recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אנג'ל אלון** (נולדה בשנת 1950) היא פעילה חברתית ישראלית, ששימשה אם אומנת ל-217 ילדים, בהם ילדים בעלי צרכים מיוחדים שננטשו. משיאה משואה ביום העצמאות ה-74 למדינת ישראל.

ביוגרפיה
--------

אלון נולדה בשנת 1950 במרוקו. לדוד ורחל ז'אנו. אחת מתשעה אחים ואחיות. עלתה ממרוקו בגיל 11 ונקלטה במעברה ברחוב מילרוד באשקלון.
בגיל 18 נישאה לשלמה והשניים עברו לגור בנתיבות.

הרעיון להפוך למשפחת אומנה עלה בשיחה מקרית שערכה עם חברה, היא התקבלה למערכת הקלט והצטרפה בהמשך למכון סאמיט. במשך עשור שימשה יחד עם בעלה כמשפחת אומנה, ואחר כך גם הפכה לאומנת חירום.

במשך יותר מ-30 שנים, פתחה את ביתה וטיפלה ב-217 תינוקות וילדי אומנה במצבי סיכון, ביניהם תינוקות שננטשו בבתי חולים, ילדים שחוו הזנחה, ילדים עם מוגבלויות קשות, ותינוקות שנולדו עם תסמונת גמילה (להורים מכורים לסמים). אלון טיפלה בילדים עד שנמצאה עבורם מסגרת מתאימה כגון אומנה, אימוץ או חזרה לבית ההורים הביולוגיים.

ב-2004 קיבלה מעיריית נתיבות את "אות יקירת העיר". בתחום התנדבות בקהילה.

ב-2021 קיבלה יחד עם בעלה שלמה אות מפעל חיים מנשיא המדינה ראובן ריבלין. על עשייתם למען ילדי האומנה.

בשנת 2022, נבחרה להשיא משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה-74 למדינת ישראל. הנימוק כפי שנמסר על ידי שר התרבות חילי טרופר בשם הוועדה הוא "אנג'ל אלון היא סמל לנדיבות ולרגישות חברתית יוצאת דופן. 217 תינוקות וילדי אומנה זכו בזכותה לבית חם ולחיבוק אוהב. בלבה הגדול היא עטפה אותם ומעניקה לכולנו צוהר להבנה מהי אהבת אדם".

חיים אישיים
-----------

אחיה הוא כדורגלן העבר מוריס ז'אנו.
היא נשואה לשלמה אם לשמונה ילדים. מתגוררת בנתיבות.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר למנויים בלבד  אריאלה רינגל-הופמן, הדר גיל-עד, "כשאני מוציאה תינוק מבית החולים, אני חוזרת לגיל 18. הילדים האלה הם האינפוזיה שלי", באתר "ידיעות אחרונות", 2 באפריל 2022
* עודד בר-מאיר, אנג'ל אלון מנתיבות תשיא משואה ביום העצמאות: "נתתי את הנשמה לילדים האלה", באתר מיינט באר שבע, 24 באפריל 2022
* קטע קול יהודית גריסרו, אנג'ל אלון שטיפלה ב-217 תינוקות וילדי אומנה במצבי חירום נבחרה להשיא משואה בטקס המשואות • היא סיפרה: "עשיתי 21 בריתות בשנים האלה, היה לי כיף", באתר רדיו ללא הפסקה, 24 באפריל 2022
* טליה פלד קינן, לתפארת מדינת ישראל: סיפורה של אנג'ל אלון – אם אומנה ל-217 ילדים, באתר חדשות 13, 29 באפריל 2022

הערות שוליים
------------

1. ↑  צל"ש השבוע: אנג'ל ושלמה אלון, באר שבע נט
2. ↑  ערוץ 7, בין מדליקי המשואות: האלוף במיל' יורם יאיר (ייה) ו"אם הבנים" שטיפלה ב-217 תינוקות, באתר ערוץ 7, 12 באפריל 2022
פירוש נוסף ערך זה עוסק בקבוצה לא טקסונומית של כלל היצורים החד תאיים. אם התכוונתם לרק לחד תאיים איקריוטיים, ראו פרוטיסטים.
סנדלית ממבט דרך מיקרוסקופ.
**חד-תאיים** (בכתב תרחומים Unicellular organism) הוא כינוי לאורגניזמים העשויים מתא יחיד (בניגוד לרב-תאיים, העשויים משני תאים או יותר המתפקדים יחדיו), כשמינים חד-תאיים נחשבים לצורות החיים העתיקות ביותר וידועים מלפני 3.8 מיליארד שנים. יצורים אלה יכולים להיות פרוקריוטים, ארכאונים או איקריוטים. קבוצות אלה הן פוליפילטיות או פרפילטיות ואינם קרובות בצורותיהם, אם כי החלו מאב בעל אותו מאפיין. בין הקבוצות החד-תאיות העיקריות ישנם: חיידקים, ארכאונים, פרוטוזואים ומספר קטן של אצות, בעלי חיים ירודים ופטריות.

מאפיינים
--------

בניגוד לאורגניזמים רב תאיים, חד-תא הוא תא בודד המהווה את כל היצור, מבצע את כל פעולות החיים ואינו תלוי בתאים אחרים. אין לו התמחות ולכן יעילותו נמוכה. הוא מתקיים אך ורק בסביבה מימית. חילוף החומרים נעשה דרך קרום התא. מתרבה על ידי חלוקת התא לשניים. קצב ריבוי מהיר.

לאחרונה התגלתה מושבה של יצורים חד תאיים הפועלים ביחד. תאים אלו שייכים למין חדש הנקרא כוֹאָנוֹאֶקָה פְלֵקְסָה ממשפחת הכוֹאַנוֹפְלַגֶלַאטִים ומסוגלים לשוט ביחד ומראים התנהגות התלויה במבנה המיוחד שהם יוצרים.

החד-תאיים זעירים ביותר, ורק הגדולים ביותר מביניהם (כמה מינים של אמבה) נראים לעין הלא-מצוידת. מכאן השימוש בכינוי מיקרו-אורגניזמים עבור החד-תאיים, עם זאת ישנם גם מיקרו-אורגניזמים רב תאיים כגון רוב דובוני מים והנמטודות.

קיומם של יצורים חד-תאיים נתגלה עם ראשית השימוש במיקרוסקופ במאה ה-17; ההולנדי אנטוני ואן לוונהוק, חלוץ המיקרוסקופיה, תיאר רבים מהם. אך איש לא עמד על חשיבותם של היצורים הזעירים הללו ליצורים גדולים מהם, וביניהם האדם, לפני שהציג לואי פסטר את "ההשערה החיידקית" שלו, בשנות ה-60 של המאה ה-19. פסטר היה הראשון שעמד על התפקיד המרכזי שממלאים חד-תאיים במחלות אדם ובהמה, ובתהליכים ביולוגים וביוכימיים אחרים, כמו פירוק (ריקבון) ותסיסה.

הגדול בחד-תאיים הוא המין Valonia ventricosa שלו קוטר של עד 4 סנטימטר.

הערות שוליים
------------

1. ↑  חד תאיים שמשתפים פעולה, באתר מכון דוידסון לחינוך מדעי, ‏2019-11-13
**דן אשבל** (נולד ב-1949) הוא דיפלומט ישראלי. כיהן כשגריר ישראל בפינלנד, באסטוניה ובאוסטריה.

ביוגרפיה
--------

אשבל נולד בשנת 1949 בתל אביב. הוא למד גאוגרפיה וספרות אנגלית באוניברסיטת חיפה. בהמשך השלים תואר במדע המדינה בדגש על המזרח התיכון. משנת 1973 עד שנת 1975 עבד כמורה בכפר הנוער הדתי בכפר חסידים.

בשנת 1975 הצטרף לשירות החוץ של ישראל. בשנת 1978 מונה למזכיר ראשון בשגרירות הישראלית בבון בגרמניה. תחומי אחריותו כללו את קשרי התרבות העבודה מול התקשורת. בשנת 1983 שב לירושלים והיה דובר במשרד החוץ. משנת 1986 היה יועץ בשגרירות ישראל באוסטריה, ומשנת 1989 דובר השגרירות בלונדון. בשנת 1991 השתתף כיועץ במשלחת הישראלית בועידת מדריד. בשנת 1992 שב מלונדון והיה אחראי במשרד החוץ לשיתוף הפעולה עם מדינות מרכז אסיה. בשנות ה-90 היה מדריך במכללה לביטחון לאומי ובסוף העשור היה הקונסול הכללי בפילדלפיה.

במרץ 2005 מונה לשגריר ישראל באוסטריה. בתפקיד זה ייצג את ישראל גם במוסדות האו"ם באירופה ובארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, ומשנת 2006 היה גם שגריר לא תושב בסלובניה. בשנת 2009 מונה ליועץ מדיני לכנסת. מספטמבר 2011 ועד אפריל 2016 כיהן כשגריר בפינלנד ושגריר לא תושב באסטוניה. אשבל פרש לגמלאות בסוף אפריל 2016.

