recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**לואיג'י אלמנדי** (באיטלקית: **Luigi Allemandi**;‏ 8 בנובמבר 1903 – 25 בספטמבר 1978) היה כדורגלן איטלקי, ששיחק בעמדת הבלם. זכה עם נבחרת איטליה במונדיאל 1934.

ביוגרפיה
--------

אלמנדי נולד בסן דמיאנו מקרה שבאיטליה. הוא החל את הקריירה שלו בקבוצה לגנאנו, ובהמשך שיחק ביובנטוס עימה זכה בליגה האיטלקית של עונת 1925/26. עם זאת, זכור אלמנדי בעיקר בגלל שערוריית השחיתות שהייתה במשחק בין טורינו ליובנטוס שקבע את זהות האלופה לעונת 1926/27. מנהל טורינו הציע לאלמנדי 50,000 לירות כדי שימנע מקבוצתו יובנטוס לנצח, כשחצי מהסכום יקבל בתחילת העסקה והחצי השני לאחר המשחק. טורינו ניצחה בסיום המשחק 1–2 וזכתה באליפות, אך אלמנדי סירב לקבל את הכסף שלאחר המשחק. בסופו של דבר זכייתה של טורינו בוטלה עקב הפרשה ואלמנדי עזב את יובנטוס בסוף אותה שנה לאמברוסיאנה. עם אמברוסיאנה זכה בליגה של עונת עונת 1929/30, ופרש מכדורגל בשנת 1939 לאחר שגם שיחק בקבוצות רומא, ונציה ולאציו.

אלמנדי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איטליה בשנת 1925. במוקדמות מונדיאל 1934 זכה להחליף בתפקיד המגן השמאלי את אמברטו קליגריס שפרש באותה שנה מהנבחרת. תחת המאמן ויטוריו פוצו אלמנדי זכה עימה במונדיאל 1934 שנערך על אדמת איטליה, כששיחק בכל משחקי הטורניר. היה קפטן הנבחרת בין השנים 1935–1936. הוא ערך בסך הכל 24 הופעות.

לאחר מלחמת העולם השנייה עבד אלמנדי כנציג מכירות בעיירת החוף הקטנה פייטרה ליגורה, שם נפטר ב-25 בספטמבר 1978 בגיל 74.

תארים
-----

יובנטוס
* אליפות איטליה: 1925/26

אמברוסיאנה
* אליפות איטליה: 1929/30

נבחרת איטליה
* מונדיאל: 1934

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לואיג'י אלמנדי** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

| **נבחרת איטליה – מונדיאל 1934 (מקום ראשון)** |
| --- |
| 1 קבנה • 
2 קומבי • 
3 מסטי • 
4 אלמנדי • 
5 קליגריס • 
6 מונצליו • 
7 רוזטה • 
8 ברטוליני • 
9 קסטלזי • 
10 פראריס • 
11 מונטי • 
12 פיזיאולו •
13 ורגליאן • 
14 ארקרי •
15 בוראל •
16 דמריה •
17 פרארי •
18 גואיטה •
19 גואריסי •
20 מאצה •
21 אורסי •
22 סקיאביו •
מאמן: פוצו | איטליהאיטליה |
**כּוּן** הייתה אחת מערי הדדעזר בן רחוב, מלך ארם צובה, יחד עם טבחת, שמהן לקח דוד נחושת רבה מאוד. שלמה בנו, לאחר מכן, בנה מנחושת זאת את ים הנחושת. דוד כבש את העיר לאחר שכבש את העיר חילם. העיר מוזכרת בדברי הימים. בשמואל ב פרק ח, העיר קרויה בֵּרֹתַי.

ויליאם פוקסוול אולברייט סובר כי העיר כון מוזכרת בכתבי המארות, בתור העיר כני וכן ברשימת הערים בסוריה של רעמסס השלישי, בתור Cunna או Conna.

במקורות רומיים-ביזנטיים נכתב שהעיר נמצאת בדרך בין חומץ להליופוליס, אך על פי חפירות שנעשו באזור, התגלו רק מכרות ברזל ולא מכרות נחושת, מה שהביא מספר חוקרים למסקנה שנחושת היא שם כללי לכל המתכות. לעומתם, חוקרים אחרים סבורים כי העיר הייתה עיר אוצרות, שאליה הביאו נחושת ממקומות אחרים ולאו דווקא כרו אותה בעיר.

ברותה
-----

העיר קרויה גם ברותה. בספר יחזקאל נכתב מיקומה הגאוגרפי של ברותה: ליד חמת וסִבְרַיִם, בין גבול דמשק ובין גבול חמת. מיקומה המדויק של העיר כיום אינו ידוע, אך ידוע שהיא בבקעת הלבנון. מקובל לזהות את העיר ברותה עם העיר בריתאן, הממוקמת לרגלי הר חרמון, דרומית לעיר בעלבכ. לעומת זאת, קרל אליגר הציע לזהות את העיר עם אל-ענטר או עם הכפר חוארין או עם מהין.

