recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**חֲמִיצָה**, המוכרת גם כ**בּוֹרְשְׁט** (ביידיש **בּאָרשט**, בפולנית **Barszcz** נהגה: בָּארשץ', ברוסית **בורש** - **борщ** להאזנה (מידע • עזרה), בהונגרית: **Borscs**), היא מרק חמוץ בצבע אדום שמקורו בסלק, המאפיין מטבחים מסורתיים של מזרח אירופה.

קיימים סוגים רבים מאוד של חמיצה. במטבח הרוסי לבדו יש כ-40 סוגים שונים של המרק. לרוב מבשלים אותו עם בשר חזיר או עוף. את הגרסה הצמחונית שלו נהוג לעיתים להגיש קר בתוספת ביצה מבושלת וחתוכה, בצל ירוק ומלפפון חמוץ. עוד כולל המרק בדרך כלל שמיר, עגבניות, שעועית, פטריות ומלפפון. נהוג להגישו עם מעט שמנת חמוצה.

הבדלים בין מטבחים
-----------------

המרק מוגש הן חם והן קר; ברוסיה נהוג להגישו קר בקיץ.

בארצות בלטיות, בעיקר בליטא, נהוג להגיש את החמיצה בנפרד ואליה מצורפת בנוסף צלחת עם שמנת חמוצה ועוד אחת עם ירקות.

כמו כן, המרק יכול להיות מוגש עם מרכיביו השונים בתוכו (כבורשט אוקראיני) או לחלופין כמרק "צח" שמרכיביו הוצאו ממנו לאחר חליטתם (כבורשט פולני).

האטימולוגיה של השם וההיסטוריה
-----------------------------

על פי המילון האטימולוגי של השפות הסלאביות שם המרק מגיע משמו של הצמח, הנקרא במקור בורשוויק (שם מדעי: Heracleum sphondylium) עלים המשמשים למאכל.

מקורו של המרק לא ידוע, ככל הנראה הוא הופיע ברוס של קייב. ניתן לומר בוודאות שהחמיצה הייתה ידועה ברוס של קייב כבר בסביבות המאה ה-14–15.

הבורשט הגיע לישראל עם העליות הראשונות ממזרח אירופה

ביהדות
------

בהלכה היהודית נוצר דיון תרבותי-הלכתי לגבי חשיבותה של החמיצה. קיימים טקסים רבים ביהדות המצריכים שתיית יין, כדוגמת קידוש, הבדלה וברכת המזון. מכיוון שלרבים מיהודי אשכנז לא היה יין כשר זמין, נהגו רבים מהם להשתמש בשיכר כתחליף ליין, פתרון שניתן לו מקום כבר בתלמוד הבבלי. אמנם, לגבי החמיצה קבעו פוסקי ההלכה כי לא ניתן להתייחס אליה כאל שיכר, וקבעו שהיא 'כמו מים' מבחינת חשיבותה.

* חמיצת סלק אוקראיניתחמיצת סלק אוקראינית
* חמיצת סלק צמחוניתחמיצת סלק צמחונית
* בשנת 2005 דואר אוקראינה הוציא בלוק, המורכב משני בולים עם התמונה של קבוצת המרכיבים לבורשט המסורתי האוקראיני.בשנת 2005 דואר אוקראינה הוציא בלוק, המורכב משני בולים עם התמונה של קבוצת המרכיבים לבורשט המסורתי האוקראיני.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **חמיצה** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **חמיצה** |

* קורין רסלין, מתכון לחמיצת סלק בורשט אוקראיני/רוסי
* מתכון לחמיצת סלק הונגרית מאתר "מטעמים"
* מתכון לבורשט צמחוני מאתר yummyfoodies
* חֲמִיצָה - מאכלים לחג משנת תרע"ב (1912), באתר האקדמיה ללשון העברית, 23 באפריל 2017
* מלחמת בורשט בין רוסיה לאוקראינה, באתר ynet, 2 ביולי 2022
* חמיצה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  דייויד סלע, ‏70 שנים אחרי, באתר ישראל היום, 11 באוגוסט 2022
2. ↑  תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף ק"ז, עמוד א'.
3. ↑  משנה ברורה סימן רצו ס"ק י'
**גיטרן מובהק** (שם מדעי: *Rhinobatos rhinobatos*) הוא מין של דג סחוס ממשפחת הגיטרניים החי במי דרום-מזרח האוקיינוס האטלנטי והים התיכון והוא מצוי בטבע בסכנת הכחדה חמורה. מין זה תואר ב-1758 בידי קארולוס לינאוס.

מאפיינים
--------

הגיטרן הוא דג בינוני שיכול להגיע לאורך 80 ס"מ בממוצע ולעיתים עד אורך 160 ס"מ, כשהנקבות גדולות יותר מהזכרים. הוא דומה אך קטן יותר מהמין גיטרן אטלנטי, שנפוץ לצידו. צבעו חום-אפור והבטן בהירה. לגיטרן עיניים גדולות, סנפירי חזה רחבים וזוג סנפירי גב בחלק האחורי סמוך לזנב הארוך והשרירי. זהו דג שטוח בעל לסתות בפלג הגוף התחתון ולאורך גבו רכסים מחודדים. הגיטרנים משריצים צאצאים חיים, לרוב היא 4 עד 10 בכל המלטה, כשהנקבות מתעברות פעמיים בשנה.

הגיטרן הוא שוכן על קרקעית הים הרדודה, לרוב מכוסה בחול או בוץ שלאורך האוקיינוס האטלנטי, בין מפרץ ביסקאיה לחופי אנגולה ובדרום הים התיכון, לרבות בחופי ישראל. הוא צייד המחפש טרף קבור בחול כמו צדפות, סרטנים ודגים קטנים, אותם הוא לוכד בלסתותיו.

הגיטרן מצוי כיום בסכנת הכחדה חמורה, בעקבות תפיסתו לדיג וכשלל לוואי מרשתות דיג. הוא דג מוגן אך אין לו תוכניות שימור מיוחדות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גיטרן מובהק** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* FB
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  גיטרן מובהק באתר הרשימה האדומה של IUCN
הרב **גוטהרד דויטש** (בגרמנית: **Gotthard Deutsch**, שמו הפרטי מאוית גם: **Gottard**; ‏31 בינואר 1859 – 14 באוקטובר 1921) היה חוקר ההיסטוריה של עם ישראל.

ביוגרפיה
--------

נולד בשם **אליעזר דויטש** בקאניץ שבמוראביה, האימפריה האוסטרית (כיום דולני קואוניצה (אנ') בצ'כיה), בנם של אליס לבית וינר ושל יששכר (ברנהרד) דויטש, סוחר. משחר ימיו כינה את עצמו **גוטהרד** (מילולית: "אומץ האל"), כגִרמון של שמו היהודי. באוקטובר 1876 נכנס ללמוד בבית המדרש לרבנים בברסלאו, שם הושפע מההיסטוריון היהודי הנודע היינריך (צבי) גרץ, שנמנה עם צוות מורי בית המדרש. במקביל השלים לימודים אקדמיים והוכתר כדוקטור להיסטוריה באוניברסיטת וינה. הוא נרשם לקורס בתלמוד שהעביר אייזיק הירש וייס וקיבל גם הדרכה בחקר המדרש מווייס ומאדולף ילינק. בתום לימודיו נסמך לרבנות בידי וייס.

לאחר מספר שנים בהוראה ותפקיד רבני קצרצר בברנו שבמוראביה ובמוסט שבבוהמיה, מאס דויטש ברבנות וחיפש לעצמו סביבה אקדמית. במאי 1888 נישא להרמינֶה בָּכר (1869–1943), ולזוג נולדו שלושה בנים ושתי בנות (אחת מהן היא נעמי דויטש (אנ')).

ב-1891 היגרו בני הזוג לארצות הברית לפי הזמנתו של הרב יצחק מאיר וייז, מחלוצי התנועה הרפורמית ביהדות ארצות הברית, כדי להתמנות כמופקד הקתדרה להיסטוריה יהודית ופילוסופיה בהיברו יוניון קולג' שבסינסינטי, אוהיו. לאחר 11 שנות הוראה התמנה דויטש לדקאן המוסד, ולאחר מותו של הרב הרפורמי משה מילצינר (אנ') בפברואר 1903 שימש נשיא המוסד בפועל במשך עשרה חודשים.

לצד תפקידיו האקדמיים והחינוכיים, הקדיש דויטש חלק ניכר מזמנו לעריכת האנציקלופדיה היהודית בשפה האנגלית (1901–1906), שלה תרם ערכים רבים והיה אחד מכותביה העיקריים. כן עמד בראש הוועידה המרכזית של רבני אמריקה (אנ') שנוסדה בידי יצחק מאיר וייז.

במהלך מלחמת העולם הראשונה איבד דויטש ממעמדו הציבורי. באהבתו לגרמניה ולתרבות הגרמנית, תמך במדיניות הנייטרליות של הנשיא וודרו וילסון וחבר למועצה העממית האמריקאית לדמוקרטיה ושלום (אנ'). עם גבור ההיסטריה האנטי-גרמנית ובמיוחד עם הצטרפות ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה, מצא דויטש את עצמו מבודד מחבריו וחשוד בעיני רבים, מצב שהגיע לשיאו בפשיטת סוכנים פדרליים ובלשים מקומיים על מטה המועצה. בתקופה זו, בעת הליך התאזרחות של חברו, סירב דויטש לענות לשאלה "מי היית רוצה שינצח במלחמה הזו?". פעילותו והפרסום השלילי בעיתונות שגררה בעקבותיה העמידה אותו במצב לא נוח, בלשון המעטה, ובלי תמיכת חבריו ותלמידיו שהיו מרבניה המובילים של התנועה הרפורמית בארצות הברית, היה מאבד גם את משרתו.