קישורים חיצוניים
----------------

* דן אשבל באתר משרד החוץ
* רועי מנדל, אוסטריה: שגריר ישראל נבחר ליחצ"ן השנה, באתר ynet, 28 באוקטובר 2008

הערות שוליים
------------

1. ↑  ארבעה סמנכ"לים חדשים ימונו במשרד החוץ, באתר ynet, 11 באוגוסט 2011
2. ↑  הממשלה: אושר מינויו של דן אשבל לשגריר באוסטריה, באתר נענע10, 28 בנובמבר 2004
3. ↑  יועץ מדיני חדש לכנסת: השגריר דן אשבל, באתר ערוץ 7, 9 בנובמבר 2009
4. ↑  ההחלטה על המינוי באתר משרד ראש הממשלה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007414945905171
* VIAF: 33156675012433581893
* WorldCat (עם VIAF): 33156675012433581893

 |
בקבוק בוכא
**בוּחה** או **בוּכא** (Boukha; בערבית: **بوخة**; *בוח'ה*) הוא משקה מזוקק לובי ותוניסאי המופק מתאנים. משמעות השם בערבית יהודית: "אדי אלכוהול".

המשקה מתקבל מזיקוק של יין תאנים מתוניסיה, לוב וטורקיה. שם היצרנית העיקרית, "בוקובזה", נקרא על שם משפחת בוקובזה היהודית שיצרה אותו באופן תעשייתי לראשונה בשנות ה-80 של המאה ה-19, במזקקה בלה סוקרה (La Soukra) שליד תוניס. מסורת משפחתית כורכת את תחילת ייצור המשקה כבר בשנות ה-20 של המאה ה-19, לפי סיפור אודות הרב יצחק חי טייב (1743-1835) שהטביע את יגונו במשקה הבוכא לאחר שגילה שכתבי היד שלו נשרפו.

במאה ה-20 היגרה המשפחה לצרפת, שם הקימה את מפעלה מחדש. כיום מיוצר הבוכא בפריז, לצד יינות תוניסאיים נוספים בהכשר של בית הדין הרבני בצרפת. המשקה זכה למדליות הערכה של לאופולד השני, מלך הבלגים.

כיום מזקקות ישראליות נוספות מיצרות את התזקיק הזה, כמו מזקקת "ירושלמי" מהמושב זנוח, ומזקקת "הולנדר", שבבית מאיר.

אחוזי האלכוהול במשקה נעים בין 36 ל-40.

ניתן להגיש את הבוכא בטמפרטורת החדר או עם קרח. הוא יכול לשמש כבסיס לקוקטיילים רבים ולסלט פירות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בוכא** בוויקישיתוף
* עמית יריב, חדשות האלכוהול: דור שישי לבוכא, באתר כלכליסט, 10 באוגוסט 2011

הערות שוליים
------------

1. ↑  מיכל שרף, צמידי הזהב: סיפורים מחיי ר' חי טייב ור' ישועה בסיס מתוניסיה, מכון הברמן למחקרי ספרות, 1991
**קנלוני** (באנגלית: **Cannelloni**, מבוטא: kannelˈloːni; הפירוש באיטלקית של המילה הוא "צינורות גדולים" או "קני סוף גדולים") הם גלילי פסטה חלולה המיועדים למילוי. הגלילים רחבים וקצרים יחסית. האורך עשוי להגיע ל-15 - 20 סנטימטרים והקוטר לכדי 5 סנטימטרים. מקור הקנלוני במטבח האיטלקי.

הקנלוני הוא גם מאכל אופייני במטבח הקטלוני, שם הם נקראים *קנלונים* ונצרכים באופן מסורתי ביום סטפן הקדוש.

צורת הגשה ואופן הכנה
--------------------

אופן הכנתו ייחודי - לאחר בישול קל במים רותחים, ממלאים את הקנלוני במילוי הרצוי, מעל זה מוסיפים רוטב כלשהו: עגבניות, רוטב שמנת וכו', מגררים מוצרלה ופרמזן ואופים בתנור.

צורת ההגשה של קנלוני דומה לגלילים של לזניה המוגשים בדרך כלל אפויים עם מילוי כלשהו, ומכוסים ברוטב. סוגי מליות פופולריות: תרד, ריקוטה, בשר בקר טחון ועוד. ראגו בשר ותערובת של גבינות ותרד הם המילויים הנפוצים ביותר. הקנלוני בדרך כלל מכוסה ברוטב עגבניות.

המנה הקלאסית של קנלוני לרוב מבוססת על צינורות הקנלוני או על עלי בצק ללזניה המבושלים במים ולאחר מכן מגולגלים סביב המילוי, מסודרים בתבנית, מכוסים ברוטב כלשהו ובגבינה ולאחר מכן נאפים בתנור. שימוש בצינורות הקנלוני נחשב כתהליך קל יותר מאשר שימוש בעלי לזניה. ההוראות על האריזה בדרך כלל מורות לבשל את הגלילים בישול קצר מאוד לפני המילוי, אך ניתן גם למלא את הגלילים ללא בישול מקדים ולהשתמש בכמות גדולה יחסית של רוטב עתיר בנוזלים לפני האפייה כך שהקנלוני יתרכך במהלך האפייה.

היסטוריה
--------

ניתן לייחס אזכורים מוקדמים *למקרוני ריפייני* (פסטה ממולאת) לשנת 1770; אך נראה שהמילה קנלוני הופיעה רק בתחילת המאה העשרים.

במטבח האיטלקי עצמם כנראה התחילו להכין קנלוני רק בתחילת המאה ה-20. הקנלוני הממולא נחשב לאחד מסוגי הפסטה המודרניים ביותר, ולא מוזכר בספרי בישול מאיטליה מהמאה ה-19 או קודם לכן.

ההמצאה של המנה מיוחסת לבעל מסעדה בשם סלבאטורה קולטה (Salvatore Coletta). לקולטה הייתה מסעדה בסורנטו שבדרום איטליה בשם לה פאבוריטה (La Favorita). המתכון המקורי שהכין קולטה במסעדה כלל ריקוטה ותרד שגולגלו בתוך פסטה ברוטב עגבניות דרום איטלקי טיפוסי והוגשה במקום משנת 1907. במלחמת העולם השנייה עלתה הפופולריות של הקנלוני כשתושבי הערים הגדולות בדרום איטליה ברחו לפריפריה. כשחזרו לערים הגדולות לאחר המלחמה הם הביאו עמם את המתכון והוסיפו לו מוצרלה.

מניקוטי הוא הגרסה האמריקאית לקנלוני, אם כי המונח עשוי להתייחס לעיתים קרובות למנה האפויה בפועל. ההבדל המקורי יכול להיות שהקנלוני מורכב מדפי פסטה שנכרכים סביב מילוי, בעוד שהמניקוטי הוא מנה של צינורות פסטה הממולאים על ידי מכונה מקצה אחד שלהם.

ראו גם
------

* לזניה
* פסטה
* אטריות

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **פסטה** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **קנלוני** |

* קרן הבר, קנלוני: ארוחת ערב בתבנית אחת, הארץ
* קנלוני באתר האינטרנט של חברת ברילה

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Canelons | Cultura Popular" (באנגלית). lameva.barcelona.cat. נבדק ב-2018-01-16.
2. 1 2  איך מכינים קנלוני?, באתר Haaretz הארץ
3. ↑  הולי קנלוני: מתכוני פסטה אלגנטיים, באתר ynet, 25 בנובמבר 2011
4. ↑  Hildebrand, Caz (2011). *Géométrie de la pasta*. Kenedy, Jacob. Salsa, Patrice. [Paris]: Marabout. p. 168. ISBN 9782501072441. OCLC 762599005.
סטיבן ליקוק
**סטיבן ליקוק** (באנגלית: **Stephen Leacock**; ‏30 בדצמבר 1869 - 28 במרץ 1944) היה סופר הומוריסטן קנדי, ממוצא אנגלי, ביוגרף וכלכלן.

קורות חיים
----------

ליקוק נולד באנגליה וב-1876, בעודו ילד היגרה המשפחה לקנדה, למדינת מניטובה. בשנת 1882 הוא החל את לימודיו בקולג' יוקרתי בטורונטו והיה סטודנט מבריק. הוא שב לחווה במניטובה, אך עזב אותה עם אחיו הגדולים, בשל שתיינותו הגוברת של אבי המשפחה, שנטש אותם בשנת 1887.

בשנת 1887 החל ליקוק את לימודיו באוניברסיטת טורונטו, מדינת אונטריו. הוא הצטיין בלימודיו ואף החל בכתיבתו ההומוריסטית שהקנתה לו שם של מי שמיועד לגדולות. ליקוק החל ללמד באוניברסיטת שיקגו בד בבד עם משרת הוראה שהחל בה באוניברסיטת מקגיל בקנדה. והחל משנת 1894 פרסם דברי הומור בעיתונים שונים בקנדה.

בשנת 1910 פרסם את ספר ההומורסקות הראשון שלו, והוכר מיד כאחד מגדולי ההומוריסטנים בלשון האנגלית. משנה זו ואילך שילב בחייו עבודה והוראה באקדמיה, עם כתיבת הומורסקות. הוא היה גם קריין מצטיין של יצירותיו, וערך נשפי קריאה רבים. בחייו הפרטיים ידע כמה אובדנים מכאיבים, אך בחייו הציבוריים זכה להצלחה ולפרסום לפרסים ולכיבודים.

בשנות מלחמת העולם השנייה שהה באנגליה, וקרא מיצירות ההומור המפורסמות שלו באוזני תושבי לונדון ששהו במקלטים הציבוריים, בעת מתקפת הבליץ הנאצית על לונדון. הומורסקות רבות שלו תורגמו ללשונות שונות, ובהן גם לעברית. הן יצאו בספרים והוקראו רבות ברשתות הרדיו במדינות שונות. 

בשנת 1944 נפטר ליקוק בטורונטו.