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  אנציקלופדיה מקראית, כרך ד, עמוד 47
2. 1 2  ספר שמואל ב', פרק י', פסוק ט"ז
3. ↑  ספר דברי הימים א', פרק י"ח, פסוק ח'
4. 1 2 3  אנציקלופדיה מקראית, כרך ב, עמוד 341
5. ↑  ספר שמואל ב', פרק ח', פסוק ח'
6. ↑  ספר יחזקאל, פרק מ"ז, פסוק ט"ו
"**מהשדה לצלחת**", "**מהחווה לשולחן**" (באנגלית: **Farm-to-table**; מוכר גם בשימוש הלועזי "**פארם טו טייבל**") היא תנועה חברתית, המקדמת הגשת מזון מקומי במסעדות ובמזנונים בבתי ספר, בעדיפות על ידי רכישה ישירה מהיצרן (שעשוי להיות יקב, מבשלת בירה, חווה, מדגה או סוג אחר של יצרן מזון). זה יכול להתבצע על ידי יחסי מכירה ישירים, הסדר חקלאי הנתמך על ידי הקהילה, שווקי איכרים, מפיץ מקומי או על ידי המסעדה או בית הספר המגדלים אוכל משלהם. "מהשדה לצלחת" משלב לעיתים קרובות סוג של עקיבות מזון (מוכר כ"דע מנין מגיע המזון שלך") כאשר מקור המזון מזוהה בפני הצרכנים. לעיתים קרובות מסעדות אינן יכולות למצוא את כל המזון הדרוש להן למנות באופן מקומי, ולכן רק חלק מהמנות או רק מרכיבים מסוימים מתויגים כמקומיים.

התנועה "מהשדה לצלחת" התעוררה פחות או יותר במקביל לשינויים בעמדות לגבי בטיחות במזון, טריות המזון, עונתיות המזון וכלכלת החווה הקטנה. כמו כן, ניתן לראות את ההשפעה של המטבח הנורדי החדש במסעדות, במאמצי "מהשדה לצלחת" ובמדיניות ציבורית סביב הסביבה, החקלאות והתזונה.

בישראל
------

מסעדת "המטבח של רמה" ביישוב הקהילתי נטף שבהרי יהודה פועלת על פי עקרונות השיטה ומשתמשת בחומרי גלם מקומיים ונחשבת למסעדה הראשונה בישראל בסגנון זה.

מסעדת "משק ברזילי" נולדה במושב ירקונה, במשק שנוסד בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20, ולימים, בשנת 2002, הוקמה המסעדה בלב השדה.

מסעדת "חוות צוק" בתל אביב נסמכת באופן כמעט בלעדי על תוצרת חוות צוק בעמק האלה.

גם מסעדת "גריל עץ" במלון מצפה הימים של השף ארז קומרובסקי מגישה אוכל גלילי בסגנון "מהשדה לצלחת".

בדצמבר 2019 הוקמה מסעדת "איגרא במשק" במשק מלמד שבכפר הנגיד, הדוגלת בהגשת מנות שמבוססת על חומרי הגלם במשק.

לקריאה נוספת
------------

* נעים להכיר, כאן הפרה שלכם, לין לוי ותיקי גולן, 21 במאי 2016, ynet

קישורים חיצוניים
----------------

* מהשדה לצלחת, ברשת החברתית פייסבוק
* פארם טו טייבל ישראל, ברשת החברתית פייסבוק

הערות שוליים
------------

1. ↑  Brain, Roslynn. "The Local Food Movement: Definitions, Benefits & Resources". *Utah State University*. Utah State University. נבדק ב-15 באפריל 2017. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  MICHAEL TETZSCHNER, NEW NORDIC CUISINE, MUSEUM OF DANISH AMERICA(הקישור אינו פעיל)
הכוונה למערות לוזית
**מערות לוזית** הן סדרה של מערות פעמון, השוכנות על גבעה שטוחה בגובה של 210 מטרים מעל פני הים, כקילומטר דרומית-מזרחית ליישוב לוזית שבשפלת יהודה. רוב המערות מחוברות ביניהן ויוצרות אולמות וחללי ענק. הן אינן מוסדרות לביקור בדומה למערות בית גוברין, אך הגישה אליהן נוחה. 

לפי ההערכות, המערות נחצבו והיו בשימוש החל בתקופה ההלניסטית ולפחות עד התקופה הערבית. בחלק מהן נחצבו קולומבריה, תאים מרובעים ומשולשים בקירות המערה, אשר נועדו, ככל הנראה, לגידול יונים. עוד השתמרו במקום כתובות וסימני צלב שנחרטו על קירות המערות בידי החוצבים, וכן כתובת של חייל רומי מימי מרד בר כוכבא. הירידה אל המערות אפשרית ברגל או באמצעות סנפלינג. עוד נמצאים בסמוך למקום רשת של מערות זחילה ושל מעברים תת-קרקעיים, ושרידי באר אנטיליה בעומק של 30 מטרים, בריכת אגירה ומספר מבנים הרוסים. 

על הגבעה בה שוכנות המערות שכן עד 1948 היישוב הערבי דיר דבאן ("מנזר הזבובים") והתגוררו בו כחמש מאות איש. הועלתה סברה שאין לה תימוכין, כי הכפר שימר בשמו את שמה של העיר המקראית "דיבון" שנזכרה בספר נחמיה.

קק"ל הכריזה על האתר כלא בטוח וסגור למבקרים.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מערות לוזית** בוויקישיתוף
* המערות באתר החברה להגנת הטבע
* כתבה וסרטון אודות המערות באתר מסע אחר (אורכב 15.01.2010 בארכיון Wayback Machine)
* ספי בן יוסף, מערות לוזית: למי לא צלצלו הפעמונים, באתר ynet, 26 בפברואר 2004
* זהירות, סכנה: בפעם השלישית גידרה רשות מקרקעי ישראל את מערות לוזית בהן פועלות חברות סנפלינג בניגוד לחוק ומסכנות את חיי הציבור
**מערות הכומר** (באוקראינית: **Озерна**; "אגם", על שם האגמים במערה) הן מערכת גדולה של מערות גיר, נמצאות כ-450 ק"מ (280 מייל) ממערב לקייב, וכ-5.5 ק"מ (3.4 מייל) מדרום לבורשצ'יב שבאוקראינה. זוהי אחת ממערכות המערות הארוכות ביותר בעולם עם יותר מ-124 ק"מ (77 מייל) של מסדרונות וחדרים.