הוא נפטר בביתו בסינסינטי, אלפים מילאו את בית ההלוויות בעת הלווייתו, יהודים ולא יהודים, רפורמים וקונסרבטיבים, שבאו לחלוק לו כבוד אחרון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גוטהרד דויטש** בוויקישיתוף
* איזידור זינגר, ‏דויטש, גוטהרד, במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
* רשימת הערכים שנכתבה בידי גוטהרד דויטש באנציקלופדיה היהודית
* אליעזר בן יששכר דויטש (1859-1921), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007260293005171
* GND: 1050460162
* ISNI: 0000 0000 6698 4349
* LCCN: no92017773
* NKC: zmp2016918698
* NTA: 14045294X
* SNAC: w68g9836
* VIAF: 36484499
* WorldCat: lccn-no92017773

 |
סמליל האתרסמליל האתר
**גיידסטאר - אתר העמותות של ישראל**, או בקיצור **גיידסטאר** (באנגלית: **GuideStar**; כוכב מנחה), הוא מיזם אינטרנטי של רשות התאגידים במשרד המשפטים המאפשר לציבור גישה למידע ממשלתי על כל הארגונים ללא כוונת רווח בישראל כגון: עמותות, חברות לתועלת הציבור והקדשות.

האתר מאפשר לקבל מידע מקיף על העמותות שניתן על ידי רשם העמותות (למשל דוחות כספיים, דוחות מילוליים, מטרות, מספר עמותה, שנת יסוד, מען העמותה, בעלי תפקידים, אישור ניהול תקין) ומידע שמסופק באופן וולונטרי על ידי העמותות עצמן כגון תיאור פעילויות העמותה, מקומות פעילות, פרטי קשר וכדומה.

עם זאת האתר אינו מספק גישה לכל מסמכי תיק העמותה ברשם העמותות, ובפרט לא לתקנון העמותה. לשם כך האתר מספק קישור לאתר רשם העמותות, בו ניתן להזמין תיק עמותה תוך תשלום אגרה.

מספר הארגונים המוצגים באתר הוא כ-42,000.

היסטוריה
--------

בשנת 1994 הוקם בארצות הברית ארגון גיידסטאר ארצות הברית (אנ') כיוזמה פרטית והיה לאחד ממקורות המידע הראשונים על ארגונים ללא מטרות רווח בארצות הברית. בשנת ב-2004 הוקם בבריטניה ארגון גיידסטאר העולמי שמטרתו להפיץ פרויקטים דומים ברחבי העולם והוא שקידם את הפרויקט בישראל. את הפרויקט בישראל יזמו ביחד משרד המשפטים, ג'וינט ישראל ויד הנדיב ("קרן רוטשילד"). הוא נבנה במקור על ידי NPTech טכנולוגיה וכיום מנוהל על ידי משרד המשפטים. האתר עלה בגרסת ניסוי בשנת 2009 וביולי 2010 נפתח לציבור הרחב.

תפעול גיידסטאר
--------------

גיידסטאר הוא מיזם ממשלתי ללא מטרות רווח המתאפיין בשיתוף פעולה בין מגזרי – הפרויקט מנוהל על ידי משרד המשפטים בשיתוף ג'וינט ישראל ומלווה על ידי ועדה ציבורית מייעצת שכוללת גורמים שונים במגזר הממשלתי, האזרחי והעסקי.

בנוסף, יכולות העמותות החברות להוסיף פרטים על פעילותן, סניפיהן, דרכי תקשורת עימן ופרטים נוספים.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של גיידסטאר
* אתר ארגון גיידסטאר ארצות הברית
* ליאור דטל, טינסלי גואד, מנכ"ל גיידסטאר העולמי: "נגדיל את היקף התרומות מחו"ל לישראל", באתר TheMarker‏, 4 באוגוסט 2010
* קטע קול פודקאסט ברדיו כל השלום על השקת האתר וריאיון עם המנהל העולמי של המיזם
* אתר למנויים בלבד טלי חרותי-סובר, העמותות נחשפות: הושק אתר גיידסטאר החדש, באתר TheMarker‏, 2 במאי 2018

הערות שוליים
------------

1. ↑  GuideStar International - Background, באתר המיזם
**גיטרן אטלנטי** (שם מדעי: *Rhinobatos cemiculus*) הוא מין של דג סחוס ממשפחת הגיטרניים שבסדרת הגיטרנאים החי במי הים התיכון וברחבי מזרח האוקיינוס האטלנטי בטווח שבין פורטוגל לאנגולה. הוא מצוי בעיקר סביב האזור הטרופי והסובטרופי.

מאפיינים
--------

גיטרן זה מגיע לאורך 150-180 ס"מ, כשבמערב אפריקה דווח על פרטים גדולים יותר. הפרט הגדול ביותר שנמצא הגיע לאורך 242 ס"מ ושקל 50 ק"ג. הנקבות יותר גדולות מהזכרים. דג זה חום-ירוק והסנפירים מעט אדומים ושחורים בקצוות. הגיטרן בעל חוטם מחודד וצר, עיניים קטנות ולבנות, 2 סנפירי גב אחוריים וזנב קטן. סנפירי החזה שטוחים וקצרים. הנקבה משריצה צאצאים חיים.

הגיטרן מתמחה בהסוואת עצמו על ידי התכסות בחול או הבוץ הימי. הוא עושה זאת כדי לארוב לטרפו - סרטנים שונים, מיני רכיכות כמו דיונונים ודגים קטנים.

הגיטרן מצוי בסכנה עקב דיג שלו בידי ספינות גדולות לשם מאכל ומכירת סנפירים, האכלה של חסילונים בחוות לגידולם ועקב היתפסות במכמורות למוות. עקב התרבותם הנמוכה ועונות ההזדווגות הקצרות שנערכות ליד החוף קשה למין להתאושש.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גיטרן אטלנטי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ADW
* ITIS
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------
**גבי ינון** (נולד ב-22 בדצמבר 1947 בתל אביב) הוא קריין ושדרן רדיו ותיק בישראל.

ביוגרפיה
--------

ינון החל את עבודתו כקריין בקול ישראל בשנת 1970 ומאז הוא עוסק לאורך השנים עסק במגוון של עבודות קריינות, הגשה, פרסום והנחיה. 

במהלך שנות עבודתו שידר מוזיקה קלאסית מן האולפנים בתל אביב וירושלים וכן העביר שידורים חיים של קונצרטים מאולמות הקונצרטים - היכל התרבות, בנייני האומה, מוזיאון תל אביב לאמנות, כפר בלום ועוד. בין השאר השתתף כשדר בסדרת תוכניות הרדיו "מחפשים את המטמון". היה מחלוצי המדווחים על מצב התנועה בכבישים בשידור חי מן המטוס הקל וכן ערך והגיש את הפינה היומית "אור ירוק", שנוסדה על ידי גדעון הוד.

גבי ינון היה בין המגישים הראשונים של רשת ג', שם הגיש תוכנית זמר עברי עם המלחין נחום היימן (נחצ'ה בגימל). בנוסף, הגיש את מצעד הפזמונים הלועזיים, שהייתה אחת מתוכניות הדגל של רשת ג' באותם ימים.

בתחום האקטואליה, מלבד מהדורות החדשות, הגיש ינון יומני חדשות ואת יומן השבוע של רשת ב'.

בתקופות שונות הוזמן על ידי הערוץ הראשון של הטלוויזיה הישראלית להגיש קריינות רצף, לערוך ולהגיש מהדורות חצות.

בתחילת שנות ה-80 יצא ינון לשליחות לאומית מטעם הסוכנות היהודית, ושימש שליח עלייה בלונדון. 

במרוצת השנים היה ינון אורח של תחנות רדיו באירופה ובארצות הברית.

כמה מקרייני תחנות הרדיו בארץ היו תלמידיו של ינון, אם במסגרת קורסים ברשות השידור ואם במסגרות אחרות.

במשך שנים עסק בהגשת חדשות ובתוכניות ג'אז ובלוז ברשת 88FM. 

כמו כן עוסק בקריינות בתשדירי פרסום ברדיו ובטלוויזיה, סרטים דוקומנטריים, מצגות וסרטי תדמית. הוא גם מנחה אירועים מסוגים שונים, בהם אירועים של חברות מסחריות, אירועים פרטיים וטקסים ממלכתיים.

ב-31 בדצמבר 2012 בשעה 15:00, שידר ינון את מהדורת החדשות האחרונה, ופרש לגמלאות מקול ישראל. הוא המשיך לעסוק בקריינות, בין השאר בהקלטת ספרים לספרייה לעיוורים.

ב-30 ביוני 2017 החל לשדר תוכנית שירים נוסטלגיים במסגרת כאן ג' של תאגיד השידור הציבורי, בשם "כמעט שבת". התוכנית משודרת בימי שישי בין השעות 15:00 ל-18:00.

בתאריך 10 באוגוסט 2018 הגיש את תוכניתו האחרונה "כמעט שבת". בדברי הפרידה ציין שהדבר נובע "מטעמי עלויות" של התאגיד. 