אגודת מעריציו הקנדית מחלקת פרס ומדליית כבוד על שמו בכל שנה, ליצירות הומור מצטיינות. יצירותיו נלמדות בגדר לימוד חובה בקנדה ואתרים רבים הוקמו לכבודו. ליקוק חיבר באנגלית עשרות כרכים של הומורסקות, ביוגרפיות וספרי כלכלה. הוא אף החל בכתיבת האוטוביוגרפיה הגדולה של עצמו, אך לא זכה לסיימה.

ספריו שראו אור בעברית
---------------------

* **תחי אמא!**, הומורסקות מאת סטיפן ליקוק, מאנגלית - י’ צבי, תל אביב, 1940.
* **כתבי סטיפן ליקוק**, תל אביב, כרמי את נאור, 1955.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סטיבן ליקוק** בוויקישיתוף
* ערך על ליקוק באנציקלופדיה הקנדית
* סטיבן ליקוק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* כתבי סטיבן ליקוק בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
* סטיבן ליקוק, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* סטפן ליקוק (1869-1944), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007274874605171
* BIBSYS: 90054922
* BNE: XX1339494
* BnF: cb11911824h (data)
* CiNii: DA05065375
* GND: 118779060
* ICCU: TO0V079453
* ISNI: 0000 0001 0866 4926
* LCCN: n50042556
* LNB: 000030213
* NDL: 00661039
* NKC: jn19990004930
* NLA: 36261690
* NLG: 120487
* NLK: KAC200802294
* NSK: 000177290
* NTA: 06810023X
* RERO: 02-A003504783
* SELIBR: 364921
* SNAC: w6154gdj
* SUDOC: 026975289
* Trove: 1238687
* VcBA: 495/211599
* VIAF: 7392923
* WorldCat: lccn-n50042556

 |
רבי **יצחק אלגאזי** (ה'שפ"ה, 1625 - ה'תמ"ג, 1683) היה רב ופוסק מחכמי האימפריה העות'מאנית, רבה הראשי של איזמיר, מורה צדק בכיוס ומתלמידיו של הרב חיים בנבנישתי.

תולדותיו
--------

נולד לרב אברהם אלגאזי.

בגיל 17 שימש כמורה צדק באי כיוס. לאחר תקופה נשבע שלא ימשיך לכהן שם בכהונת רב, אך הרב אהרן בן חיים (עמו התכתב רבות) קבע שלא יהיה קיום לתורה בעיר זו בלעדי רבי יצחק אלגאזי, ועל כן התירו לו את שבועתו.

למד אצל הרב חיים בנבנישתי בעל ספר כנסת הגדולה. 

בשנת ה'תל"ג, לאחר פטירת רבו, רבני איזמיר מינו אותו לשמש כרבה הראשי של העיר, וכיהן בתפקיד זה במשך כעשור עד לפטירתו.

חלק מהתשובות שכתב הוכנסו על ידי רבו בעל כנסת הגדולה בספרו "בעי חיי".

הלך לעולמו בשנת ה'תמ"ג בגיל 58.

נכדו היה הרב חיים יהושע אלעזר הכהן חמצי.

ספריו
-----

* **שו"ת רבינו יצחק אלגאזי** - הספר כולל בעיקר שאלות שהפנה לרבו בעל כנסת הגדולה, נדפס על ידי מכון ירושלים ה'תשמ"ב

לקריאה נוספת
------------

* הקדמת מכון ירושלים לספר "שו"ת רבינו יצחק אלגאזי"
* אנציקלופדיה ארזי הלבנון בערכו

קישורים חיצוניים
----------------

חכם יצחק אלגאזי, באתר החכם היומי

* יצחק אלגאזי, באתר "החכם היומי"
"**Sweet Caroline**" (בעברית: "**קרוליין המתוקה**") הוא שיר שנכתב והולחן על ידי הזמר האמריקני ניל דיאמונד. השיר פורסם לראשונה בחודש מאי 1969.

היצירה
------

בראיונות שהעניק במשך השנים טען דיאמונד כי את ההשראה לכתיבת השיר קיבל מתמונתה של קרוליין, ביתו של ג'ון קנדי שהייתה בת 11 שנים באותה העת, שהופיעה בלווית הוריה על שער מגזין כאשר היא רוכבת על סוס. דיאמונד אף ביצע את השיר לכבודה בחגיגות יום הולדתה החמישים. לעומת זאת ובהזדמנות אחרת טען כי השיר נכתב על אשתו באותה העת מרסיה, אך הוא השתמש בשם אחר על מנת להתאימו ללחן.

מייד לאחר פרסומו הגיע השיר למקום הרביעי ברשימת מאה השירים הגדולים של המגזין בילבורד וזמן קצר לאחר מכן למעמד של סינגל זהב לאחר שהגיע למכירות של מיליון עותקים.
בנוסף לצלחתו המסחרית זכה השיר גם לשבחי הביקורת. הוא כונה על ידי המבקרים "בלדת אהבה חושנית המתנחשלת בגלים של חום ועוצמה".

במהלך השנים זכה השיר לגרסאות כיסוי רבות מהן ליריות שקטות או בלווי תזמורות גדולות ובביצועם של גדולי האומנים ובהם פרנק סינטרה, אלוויס פרסלי, רובי ויליאמס ואחרים.

השמעה באירועים המוניים
----------------------

במהלך השנים ובעיקר מתחילת המאה ה-21, רכש לו השיר מעמד מיוחד כאשר החל להיות מושמע ומושר באירועי ספורט המוניים ובהשתתפות פעילה ונלהבת של קהל הצופים.
קבוצת הפוטבול קרוליינה פנתרס ההחלה להשמיע את השיר לכבוד ניצחונות הבית שבהן זכתה משנת 1996.
קבוצת הבייסבול בוסטון רד סוקס החלה להשמיע את השיר במשחקיה החל משנת 1997.
קבוצת הפוטבול של אוניברסיטת איווה משמיעה את השיר לכבוד ניצחונותיה החל משנת 2006
קבוצת הפוטבול של אוניברסיטת פיטסבורג משמיעה את השיר כעידוד בין הרבע השלישי לרביעי במשחקי הבית שלה החל משנת 2008.
בשנת 2020 הושמע השיר לכבוד ניצחונו של טייסון פיורי בקרב האיגרוף בו ניצח בנוק אאוט את דאונטי וילדר.
נבחרת צפון אירלנד בכדורגל משתמשת בשיר כהמנון לא רשמי שלה החל משנת 2005. משנות העשרה של המאה ה-21 השתמשו בשיר לעידוד הקהל קבוצות רבות בליגת הכדורגל האנגלית ומשנת 2021 החלו גם נבחרות הגברים והנשים של אנגליה בכדורגל להשמיע אותו כשיר עידוד במשחקיהן. מתחילת העשור השני של המאה ה-21 הפך השיר לפופולרי כמעט בכל אירוע ספורט המוני בעולם ובעיקר במשחקי כדורגל וטניס שבה הושמע לראשונה לכבודה של הטניסאית קרוליין ווזניאקי לאחר ניצחונה באליפות אוסטרליה בשנת 2018.
השיר הוא אחד האהובים והמושמעים בהשתתפות פעילה של הקהל בפסטיבל האוקטוברפסט במינכן.

הכרה
----

בשנת 2019 הוכר השיר כנכס תרבותי היסטורי ראוי לציון ושימור על ידי ספריית הקונגרס.

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "Sweet Caroline" באתר מיוזיק בריינז
* מידע על הקומפוזיציה "Sweet Caroline" באתר AllMusic
* גרסאות נוספות ל"Sweet Caroline" באתר SecondHandSongs
* סרטון השיר "Sweet Caroline" באתר יוטיוב
* הגירסה המקורית לשיר
* 
*
מקלע PKM (מוצב בצמוד לקיר) עם שאר אמצעי הלחימה של החזבאללה שנתפסו בידי לוחמי חטיבת הנח"ל בלבנון במהלך מלחמת לבנון השנייה
**מקלע PK (**ראשי תיבות של "פולמיוט קלשניקובה", ברוסית: Пулемет Калашникова; "מקלע קלשניקוב") הוא מקלע קל תוצרת ברית המועצות אשר היה בשימוש נרחב של מדינות ברית ורשה ובעלות בריתם. 

למקלע יצאה גרסה משודרגת המוכרת בשם PKM שמשמעותו המקלע המעודכן של קלשניקוב (Пулемет Калашников Модернизированный).

היסטוריה ופיתוח
---------------

מקלע ה-PK תוכנן על ידי מיכאיל קלשניקוב בשנת 1958 ונכנס לשירות בצבא האדום ב-1969. הרעיון לפיתוח המקלע היה יוזמה של שר הביטחון הסובייטי שהיה מעוניין בפיתוחו של מקלע מתחרה למקלע הנפוץ של אותה תקופה, מקלע NSV.

ה-PK נחשב בזמנו למקלע טוב והחליף מספר מקלעים ישנים שהיו בשימוש בצבא האדום, כגון SGM.

מספר שנים לאחר פיתוח ה-PK החל קלשניקוב לפתח גרסה נוספת של המקלע, הידועה כיום בראשי התיבות שלה PKT. גרסה זו נועדה להיות מותקנת על גבי רכב קרבי משוריין וטנקים. היא מותקנת בין היתר במערכת Uran-9. ב-1969 החל הצבא האדום להשתמש בגרסת ה-PKM שכללה חצובה של שלוש רגליים. כיום, דגם ה-PKM עדיין מיוצר ומשמש את הצבאות של רוסיה ומדינות ברית המועצות לשעבר. גם צבאות של מדינות הגוש המזרחי לשעבר, כמו פולין ורומניה עדיין משתמשים במקלעי ה-PKM. כמו כן, המקלע נמצא בשימוש במדינות רבות באפריקה ובמזרח התיכון, שם הוא משמש בעיקר כוחות גרילה וארגוני מחבלים. 