במהלך מלחמת העולם השנייה התחבאו בהן יהודים שחיו בסודיות ובחושך מוחלט, וכך הצליחו להינצל.

המערה כמקלט בשואה
-----------------

בשנים 1942–1944, בעת הכיבוש הנאצי והכפפת המדינה לנציבות הרייך אוקראינה, חיו בתוך המערות כמה משפחות יהודיות ולא עזבו אותן במשך 344 ימים, מה שהפך אותם למקרה המתועד הארוך ביותר של חיים במערה ברציפות. חלק מהיהודים נתפסו ונרצחו על ידי הנאצים, אך 38 מהם הצליחו לשרוד את שואת יהודי אוקראינה עד שהאזור שוחרר על ידי הצבא האדום באפריל 1944.

אנשים אלה קרוב לוודאי לא היו שורדים אלמלא היו מוצאים מקלט במערות, יתר על כן, קבוצה זו כללה שתי משפחות שלמות, דבר שהופך את הישרדותם למיוחדת יותר, בתחילה הם התחבאו במערת ורטבה (Verteba), אולם לאחר שהגרמנים גילו את נוכחותם שם, הם עברו למערות הכומר (אשר כונו כך משום שנמצאו על אדמה בבעלות פרטית של כומר הקהילה), שם הצליחו לשרוד תחת הכיבוש הגרמני באזור. כמה אוקראינים מקומיים סייעו ליהודים בכך שמכרו להם אוכל, אולם אחרים ניסו למנוע מהם להסתתר במערה. בשלב מסוים אף אירעה תקיפה בנשק נגד גברים יהודים שהביאו שקי תבואה למערה בלילה.

המשפחות ארגנו את חייהן בקפידה על מנת לשרוד, כאשר רק הגברים יוצאים מדי פעם מהמערות על מנת לקנות אוכל ומצרכים נוספים, ואילו הנשים והילדים לא יצאו כלל. מנות המזון הקצובות חולקו כך שהגברים, שעבדו קשה יותר, קיבלו מנות כפולות, כפי שקרה (בקנה מידה גדול הרבה יותר) גם בקבוצת האחים ביילסקי.

יושבי המערה חיו בעלטה מוחלטת. נרות ודלק היו יקרי מציאות, והיה עליהם לכפות על עצמם משמעת קיצונית בצריכתם, כך שהם הרשו לעצמם להאיר את המערה רק על מנת להכין את הארוחות כמה פעמים ביום. פפקלה בליצר, אחת הניצולות שהייתה בת ארבע כאשר היא ומשפחתה מצאו מקלט במערות מהנאצים, העידה לאחר מכן כי שכחה לגמרי את מראה השמש או אור יום. בסופו של דבר, בתחילת אפריל 1944, מצא אחד מהמסתתרים בקבוק על האדמה מתחת לכניסה למערה. בפנים היה מסר מאיכר אוקראיני ידידותי, אשר כתב: "הגרמנים הלכו". כמה ימים לאחר מכן, כל הקבוצה, שמנתה 38 אנשים, יצאה. רוב הניצולים מן המערה היגרו לצפון אמריקה, שם עדיין חיים צאצאיהם.

גילוי הסיפור ופרסומו
--------------------

הסיפור נשאר עלום עשרות שנים לאחר המלחמה ונתגלה במקרה בשנת 1993, כאשר צעיר אמריקאי בשם כריסטוס ניקולא חקר מערות באזור, וגילה סימנים לכך שאנשים מצאו בהן מקלט. הוא תחקר תושבים מקומיים, וקיבל רסיסי מידע שהובילו אותו לחקור את המערות, בהן מצא עדויות נוספות על היהודים שחיו שם. כשחזר לביתו בקווינס, ניו יורק, בילה ניקולא עשר שנים בחיפוש אחר מידע שיאמת את הסיפור. קצה החוט היה כשהצליח לאתר ניצול שגר כמה קילומטרים ממנו בקווינס, שהוביל אותו לפגישה עם ניצולים יהודיים שנותרו בחיים, והוא הקליט את חוויותיהם.

הדבר הוביל ליצירתו של סרט בשם "No Place On Earth", המספר את סיפורם של הניצולים, ואת סיפורו של ניקולא שהקדיש לנושא שנים מחייו. בנוסף התפרסם הסיפור בכתבה במגזין נשיונל ג'יאוגרפיק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מערות הכומר** בוויקישיתוף
* הסרט 'No Place On Earth' עם כתוביות בעברית - סיפור ההישרדות של המשפחות היהודיות במערת הכומר

הערות שוליים
------------

1. ↑  The Darkest Days, ‏June/July 2004
**אגוז קולה** (שם מדעי: ***Cola***) הוא סוג בן כ-125 מיני עצים הגדלים ביערות הגשם הטרופיים של אפריקה. הסוג קולה נמנה עם תת-משפחת הסטרקוליים, שבעבר נחשבה למשפחה נפרדת, וכיום נכללת במשפחת החלמיתיים. תת-משפחה זו כוללת גם את הסוג *Theobroma*, עץ הקקאו. בדומה לקקאו, קפה ותה, פרי אגוז הקולה מכיל חומרים מעוררים, ומשמש ללעיסה ולהכנת תמצית משקה.

