופיל, באתר ESPN

| **נבחרת ברזיל – אולימפיאדת לונדון 2012 (מדליית כסף)** |
| --- |
| 1 גבריאל • 
2 רפאל • 
3 טיאגו סילבה • 
4 חואן חסוס • 
5 סנדרו • 
6 מרסלו • 
7 לוקאס מורה • 
8 רומולו • 
9 לאונרדו דמייאו • 
10 אוסקר • 
11 ניימאר • 
12 האלק •
13 ברונו אוביני • 
14 דנילו •
15 אלכס סנדרו •
16 גאנסו •
17 פאטו •
18 נטו •
מאמן: מאנו מנזס | ברזילברזיל |
אסטרואיד **אייריס 7** הוא אסטרואיד גדול בחגורת האסטרואידים המקיף את השמש בין מאדים לצדק. הוא האובייקט הרביעי הבהיר ביותר מתוך האסטרואידים בחגורה המרכזית.

אייריס מסווג כאסטרואיד מסוג S, כלומר קבוצת אסטרואידים המורכבים ממינרלים ותחמוצת סיליקון ובעלי הרכב סלעי. כ-17 אחוז מהאסטרואידים משתייכים לסוג זה. זמן הקפתו סביב השמש הוא 3.69 שנים בקוטר של כ-200 ק"מ.

גילוי ושמו
----------

אייריס מספר 7 התגלה ב-13 באוגוסט 1847 בלונדון על ידי האסטרונום הבריטי ג'ון ראסל הינד. מנהל החברה המלכותית האסטרונומית, אשר גם מצא בין השנים 1847- 1854 סך הכל עשרה כוכבים קטנטנים. שמו של האסטרואיד ניתן לו על שמה של איריס אלת הקשת בענן במיתולוגיה היוונית, אשר שימשה גם כשליחת האלים.

מאפיינים
--------

### גאולוגיה

איריס הוא אסטרואיד מסוג S. על פני השטח שלו ניתן להבחין בהבדלים אולבודיים, הבדלים הנוגעים למידת ההחזריות של קרינה מהאסטרואיד. בסך הכל השטח הוא בהיר מאוד והוא ככל המשוער מורכב מתערובת ברזל, ניקל, מתכות ומגנזיום, ברזל סיליקטים. הדינמיקה הפלנטרית גם מצביעה על כך שהוא צריך להיות מקור משמעותי של מטאוריטים. בין אסטרואידים מסוג S איריס מדורג במקום החמישי בקוטר ממוצע אחרי יונו, ג'ונו, אמפיטריט והרקולינה.

###  בהירות

המשטח הבהיר של אייריס והמרחק הקטן מהשמש הופכים אותו לאובייקט הרביעי הבהיר ביותר בחגורת האסטרואידים אחרי וסטה, קרס ופאלאס. הוא ניחן בדרגת בהירות של +7.8, אשר דומה לזה של נפטון, מה שמאפשר בקלות לצפות בו באמצעות משקפת מרוב הניגודים. ברמות ניגוד אופייניות הוא מגדיל את השוליים הגדולים יותר. עם זאת ברמות ניגודים נדירות יותר ליד איריס יכול להגיע לגודל של +6.7 (בפעם הבאה ב-31 באוקטובר 2017 הוא יגיע לגודל +6.9).