  

ה-PKM שוכפל ונכון ל-2007 הוא מיוצר במדינות נוספות כגון בולגריה, סין, פולין, רומניה ומדינות יוגוסלביה לשעבר.

### בצה"ל

מקלעי PK שנפלו שלל בידי צה"ל שימשו את יחידת אגוז בשנות ה-90 של המאה ה-20 ברצועת הביטחון בלבנון. במהלך מלחמת לבנון השנייה נפלה לידי צה"ל כמות לא מבוטלת של מקלעי PK, שהיו בשימוש החזבאללה.

הנדסה ומבנה
-----------

PK הוא מקלע בעל חגורת כדורים ממתכת עמידה, ובעל כוונות ברזל (אחת בחלקו הקדמי ואחת בחלקו האחורי). חגורת התחמושת למקלע נמצאת בארגזים של 100, 200, או 250 כדורים. ארגז הכדורים מולבש על המקלע ומכיל בתוכו את הכדורים כאשר הוא נמצא מצידו הימני של המקלע. הנצרה ממוקמת בצידו השמאלי של ההדק ומאחוריו, קת הרובה עשויה עץ או בקליט והדק מכני המתפעל את המקלע. ניתן לקפל את החצובה לפי הצורך. לגרסאות המקלע שמורכבות על טנקים יש הדק אלקטרוני וקת לכתף, ובכך הן מאפשרות תפעול יעיל שמתאפשר כאשר מורידים את המקלע בשעת הצורך מהמקום שבו הוא מותקן על הטנק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מקלע PK** בוויקישיתוף

הערות שלויים
------------

1. ↑  שי לוי, ‏מתנות מהאויב: ההיסטוריה המפותלת של נשק השלל, באתר ‏מאקו‏
הרב **שמחה ישכר בער הלברשטאם** (1869 - 18 בינואר 1914) היה רב בעיירה צ'שאנוב שבפולין ולאחר מכן אדמו"ר חסידות צ'שאנוב, ממתנגדיה החריפים של התנועה הציונית.

חייו האישיים
------------

הרב שמחה ישכר בער הלברשטאם נולד בשנת 1869 לאביו הרב יחזקאל שרגא הלברשטאם הרב משיניאווה ולאמו חנה רחל, בתו של הרב צבי הירש רמר"ז הרב מלעשנוב. סבו היה הרב חיים הלברשטאם הרב מצאנז.

נישא לפרידה, בת הרב יהושע רוקח האדמו"ר מבעלז והיה סמוך על שולחן חותנו בבעלז עד שנת 1893. לזוג נולדו שלושה ילדים: שתי בנות, חנה רחל ורבקה מרים, והבן יחזקאל שרגא הלברשטאם ששימש כרב הקהילה לאחר פטירת אביו.

הרב שמחה ישכר בער הלברשטאם נפטר בשנת 1914 לאחר מחלה קשה וממושכת.

ההתנגדות לתנועה הציונית
-----------------------

שמחה ישכר בער הלברשטאם שימש כרב קהילת צ'שאנוב בין השנים 1893 - 1913.

דברי תורתו, שהשתמרו בעל פה ובכתב, נאספו ונערכו על ידי תלמידיו וחסידיו והודפסו בספר בשם "דברי שמחה" בשנת 1931 בקראקוב. מהדורה שנייה, שכללה הקדמה מאת רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם, אב בית דין קהילת צ'שאנוב, הודפסה בשנת 1960 בניו יורק. מהדורה מורחבת בעריכת הרב יצחק טוביה רבין יצאה בניו יורק ב-2021.

הספר כולל שני חלקים. בחלק הראשון חידושי תורה על פרשיות השבוע ובחלק השני מכתבי תשובה לשואליו בענייני קודש וחול. בחלק ממכתביו אלה הוא מביע את התנגדותו הנחרצת לתנועת הציונות.

הרב שמחה ישכר התנגד חריפות לתנועה הציונית, לאחר שהחלה התנועה לפרסם את האידאולוגיה שלה בעיתונות היהודית. באחד ממכתביו נגד הציונות הוא כותב:

"כי רעת הציונים איננה מפני שאנשים חטאים הם המחזיקים בה, כי האמת הוא בהיפך, הציונות מחלה ממארת היא בעצמותה, כפירה והכחשה לדתנו, ואשר על כן החטאים האלו מחזיקים בה".

הערות שוליים
------------

1. ↑  The Rabbis Speak Out, The 130 Year Record of Religious Jewish Opposition to Zionism, www.nkusa.org, ‏2009-12-09
2. ↑  אוצר החכמה: ספר הקהילה. חיי היהודים עד ימי מלחמת העולם הראשונה, עמוד 25, באתר tablet.otzar.org
3. ↑  ספר דברי שמחה : ...חדושי תורה...מכתבים...אשר בהם יצא ללחום מלחמת ה'... / ואשר השיב לשואליו...מהור"ר שמחה ישכר בער הלברשטאם.. | הלברשטאם, שמחה יששכר בער | | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
**בית כנסת אבוהב** הוא בית כנסת מהמאה ה-16 השוכן בלב העיר העתיקה של צפת. על פי המסורת, בית הכנסת קרוי על שמו של רבי יצחק אבוהב, מחבר הספר מנורת המאור, אולם סביר יותר כי בית הכנסת קרוי על שם רבי יצחק אבוהב מקסטיליה, שבין תלמידיו היה רבי יעקב בירב שעלה לארץ והתיישב בצפת.

בקיר הדרומי, הפונה לירושלים, ממוקמים שלושה ארונות קודש. בארון הימני נמצא ספר תורה אשר נכתב על פי המסורת על ידי רבי יצחק אבוהב, ותלמידיו העלוהו לצפת. ספר זה הוא אחד מהעתיקים שבספרי התורה המצויים בצפת, ומוציאים אותו לקריאה בשלושה מועדים: ראש השנה, יום כיפור ושבועות. ספר נוסף אשר נמצא בבית הכנסת הוא ספרו של רבי סולימאן אוחנה, מקובל שעלה לצפת מפאס שבמרוקו והתחבר עם גורי האר"י. ספרים אלו העניקו לבית הכנסת משנה חשיבות, ולכן נהגו יהודי צפת לחגוג בו את ליל חג מתן תורה.

הנוסע שמחה בן יהושע מזאלאזיץ שביקר בצפת בשנת 1764, כתב כי עד לרעידת האדמה שהתרחשה ב-1759, שכן בית הכנסת במבנה אחר, צמוד לבית הכנסת האר"י הספרדי. בית הכנסת חרב לחלוטין ברעש, ומחוסר אמצעים לא שוקם. "ספר אבוהב" הועבר לבית הכנסת הגדול של קהילת הספרדים שנותר על תילו. למשימת העברת הספר נבחרו עשרה מבני הקהילה, ועל פי האגדה, איש מהם לא השלים את שנתו. במרוצת הדורות נשתכח מקומו של בית הכנסת המקורי, ושמו של בית הכנסת הגדול הוסב ל"בית כנסת אבוהב".

ברעידת האדמה בצפת שהתרחשה בשנת תקצ"ז (1837), חרב בית הכנסת, ורק הכותל הדרומי נותר בשלמותו; יהודי העיר ייחסו זאת לקדושתו של "ספר אבוהב".

כיפת בית הכנסת מעוטרת בסמלי שנים עשר השבטים, בציורים של כלי נגינה ששימשו בבית המקדש, וכן בחמישה כתרים: כתר תורה, כתר כהונה, כתר מלכות, כתר שם טוב, וכתר ייחודי; כתר קרובה הישועה. בצידה הדרומי, הפונה לירושלים, של כיפת בית הכנסת מצוירת כיפת הסלע ותחתיו הכיתוב "מקום בית המקדש". הציור נמחק בשנת 2012 על ידי אלמונים, ושוחזר חמישה חודשים לאחר מכן. על קירות בית הכנסת תלויים ציורים של הציירת הארצישראלית, ציונה תג'ר.

בלילות החורף מתאספים בבית הכנסת תושבים ואורחים לקריאת שירת הבקשות.

בית הכנסת מופיע על גב שטר ה-200 שקלים מסדרה ב' של השקל החדש.

ראו גם
------

* צפת
* גלריית בית קסטל
* האר"י
* גירוש ספרד
* הצייר יצחק פרנקל
* בית כנסת

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הכנסת אבוהב** בוויקישיתוף
* בית הכנסת אבוהב (אורכב 06.01.2015 בארכיון Wayback Machine) באתר אסנט
* בתי כנסת ספרדיים, באתר ynet, 11 באוגוסט 2003
* כאן 11,  מקדש מעט פרק 6 - "וזרח השמש ובא השמש" - בית כנסת אבוהב, צפת, סרטון באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  **צפת ואתריה**, אריאל, כתב עת לידיעת ארץ ישראל עמ' 156
2. ↑  אלי אשכנזי, בבית הכנסת בצפת משחזרים את ציור כיפת הסלע שהושחת, באתר הארץ, 6 ביוני 2012
3. ↑  למסורות של צפת אין אח וריע בעולם כולו באתר צפת נט, 27 במאי 2009
4. ↑  צפת: 'שירת הבקשות' בבית הכנסת 'אבוהב' באתר "קוקר" 16 בנובמבר 2014

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007523276305171

 |
**סימון "סי" רמו** (באנגלית: **Simon "Si" Ramo**;‏ 7 במאי 1913 – 27 ביוני 2016) היה פיזיקאי, מהנדס ואיש עסקים יהודי אמריקאי. 