עצי הקולה הם עצים ירוקי עד שגובהם מגיע לכ-20 מטרים, בעלי עלים דמויי-ביצה באורך עד 30 סנטימטרים, ופרחים צהובים עם נקודות סגולות. זרעי הפרי של העצים הללו, שצבעם חום וטעמם מר, קרויים אגוזי קולה.

מרכיבים
-------

בין מרכיבי אגוז הקולה ניתן למנות: קפאין (2%-3.5%); תאוברומין (1%-2.5%); תאופילין; קטכין; פנול; בטאין; חלבון; עמילן; שומן; תיאמין; ריבופלאבין; ניאצין; חומצה אסקורבית; סוכר; גומי; תאית; מים; סידן; אשלגן; ברזל; בטא קארוטין; חומצה טאנית.

שימושים
-------

* **לעיסה**: בתרבויות מערב אפריקאיות רבות נהוג ללעוס את האגוז - באופן פרטי או במסגרת חברתית. לעיתים האגוז משמש בטקסים, מוגש לראשי שבטים או לאורחים. לעיסת אגוז קולה יכולה לעורר ולהקל תחושת רעב. בה בעת, לעיסה תכופה של האגוז עלולה להכתים את השיניים. לעיסת האגוז הופכת פחות ופחות פופולרית בקרב הצעירים האורבניים במערב אפריקה.
* **משקה**: בעבר נעשה שימוש באגוז הקולה להכנת משקאות קלים בטעם קולה.

בשנת 1911 עמד האגוז במרכזה של אחת מבהלות הבריאות המתועדות הראשונות בעולם כאשר הרשויות בארצות הברית החרימו 40 חביות ו-20 חביות קטנות של סירופ קוקה-קולה בצ'טאנוגה, טנסי, בתואנה שהקפאין במשקה "מזיק לבריאות". ב-13 במרץ 1911 פתח הממשל בהליכים משפטיים נגד חברת קוקה-קולה בניסיון לאלצה לסלק את הקפאין מנוסחת המשקה. בין היתר נטען כי השימוש בקוקה-קולה בבית ספר לבנות גרם להתנהגות לילית פרועה של התלמידות, וכי שימוש במשקה הוביל להפרת כללי התנהגות במכללות, ובכלל זה להתנהגות בלתי מוסרית. לאחר שהשופט פסק לטובת החברה, הוגשו בבית הנבחרים האמריקני שתי הצעות לתיקון חקיקה המגדיר את הקפאין כחומר יוצר-הרגל ומזיק שיש לציין את הימצאותו בכל מוצר מזון על גבי התווית.
בימינו נעשה במרבית משקאות הקולה שימוש בחומרי טעם מלאכותיים. עם זאת, ישנם מספר חריגים. מותגי הקולה הבאים עדיין מכילים אגוז קולה: Barr's Red Kola, Harboe Original Taste Cola, Foxon Park Kola, Blue Sky Organic Cola, Whole Foods Market 365 Cola, Sprecher's Puma Kola, Cricket Cola. בשנת 2007 החלה רשת המרכולים הבריטית Tesco לשווק משקה קולה פרמיום המבוסס על אגוזי קולה, תבלינים ווניל.
* **תרופה**: אגוזי קולה משמשים לטיפול בשעלת ובאסתמה משום שהקפאין שבהם מרחיב את דרכי הנשימה.

ראו גם
------

* קוקה-קולה
* קפה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אגוז קולה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* Tropicos
 |

* אגוז קולה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007283897205171
* LCCN: sh85027897

 |
**שיר נולד** (באנגלית: **A Song Is Born**) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי בצבעי טכניקולור בבימויו של הווארד הוקס, עם דני קיי ווירג'יניה מאיו בתפקידים הראשיים.

זה רימייק של הסרט "Ball of Fire" משנת 1941 בכיכובם של גרי קופר וברברה סטנוויק.

התסריט מבוסס על הסיפור "From A to Z" של בילי ויילדר ותומס מונרו.

בסרט מופיעים כמה מאגדות הג'אז של אז - בני גודמן, טומי דורסי, לואי ארמסטרונג, ליונל המפטון, בני קרטר, רביעיית גולדן גייט ועוד.

תקציר העלילה
------------

הוברט פריסבי (דני קיי) הוא פרופסור למוזיקולוגיה. ביחד עם ששה פרופסורים נוספים הם עובדים כבר תשע שנים על כתיבת אנציקלופדיה להיסטוריה של הרפואה הממומנת על ידי גב' טאטום (מרי פילד) בבנין בניו יורק.

יום אחד כשהם מנגנים מוזיקה קאמרית נכנסים שני מנקי חלונות אפרו-אמריקאים ומדגימים להם סגנונות שלא שמעו עליהם - ג'אז, סווינג, בוגי ווגי ובי בופ. פריסבי מחליט כי הוא מנותק מהמוזיקה המושמעת בחוץ ומחליט לעשות הפסקה במחקר ולצאת להאזין למוזיקה במועדוני הלילה. הוא שומע את נגינתם של לואי ארמסטרונג, ליונל המפטון והויברפון שלו, טומי דורסי, רביעיית גולדן גייט ועוד. באחד המועדונים הוא שומע את זימרתה של האני סוונסון (וירג'יניה מאיו) ומתרשם מקולה ומיופייה. הוא מציג עצמו בפניה ונותן לה כרטיס ביקור שלו.