### סיבוב

תצפיות וניתוחים שונים מצביעים על כך שלאייריס צורה זוויתית מסוימת. בנוסף ניתוח הקואורדינטות האליפטיות שלו בצירוף נתונים נוספים מעלה כי בחצי הכדור של אייריס השמש אינה שוקעת בקיץ ואינה זורחת בחורף. כך שבגוף חסר אוויר זה הטמפרטורה מתקיימת בהבדלים גדולים מאוד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אייריס 7** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  פול הומברך, שתי אלות בשמי הסתיו, באתר Abenteuer Astronomi, ‏23 באוקטובר 2017
2. ↑  Migliorini, F. ; Manara, A. ;Cellino, A.  ;
di Martino, M. ;Zappala, V. (7) Iris: a possible source of ordinary chondrites?, SAO/NASA ADS Astronomy Abstract Service, ‏5/1997
3. ↑  **מדריך שדה לכוכבים ולכוכבים**, בוסטון, MA: Houghton Mifflin. 1983
4. ↑  Kaasalainen, M. ;Torppa, J. ;Piironen, J. Models of Twenty Asteroids from Photometric Data, SAO/NASA ADS Astronomy Abstract Service, ‏10/2002
**דיאדקטס** (שם מדעי: *Diadectes*; משמעות השם: "נושך לרוחב") הוא סוג של חולייתן פרהיסטורי מהקבוצה דמויי זוחלים שחי באמריקה הצפונית בתחילת הפרם לפני 290 עד 272 מיליון שנה. היצור היה מבין ראשוני החולייתנים הצמחונים ומראשוני החולייתנים הגדולים בעולם. מאובניו התגלו ב-1978 בידי החוקר אדוארד קופ בטקסס וכללו בעיקר שרידי לסתות. מקור שמו הוא ממבנה הלסתות השטוחות. בסוג זה התגלו 5 מינים שונים.

מאפיינים
--------

הדיאדקטס היה דמוי-זוחל באורך 1.5-3 מטר והוא היה בעל גולגולת כבדה, חוליות וצלעות רחבות מאוד וגפיים קצרות ושטוחות. בעבר חשבו שמבנהו היה דמוי-חבית אך בהמשך התברר שהצלעות היו מחוברות לקצוות הגפיים. היה לו זנב ארוך כשל זוחל והוא דמה במראהו לסיימוריה ולדמויי זוחלים נוספים. הגולגולת הייתה בעלת שיניים חותכות שטוחות ורחבות המעידות שבעליהם היה צמחוני ומאחוריהם שיני לחיים שתיפקדו כטוחנות עבות. בניגוד למרבית הזוחלים הוא היה בעל חיך משני, כך שהוא יכל לאכול וגם לנשום בו זמנית. הגולגולת הייתה נמוכה ובעלת פתח צדי בקצה, המאפיין את מרבית הזוחלים. 

מאפיינים מסוימים בתכונותיו דמו לאלה של הפליקוזאורים, אך הוא לא היה קרוב אליהם אלא מדובר באבולוציה מתכנסת מקבילה. הוא היה אוכל צמחייה גדול מאוד שאולי התפתח לזוחל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דיאדקטס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |

* דיאדקטס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פירוש נוסף ערך זה עוסק בכפר נופש בשווייץ. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו דיאבלרה (פירושונים).

פסגת קרחון 3000 במבט מאגם רטו (Lac Retaud) בפסגת איזנו
**דיאבלרה** (בצרפתית: **Les Diablerets**) הוא כפר נופש וסקי הממוקם במחוז אגל ושייך לרשות המקומית אורמון-דסִי (Ormont - Dessus) בקנטון וו, באזור דובר הצרפתית בשווייץ. הכפר שוכן בגובה של 1,160 מטרים מעל פני הים, בצידו הצפוני של רכס דיאבלרה שבאלפים הברניים.

תחבורה
------

הגישה לכפר היא דרך כביש אזורי מספר 11 (המחבר בין אגל ושפיץ שעל גדות אגם תון). קיימות שתי דרכי גישה נוספות, האחת דרך גשטאט (Gstaad) המתחברת גם היא בסופה לכביש מספר 11 או דרך העיירה וילאר-סור-אולון אך דרך זו חסומה בימות החורף. אל הכפר מגיעה גם רכבת בקו ASD (אגל-ספה-דיאבלרה Aigle-Sepey-Diablerets) היוצא מתחנת הרכבת המהירה באגל, וכן קו אוטובוס יומי מווילאר-סור-אולון.

אתרים
-----

בכפר פועלת מעלית גונדולה העולה לפסגת איזנו (Isenau) הפעילה גם בימות הקיץ ונחשבת לאחת המעליות הוותיקות בשווייץ. על כביש היציאה מן הכפר לכיוון גשטאט (Gstaad) נמצא אתר קול-די-פיו (Col-du-Pillon) בו שוכנת התחנה הנמוכה של הרכבל העולה לקרחון 3000 (Glacier 3000) על רכס דיאבלרה.