בדצמבר 2018 שב ינון לשדר מוזיקת ג'אז בתוכנית חדשה בשם "סקסופון", המשודרת ברדיו האינטרנטי 'רדיו ארץ'.

חיים אישיים
-----------

היה נשוי לוורד ינון, עיתונאית בקול ישראל. בתו, אפרת היא עיתונאית ביתד נאמן ובעבר בידיעות אחרונות. בנו, אורן, הוא עורך דין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גבי ינון** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של גבי ינון
* עוד קריין מיתולוגי פורש: גבי ינון, באתר News1 מחלקה ראשונה‏, 29 בדצמבר 2012
* יערה יעקב, גבי ינון נפרד: "לא מסוגל לישון בלי המיקרופון", באתר ynet, 31 בדצמבר 2012
* רן בוקר, "ליונית לוי יש עוד עשר שנים גג כמגישה", באתר ynet, 6 בספטמבר 2013
* גבי ינון, דף שער בספרייה הלאומית
* ''את מרגישה נבוכה כשאת מספרת שיש לך אבא חילוני?'' – גבי ינון ואפרת ברזל, באתר הידברות. עכשיו קרוב | פרק 2

הערות שוליים
------------

1. ↑  בגיל 71 גבי ינון שב לשדר ג'אז, באתר News1. בתאריך 4 בדצמבר 2018
2. ↑  תוכניות סקסופון באתר רדיו ארץ

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007420571805171

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**אהוד גרף** (נולד בשנת 1948) הוא עיתונאי ומגיש ישראלי. בין היתר הגיש את הפינה "שישים שניות" בתחנת הרדיו גלי צה"ל לאורך שנים רבות.

קורות חייו
----------

גרף שירת בגלי צה"ל כמגיש חדשות וכקריין במשך כ-47 שנים. בין היתר הגיש את התוכנית "קולה של אמא" ואת הפינה "60 שניות על", ששודרה משנת 1981.

במהלך עבודתו כעורך, כמפיק וכמגיש, יצר כ-150 תוכניות תעודה, בהן עסק בדפוסי חיים, דמויות ופעולות בשנות טרום המדינה, בפרופילים של נופלים ובעולם היהודי. בתחום זה ביצע את עבודתו המקיפה ביותר: 12 תוכניות בשתי סדרות תעודה עם יהודים במערב אירופה.

שימש גם כראש מחלקת "האומר והתעודה" בתחנה, והיה אמון על תוכניות כמו "שעה היסטורית", "שאלות אישיות", "ספרים רבותי ספרים" ו"חכמים בלילה". כחלק מתפקידו זה, היה אחראי, בין השאר, על מכלול השידורים בימי הזיכרון לשואה ולגבורה ולחללי מערכות ישראל ונפגעי פעולות האיבה. גרף היה מופקד על שדורים מיוחדים על אודות דוד בן-גוריון, מלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים.

עבודתו העיתונאית זכתה לציון לשבח בפרס ישראל והתפוצות מטעם אגודת העיתונאים בירושלים והסוכנות היהודית.

במהלך שנות עבודתו זכה גרף שבע פעמים בפרס מפקד גלי צה"ל ובפרס "בני ברית" לעיתונות. בנוסף, שימש גם כשדר באירועים ממלכתיים כמו טקס הדלקת המשואות בהר הרצל, מצעד החיים בפולין ומפגני צה"ל השונים. שיחק בסרט "רשות נחיתה".

בשנת 2010 קבל את אות הרמטכ"ל כעובד צה"ל מצטיין. בשנת 2015 זכה במסגרת ערב הרדיו בכנס אילת לעיתונות בפרס על מפעל חיים ברדיו.

גרף הוא גם סוציולוג ואנתרופולוג.

באוגוסט 2013 פרש לגמלאות, אך ממשיך לשדר בגלי צה"ל.

ממשיך להנחות באופן קבוע את טקס יום הזיכרון בקריית אונו, עיר מגוריו.[דרוש מקור]

חיים אישיים
-----------

מתגורר בקריית אונו.

קישורים חיצוניים
----------------

* רן בוקר, והרי החדשות: אהוד גרף פורש מגלי צה"ל, באתר ynet, 3 ביוני 2013
* תרבות, ‏עד כאן: סוף לפינה "60 שניות" בגל"צ, באתר ישראל היום, 10 בנובמבר 2013



קובץ קול זה הוא הקראה של הערך כפי שהופיע בתאריך 2016-10-29, שינויים בטקסט שבוצעו לאחר מכן אינם מופיעים בהקלטה. (עזרה)
**ערכים מוקלטים נוספים**

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007375772605171

 |
אחת המקהלות בשנת 2008
**מקהלת נערי טלץ** (בגרמנית: **Tölzer Knabenchor**) היא מקהלת נערים גרמנית, שנוסדה בשנת 1956 בעיר הבווארית באד טלץ ושוכנת, מאז 1970, במינכן. המקהלה מדורגת בין מקהלות הנערים המגוונות והמבוקשות ביותר בעולם, עדיין בניצוחו ובהדרכתו של מייסדה והמנהל המוזיקלי שלה, גרהרד שמידט-גאדן.

היסטוריה
--------

מקהלת נערי טלץ תרמה רבות לשינוי הגישה לביצוע אותנטי של מוזיקת בארוק. יתרה מזאת, נערי טלץ נחשבים אמינים ומוכשרים די הצורך לביצוע תפקידי סולו לנערים בבתי האופרה החשובים ביותר באירופה. המקהלה מבוקשת מאוד לביצועי אורטוריות ויצירות סימפוניות בביצועי תזמורות נודעות ומנצחים מפורסמים. מוזיקאים ידועי-שם כמו קרל אורף, אוגוסט אברדין, הנס ורנר הנצה, ליאונרד ברנשטיין, גוסטב לאונהרדט, ניקולאוס הרנונקור וקלאודיו אבאדו נמנו בעבר ובהווה עם תומכי המקהלה. הרברט פון קאראיין התייחס פעם אל מקהלת טלץ כ"אחת המקהלות הטובות בעולם" וכל אימת שנדרשה לו מקהלת נערים, הזמין את מקהלת נערי טלץ לקונצרטים ולהקלטות שלו עם הפילהרמונית של ברלין ופסטיבל זלצבורג.

מקהלת נערי טלץ סיירה ברחבי אירופה כמו גם בארצות הברית ואסיה. המקהלה הקליטה יותר ממאה תקליטים ותקליטורים (בדויטשה גרמופון, EMI קלאסיקס, סוני קלאסיקל, טלדק, דויטשה הרמוניה מונדי ועוד), שרבים מהם זכו בפרסים יוקרתיים או היו מועמדים להם, בהם "פרס התקליט הגרמני", "אקו קלאסיק", "שוק דו מונד דה לה מוזיק" ומועמדות לפרס גראמי.

רפרטואר המקהלה כולל מוזיקה ווקאלית, החל במוזיקת ימי הביניים וכלה במוזיקה מודרנית, מוזיקה עממית, מדריגלים ומוטטים, מוזיקת קודש מתקופת הבארוק עד התקופה הקלאסית, תפקידי סולו ואופרה למקהלות ילדים. חברי המקהלה הופיעו כשלושת הילדים בחליל הקסם של מוצרט באין ספור הפקות.

הכשרת הילדים מתחילה בגיל שש; כל חבר מקהלה מקבל הדרכה אינדיבידואלית אינטנסיבית בפיתוח קול נוסף לחזרות קבוצתיות מדי שבוע. ההרכב מורכב למעשה ממקהלות אחדות, המחולקות לפי הגיל והרמה המוזיקלית.

מבחר מן ההקלטות הפופולריות ביותר של המקהלה
------------------------------------------

* קנטטות של באך עם ניקולאוס הרנונקור, גוסטב לאונהרדט, גרהרד שמידט-גאדן, ניצוח
* המיסה בסי מינור של באך, רוברט קינג, ניצוח/אנדרו פארוט, ניצוח
* יוהנס פסיון והאורטוריה לחג המולד של באך, (ניקולאוס הרנונקור, יוניטל/דויטשה גרמופון DVD
* מתאוס פסיון של באך, גוסטב לאונהרדט, ניצוח
* בריאת העולם ומיסות של יוזף היידן עם ברונו וייל ותזמורת טאפלמוזיק בארוק הקנדית
* יצירות קודש מאת היינריך שיץ ואורלנדו לאסוס (קפריצ'ו)
* שלושת הילדים ב"חליל הקסם" של מוצרט בהקלטות עם קלאודיו אבאדו, ברנרד הייטינק, ניקולאוס הרנונקור, איוון פישר, הרברט פון קאראיין, ג'יימס לוויין, ארנולד אסטמן וולפגנג זאוואליש ועוד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מקהלת נערי טלץ** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מקהלת נערי טלץ (בגרמנית)

* מקהלת נערי טלץ, באתר AllMusic (באנגלית)

* מקהלת נערי טלץ, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* מקהלת נערי טלץ, באתר Discogs (באנגלית)
* מתאוס פסיון בביצוע מקהלת נערי טלץ, בניצוח כריסטיאן פלינגר, באתר יוטיוב.