להאני יש חבר גנגסטר בשם טוני קרואו (סטיב קוקרן). אנשי התובע המחוזי מחפשים אחריה כדי שתעיד נגדו. היא מצליחה להתחמק מהם ומגיעה בעזרת כרטיס הביקור למעונו של פריסבי ועמיתיו המוזיקאים.

למחרת היא עורכת ג'אם סשן עם כל הנגנים הנ"ל ושרה את השיר "איך שיר נולד". פריסבי מתאהב בה, קונה טבעת ומציע לה נישואים אך גם טוני רוצה להתחתן אתה בעיקר בגלל העובדה שאישה נשואה לא יכולה להעיד נגד בעלה. עם הזמן היא מתאהבת בפריסבי.

טוני כופה עליה נישואים. שני אנשיו מרכזים את כל הנגנים בחדר באיומי אקדח כדי שלא יפריעו. בחדר סמוך הוא מביא שופט שינהל את טקס הנישואים. הנגנים בחדר פותחים בנגינה הולכת ומתעצמת עד שבשלב מסוים גלי הקול מפילים תוף כבד על ראש אחד הגנגסטרים וגנגסטר שני מופל על ידי משיכת שטיח. הם מתגברים על שני הגנגסטרים ומפסיקים את טקס הנישואים. ברגע זה גם מגיעים השוטרים ועוצרים את הגנגסטרים. פריסבי והאני מתחבקים.

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| דני קיי | הוברט פריסבי | פרופסור למוזיקולוגיה |
| וירג'יניה מאיו | האני סוונסון | זמרת |
| סטיב קוקרן | טוני קרואו | גנגסטר |
| בני גודמן | פרופסור מגנברוך | נגן קלרינט |
| לואי ארמסטרונג | חצוצרן וזמר | בתפקיד עצמו |
| ליונל המפטון | נגן ויברפון | בתפקיד עצמו |
| טומי דורסי | טרומבוניסט | בתפקיד עצמו |

קישורים חיצוניים
----------------

* "שיר נולד", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "שיר נולד", באתר נטפליקס
* "שיר נולד", באתר AllMovie (באנגלית)
* "שיר נולד", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית)
* "שיר נולד", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* איך נולד שיר? מתוך שיר נולד, באתר יוטיוב
**משה עזריאל** (1881 – 14 באפריל 1916) היה מייסד דפוס עזריאל ומוציא לאור ירושלמי, עורך ומייסד העיתון "איל ליביראל", וממייסדי ומו"ל עיתון החרות.

קורות חיים
----------

נולד בירושלים בשנת 1881 (ה'תרמ"א) לרב אברהם עזריאל (נכד הרב אהרן עזריאל) ולבת שבע נכדת הרב יוסף יהושע קאריו. בצעירותו התחנך בתלמוד תורה ולאחר מכן בבית הספר של חברת כל ישראל חברים בעיר.

בסיום לימודיו למד את מקצוע הסדר, ובשנת 1900 (ה'תר"ס) נישא לסולטנה מלכה בת הרב חיים דוד סורנאגה, שהיה אב בית הדין של העדה הספרדית בירושלים. לאחר שנישא הקים בירושלים בית דפוס שעם השנים הפך לאחד מבתי הדפוס הגדולים בעיר, ובהמשך התרחב גם לסניף בתל אביב שהקימו ילדיו. בבית הדפוס, שלצידו הקים גם הוצאה לאור, הוציא לאור קונטרסים, ספרי מקרא בלאדינו, ירחונים ושבועונים, בהם כתב העת הספרותי "טריזורו די ירושלים" והלוח הספרותי "קאלינדאריו די ירושלים".

בחודש ינואר 1909 (טבת ה'תרס"ט) יזם והוציא לאור את עיתון הלאדינו "איל ליביראל", וצירף את חיים בן-עטר כשותף בעיתון, כששניהם שימשו בו בתחילה כעורכים. בחודש מאי 1909 (אייר ה'תרס"ט) החל להוציא לאור גם את עיתון "החרות" כשותף עם משה חי בן נאים, ובחודש נובמבר אותה השנה, לאחר שסגר את "איל ליביראל" התמקד רק ב"החרות".

הלך לעולמו בירושלים ב-14 באפריל 1916 (י"א בניסן ה'תרע"ו) לאחר שנדבק במגפת טיפוס הבהרות.

לאחר שנפטר, המשיך בנו יוסף עזריאל את תפעול בית הדפוס. גיסו היה הרב וידאל סורנאגה.

קישורים חיצוניים
----------------

* תמיר קרקסון, החרות (ירושלים), באתר הספרייה הלאומית
* דוד תדהר (עורך), "משה עזריאל", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 1054

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007310753805171
* LCCN: no2007046313
* WorldCat (עם LCCN): no2007-046313

 |
**השובבים** היא להקת קומדי רוק ישראלית שהוקמה בשנת 2005 בתל אביב.

היסטוריה
--------

למרות שבשנותיה הראשונות לא פנתה לרדיו והחליפה נגנים רבים (נטע ארמה, ישי זומר, איתי איזנברג, שלומי מור, שלומי קזס ואסף אורלב), להקת השובבים הצליחה לבסס את עצמה בקרב מאזינים צעירים לאורך זמן, ומופיעה בהצלחה בפני קהל רב ואדוק בהופעותיה.