רמו היה מוביל הפיתוח של טכנולוגיות מתקדמות רבות, והוא ידוע בעיקר כאבי הטיל הבליסטי הבין-יבשתי והמיקרוגל. היה שותף להקמת שתי חברות-הענק האמריקאיות Ramo-Wooldridge (כיום TRW) ו-Bunker-Ramo (כיום חלק מ-Honeywell), שנכללו שתיהן ברשימת  חמש מאות החברות הגדולות ביותר בשנות ה-70 של המגזין פורצ'ן.

קורות חיים
----------

סימון רמו נולד בסולט לייק סיטי להורים יהודים. אביו היגר מפולין, אמו מרוסיה. הוא החל את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת יוטה בגיל 16 בלבד, והשלים תואר בהנדסת חשמל. בהיותו בן 23 בלבד כבר סיים לימודי דוקטורט כפול בפיזיקה ובהנדסת חשמל. 

משנת 1936 ועד 1946 הוא הוביל מחקר אלקטרוניקה בג'נרל אלקטריק, וזכה להכרה בינלאומית כשהוביל את מחקר המיקרוגל ופיתוח המיקרוסקופ האלקטרוני. בשנת 1946 הוא חבר לדין וולדרידג' במחלקת האלקטרוניקה של חברת יוז איירקראפט ויחד הקימו צוות עבודה שבו וולדרידג' טיפל בעניינים העסקיים ורמו הוביל את המחקר והפיתוח. בשנת 1948 מונה רמו לסמנכ"ל חטיבת החלל האווירי ושילב מכ"ם ומערכת בקרת אש בפלטפורמות אוויריות שונות של חיל האוויר האמריקאי. בהובלתו גם פותח טיל האוויר-אוויר האמריקאי הראשון - AIM-4 Falcon.

ב-16 בספטמבר 1953, בעקבות משבר ניהולי ב-Hughes, פרשו רמו ווולדרידג' מהחברה ויצרו חברה עצמאית בשם Ramo-Wooldridge. תוך חודשים ספורים הוצעה תוכנית מלאה לפיתוח טיל בליסטי בין-יבשתי שיאפשר לאמריקאים לעקוף את ההתקדמות הטכנולוגית הרוסית ולהשיג יתרון משמעותי עד סוף העשור. האמריקאים קיבלו את התוכנית וחברת Ramo-Wooldridge החלה בפיתוח הטיל הבליסטי הראשון. בהובלת סימון רמו כמדען והמהנדס הראשי, הוצג בשנת 1958 הטיל הבליסטי הראשון - אטלס שהיה בעל טווח של 5000 מייל (כ-8000 ק"מ). סימון רמו גם היה הארכיטקט של משפחות טילים בין יבשתיים נוספות: הטיטאן והטור.

בהמשך חברת Ramo-Wooldridge התמזגה לחברת תומפסון מוצרים ויצרה את TRW. סימון רמו מונה לסמנכ"ל החברה עד שנת 1969, אז חטיבת טכנולוגיות החלל הפכה לחברת בת בשם Bunker-Ramo וסימון רמו היה למנכ"ל שלה. החברה התפתחה בהמשך לתחומי המחשוב וטכנולוגיות תקשורת שונות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סימון רמו** בוויקישיתוף

* סימון רמו, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה
* סימון רמו, באתר dblp
* סימון רמו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007463333905171
* BIBSYS: 90056470
* BnF: cb12437063b (data)
* CiNii: DA01335219
* dblp: 154/0861
* GND: 170409112
* ISNI: 0000 0001 1061 5330
* LCCN: n50000218
* MGP: 258235
* NDL: 00453658
* NKC: xx0210513
* NTA: 070260168
* SNAC: w67h3gj8
* SUDOC: 033510768
* VIAF: 49317328
* WorldCat: lccn-n50000218

 |
**פרדי ריי מרשל** (באנגלית: **Freddie Ray Marshall**; נולד ב-22 באוגוסט 1928) הוא כלכלן אמריקאי ופרופסור אמריטוס באוניברסיטת טקסס באוסטין, שכיהן כמזכיר העבודה של ארצות הברית בממשלו של ג'ימי קרטר בשנים 1977–1981.

ביוגרפיה
--------

באוגוסט 1928 נולד מרשל באוק גרוב שבלואיזיאנה, וגדל בבית יתומים. מרשל התגייס לצי ארצות הברית ב-1943 כשהיה בן 15 בלבד, ושירת במהלך מלחמת העולם השנייה. במכללת מילספס השלים לימודי תואר ראשון, ולאחר מכן קיבל תואר שני מאוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה. בנוסף, יש לו תואר דוקטור בכלכלה מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. במרוצת השנים מילא מספר תפקידים חינוכיים בעולם האקדמיה, ומאז 1962 הוא חבר בסגל אוניברסיטת טקסס באוסטין.

לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1976 מינה אותו נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר למזכיר העבודה של ארצות הברית. בשירותו במחלקת העבודה, הרחיב מרשל את השירות הציבורי במחלקה ואת תוכניות ההכשרה לתעסוקה, כחלק מתוכנית התמריצים של הנשיא קרטר. הוא גם נמנה בין מייסדי המכון למדיניות כלכלית ב-1986.

מרשל היה חבר במועצת התקנים הלאומית בממשלו של הנשיא ביל קלינטון ובוועדה המייעצת לעבודה דיפלומטית. בנוסף, הוא עמד בראש הוועדה לכישורי כוח העבודה האמריקאי, וכיהן במועצת המנהלים של המכון למדיניות כלכלית ובנציבות לשירות הציבורי המדינתי והמקומי. הוא גם עמד בראש מועצת המנהלים של המרכז הלאומי לחינוך וכלכלה וכיהן כנשיא הקרן הבינלאומית לזכויות עבודה.

מרשל הוא מחברם של למעלה מ-30 ספרים ומונוגרפיות, כולל "חשיבה למחייתך: חינוך ועושר האומות", ו"בחזרה לשגשוג משותף". הוא פרש מהוראה בבית הספר למדיניות ציבורית ע"ש לינדון ג'ונסון בספטמבר 1998, ומאז הוא פרופסור אמריטוס בגמלאות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ריי מרשל** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה, באתר מחלקת העבודה של ארצות הברית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ביוגרפיה רשמית, באתר מחלקת העבודה של ארצות הברית (באנגלית)
2. ↑  Ray Marshall, באתר בית הספר למדיניות ציבורית ע"ש לינדון ב. ג'ונסון באוניברסיטת טקסס באוסטין (באנגלית)

| מזכירי העבודה של ארצות הברית |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| ויליאם בואושופ וילסון • ג'יימס ג' דייוויס • ויליאם דואק • פרנסס פרקינס • לואיס ב' שוולנבק • מורי ג' טובין • מרטין פטריק דארקין • ג'יימס פ' מיטשל • ארתור גולדברג • ויליאם וילארד וירץ • ג'ורג' שולץ • ג'יימס הודג'סון • פיטר ברנן • ג'ון דאנלופ • ויליאם אוזרי • ריי מרשל • ריימונד דונובן • ביל ברוק • אן מקלפלין קורולוגוס • אליזבת דול • לין מורלי מרטין • רוברט רייך • אלכסיס הרמן • איליין צ'או • הילדה סוליס • טום פרז • אלכסנדר אקוסטה • יוג'ין סקאליה • מרטי וולש • ג'ולי סו | החותם של מחלקת העבודה של ארצות הברית |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007274275905171
* BNE: XX1103847
* BnF: cb12003378x (data)
* GND: 170111296
* ISNI: 0000 0001 0887 7948
* LCCN: n50040988
* NARA: 10581652
* NLG: 98549
* NTA: 068716737
* SNAC: w60s1vz1
* SUDOC: 028140044
* VIAF: 36927889
* WorldCat: lccn-n50040988

 |
**גווידו קרוזטו** (באיטלקית: **Guido Crosetto** נולד ב-19 בספטמבר 1963) הוא פוליטיקאי איטלקי ממפלגת האחים של איטליה המשמש כשר ההגנה של איטליה מאז 22 באוקטובר 2022.

ביוגרפיה
--------

קרוזטו נולד ב-19 בספטמבר 1963 למשפחה של יזמים מקונאו. הוא החל ללמוד כלכלה באוניברסיטת טורינו, ובמקביל הצטרף למפלגה הדמוקרטית-נוצרית. עקב מות אביו, הוא נאלץ להפסיק את לימודיו ולהתחיל לעבוד. בגיל 25 הוא מונה ליועץ עבור ראש הממשלה ג'ובאני גוריה.

ב-28 במאי 1990, נבחר קרוזטו לראש עיריית מארנה, עיירה ליד קנואו. הוא המשיך להיבחר לתפקיד במשך שלוש קדנציות רצופות. ב-1994 הוא עזב את המפלגה הדמוקרטית-נוצרית והצטרף למפלגת פורצה איטליה. במקביל, ב-2001 הוא נבחר לחבר בבית הנבחרים של איטליה. ב-2006 הוא נבחר מחדש, וב-2008 עזב את מפלגת פורצה איטליה והצטרף למפלגת אנשי החופש. באותה שנה הוא מונה לתת מזכיר במשרד ההגנה. בדצמבר 2012 הוא פרש ממפלגת אנשי החופש ויחד עם ג'ורג'יה מלוני ואיניאציו לה רוסה הקים את מפלגת האחים של איטליה. ב-2014 הוא התמודד בבחירות לפרלמנט האירופי אולם נכשל.