* Official home page (German) with a concert schedule
* Unofficial blog. (Spanish).
* Concerts Archive


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007307318605171
* BnF: cb139070762 (data)
* CiNii: DA08436950
* GND: 815203-2
* ISNI: 0000 0001 0940 0279
* LCCN: n81089320
* MusicBrainz: 5d0be92a-f79e-4ea9-a61a-493b5573eece
* NKC: xx0069571
* VIAF: 121660375
* WorldCat: lccn-n81089320

 |
**איילת (אלפרט) ירוחם** (נולדה ב-11 בפברואר 1965) היא קצינת משטרה בדימוס בדרגת ניצב. כיהנה כראש אגף תמיכה לוגיסטית.

שירות במשטרת ישראל
------------------

ירוחם התגייסה למשטרת ישראל ב-1993. שירתה כראש חוליית ארגון, עוזרת ראש מדור ארגון, ראש מדור תכנון תקציבי וראש מחלקת משאבים. באוגוסט 2013 קודמה לדרגת תת ניצב ומונתה לסגנית ראש אגף תכנון וארגון. לאחר לימודים במכללה לביטחון לאומי מונתה בספטמבר 2018 לראש חטיבת ההדרכה.

בפברואר 2019 מונתה לממלאת מקום ראש אגף תמיכה לוגיסטית. ב-27 ביוני 2019 מונתה ירוחם לתפקיד ראש אגף התמיכה הלוגיסטית והועלתה לדרגת ניצב.

השכלה וחיים אישיים
------------------

ירוחם היא בוגרת המכללה לביטחון לאומי, מחזור מ"ה. בעלת תואר ראשון בכלכלה מהאוניברסיטה העברית ותואר שני במדע המדינה באוניברסיטת חיפה.

איילת ירוחם נשואה לנתן ירוחם ואם לשלושה. המשפחה מתגוררת בכפר האורנים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איילת ירוחם** בוויקישיתוף
* תנ"צ איילת ירוחם מונתה לסגנית ראש אג"ת, אתר משטרת ישראל, 22 באוגוסט 2013

הערות שוליים
------------

1. ↑  מינויים חדשים לתפקידים בכירים במשטרת ישראל, אתר משטרת ישראל, 24 בפברואר 2019
מקהלת ניצן
**מקהלת ניצן** היא המקהלה הייצוגית של הקונסרבטוריון העירוני, נתניה. המקהלה נוסדה בשנת 2003 על ידי המנצחת ויטה גורביץ. כיום היא מונה כ־35 ילדים בגילאי 12 עד 18.

המקהלה מרבה להופיע בקונצרטים ובטקסים ומאז היווסדה מיצגת בקביעות את נתניה. בחמש השנים האחרונות שרה המקהלה בעשרות הופעות שהבולטות בהן - כנסי מקהלות ארציים, שלוש הפקות של האופרה הישראלית החדשה, "שיקוי אהבה" מאת דוניצטי עם סימפונט רעננה בניצוח דוד זבה, וביצוע של "עשן ואפר" מאת דניאל עקיבא (טקסטים של אבנר פרץ) בפסטיבל הגיטרות הבינלאומי עם הסינפונייטה הישראלית באר שבע בניצוחו של דורון סלומון ועם קרן הדר כסולנית. בשנת 2010 אירחה המקהלה את הזמר דוד ד'אור בגאלה קונצרט שהתקיים במסגרת הפסטיבל "עיר פוגשת מוזיקה" בנתניה. באותה השנה המקהלה קיימה מסע הופעות מוצלח בגרמניה במסגרת ברית ערים נתניה-גיסן.

רפרטואר המקהלה
--------------

רפרטואר המקהלה כולל יצירות קלאסיות, במגוון של שפות (גרמנית, הונגרית, אנגלית, רוסית) ויצירות ישראליות של מלחינים כמו דניאל עקיבא, אלה מילך-שריף ועוד. כמו כן רפרטואר המקהלה כולל יצירות שנכתבו במיוחד עבורה - "בעקבות הים" של המלחין הישראלי הצעיר עמית ויינר למילים של נתן יונתן ו-"כמו בלון" של המלחינה סופיה גלמן-קיש למילים של יעקב ברזילאי. נוסף לכך כולל רפרטואר המקהלה שירים ישראלים אמנותיים וחומר לועזי מגוון.

הרכבי המקהלה
------------

במקהלה שני הרכבים - המקהלה הבוגרת (בני 12-18) והמקהלה הצעירה (7-11). המקהלה הצעירה נוסדה בשנת 2007 ומשמשת כעתודה למקהלה הבוגרת.  

חברי המקהלה הם תלמידי הקונסרבטוריון בנתניה. בנוסף להשתתפותם במקהלה הם מקבלים בקונסרבטוריון חינוך מוזיקלי רחב - שיעורי פיתוח קול (חלקם הגדול ניגשים לבחינות הבגרות בזמרה) ותורת המוזיקה.
**גבי אביב** (נולד ב-8 באוגוסט 1952) הוא איש חינוך וקצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה. שימש המפקד הראשון של חטיבת אפרים.

ביוגרפיה
--------

אביב נולד במרוקו. בן בכור לפנחס, מורה במקצועו ולסוליקה, עקרת בית. באוקטובר 1957, עלה אביב עם משפחתו לארץ למעברת דורה בנתניה, ומשם עברה המשפחה למגדל העמק.

שירות צבאי
----------

התגייס לצה"ל והתנדב לצנחנים. עבר את הגיבוש ליחידות החטיבתיות והתקבל לפלחה"ן צנחנים. עבר מסלול לוחם וקורס קציני חי"ר. במלחמת יום הכיפורים לחם בחזית הצפון ברמת הגולן. לאחר מספר תפקידים שירת כמפקד פלוגה בנח"ל. בשנת 1978 שימש סגן מפקד פלוגה ומפקד מחזור בבה"ד 1. בעת פרוץ מלחמת לבנון הראשונה, שימש כמפקד גדוד חי"ר בגזרה המערבית בלבנון. בהמשך היה סגן מפקד חטיבה 228. לאחר מכן מונה למפקד מרחב יהודה (גזרת יהודה וגוש עציון), שהפך לאחר מכן לחטיבת יהודה. בתפקיד זה שימש בזמן האינתיפאדה הראשונה. בשנת 1988 מונה למפקד הראשון של חטיבת אפרים שזה עתה הוקמה. מפקדת החטיבה הוקמה בתוך העיר טול כרם במבנה המשטרה הבריטי מסוג טגארט. בהמשך שימש כסגן ורמ"ט אוגדת איו"ש. לאחר מכן היה סגן מפקד אוגדה 85 עד לפרישתו מצה"ל בשנת 1994.

אביב משרת במילואים בפיקוד צפון.

לאחר השחרור
-----------

עם סיום שירותו הצבאי, התמודד אביב על תפקיד ראש עיריית טבריה. לאורך השנים הפך אביב למרצה במספר מוסדות אקדמאיים, לרבות, מכללת אוהלו, אוניברסיטת חיפה ואוניברסיטת American Jewish בלוס אנג'לס, שם חי בין השנים 2005–2011. אביב הוא בעל תואר שני בהיסטוריה ובארכאולוגיה ימית ובעל הסמכה כמדריך טיולים ומורה דרך. עד היום הוא משמש מחנך ומורה להיסטוריה ואזרחות. ב-2020 סיים אביב כבוגר תואר L.L.B במשפטים ומשמש כיום כעורך דין.

חיים אישיים
-----------

אביב נשוי לגלי, מנהלת בית ספר, ואב לחמישה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אל"ם יפקד על אזור טול־כרם קלקיליה, באתר jpress.org.il
**מוות לחמישה קולות** (בגרמנית: **Tod für fünf Stimmen**) הוא סרט תיעודי משנת 1995 של הבמאי הגרמני ורנר הרצוג, שהופק עבור ערוץ הטלוויזיה ZDF television. הסרט חוקר את המוזיקה של קרלו ג'זואלדו ואת האגדות אודות אישיותו, טירתו המכושפת, ורציחתו את אשתו והמאהב שלה. בין קטעי הקריינות לראיונות, מבוצעים לאורך הסרט שירים שונים של ג'זואלדו. הרצוג מעיד על הסרט כאחד מסרטיו הקרובים יותר ללבו.

תקציר העלילה
------------

הסרט מתחיל בסיור מודרך בטירתו של ג'זואלדו, שנעשה על ידי אחד מעובדי הטירה. במהלך הסרט אנו פוגשים באנשים שונים בתוך הטירה, כולל אדם שמנגן מוזיקה לתוך הסדקים שבקיר על מנת להתמודד עם השדים שרודפים את הטירה, אישה שטוענת שהיא הרוח של דונה מריה ד'אבאלוס, אשתו של ג'זואלדו, שאותה רצח. שני טבחים שמקיימים מחדש משתה חתונה ראוותני על פי הזמנתו של ג'זואלדו. הרצוג גם מבקר בסרט עובדים ממרפאה מקומית לבריאות הנפש, שטוענים שטיפלו בעבר באותה אחת שטוענת שהיא רוחה של האישה ושיש להם כעת שני מטופלים שמאמינים כי הם קרלו ג'זואלדו עצמו.

כמו כן, הרצוג ריאיין עובדים ב"פאלאצו סאן סברו" בנאפולי, שם ביצע ג'זואלדו את הרצח. שומר השער מרואיין, כמו גם היורש של ד'אבאלוס, שמראה להרצוג את המיטה שבה התבצעו הרציחות. לאחר מכן, הרצוג מבקר כנסייה באזור, בה מוצגות גופותיהם המשומרות של מריה ומאהבה.

סצנות אלה ערוכות לסירוגין עם ביצועים של שיריו של ג'זואלדו בתוספת פרשנות היסטורית ומוזיקלית של תלמידיו של ג'זואלדו.