השובבים מאופיינים בתלבושות ססגוניות, שירים וקטעי מעבר קומיים, בסגנונות מוזיקליים משתנים, כאשר העיקרי מביניהם הוא רוק אמריקאי, עם נגיעות של פאנק, אתני, וספרדי/קובני. לשובבים קליפים רבים ומגוונים, סרט קצר שהוא מחזמר בשם "מריחוזמר" שזכה להשתתף בפסטיבל הקולנוע ירושלים ב-2009.

בתחילת 2011 החל המפיק המוזיקלי אבי ליבוביץ' (שהפיק מוזיקלית עבור ברברה סטרייסנד, אסף אבידן, "הדג נחש", "פאנקנשטיין", מרינה מקסימיליאן בלומין, "האורקסטרה של אבי ליבוביץ'" ועוד) להפיק עבור השובבים. הצטרפותו היוותה נקודת מפנה מבחינה מוזיקלית ומבחינת תוכן עבור השובבים. יחד עם ליבוביץ', הפיקו השובבים את אלבום האולפן הראשון שלהם "ג'אנק", שהשתחרר רשמית בשנת 2013.

בפברואר 2017, התקיימה הופעת הפרידה של השובבים במועדון הבארבי בתל אביב. ב-2018 הקימו שלושה מחברי השובבים את להקת ביש בש.

אירוחים והתארחויות
------------------

השובבים זכו לחשיפה עם כתבות בידיעות אחרונות, במעריב, בחדשות ערוץ 2, חדשות ערוץ 10, בחדשות HOT3, "לונדון וקירשנבאום", "שי ודרור", "תוצרת הארץ" בערוץ 1, "צינור לילה", ובאתרים רבים נוספים.
במהלך הופעותיהם אירחו השובבים להקות ומוזיקאים רבים, ביניהם "רד בנד", "כל החתיכים אצלי", "לא דובים", "תירס סקסואל", באלדי אולייר, "של נעליך", "דון ויקטור", "הבנים של שמעון", "פישיבום", "צנזורה" ועוד.

אלבומים
-------

* **ג'אנק** (כרמל מיוזיק, 2013)
* **החיים על פי הטבעת** (הוצאה עצמית, 2008)
* **נכס צאן ברזל** (2016)

קישורים חיצוניים
----------------

* השובבים, ברשת החברתית פייסבוק
* השובבים, סרטונים בערוץ היוטיוב
* השובבים, באתר שירונט
* השובבים, באתר אייטונס (באנגלית)
* השובבים, באתר בנדקמפ
* השובבים, באתר הבמה
* השובבים, באתר עכבר העיר
* השובבים, באתר Qube
* ביקורת על האלבום ג'אנק, בבלוג של יובל אראל

הערות שוליים
------------

1. ↑  "השובבים- מריחוזמר", באתר YouTube
2. ↑  "האורקסטרה של אבי ליבוביץ'", באתר הרשמי
3. ↑  "ג'אנק", אלבום באתר בנדקאמפ
4. ↑  השובבים- הופעת פרידה!, באתר www.facebook.com
הבית
חזית הבית
**בית דיק** (Dück) הוא בניין במושבה הגרמנית בחיפה הממוקם בשדרות בן-גוריון 8 (בעבר שדרות הכרמל). שימש בעבר את משפחת דיק בתקופה העות'מאנית. כיום מוגדר כ"מבנה בשימור" ואתר מורשת בישראל. במקום פועל בית קפה.

משפחת דיק
---------

אברהם דיק (1848-1917), אב המשפחה הגיע לישראל מקווקז. החברה שבבעלותו נוסדה בחיפה בשנת 1878. החברה עסקה במכלול של תחומים ובעיקר בייבוא ציוד חקלאי והייתה לתקופתה מהגדולות בארץ.

לימים החברה עברה לבעלות המשפחה:
טימותיאוס לנגה (1869-1947) וגוטליב שומאכר (1857-1925).

טימותיאוס הוא בנה של אנה לנגה (1843-1930) אחותו של דיק.
גוטליב שומכר הוא בעלה של מריה לבית לנגה, אחותו של טימותיאוס.

תיאור המבנה
-----------

המבנה נבנה בשלהי המאה ה-19 וכולל 4 קומות - מעל הקרקע 2 קומות מרכזיות (כ-170 מ"ר), עליית גג ומתחת לקרקע קומת מרתף (כ-100 מ"ר).

חלון הבית
בכניסה מדרגות בצורת קשתות וחלונות גדולים ששימשו בעבר לתצוגת ציוד חקלאי וסחורות.

בראש המבנה גמלון המאפיין את האדריכלות הטמפלרית.

הכתובת על הקיר: EBEN EZER 1893
כמו בבתים רבים אחרים במושבה, מעל דלת הכניסה חקוקה כתובת קיר: "EBEN EZRA 1893". ככה"נ משמעות הכתובת היא "אבן העזר" - ציטוט מתוך ספר שמואל א', פרק ז', פסוק י"ב: "וייקח שמואל אבן אחת וישם בין המצפה ובין השן ויקרא את שמה **אבן העזר** ויאמר עד הנה עזרנו ה'". כיום הביטוי מסמל את עזרת ה' (בדומה לביטוי "בעזרת השם").

מול הבית שכן בעבר מלון "כרמל" של משפחת קרפט.