אירועים
-------

הכפר מארח את הפסטיבל הבינלאומי לקולנוע בנושא האלפים בכל שנה מאז 1969.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דיאבלרה** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של דיאבלרה

הערות שוליים
------------

1. ↑  פסטיבל הקולנוע של דיאבלרה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007562220505171
* LCCN: n84239234
* VIAF: 125545283
* WorldCat (עם VIAF): 125545283

 |
**ליילנד משאית בנזין שנת 1904** (באנגלית: Leyland petrol road waggon) היא משאית פתוחה המונעת על ידי בנזין אשר יוצרה בבריטניה על ידי יצרנית המכוניות "ליילנד" (שם מלא: "BritishLeylandMotor Corporation") הבריטית בין השנים 1904–1906.

בשנים הראשונות לאחר שנוסדה, חברת "ליילנד", החברה הייתה קרויה "Lancashire Steam Motor Company". בשנת 1907 שונה שם החברה ל-"Leyland Motors ".

ליילנד משאית בנזין שנת 1904
---------------------------

דגם ה-"ליילנד משאית בנזין שנת 1904" היה דגם הרכב הראשון של "ליילנד" שמנועו היה מסוג מנוע בעירה פנימית, אשר מנועו תודלק על ידי בנזין.

הדגם יוצר לאחר שהרשויות הבריטיות העלו את המהירות המותרת לרכבי מנוע ל-6.4 קמ"ש.

ראו גם
------

* ליילנד משאית קיטור - שנת 1896
* ליילנד 8

לקריאה נוספת
------------

* ליילנד מוטורס (Leyland Motors - HowlingPixel)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ליילנד משאית בנזין שנת 1904** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר leylandsociety
2. ↑  1912 edition of 1905 book, "The Book of Modern Engines and Power Generators", vol. V, London: Caxton
Author Andy Dingley (scanner) ]
3. ↑  ליילנד משאית בנזין שנת 1904 Towards Sustainable Road Transport
מפה של נורדריין-וסטפאליה עם סימון אזור מינסטרלנד
**מינסטרלנד** (**Münsterland**) הוא אזור גאוגרפי בצפון-מערב נורדריין-וסטפאליה, אחת ממדינות גרמניה. את האזור ניתן לגדר גאוגרפית או היסטורית-תרבותית. 
מבחינה גאוגרפית, האזור הוא שטח **מפרץ וסטפאליה** שנמצא צפונית לנהר הליפה. מפרץ וסטפאליה (Westfälische Bucht) הוא מתקופת הקרטיקון ובו ניתן להבחין בצורה טופוגרפית בשל אדמתו השטוחה שמגודרת באדמה המתנשאת מעליה. 

מבחינה היסטורית-תרבותית, השטח של מינסטרלנד משתרע על השטח הדרומי של הנסיכות-בישופות של מינסטר (Oberstiftmünster). בשנת 1973 נוספו עוד שטחים וערים למינסטרלנד.

התודעה ההיסטורית של מינסטרלנד די חזקה ומבוססת לרוב על האמונה הקתולית של תושבי האזור. העיר מינסטר היא המרכז הגאוגרפי, תרבותי, חברתי, כלכלי והרוחני של מינסטרלנד.

תיירות ותרבות
-------------

אזור מינסטרלנד ידוע בארמונותיו, כנסיותיו ומנזריו המפוארים, שרובם נשמרו. בזכות האדמה השטוחה באזורים הצפוניים והמערביים, רכיבת אופניים הפכה לספורט פופולרי בקרב התושבים. ישנם מסלולים מסומנים רבים שעוברים בין האתרים באזור. עוד ייחוד אזורי הוא השפה או הסוציולקט מאזהמטה, שמדברים תושבי העיר מינסטר וסביבתה. הם משתמשים במילים של הסוציולקט לרוב בלי להרגיש אפילו, אך המבקרים לא יבינו אותם.

ראו גם
------

* מינסטר
* היסטוריה של מינסטר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מינסטרלנד** בוויקישיתוף
* מינסטרלנד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007556358505171
* GND: 4040619-2
* LCCN: sh93002685
* NKC: ge338968
* VIAF: 239880583
* WorldCat: viaf-239880583

 |