הפקה
----

חלק הארי של הסרט צולם בעיירה ג'זואלדו, בתוך טירתו ההרוסה של קרלו ג'זואלדו, ומסביבה. הסרט מכיל סצנות רבות שאינן נחשבות לדוקומנטריות במובן המקובל. הרצוג אמר:

> 
> "מרבית הסיפורים בסרט מומצאים ומבוימים לחלוטין, אף על פי כן הם מכילים את האמיתות האפשריות המעמיקות ביותר אודות ג'זואלדו. אני חושב שמתוך כל סרטיי ה'דוקומנטריים', "מוות לחמישה קולות" הוא כזה שבאמת "רץ ריצת אמוק", וזה אחד הסרטים היותר קרובים לליבי."
> 
> 
> 
> 

לדוגמה, דמות האישה שטוענת שהיא רוחה של ד'אבאלוס למעשה מגולמת על ידי השחקנית והזמרת האיטלקייה המפורסמת מילבה. סצנת אוצר המוזיאון שעוסקת ביצירת אמנות אשר הותירה את ג'זואלדו אובד עצות, תוסרטה על ידי הרצוג. למעשה יצירת האומנות שמוצגת בסרט התמיהה את הרצוג עצמו וגרמה לו לנדודי שינה ולא היה לה שום קשר לג'זואלדו. הסיפור על כך שג'זואלדו רצח את בנו על ידי כך שכפה עליו להתנדנד בנדנדה במשך שלושה ימים כשמקהלה שרה לו את שיריו, כמו כן הומצא עבור הסרט.

סצנת הסיום של יריד הרנסאנס שבה מדבר האיש עם אמו בטלפון הנייד בוימה גם היא. הרצוג הנחה את אחיו, שעה שהוא מחוץ לאזור המצולם, לקרוא לבחור הצעיר, ואת הבחור הצעיר הנחה לנהוג כמי שאמו קראה לו לחזור הביתה. על מנת להפיק את המבט המוזר של האיש, הרצוג הנחה אותו לבהות ברצינות במצלמה, ואז כאשר התחיל לצלם לפתע החל הרצוג להשתטות ולספר בדיחות. הרצוג השתמש בשיטה זאת לבימוי סצנות בסרטו המוקדם יותר Even Dwarfs Started Small.

לקריאה נוספת
------------

* Herzog, Werner (2001). Herzog on Herzog. Faber and Faber. מסת"ב 0-571-20708-1.

קישורים חיצוניים
----------------

* "מוות לחמישה קולות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "מוות לחמישה קולות", באתר AllMovie (באנגלית)
* "מוות לחמישה קולות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "מוות לחמישה קולות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
**איילין ריגין** (באנגלית: **Aileen Riggin**‏; 2 במאי 1906, ניופורט, ארצות הברית – 17 באוקטובר 2002, הונולולו, הוואי) הייתה שחיינית וקופצת למים אמריקאית, אלופה אולימפית בקפיצה למים (אנטוורפן 1920).

ביוגרפיה
--------

ריגין נולדה בניופורט, ארצות הברית, גדלה בניו יורק סיטי ועסקה בשחייה תחרותית מגיל צעיר. בשנת 1919, גילתה כי בשנת 1920, אולימפיאדת אנטוורפן תאפשר לראשונה לנשים להתחרות בקפיצה למים. ריגין החלה להתאמן, אולם משלחת ארצות הברית סרבה תחילה לשלוח נשים לתחרות זו בטענה כי ענף זה אינו מתאים לנשים משום שהן עדינות. ריגין לבסוף התקבלה למשלחת אולם התמודדה עם התנגדויות נוספות להשתתפותה עקב גילה הצעיר. הוועד האולימפי האמריקאי (אנ') סבר כי ריגין ועמיתתה לנבחרת, הלן ויינרייט (אנ'), בנות ה-14 צעירות מידי כדי לייצג את ארצות הברית, אולם מאמן איגוד השחייה האמריקאי לנשים שכנע את פקידי הוועד האולימפי האמריקאי כי שתיהן לא יביכו את ארצות הברית, ולבסוף הותר להן להתחרות.

### אלופה אולימפית

באולימפיאדת אנטוורפן (1920), זכתה במדליית זהב בקפיצה למים ובכך הפכה לאישה הראשונה בהיסטוריה שזכתה במדליית זהב אולימפית בקפיצה למים, וכן לאדם הצעיר ביותר בזמנו שזכה באליפות אולימפית (בשנת 1936, הקופצת למים מרג'ורי גסטרינג (אנ') זכתה בגיל 13.5 במדליית זהב אולימפית באולימפיאדת ברלין). ארבע שנים לאחר מכן, באולימפיאדת פריז, זכתה במדליית כסף בקפיצה למים ובמדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב. בכך הפכה ריגין לאדם הראשון בהיסטוריה שזכה במדליה אולימפית גם בענף הקפיצה למים וגם בענף השחייה. כמו כן, היא האדם האמריקאי היחיד בהיסטוריה להתחרות בשני ענפי ספורט אולימפיים אלו.

בתחילת שנות העשרים, השתתפה בסרטי הדרכה לשחייה. בשנת 1925, פרשה מהספורט החובבני, הפכה למקצוענית והשתתפה בתצוגות קפיצה למים ברחבי העולם. מאוחר יותר, הפכה לעיתונאית ספורט. בשנת 1991, קבעה שישה שיאי עולם בשחייה בסגנון חופשי ובשחייה בסגנון גב בקטגוריית הגיל שלה (85-89).

הוקרה
-----

בשנת 1967, נבחרה להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה (אנ').

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איילין ריגין** בוויקישיתוף

* איילין ריגין, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* איילין ריגין, באתר olympedia.org
* איילין ריגין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Aileen Riggin, .britannica.com
2. 1 2 3  RIGGIN, AILEEN, Edelson, Paula. A to Z of American Women in Sports. Infobase Publishing, 2014.
3. 1 2  Riggin, Aileen (1906—), encyclopedia.com
4. ↑  Remembering Aileen Riggin Soule, usms.org
5. ↑  AILEEN RIGGIN SOULE (USA) 1967 Honor Swimmer/Dive, ishof.org

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb16635600h (data)
* ISNI: 0000 0004 5098 7376
* VIAF: 316737918
* WorldCat: viaf-316737918

 |
**היינץ פיביג** (בגרמנית: **Heinz Fiebig**‏; 23 במרץ 1897 – 30 במרץ 1964) היה גנרל גרמני בזמן מלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

פיביג נולד ב-23 במרץ 1897 בזאברזה, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-156 (שלזיה ה-3), עמו לחם במהלך המלחמה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה נשאר פיביג ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1936 הוא הועלה לדרגת מיור, וב-1 במרץ 1939 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט.

### מלחמת העולם השנייה

ב-1 בספטמבר 1939 הוא מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-575, וב-18 במרץ 1941 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-448, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-137, ולחם עמו במהלך מבצע ברברוסה. ב-1 בפברואר 1942 הוא הועלה לדרגת אוברסט, וב-28 בפברואר אוותה שנה הוא עוטר בעיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-12 בספטמבר 1943 הוא מונה לזמן קצר למפקד הדיוויזיה ה-246. באוגוסט 1944 הוא מונה לזמן קצר למפקד הדיוויזיה ה-712, וב-26 בספטמבר הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-84. ב-1 בדצמבר 1944 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, ובסוף המלחמה הוא עוטר בעיטור צלב האבירים של צלב הברזל ונפל עם כוחותיו בשבי בעלות הברית.

### לאחר המלחמה

בשנת 1947 שוחרר פיביג מהשבי. לאחר שחרורו הוא התגורר בזיזן, שם חי עד מותו ב-30 במרץ 1964.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **היינץ פיביג** בוויקישיתוף
* היינץ פיביג באתר feldgrau
**היינריך-אנטון דבוי** (בגרמנית: **Heinrich-Anton Deboi**‏; 6 באפריל 1893 – 5 ביולי 1955), היה גנרל בוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

דבוי נולד ב-6 באפריל 1893 בלנדסהוט, ובשנת 1912 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הרגלים הבווארי ה-2 (נסיך הכתר), עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה שבה הועלה לדרגת אובר-לויטננט. על פעולותיו בקרבות קיבל דבוי את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה ואות הפציעה בכסף.

לאחר המלחמה הצטרף דבוי לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1925 הוא הועלה לדרגת האופטמן, וב-1 באפריל 1934 הועלה לדרגת מיור. ב-1 באוגוסט 1936 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-6 באוקטובר 1936 הוא מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-91. ב-1 באפריל 1939 הוא הועלה לדרגת אוברסט, וב-26 באוגוסט 1939 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-199.

### מלחמת העולם השנייה

בפרוץ המלחמה פיקד דבוי על רגימנט הרגלים ה-199, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-57, ולחם עמו במהלך המערכה בפולין, המערכה על צרפת ובמהלך מבצע ברברוסה. ב-31 בינואר 1942 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-44, וב-21 בפברואר 1942 הוענק לו עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-1 באפריל 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור, ובקיץ 1942 הוא הוביל את אוגדתו בחלקה הדרומי של החזית המזרחית בהתקפה על סטלינגרד. על הישגיו בקרבות הוענק לו ב-10 בספטמבר 1942 עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 בדצמבר 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל-לויטננט. ב-29 בינואר 1943 נכנע דבוי עם שרידי כוחותיו לכוחות הצבא האדום, וב-5 ביולי 1955 הוא מת במחנה השבויים וויקובו (אנ').