לקריאה נוספת
------------

* **מגרמניה לארץ הקודש - התיישבות הטמפלרים בארץ-ישראל**, ירושלים, יד יצחק בן-צבי, 1996.
* אלכס כרמל, **התיישבות הגרמנים בארץ ישראל בשלהי התקופה העות'מאנית**. הוצאת האוניברסיטה העברית, 1973

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית דיק** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  The Architecture of the Templers in their Colonies in Eretz-Israel, 1868-1948 - dan goldman
2. 1 2  שד' בן-גוריון 8, מידע על המבנה מתוך אתר הנדסה עיריית חיפה
3. ↑  על פי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל - מספר אתר 4-4000-207
4. ↑  תעודות בנושא כריתת עצי אלון התבור במלחמת העולם הראשונות- עמוד 8, הערת שוליים המבוססת על דבריו של פרופ' אלכס כרמל
5. ↑  "גגות מתעופפים ברוח" : כניסתם של רעפים ותעשיית החרסית לארץ ישראל,
מחבר: גיל גורדון, עדות לעיסוק בייבוא רעפים

| הטמפלרים בארץ ישראל |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| **מושבות:** ירושלים • חיפה • כרמלהיים • יפו • שרונה • וילהלמה (בני עטרות) • ולדהיים (אלוני אבא) • ביתלהם (בית לחם הגלילית) • נויהרדטהוף
**נושאים נוספים** |

 |
חזית בית האבות
החלונות המקושתים
**בית האבות של החברה קדישא** (בהונגרית: **Chevra Kadisa Aggok Menháza**) היה בניין שנבנה על ידי החברה קדישא של הקהילה היהודית של פשט בסוף המאה ה-19 עבור קשישים יהודים. כיום פועלות בו המחלקות לרפואה פנימית שיקומית והמחלקה לחולים כרוניים של בית החולים רחוב אוז'וקי (Uzsoki Utcai Kórház) שהוא בית החולים להתמחות של הפקולטה לרפואה כללית של אוניברסיטת זמלווייס ברובע "זוגלו" (רובע 14 של בודפשט).

היסטוריה
--------

האדריכל היהודי המפורסם מהמאה ה-19 וילמוש פרוינד תכנן את המרכז הרפואי הלאומי, (Országos Gyógyintézeti Központ) לשעבר "בית החולים ברחוב סאבולץ' של הקהילה היהודית של פשט" בשנות ה-80 של המאה ה-19. לאחר מכן הוזמן על ידי החברה קדישא של פשט לבנות בניין בית אבות ברובע 14 של היום בבודפשט. הבניין גדול הממדים שנבנה בשנת 1892 הוא בניין ענק בסגנון אקלקטי. בתכנון הבניין צפה לפני פרוינד כל הזמן הפונקציה שהמבנה היה צריך למלא. העיצוב של חזית הלבנים הגולמיות - כמו המכון הלאומי לחרשים-אילמים יהודים בכיכר בתלן, שתוכנן גם הוא על ידי פרוינד - מכיל אלמנטים נאו-רנסאנסיים ונאו-רומנסקיים. הבניין היה במקור בן קומה אחת, בשנת 1926 הוא הורחב בשנייה. כל החלונות הם בסגירה מעגלית למעלה, הבניין משדר קצב מאוזן ומחולק לשני אגפים ורדיקל מרכזי. לבניין כניסה ראשית עם עיצוב מקושת המחולק לשני צדדים על ידי רדיקל מרכזי, על המדף הישר בחלק העליון יש כיתוב בעברית ובהונגרית:

"אַל תַּשְׁלִיכֵנִי לְעֵת זִקְנָה כִּכְלוֹת כֹּחִי אַל תַּעַזְבֵנִי" (תהילים ע'א, פסוק ט').

בבניין היה גם בית כנסת, שארון הקודש שלו היה בסגנון אדיקולה (אלמנט רומי הכולל זוג עמודים קטנים וגמלון קטן מעליהם היוצרים נישה בקיר אטום. זה משמש כקישוט, כמקדש קטן בתוך מקדש גדול כאלמנט של עיצוב פנים). הארון נתמך על ידי שני עמודים, ומעל המדף העליון הוצבו שני לוחות הברית. הוצב גם חלון ורדים גבוה מעליו ומגן דוד בתוכו בעל ממדים גדולים. בימת בית הכנסת הוצבה קרוב לארון הקודש.

המוסד הולאם לאחר מלחמת העולם השנייה בשנת 1945 וכיום פועל כשתי מחלקות: האחת לרפואה פנימית שיקומית ושנייה המחלקה לחולים כרוניים של בית החולים רחוב אוז'וקי. הבניין הוא בניין שמור על פי חוק.

ראו גם
------

* רשימת בתי חולים בבודפשט(הו')

לקריאה נוספת
------------

* אילונה ברשטיאנסקי: בתי כנסת של בודפשט, Ciceró Könyvkiadó, Budapest, 1999, מסת"ב 963-539-251-6, 97–98. היא.
* בניני בתי החולים של וילמוש פרוינד ברחוב סאבולץ'
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית האבות של החברה קדישא** בוויקישיתוף
טובה פירון משמאל עם ימימה אהרוני (יפה), פורים 1926
**טובה פִירוֹן** (15 באפריל 1911 - 2 ביוני 1999) הייתה שחקנית וזמרת בתקופת היישוב.