בדצמבר 2017 הודיע קרוזטו יחד עם אשת העסקים דניאלה סנטנצ'ה על הצטרפות מחדש למפלגת האחים של איטליה. בתחילת 2018 הוא התמודד בבחירות הכלליות באיטליה, ונבחר מחדש לבית הנבחרים. הוא נבחר מחדש במהלך הבחירות הפרלמנטריות באיטליה, 2022. לאחר בחירות אלו הצליחה מלוני להרכיב ממשלה ומינתה את קרוזטו לשר ההגנה שלה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גווידו קרוזטו** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של גווידו קרוזטו (באיטלקית)
* גווידו קרוזטו, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
**ליאו ויסמן** (15 בנובמבר 1905 - 6 בפברואר 1989) היה תעשיין ישראלי, מחלוצי הנגרים בירושלים בעת החדשה.

קורות חיים
----------

ויסמן נולד בקונצלסאו (Künzelsau) בגרמניה, שם למד בבית ספר ריאלי. בגיל 14, כשהחלה האנטישמיות באירופה, החליט ללמוד מלאכה ולעלות לארץ ישראל. תחילה למד נגרות בנגריית וינקלר שליד כנסיית יוהנס. בהמשך למד בבתי מלאכה שונים בפרנקפורט, גיסן, ברלין ופירט, וב-1927 עבר לנירנברג. ב-1931 עבר בנירנברג מבחן הכשרה כנגר מוסמך. שם הכיר את יהודית, לה נישא ב-1932, אז עלו בני הזוג לארץ ישראל.

תחילה עבד בירושלים העתיקה בקושי רב במקצוע הנגרות. במלחמת העצמאות התנדב לצה"ל ונפל בשבי הירדני. כשהוחזר לישראל עבד עשרות שנים בנגרות ובניית ריהוט עבור בתי חולים, בתי כנסת, האוניברסיטה העברית, ספריות ומלונות יוקרה. בנוסף ריהט בתים פרטיים בהתאם לשרטוטים שהכין בעצמו. מפעל תעשיות העץ שהקים, רכש בהמשך את רשת הרהיטים ועיצוב הבית "שמרת הזורע" מהקיבוצים שמרת והזורע.

ויסמן עסק גם בהכשרת עובדים בנגרות, שחלקם פתחו בתי מלאכה משלהם. כאיש ציבור השקיע ויסמן בפעילות במסגרת התאחדות המלאכה והתעשייה בישראל וכן בהקמת הבנק למלאכה עבור בעלי מלאכה ועולים חדשים ממרכז אירופה.

בעבור תרומתו לירושלים וחלקו בהקמת התעשייה בעיר, קיבל לאו ויסמן את אות "יקיר ירושלים". רחוב הנושא את שמו בשכונת בית וגן בירושלים מנציח את זכרו.

בשנת 1962 נסע ויסמן לנסיעה ראשונה מני רבות לגרמניה. בנסיעותיו עסק בשימור זיכרון היהודים שנרצחו בשואה, ופעל להקמת אתר הנצחה גם בעיר הולדתו קונצלסאו, שנחנך ב-1986. הוא גם תרם ארון קודש לזכר הקהילה היהודית הגרמנית, לבית כנסת בירושלים.

קישורים חיצוניים
----------------

* ליאו ויסמן באתר ארגון יוצאי מרכז אירופה
* פרטים ביוגרפים באתר חברת שמרת הזורע
* עמירם ברקת, ‏הכיף בעץ, באתר גלובס, 23 בספטמבר 2009
* זיו קריסטל, ‏"ערפאת קנה כיסא שלנו", באתר גלובס, 16 בפברואר 2006

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007361378705171
* VIAF: 79151171002839091788
* WorldCat (עם VIAF): 79151171002839091788

 |
**מייקל הרפז** (באנגלית: **Michael Harpaz**; נולד ב-20 בדצמבר 1972) הוא זמר, רקדן ושחקן ישראלי.

ביוגרפיה
--------

הרפז נולד בדטרויט, מישיגן שבארצות הברית. עד גיל 17 כיכב בלמעלה מ-100 הפקות מוזיקליות[דרוש מקור].

הרפז החל את דרכו בעולם הבידור כשהגיע לביקור בישראל ב-1995. הוא ניגש למבחן קבלה ללהקת בנים בהפקתם של טבת סרטים והד ארצי. הוא נבחר ואף המציא את שם הלהקה - "היי פייב".

הוא היה אחראי לכתיבת מספר שירים של הלהקה. בשנת 1999 הודיע כי הוא עוזב את הלהקה ובשנת 2000 הודיעה הלהקה על פירוקה.

ב-2005 חזר הרפז לארץ והתחתן עם חברתו נטלי ביטון. שנה לאחר מכן כתב את הפסקול לגרסה האנגלית לסרטו של מנחם גולן "ימים של אהבה".

ב-2007 יצא סרט נוסף של מנחם גולן בשם "ריקוד מסוכן" וגם עבורו כתב הרפז את הפסקול ואף ביצע את השירים.
באותה שנה הופיע הרפז בתפקיד אורח בסדרה "הבורר".

ב-2009 התארח הרפז בסינגל של הראפר שי 360 שנקרא "מי זה?" והצטרף לסיבוב ההופעות שלו.
באותה שנה הופיע מייקל הרפז במחזמר "ספר הג'ונגל" בבימויו של אמיר פיי גוטמן.

הרפז כתב והלחין עשרות שירים וג'ינגלים בישראל ומחוצה לה, מבצע קאברים לפרסומות.
הרפז הלחין את תפילת ההבדלה לחן המושר בקהילות יהודיות בכל רחבי העולם.
הרפז מנחה ומופיע באירועים של פרויקט תגלית.

בספטמבר 2010 ההרכב "טוקבק" מארחים את הרפז ואת הראפר איתמר אליאסי בסינגל השלישי שלהם שנקרא Turn U up
מתוך אלבומם החדש שנקרא "פריצת דיסק". הרפז גם שותף לכתיבת המילים של השיר יחד עם ההרכב טוקבק ואיתמר אליאסי.
באותה שנה כתב מוזיקה לעונה השנייה של סדרת הנוער "חצויה".
באותה שנה החל להופיע בהצגה מסילה לדמשק של התיאטרון הלאומי הבימה.
בנוסף הופיע הרפז בתפקידי אורח בסדרות הילדים "מותק של יום הולדת עם שי ורועי" ו"מנדלבאום בלש פרטי".

בשנת 2011 השתתף בתוכנית המציאות של ערוץ 24 "היכל התהילה". הוא הגיע לגמר וסיים במקום השני.

באוקטובר 2011 יצא הרפז במופע חדש במשותף עם הזמר אדם והזמרת אילנה אביטל, חבריו לתוכנית "היכל התהילה". באותו חודש עלתה לשידור סדרת האנימציה המצליחה "סמסון וניאון" בדיבוב לעברית בערוץ ניקלודיאון ישראל, בה מדבב הרפז את החייזר ניאון, אחת משתי הדמויות הראשיות בסדרה. בשנת 2020 השתתף בתפקיד אורח בקומדיית הילדים "אבא מטפלת" של ערוץ TeenNick.

ב-2016 שיחק בסרט "רוח חדשה" של דורון ערן.

מופיע עם ההרכב "קליינטה" עם הזמר גבריאל בטלר באירועים וחתונות.

הרפז נשוי ואב לארבעה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מייקל הרפז** בוויקישיתוף
* מייקל הרפז, ברשת החברתית פייסבוק
* מייקל הרפז, באתר ספוטיפיי
* מייקל הרפז, באתר Discogs (באנגלית)
* אתר למנויים בלבד נבו זיו, מסמך הרפז, באתר "ידיעות אחרונות", 19 בדצמבר 2017

הערות שוליים
------------

1. ↑  אסף נבו, ‏שי 360 מארח את סאבלימינל ומייקל הרפז - "מי זה", באתר ‏מאקו‏, 15 ביוני 2009
2. ↑  ""ספר הג'ונגל- חברים לנצח" יום רביעי 17:30 בתאריך 12.09.2012 - אשדוד נט". נבדק ב-2018-01-17.
3. ↑  רעות שטיינברג (2011-11-22), *מייקל הרפז אילנה אביטל ואדם במחרוזת הפותחת את ההופעה!*, נבדק ב-2018-01-17
**מרי אלוירה ויקס** (באנגלית: **Mary Elvira Weeks**;‏ 10 באפריל 1892, בעיירה ליונס, ויסקונסין - 20 ביוני 1975, דטרויט). הייתה כימאית אמריקאית והיסטוריונית של הכימיה.

קורות חייה
----------

ויקס נולדה בעיירה ליונס שבמדינת ויסקונסין. למדה לתואר ראשון בכימיה בריפון קולג' בריפון שבויסקונסין. קיבלה תואר .B.A בשנת 1913. היא המשיכה את לימודיה באוניברסיטת ויסקונסין וקיבלה תואר .M.A בשנת 1914. בשנים 1914 עד 1921 עבדה כמורה בבית ספר תיכון וכטכנאית כימיה בתעשייה. ב-1921 קיבלה משרת הוראה בכימיה באוניברסיטת קנזס. במקביל עבדה שם על דוקטורט אותו סיימה בשנת 1927. עם סיום הדוקטורט קודמה לדרגת מרצה בכיר(assistant professor). כעבור עשור, בשנת 1937, קודמה לדרגת פרופסור חבר.