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **היינריך-אנטון דבוי** בוויקישיתוף
* היינריך-אנטון דבוי באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
הוטל נאסיונל
**הוטל נאסיונל דה קובה** (בספרדית: **Hotel Nacional de Cuba**, מכונה בקיצור "הוטל נאסיונל") הוא בית מלון מפואר ברובע ודאדו שבהוואנה, בסמוך למאלקון.

היסטוריה
--------

המלון נחנך ב-30 בדצמבר 1930, על גבעה שעליה הוצבה בעבר סוללת תותחים להגנת העיר. באותה העת הייתה התיירות האמריקאית לקובה בשיאה, והמלון נועד לשרת את עשירי ארצות הברית, שנהרו למועדונים ולבתי הקזינו של הוואנה. המלון התחבב על סופרים, שחקנים ואמנים רבים, לצד ראשי המאפיה האמריקאית, שניהלו כמה מבתי הקזינו בעיר.

ב-4 בספטמבר 1933 התבצרו במלון 300 אנשי צבא ממתנגדיו של פולחנסיו בטיסטה, שזמן קצר קודם לכן תפס את השלטון בקובה. לאחר קרב עקוב מדם הצליחו אנשיו של באטיסטה להשתלט על המלון. כמה מהמתבצרים הוצאו להורג לאחר כניעתם.

לאחר המהפכה הקובנית הפסיקו התיירים האמריקאים לפקוד את המדינה, והוא הפך בעיקר למעונם של דיפלומטים זרים. המלון ירד מגדולתו, ובדומה למבנים רבים בהוואנה, סבל מהזנחה. לאחר התמוטטות ברית המועצות סבלה קובה ממשבר כלכלי חריף, וממשלתה החליטה לקדם את התיירות למדינה. במסגרת הצעדים שננקטו, שופץ המלון ב-1992, אך עדיין אין בכך כדי לשחזר את ימי הזוהר שלו.

המבנה
-----

המלון נבנה בסגנון אקלקטי (לקטני), המשלב אלמנטים של אר דקו ואלמנטים נאו-קלאסיים עם תכנון כללי המזכיר את הבנייה המורית בספרד אשר השפיעה רבות מאוחר יותר גם על הבנייה הקולוניאלית באמריקה הלטינית. אולם המבואה עוצב כאולם של כנסייה מימי הביניים והמלון מוקף בגנים ובהם קלויסטרים שעוצבו בסגנון מורי ומזכירים מעט חצרות של ארמונות מוסלמיים וחצרות מנזר אירופאיות.

במלון 8 קומות, ובהן 362 חדרים, ביניהם 30 סוויטות ועוד 4 סוויטות מיוחדות. חלק מהסוויטות נקראו על שם ידוענים ששהו בהן בעבר, ביניהם פרנק סינטרה, אווה גרדנר וג'וני וייסמילר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הוטל נסיונל** בוויקישיתוף
* 

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n2001083128
* MusicBrainz: 15a174f5-b833-4613-91c5-88b8c552f526
* VIAF: 149115362
* WorldCat: lccn-n2001083128

 |
**התפוצצות מכלית הדלק בריאד** היא אסון שאירע ב-1 בנובמבר 2012 בעיר ריאד שבערב הסעודית, ובו מעורבות של מכלית דלק בתאונת דרכים גרמה לפיצוץ ולשרפה שבהם נהרגו 26 אנשים ונפצעו 135 נוספים.

האירוע
------

ההתפוצצות התרחשה ב-1 בנובמבר 2012, בסביבות השעה 07:20, בצומת בעל הפרדה מפלסית במזרח העיר ריאד, בירתהּ של ערב הסעודית.

מכלית הדלק מלאת הבנזין פגעה במגדל תומך של גשר בצומת בעל הפרדה מפלסית, וההתנגשות גרמה לדליפת דלק שלאחר מכן הוצת והוביל להתפוצצות.

לפי הדיווחים הראשוניים בפיצוץ ובשרפה נהרגו 22 אנשים ונפצעו 111 נוספים, ולמחרת הודיע משרד הבריאות הסעודי כי ישנם 26 הרוגים וכ-135 פצועים.

מעוצמת הפיצוץ נפלה משאית נוספת, שהייתה במפלס העליון. הנזק לרכוש הוערך בכ-300 מיליון ריאל סעודי.

תגובות
------

זירת הפיצוץ סמוכה לאוניברסיטאות ולמבני ממשל, ובשל כך החשד המיידי שעלה הוא שמדובר בפיגוע טרור, אך חשד זה נשלל במהרה.

משטרת ריאד טענה כי התנועה בזמן הפיצוץ הייתה מועטת בשל חג הקורבן, וכי אם הפיצוץ היה מתרחש ביום רגיל מספר הנפגעים היה מזנק משמעותית.

המשטרה גם ביקשה מהציבור להתרחק מאזור הפיצוץ, לאחר שכ-10,000 אנשים הגיעו לזירה בתוך שעה מזמן הפיצוץ.

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Saudi Arabia fuel truck crash kills 22 in Riyadh". *BBC News* (באנגלית בריטית). 2012-11-01. נבדק ב-2021-11-11.
2. ↑  סוכנויות הידיעות, סעודיה: הרוגים בפיצוץ מכלית בכביש מרכזי, באתר nrg‏, 1 בנובמבר 2012
3. ↑  "Riyadh blast toll rises to 26". *IOL News*. 2 בנובמבר 2012. נבדק ב-2 בנובמבר 2012. `{{cite news}}`:  (עזרה)
4. 1 2  At least 23 killed in Riyadh fuel truck blast, רויטרס, ‏2 בנובמבר 2012
5. ↑  "Death toll of Saudi truck jumps to 22". *Kuwait News Agency*. 1 בנובמבר 2012. נבדק ב-2 בנובמבר 2012. `{{cite news}}`:  (עזרה)
**אל-חיבה**
(למפת מצרים מוגדלת)קהירקהיר
אלכסנדריהאלכסנדריה
אל ערישאל עריש
אסואןאסואן
אסמאעיליהאסמאעיליה
לוקסורלוקסור
שארם/א-שייח'שארם  
א-שייח'  

סואץסואץ
סיווהסיווה
**ישראל**
**ירדן**
**סודאן**
**ערב  
הסעודית**
**ל  
ו  
ב**
**הים התיכון**
**הים האדום**אל-חיבה**אל-חיבה**(למפת מצרים רגילה)קהירקהיר
אלכסנדריהאלכסנדריה
אל ערישאל עריש
אסואןאסואן
אסמאעיליהאסמאעיליה
לוקסורלוקסור
שארם/א-שייח'שארם  
א-שייח'  

סואץסואץ
סיווהסיווה
**ישראל**
**ירדן**
**סודאן**
**ערב  
הסעודית**
**ל  
ו  
ב**
**הים התיכון**
**הים האדום**אל-חיבה**אל-חיבה**
**אל-חיבה** (בערבית: **الحيبة**) היא אתר ארכאולוגי במצרים שבו שכנה העיר המצרית העתיקה תיו-ג'אית, שם עתיק שמשמעו "חומותיהם", אשר מתייחס לחומות המקיפות הגדולות שבאתר. בקופטית נודעה העיר בשם תאוג'ו, ובתקופת יוון ורומא העתיקות היא נקראה אנקירונפוליס. העיר שכנה בתחומי הנום ה-18 של מצרים העליונה, וכיום האתר הוא בתחומי מחוז בני סוויף.

החל משלהי תקופת השושלת העשרים (במאה ה-11 לפנה"ס) ועד לתקופת השושלת העשרים ושתיים (אמצע המאה ה-9 לפנה"ס עד שלהי המאה ה-7 לפנה"ס) הייתה אל-חיבה עיר ספר שסימנה את חלוקת מצרים בין הכהנים הגדולים של אמון ששכנו בתבאי לפרעוני מצרים ששכנו בטאניס. חומה גדולה נבנתה סביב האתר, מלבנים שהוחתמו בשמות הכהנים הגדולים פינג'ם הראשון ומנח'פרה. בתקופה מוקדמת יותר התגורר באל-חיבה הכהן הגדול חרי-חר ופעל משם. בתקופת השושלת העשרים ושתיים בנה שישק הראשון מקדש באתר שהוקדש ל"אמון-גדול-השאגות", ובו רשימה טופוגרפית מלאה של כל הערים שכבש במהלך "מסע הניצחון הראשון" שלו בארץ ישראל. המקדש מעוטר גם בדמות בנו, אוסורקון הראשון.

בשנת 1890 התגלתה באתר מגילת ון אמון המספרת את סיפורו של מסע ימי של כהן אמון ממצרים לעיר גבל אשר שכנה בלבנון. מטרת המסע הייתה רכישת קורות עצי ארז לצורך בניית סירה לאל אמון.

מאז שנת 2001 הייתה אל-חיבה למוקד חפירות ארכאולוגיות של קבוצת ארכאולוגים מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. אולם, עקב חוסר היציבות במצרים מאז ההפיכה במצרים, הורשו בוזזים לבזוז את האתר באופן שיטתי, כשהם חופרים מאות בורות, חושפים קברים, הורסים חומות ומשאירים אחריהם פסולת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אל-חיבה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007533443005171
* LCCN: no96044264
* VIAF: 136344295
* WorldCat (עם VIAF): 136344295

 |
**משרד לענייני נשים וילדים (MWCA)** או **משרד המגדר, הילדים וההגנה החברתית (MGCSP)** של גאנה, הוא המשרד הממשלתי האחראי על גיבוש המדיניות המקדמת את מיסודן ופיתוחן של זכויות נשים וילדים בגאנה. המשרד הוקם בשנת 2001 על ידי המושל "ג'ון קופור" כדי לטפל בבעיות נשים וילדים.

שרי ה-MWCA ו-MGCSP
------------------

ראש המשרד הוא שר לענייני נשים וילדים והשר למגדר, ילדים והגנה סוציאלית. ראש המשרד הראשון עם הקמתו בשנת 2001 היה "גלדיס אסמה" וראש המשרד הראשון כששמו שונה ל-MGCSP בפברואר 2013 הוא "ננה אויה ליטור".

| תקופת כהונה | שם השר |
| --- | --- |
| 2001–2005 | גלדיס אסמה |
| 2005–2009 | אלימה מחמה |
| 2009–2010 | אקואה סנה דנסואה |
| 2010–2012 | ג'וליאנה אזומה-מנשה |
| 2013–2017 | ננה אויה ליטור |
| 2017-2018 | אוטיקו אפיסה דג'בה |
| 2018–מכהן | סינתיה מוריסון |

מטרות ופעילות המשרד
-------------------

בין המטרות המשרד מגבש מדיניות והנחיות מגדריות וילדים, מציע תוכניות המקדמות ענייני נשים וילדים ופיתוח מוסדות המעודדים העצמת נשים.

משנת 2001 המשרד פועל בנושאים:

* ביטול הסחר בילדים.
* גידול מספר הנשים במגזר הממשלתי.
* חינוך מונע בנושא אלימות במשפחה.
* שיפור בחקיקה אלימות במשפחה.

השפעת המשרד
-----------

תפקידי המשרד גורמים לכך שהוא תומך ביחס טוב יותר לנשים וילדים. נושאי דאגה העולים על הפרק מטופלים על ידי המשרד. אחת הסוגיות הללו הייתה שנת 2011 בה הודיע המשרד כי בשיתוף פעולה עם המחלקה לרווחה חברתית בגאנה, יבצע רישום מחדש של בתי יתומים במדינה. זה נבע מפרסומי תקשורת של ניהול לקוי של בית יתומים במדינה. במטרה לסלק את הרישיון מהמערכת. הפרסומים דיווחו כי בתי היתומים שימשו כנקודות מעבר לסחר בילדים והפכו למקומות של התעללות באסירים.

פרסים
-----

המשרד חגג בשנת 2011 את יום האישה הבינלאומי במהלך החגיגה הוענקו פרסי "מצוינות נשית" בגאנה, במרכז הכנסים הבינלאומי באקרה. יום הפרסים היה נושא 'העצמת האישה הגאנית להתפתחות לאומית'. 34 נשים גאניות זכו לכבוד בטקס על תרומתן להתפתחות הלאומית.

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"המשרד לענייני נשים וילדים של גאנה"**.
**היינץ קוקוט** (בגרמנית: **Heinz Kokott**;‏ 14 בנובמבר 1900 – 29 במאי 1976) היה גיסו של היינריך הימלר, ומפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

קוקוט נולד ב-14 בנובמבר 1900 בגרוס שטרליץ, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. ב-1 באוקטובר 1918, לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה התגייס קוקוט לצבא הגרמני הקיסרי, הצטרף לרגימנט הרגלים ה-157 (שלזיה ה-4), ולחם עמו עד סוף המלחמה.

לאחר המלחמה הצטרף קוקוט לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1934 מונה קוקוט למפקד פלוגת הדרכה, ופיקד עליה עד אוקטובר 1939.

### מלחמת העולם השנייה

לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה מונה קוקוט למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-196, ולחם עמו במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה בלוקסמבורג ובצרפת, כחלק מהדיוויזיה ה-68. במהלך מבצע ברברוסה לחם קוקוט עם גדודו, ואף השתתף עמו בקרבות בפולטבה ובקרב חרקוב הראשון. ב-27 בדצמבר 1941 מונה קוקוט למפקד רגימנט הרגלים ה-178 בדרום רוסיה, וב-19 ביוני 1942 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-317, אשר שמו שונה מאוחר יותר לרגימנט הגרנדירים ה-317. ב-17 במרץ 1943 קיבל קוקוט את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 ביוני 1943 הוא נפצע במהלך הלחימה באזור אוריול.

בסתיו 1943 הוא מונה למפקד בית הספר השישי של חיל הרגלים בבוורלו, ובקיץ 1944 הוא מונה למפקד רגימנט הגרנדירים ה-1135, עמו נלחם בצפון אוקראינה. ב-25 באוגוסט 1944 הוקמה **דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-582** וקוקוט מונה למפקדה, וב-17 בספטמבר שונה שמה לדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-26. הדיוויזיה הועמדה תחת פיקוד הארמייה השביעית, ובדצמבר 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר החמישית, ולחמה עמה במהלך הקרב על הבליטה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-47, ומילאה תפקיד חשוב במהלך המצור על בסטון. ב-1 בינואר 1945 הועלה קוקוט לדרגת גנרל מיור, ולאחר מכן לחמה הדיוויזיה בפיקודו כחלק מארמיית הפאנצר החמישית בקרבות בגרמניה, עד להשמדתה בהרי ההארץ ב-21 באפריל 1945, ולמחרת נפל קוקוט בשבי צבא ארצות הברית.

### לאחר המלחמה

בשנת 1947 השתחרר קוקוט מהשבי, ולאחר מכן הוא התגורר בטראונשטיין, עד למותו ב-29 במאי 1976.
טבלת הוטארו בים לא פתורה
**הוֹטארוּ בים** (ביפנית: **ホタルビーム**) היא סוג של חידת היגיון שפורסמה על ידי ההוצאה לאור ניקולי.

חוקים
-----

המשחק מתבצע על גבי טבלה מרובעת, בדרך כלל בעלת קווים מקווקווים, כאשר על חלק מההצטלבויות שעל הטבלה ישנם עיגולים עם מספר בתוכם. בנוסף, לכל עיגול יש נקודה על אחד מקווי הטבלה המובילים לעיגול.

המטרה היא לצייר קווים מודגשים לאורך קווי הטבלה על מנת לחבר את העיגולים ברשת אחת הגובלת בכולם. הרשת לא יכולה לחצות או להצטלב עם עצמה חוץ מבעיגול. המספר בעיגול מציין כמה פניות על הרשת "לקחת", במעבר בכיוון המצוין לפי הנקודה, עד החיבור לעיגול הבא. לדוגמה, למעגל עם המספר 4 ועם נקודה בצד ימין, יהיה קו המגיע מצד ימין אשר יפנה 4 פעמים לפני שיתחבר לעיגול אחר.

שיטות פתרון
-----------

טבלת הוטארו בים פתורה
עיגול עם אפס הוא נתון; יהיה לו לפחות קו אחד ישר (ללא פניות) בכיוון הנקודה, המגיע עד לעיגול אחר. מכל עיגול יצא קו בכיוון של הנקודה שלו. מאחר שפניה בפינת הטבלה נחשבת לפניה, עיגול עם המספר 1 שנמצא ליד הפינה יהיה חייב להמשיך לאורך קצה הטבלה.

ראו גם
------

* רשימת החידות של ניקולי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הוטארו בים** בוויקישיתוף
* התיאור של ניקולי של המשחק (ביפנית), עם דוגמה
פירוש נוסף ערך זה עוסק באיבר בעופות. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו מקור (פירושונים).
איור המציג עופות בעלי סוגי מקור שונים
**מַקּוֹר** הוא איבר חיצוני וגרמי המשמש כפה אצל מספר בעלי חיים, בעיקר במחלקת העופות. המקור הקשיח משמש מלבד לאכילה, גם לאגירת מזון, להריגת הטרף, לתפיסת חפצים, לחיזור ולניקיון.

אנטומיה
-------

גולגולת של תנשמת לבנה מדגימה את המבנה החלול של המקור
המקור מורכב מלסת עליונה (מקסילה) ומלסת תחתונה (מנדיבולה). הלסת היא עצם חלולה ובשל כך אין משקלה מפריע לעופות בעת מעופם. חלקו החיצוני של המקור מצופה בשכבת קרטין קשה, אשר בינה לבין העצם נמצאים כלי הדם וקצות העצבים של המקור.

במקור שני חורים דמויי נחיריים המרכיבים חלק ממערכת הנשימה. אצל מספר עופות (בעיקר עופות דורסים), נמצא הנחיר על גבי שכבת בשר בקדמת המקור.

אצל עופות המשתמשים במקורם כ"כלי עבודה" לפיצוח אגוזים ולשבירת עצמות, מורכב קצה המקור מרקמת תאים מתה וקשה. אצל ציפורים אחרות, כמו הברווזיים, קצה המקור הוא איבר חישה רגיש המלא בקצות עצבים. בגלל השימוש הרב במקור, איבר קרני זה נשחק ומתחדש תדיר במהלך חיי העוף.

מגוון צורות המקור
-----------------

גודלו וצורתו של המקור משתנה מעוף לעוף, וממין למין. השוני במאפיינים אלה נובע מהשוני בשימוש שנעשה במקור. הפרושים הרבים של איי גלאפגוס, שעיקר שונותם היא בצורת מקורם המשמש ללכידת ואכילת מזונות שונים, היוו בסיס לתורת האבולוציה של צ'ארלס דרווין.