ויקס עסקה בהוראה וגם במחקר כימי אולם במשך הזמן עברה לעיסוק בחקר ההיסטוריה של הכימיה. באוניברסיטת קנזס לא העריכו תחום מחקר זה, לכן עברה ב-1944 לספריה המדעית שהוקמה ב-Wayne State University שבדטרויט, שם קיבלה משרה של חוקרת הספרות המדעית.

ב-1954 פרשה לגמלאות ובהמשך עסקה בתרגום ספרות מדעית.

ויקס לא נישאה ולא היו לה צאצאים.

נפטרה בדטרויט ב-20 ביוני 1975.

פעילותה כהיסטוריונית של הכימיה
------------------------------

### ההיסטוריה של גילוי היסודות

ויקס עסקה בהוראה וגם במחקר כימי אולם במשך הזמן עברה לעיסוק בחקר ההיסטוריה של הכימיה. את מחקריה הראשונים פרסמה בשנים 1932 ו-1933 ב-21 מאמרים על ההיסטוריה של גילוי היסודות. המאמרים התפרסמו בכתב העת לחינוך בכימיה (Journal of Chemical Education) של האגודה האמריקנית לכימיה. מאמרים אלו קובצו בספר "גילוי היסודות" שיצא ב-1935.

במשך השנים התפרסמו 7 מהדורות של ספר זה. האחרונה ב-1968.

מהדורת פקסימיליה הוצאה בשנת 2003
.

### ההיסטוריה של האגודה האמריקנית לכימיה

ב-1947 נתבקשה לכתוב ספר על האגודה האמריקנית לכימיה, לכבוד יובל ה-75 של האגודה. הספר "היסטוריה של האגודה האמריקאית לכימיה, 75 שנים רבות מאורעות",הושלם ופורסם ב-1952
.

אותות הוקרה
-----------

ב-1967 זכתה בפרס דקסטר של האגודה האמריקנית לכימיה, פרס הניתן מדי שנה עבור תרומה בולטת לחקר ההיסטוריה של הכימיה.

קישורים חיצוניים
----------------

* קורות חייה (באנגלית)
* ספרה של ויקס: גילוי היסודות (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מהדורת פקסימיליה מ-2003 של "גילוי היסודות"
2. ↑  הכריכה והמבוא של "ההיסטוריה של האגודה האמריקאית לכימיה"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007274022205171
* GND: 1145862225
* ISNI: 0000 0000 8241 5699
* LCCN: n86869263
* NDL: 00476943
* NTA: 130314838
* SNAC: w6vv5q34
* SUDOC: 088061132
* VIAF: 58121553
* WorldCat: lccn-n86869263

 |
**טמיאס** (שם מדעי: *Tamias*) הוא סוג הכולל 25 מינים של מכרסמים דמויי סנאי, החיים ביבשות צפון אמריקה ואסיה.

מקור השם "טמיאס" ביוונית ומשמעותו "מאחסן", בשל הרגלם של כל המינים מהסוג לאגור מזון. בעבר הם נקראו גם "**צ'יפמונק**" או "**צ'יפמאנק**" (Chipmunk), שמות שנגזרו מהמילה האינדיאנית שמשמעותה "סנאי אדום".

אורח חיים
---------

בסוג טמיאס קיימים 25 מינים שונים. אחד המינים חי באסיה, אחד באזור המזרחי של צפון אמריקה והיתר במערב היבשת.

טמיאס החיים באזור המזרחי של צפון אמריקה מזדווגים פעמיים בשנה, בתחילת האביב ובתחילת הקיץ, דבר המבדיל אותם מהמינים המערביים, הנוהגים להזדווג רק פעם בשנה. לאחר ההמלטה, נשארים הצאצאים במאורה כשישה שבועות לפני שהם יוצאים החוצה לראשונה, ובגיל שמונה שבועות לערך הם כבר עצמאיים.

טמיאס הם אוכלי כל ותפריטם כולל גרגרים, בלוטים, אגוזים, ביצי עופות, צפרדעים קטנות, תולעים, פטריות וחרקים. בתחילת הסתיו, נוהגים כל המינים לאגור מזון לקראת החורף, ועושים זאת בשתי דרכים עיקריות; מינים אחדים מרכזים את כל מזונם במאורה אחת (אגירה מרוכזת), אותה הם בונים כך שתכיל תעלות לאחסון המזון לצד חדרים נקיים לשינה. גודלן של מאורות אלו עשוי להגיע עד 3.5 מטרים ויש בהן מספר כניסות ויציאות. מינים אחרים, לעומת זאת, מפזרים את מזונם במספר מאורות שונות (אגירה מפוזרת). המינים המרכזים את כל המזון באותה מאורה נוהגים לרוב להישאר בה עד האביב.

טמיאס ממלאים תפקיד חשוב במערכת האקולוגית של סביבתם. במהלך איסוף המזון הם מסייעים בהפצתם של זרעים ונבגים על פני שטח נרחב. בנוסף, אחסון פטריות במאורות השוכנות בגזעי העצים מסייע להן לבצע את תהליכי המיקוריזה. כמו מכרסמים רבים, הטמיאס ניצודים על ידי מינים שונים של טורפים, הן שוכני קרקע והן עופות דורסים.

מינים
-----

 פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לשכתב אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא עובדות לא מתיישבות.
טמיאס סונורה
* *Tamias alpinus*
* *Tamias amoenus*
* *Tamias bulleri*
* *Tamias canipes*
* *Tamias cinereicollis*
* *Tamias dorsalis*
* *Tamias durangae*
* *Tamias merriami*
* טמיאס ננסי (*Tamias minimus*)
* *Tamias obscurus*
* *Tamias ochrogenys*
* *Tamias palmeri*
* *Tamias panamintinus*
* *Tamias quadrimaculatus*
* *Tamias quadrivittatus*
* *Tamias ruficaudus*
* *Tamias rufus*
* *Tamias senex*
* *Tamias siskiyou*
* *Tamias sonomae*
* *Tamias speciosus*
* טמיאס מזרחי (*Tamias striatus*)
* *Tamias townsendii*
* *Tamias umbrinus*

מחקרים חדשים ממיינים את מיני הטמיאס ל-3 תתי-סוגים: סוג ומין יחיד טמיאס מזרחי (*Tamias striatus*), סוג ומין יחיד טמיאס סיבירי (*Eutamias sibiricus*) וכל שאר המינים בסוג *Neotamias*.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טמיאס** בוויקישיתוף
* טמיאס, באתר ITIS (באנגלית)
* טמיאס, באתר NCBI (באנגלית)
* טמיאס, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* טמיאס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* טמיאס, באתר GBIF (באנגלית)
* טמיאס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
**לוקאס יואכים מאצרת** (בגרמנית: **Lucas Joachim Matzerath**; נולד ב-3 במאי 2000) הוא שחיין גרמני, זוכה מדליית ארד באליפות אירופה (רומא 2022) במשחה ל-50 מטר חזה.

ביוגרפיה
--------

### 2018 =

באליפות אירופה לנוער שנערכה ביולי בהלסינקי שבפינלנד זכה מאצרת במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:39.16 דקות, ובמדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב בתוצאה של 3:52.34 דקות.

### 2021

באליפות אירופה שנערכה במאי בבודפשט שבהונגריה סיים מאצרת במקום 11 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.65 שניות, ובמקום חמישי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 27.13 שניות. בנוסף, סיים במקום שמיני במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:35.27 שניות.

באולימפיאדתת טוקיו שנערכה ביולי סיים במקום תשיעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.31 שניות. בנוסף, סיים במקום 11 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:34.08 דקות.

באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה בדצמבר באבו דאבי שבאיחוד האמירויות הערביות סיים במקום 11 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 57.57 שניות ובמקום 14 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 26.50 דקות.

### 2022

באליפות העולם שנערכה ביוני בבודפשט שבהונגריה סיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.50 שניות, במקום שישי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 27.10 שניות, ובמקום שישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:32.63 דקות.

#### מדליית ארד באליפות אירופה במשחה ל-50 מטר חזה

באליפות אירופה שנערכה באוגוסט ברומא שבאיטליה זכה מאצרת במדליית ארד במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 27.11 שניות, אחרי ניקולו מרטיננגי (26.33 שניות) וסימונה צ'ראסואולו (26.95 שניות), שניהם מאיטליה. במשחה ל-100 מטר חזה סיים במקום שישי בתוצאה של 59.64 שניות. במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב סיים במקום שביעי בתוצאה של 3:35.65 דקות, ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב סיים במקום חמישי בתוצאה של 3:46.54 דקות.

שיאים אישיים
------------

### בריכה אולימפית

* 50 מטר חזה: 26.89 שניות (2023)
* 100 מטר חזה: 58.74 שניות (2023)
* 200 מטר חזה: 2:10.33 דקות (2023)

### בריכת 25 מטר

* 50 מטר חזה: 26.50 שניות (2021)
* 100 מטר חזה: 57.04 שניות (2022)
* 200 מטר חזה: 2:07.43 דקות (2023)

ראו גם
------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לוקאס מאצרת** בוויקישיתוף   **המזהה לא מולא ולא נמצא בוויקינתונים, נא למלא את הפרמטר.**

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל שחייה** |

קישורים חיצוניים
----------------
נדב יעקבי (משמאל) עם מריו זגאלו וסלבה ברזילאי; פריז, 1994
**נדב יעקבי** (נולד ב-11 בינואר 1961) הוא עיתונאי ישראלי, בעל טור בתחום הספורט בעיתונים "גלובס" ו"בלייזר", שדרן ספורט ופרשן כדורגל בערוץ הספורט משנת 1991.