דוגמאות לעופות בעלי מקורים מיוחדים: פלמינגו, כפן (בצורת כף), חופמאים שונים (מקור ארוך ודק), קלאונאים (מקור עבה וארוך עם "קסדה" מעליו), תוכי ים (עבה וצבעוני), צלוב-מקור (לפיצוח איצטרובלים), קוליברי והצופית (דק וחרמשי) וברווז מהמין מרגון גדול (משונן לשם תאחיזה טובה בדגים).

מקור בבעלי חיים אחרים
---------------------

לא רק העופות מצוידים במקור. גם מיני דינוזאורים רבים מסדרת בעלי אגן דמוי עוף היו בעלי מקור. בעוד להדרוזאוריים היה מקור שטוח דמוי מקור ברווז לצרטופסים היה מקור חד יותר, דמוי מקור תוכי (וכך למשל, אחד מהצרטופסים הקדומים ביותר נקרא פסיטקוזאורוס "לטאת תוכי" על שם המקור דמוי התוכי שלו). המקור נועד לתלוש צמחייה ואילו הלעיסה נעשתה בחלק האחורי של הפה.

יצורים חיים בעלי לסת דמוית מקור כוללים דגים רבים (כמו הקרנוניים, הנפוחיתיים והתוכינוניים) אשר חלק מהם מכונים "דגי-מקור", הסירניים, מיני הצבים ויונקים כמו הברווזן או לווייתני השיניים. כמו כן ישנו מקור גם לבני קבוצת הסילוניות הכוללת תמנונאים ודיונונים.

גלריה
-----

* מקור של ברבור מצוימקור של ברבור מצוי
* מקור של קוניור זהוב. לתוכים מקור חזק וקשיח העוזר להם לפצח זרעים ואגוזים.מקור של קוניור זהוב. לתוכים מקור חזק וקשיח העוזר להם לפצח זרעים ואגוזים.
* מקור של קרקרה מפוספסת הבנוי לשיסוע בשרמקור של קרקרה מפוספסת הבנוי לשיסוע בשר
* מקור של צב נשכן מצוימקור של צב נשכן מצוי
* שיני משור על שפת המקור של מרגון גדול מונע מדגים להחליקשיני משור על שפת המקור של מרגון גדול מונע מדגים להחליק

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **מקור** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **תמונות של מקור** |

* מקור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007284624505171
* BnF: cb122744636 (data)
* GND: 4251779-5
* LCCN: sh85014034

 |
**היינריך אנטון דה ברי** (בגרמנית: **Heinrich Anton de Bary**‏; מוכר לרוב בשם **אנטון דה ברי**; 26 בינואר 1831, פרנקפורט, הקונפדרציה הגרמנית - 19 בינואר 1888, שטרסבורג, הקיסרות הגרמנית) היה בוטנאי, ביולוג, כירורג, מיקרוביולוג, פיקולוג ומיקולוג גרמני שעסק בעיקר בחקר פטריות (מיקולוגיה) ובחקר אצות (פיקולוגיה), חקר בעיקר את מחזור החיים של הפטריות ונחשב לאבי
המיקולוגיה המודרנית ואבי הפתולוגיה הבוטנית, בנוסף עסק בעיקר בחקר מחלות צמחים וטבע את המונח סימביוזה.

ביוגרפיה
--------

אנטון דה ברי נולד בפרנקפורט שבגרמניה והיה אחד מעשרת ילדיו של הרופא אוגוסט תיאודור דה ברי ואשתו אמילי מאייר דה ברי. כבר בצעירותו אביו עודד אותו להצטרף לקבוצת חובבי טבע שהיו אוספים דגימות צמחים באזורים הסמוכים לביתו ובצעירותו הוא התעניין בפטריות ובאצות.

בתקופתו של אנטון דה ברי כימשון תפוחי האדמה גרם לאובדן יבול ולאובדן כלכלי גדול ובאותה עת מקורן של מחלות צמחים לא היה ידוע, ב-1841 הוא טען שפטריות שנמצאו בתפוחי אדמה הן הגורם לכימשון תפוחי האדמה ופרסם את עבודתו הראשונה על פטריות ב-1861.

ב-1848 לאחר סיום הלימודים, אנטון דה ברי החל ללמוד רפואה באוניברסיטת היידלברג והמשיך את לימודיו באוניברסיטת מרבורג. ב-1850 הוא עבר לברלין כדי להמשיך את לימודי הרפואה שלו אבל בו זמנית המשיך להתעניין ולחקור את הצומח. ב-1853 קיבל את התואר שלו ברפואה בברלין אך החיבור המדעי שפרסם עסק בנושא בוטני ובאותה שנה פרסם ספר בו טען שפטריות גורמות לצמחים להאכל ולשידפון בצמחים.

לאחר מכן דה ברי עבר ללמוד בוטניקה באוניברסיטת טיבינגן שבעיר טיבינגן, גרמניה. שם מונה לפריווטדוזנט (אדם בעל סמכות להרצות ולבחון תלמידים באופן עצמאי בגרמניה ללא קבלת תואר פרופסור) ומונה לעוזרו של הוגו פון מוהל.

ב-1855 הקים באוניברסיטת פרייבורג את המעבדה הבוטנית המתקדמת ביותר בגרמניה באותו זמן ולאחר מכן התמנה לפרופסור לבוטניקה באוניברסיטת שטרסבורג.

כשחקר את היווצרות החזזית גילה שהחזזיות הן סימביוזה בין אצות לפטריות וטבע לראשונה את המונח סימביוזה שאותו הגדיר כ"חיים בצוותא של אורגניזמים שונים" והודיע על כך במונוגרפיה שפרסם ב-1879: "(Die Erscheinung der Symbiose (Strasbourg, 1879".

דה ברי פרסם למעלה מ-100 מחקרים והשפיע על בוטנאים ומיקרוביולוגים רבים ומפורסמים כגון סרגיי וינוגרדסקי וויליאם גילסון פרלו, והיה אחד מהביולוגים המשפיעים ביותר במאה ה-19, דה ברי נפטר ב-1888 כתוצאה מגידול סרטני בלסת בשטרסבורג.

משפחתו
------

דה ברי התחתן עם אנטוני אינרט (Antonie Einert) ב-1861 ונולדו לו ארבעה ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **היינריך אנטון דה ברי** בוויקישיתוף
* היינריך אנטון דה ברי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007312146105171
* BIBSYS: 98032116
* BNE: XX5018630
* BnF: cb118904537 (data)
* Botanist: de Bary
* CANTIC: a11219981
* CiNii: DA02741383
* GND: 116042184
* ISNI: 0000 0001 1023 3463
* LCCN: n85235672
* NKC: uk2008425095
* NLA: 35348317
* NLG: 210655
* NTA: 067520855
* RERO: 02-A002974043
* SELIBR: 39014
* SNAC: w62z1g7d
* SUDOC: 026708124
* Trove: 920878
* VIAF: 29529763
* WorldCat: lccn-n85235672

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בסוגת קינה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו מקונן (פירושונים).
**מקונן** (באנגלית: **keening**) היא סוג של קינה ווקאלית, הקשורה למנהגי האבל המסורתי בסקוטלנד ואירלנד.

מקור המילה (אטימולוגיה)
-----------------------

המונח האנגלי 'keen' מגיע במקור מן המונח האירי/סקוטי-גאלי "caoineadh", שפירושו: לבכות. ידוע לנו על השימוש במילה כבר מהמאה השביעית והשמינית לספירה.

היסטוריה
--------

מקורות לשימוש במנהג, התגלו במקור באירלנד ובסקוטלנד הגאלית, והחל מהמאה ה-16 חזרו להופיע במקומות נוספים.

השימוש בקינה הווקאלית אינה שייכת לתרבות הגאלית בלבד, אלה מופיעה בתרבויות שונות ברחבי העולם. המנהג לקונן מעל גופת המת בלילה שלפני טקס הקבורה, היא ייחודית למסורת האירית. המנהג לקונן, היא ההזדמנות האחרונה לכל מכריו של הנפטר לפנות אל הנפטר ולדבר אליו. את הקינה פותח האיש הקרוב ביותר לנפטר, או הבכיר ביותר. הקריאות והיללות מושמעות בחוזקה, הן קורעות לב, אורכות זמן רב, ודורשות סיבולת גבוהה. כאשר קולו של מקונן אחד גווע, מקונן אחר מחליף אותו. בדרך-כלל, הקינה הווקאלית נעשית לרוב על ידי אשה אחת או מקהלה של נשים, אשר נשאו הספד ווקאלי, בזמן שהנוכחים עושים תנועות של נדנדה, כריעה ומחיאות כפיים. בדרך-כלל לאותה אשה, הנושאת את הקינה שילמו כסף בעבור שירותיה.

הכנסייה הקתולית באירלנד, שהתנגדה בעקביות למנהג (במיוחד בשנים 1631, 1748 ו-1800), עד כי בשלב מסוים הוכרז על נידוי של מבצעי הטקס. אף שבשנים האחרונות, עוד נשתמרו הקלטות של הטקס הווקאלי, מנהג הקינה הווקאלית נחשב באופן כללי לתופעה נכחדת.

ראו גם
------

* קינה
* בכי
* הספד

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מקונן** בוויקישיתוף