ביוגרפיה
--------

יעקבי נולד וגדל בשכונה ה' בבאר שבע ומילדותו אהד את הקבוצה המקומית הפועל באר שבע. החל לכתוב בעיתון "מעריב" בשנת 1982, והחל משנת 1984 כתב במשך שלוש שנים בעיתון "חדשות". היה סגן עורך המקומון "ערים" בשנים 1987–1990, והחל משנת 1988 כתב עבור "הארץ". בשנת 1990 עבר לכתוב ב"ידיעות אחרונות", ועד 2002 שימש ראש דסק הספורט העולמי במדור הספורט של העיתון. לאחר מכן היה בעל טור ב"גלובס" וב"העיר", ומשנת 2001 הוא כותב ב"בלייזר".

יעקבי משמש כשדרן ופרשן בערוץ הספורט מ-1991. הוא ידוע כמומחה לכדורגל עולמי, בעיקר בליגות הלטיניות באירופה ובדרום אמריקה (דוגמת ספרד, פורטוגל, ארגנטינה, ברזיל ואורוגוואי), ולהיסטוריה של הכדורגל. כמו כן הגיש תוכנית ספורט ברדיו תל אביב. יעקבי גם מרצה בקורס "פוטבולוגיה" של האוניברסיטה הפתוחה.

ביורו 2012 השתתף כפרשן בשידורי צ'רלטון, לאחר שקיבל אישור מיוחד מערוץ הספורט להופיע אצל המתחרים. במונדיאל 2014 שידר משחקים עבור הערוץ הראשון, שוב באישור מיוחד מערוץ הספורט. ב-2015 שידר לראשונה את גמר ליגת האלופות. ב-2019 משדר את משחקי מוקדמות היורו של נבחרת ישראל בכדורגל והמשיך לשדר את משחקי הנבחרת גם במוקדמות מונדיאל 2022 (לצד הפרשן אורי אוזן), בכאן 11.

בפברואר 2013 השתתף יעקבי בתוכנית "כלוב הזהב" בערוץ 2 של רשת, יחד עם עמיתו לערוץ הספורט אלי סהר.

לקראת מונדיאל 2014 הוציא יעקבי ספר בשם "ספר המונדיאל".

בשנת 2014 מונה למנהלה המקצועי של מכללת ספורט פאנל - המכללה למקצועות הספורט.

לקראת מונדיאל 2018 הוציא יעקבי ספר שני בסדרת ספרי המונדיאל המסקר את המונדיאל ב-2018. באותה שנה נדב יעקבי שימש בתור צ'ייסר אורח בתוכנית "המרדף" בערוץ כאן 11.

בשנת 2019, נדב יעקבי התארח באולפני עמותת אלמנארה - העמותה לקידום אנשים עם מוגבלות בחברה הערבית, בפודקאסט "בין חברים" בהגשתו של עבאס עבאס.

ביולי 2021 הוציא יעקבי ספר בשם "לא היה כדבר הזה", שבו הוא מתאר ומספר על חוויות שלו במשחקים מנסיעות למדינות שונות בעולם, ועל סיקורים של משחקים בגביע העולם ובאליפות אירופה בכדורגל ובליגת האלופות בהם הוא מתאר את החוויות אשר עבר.

בשנת 2022 עזב יעקבי את ידיעות אחרונות לאחר שנים ארוכות והצטרף לישראל היום. באותה שנה שוב נבחר לשדר מטעם כאן 11 במונדיאל 2022, והפעם היה השדר המוביל בטורניר ושידר לראשונה את משחק הגמר.

חיים אישיים
-----------

יעקבי מתגורר כיום ברחובות. נשוי ואב לשניים. 

ידוע באהדתו לקבוצות אתלטיקו מדריד והפועל באר שבע.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נדב יעקבי** בוויקישיתוף
* נדב יעקבי, ברשת החברתית פייסבוק
* נדב יעקבי, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* נדב יעקבי, ברשת החברתית אינסטגרם
* הפודקאסט הנוסע המתמיד עם נדב יעקבי, בשירות הזרמת המוזיקה "ספוטיפיי"
* כתבות ופרשנויות של נדב יעקבי באתר ערוץ הספורט
* כתבות ופרשנויות של נדב יעקבי באתר ישראל היום
* כתבות ופרשנויות של נדב יעקבי באתר ynet

הערות שוליים
------------



|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007511753105171
* LCCN: n2014048378
* VIAF: 308281276
* WorldCat: lccn-n2014048378

 |
**יאדר בנימיני** (באיטלקית: **Jader Bignamini**; נולד ב-1976) הוא מנצח וקלרניתן איטלקי.

קריירה
------

בנימיני נולד בקרמה שבאיטליה, ובילדותו החל להתעניין בקלרינט. הוא למד מוזיקה באופן רשמי בקונסרבטוריון של פיאצ'נצה והצטרף לתזמורת ג'וזפה ורדי של מילאנו כקלרניתן. הוא פיתח את העניין שלו בניצוח בעודו חבר בלה ורדי, והפך לעוזר המנצח של התזמורת ב-2010.מאוחר יותר הפך למנצח חבר של תזמורת לה ורדי. הופעת הבכורה המקצועית שלו כמנצח הייתה בגיל 28. המורים שלו בניצוח כללו את ריקרדו שאיי.

בארצות הברית, בנימיני ניצח לראשונה באופרה של סנטה פה ביולי 2015. הופעת הניצוח הראשונה שלו במטרופוליטן אופרה הייתה בנובמבר 2017. ביוני 2018, בנימיני ניצח לראשונה על תזמורת דטרויט, כמנצח מחליף לליאונרד סלטקין. הוא חזר לדטרויט באוקטובר 2019 כמנצח אורח של התזמורת. בינואר 2020, תזמורת דטרויט הודיעה על מינויו של בנימיני למנהל המוזיקלי הבא שלה, החל בעונת 2020–2021, עם חוזה ראשוני של 6 עונות.

לבנימיני ולאשתו לידיה, בעצמה קלרניתנית, שני ילדים. לפני מינויו לניצוח בדטרויט התגוררה המשפחה בקרמונה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של יאדר בנימיני

* יאדר בנימיני, באתר AllMusic (באנגלית)

* יאדר בנימיני, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* יאדר בנימיני, באתר Discogs (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  Michael H. Hodges, DSO players greet new music director with riotous applause, *The Detroit News*, January 23 2020
**פרסי המוזיקה העולמית** (באנגלית: **World Music Awards**) הוא פרס מוזיקה בינלאומי, שנוסד בשנת 1989 בחסותו של אלבר השני, נסיך מונקו.

פרסים מוענקים לאמנים הנמכרים ביותר בעולם בקטגוריות השונות ולאמנים הנמכרים מכל טריטוריה מרכזית. נתוני המכירות נמסרים על ידי הפדרציה הבינלאומית לתעשייה הפונוגרפית (IFPI). הפרסים מצופים זהב, כאשר כל אחד מהם מתאר אמן המחזיק את העולם. הפרסים נערכו לאחרונה במונטה קרלו בשנת 2014.

פרס האגדה
---------

פרס האגדה מכבד את אמני ההקלטות המובילים שתרמו תרומה יוצאת דופן לתעשיית המוזיקה:
בארי ווייט, בי ג'יז, ביונסה, קרלוס סנטנה, סלין דיון, צ'אקה חאן, שר, כריס דה ברג, קליף ריצ'רד, דייוויד בואי, סגול עמוק, דסטיניז צ'יילד, דיאנה רוס, אלטון ג'ון, פלו ריידה, ג'ורג' בנסון (אנ'), גלוריה גיינור, INXS, ג'נט ג'קסון, ג'ניפר לופז, חוליו איגלסיאס, ליונל ריצ'י, לוצ'אנו פבארוטי, מריה קארי, מייקל ג'קסון פטי לבל, פלאסידו דומינגו, פרינס, ריי צ'ארלס, ריקי מרטין, רוד סטיוארט, סאקיס רובאס, סטטוס קוו, סטיבי וונדר, סקורפיונז, טינה טרנר, טוני בנט, וויטני יוסטון.

פרס היהלום
----------

פרס היהלום מכבד אמנים רבי מכר שאושרו כמוכרים יותר מ 100,000,000 אלבומים לאורך הקריירה שלהם, בסך הכל שישה עד כה:

* 2002: רוד סטיוארט
* 2003: מריה קארי
* 2004: סלין דיון
* 2005: בון ג'ובי
* 2006: מייקל ג'קסון
* 2008: הביטלס

פרס המילניום
------------

שני פרסים מיוחדים הוענקו בשנת 2000 לכבוד אמני ההקלטות הנמכרים ביותר באותה תקופה. הפרסים הוענקו למייקל ג'קסון ומריה קארי בקטגוריית פרסי האמן הגברי והנקבי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פרסי המוזיקה העולמית** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פרסי המוזיקה העולמית
* פרסי המוזיקה העולמית, ברשת החברתית פייסבוק

* פרסי המוזיקה העולמית, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* פרסי המוזיקה העולמית, ברשת החברתית אינסטגרם

* פרסי המוזיקה העולמית, סרטונים בערוץ היוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  Winners of the  WORLD MUSIC AWARDS - may 2000, web.archive.org, ‏2000-10-15