ביוגרפיה
--------

פירון נולדה בשנת 1911 למרדכי ורבקה פירון, במשפחה בת ארבעה ילדים ברוסיה. עלתה לארץ ישראל בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 וסיימה את לימודיה בגימנסיה הרצליה. פירון שיחקה בתיאטראות "הקומקום" ו"המטאטא". היא נסעה ללונדון ללמוד משחק וב-1930 סיימה בהצטיינות את לימודיה באקדמיה המלכותית לאמנות הבמה בלונדון. כעבור זמן קצר נסעה שוב לבריטניה והתקבלה לתיאטרון בקיימברידג'. בראשית שנות ה-30 נישאה לאיש תיאטרון בריטי, ג'ורג' באייט (Bayat), והשניים היו הורים לבן, דוד. השניים נפרדו כעבור מספר שנים וב-1939 שבה לארץ עם בנה.

בזמן מלחמת העולם השנייה התחברה ללהקת שחקנים ונשלחה על ידי "שירות הבידור הצבאי הלאומי" של הצבא הבריטי להופיע בשירים רוסיים בפני חיילי בעלות הברית באיטליה. באחת מנסיעותיה בכבישי איטליה נתקלה בחיילי הבריגדה היהודית, שמעה את שירתם העברית והחלה לשיר בפניהם בעברית. בזאת הפכה מזמרת "רוסית" לזמרת עברית. הופיעה גם בפני שארית הפליטה. כשחזרה לארץ הופיעה על במת התיאטרון לי-לה-לו.

פירון נהגה לשיר שירים רוסיים רומנטיים בתרגום עברי. שירה המפורסם ביותר היה "תכול המטפחת", בתרגומו של אברהם שלונסקי, מהשיר המקורי ברוסית מאת המשורר היהודי-רוסי יאקוב (קובה) גאליצקי, בלחן של המלחין היהודי-פולני יז'י פטרסבורסקי. פירון הייתה הראשונה שביצעה את השיר, שבוצע בשנים הבאות על ידי זמרים אחרים, ביניהם אריק איינשטיין.

בתקופת מלחמת העצמאות הופיעה טובה פירון בפני חיילי צה"ל בחזיתות. לאחר המלחמה עבדה כמורה לאנגלית וגם הופיעה בתפקידי משנה במספר הפקות. ב-1967 השתתפה בסרטו של אורי זוהר, "שלושה ימים וילד". 

בשנת 1977 הופיעה טובה פירון במותחן הפוליטי "קשר הדבש", בבימויו של יעוד לבנון, על פי תסריט של אריה קרישק. פירון ביצעה בסרט את להיטה הנודע "שן בני שן במנוחה". הסרט זכה במקום ראשון בתחרות סרטי עלילה באותה שנה. ב-1979 השתתפה בשני סרטים: "פרשת וינשל", בבימויו של אברהם הפנר, ו"רגעים" בבימויה של מיכל בת-אדם. ב-1986 השתתפה בסרט "אלכס חולה אהבה".

טובה פירון העלתה את זיכרונותיה על הכתב בשני ספרים: "Good Bye פיקאדילי" ו"זמרת תל אביב הקטנה".[דרוש מקור]

נפטרה ב-1999 ונקברה בבית העלמין ירקון. הותירה אחריה את בנה, דוד (1933-2012), ושלושה נכדים.

ספריה
-----

* **Good Bye פיקאדילי**, תל אביב: עקד, תשל"ח 1977. (רשמים וזיכרונות)

קישורים חיצוניים
----------------

* טובה פירון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* טובה פירון, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* טובה פירון, באתר ספר הקולנוע הישראלי
* טובה פירון, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב
* טובה פירון, באתר זמרשת
* טובה פירון, באתר שירונט
* טובה פירון, דף שער בספרייה הלאומית
* טובה פירון, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט)
* טובה פירון שרה "תכול המטפחת" באתר YouTube
* טובה פירון, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב
* השחקנית טובה פירון בארץ, המשקיף, 4 בפברואר 1946

הערות שוליים
------------

1. ↑  תל-אביב | נשפי מניאטורות, דואר היום, 19 באוגוסט 1930.
2. ↑  אתר הנצחה לזכר דוד פירון.
3. ↑  טובה פירון באתר חברה קדישא ת"א–יפו.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007500936605171
* BnF: cb179340050 (data)
* ISNI: 0000 0000 2185 6685
* LCCN: n80129229
* VIAF: 308279149
* WorldCat: viaf-308279149

 |
**נאסי** היא שפה המורכבת מאוסף ניבים שונים, המשמשת את בני עם הנאסי החיים בדרום-מערב סין. השפה משתייכת לענף הטיבטי-בורמי במשפחת השפות הסינו-טיבטיות.

נתונים כלליים
-------------

מספר דוברי השפה עומד על מעל ל-300,000. היא מדוברת בקרב בני הנאסי ועמים נוספים במחוז יונאן באזור האוטונומי ליציאן-נאסי, וכן באזורים וײסי, צ'ז'ונדיאן, נינלאן, דאצין, יונשן, חה-צין, צזיאן-צ'ואן, ולאנפינג. כמו גם באזורים מסוימים במחוז סצ'ואן.

השפה משמשת באופן פעיל את כל רובדי האוכלוסייה ומקיפה את כל תחומי החיים של דובריה. באזורים מסוימים מתנהלים הלימודים בבתי הספר היסודיים בשפת הנאסי, יוצאים לאור עיתונים וספרות מגװנת, ומשודרים אף שידורי רדיו וטלוויזיה.

הניבים המרכיבים את השפה מתחלקים למזרחיים ומערביים. הקבוצה המזרחית הכוללת בין היתר את הניבים יונין, גואבה, ובאיצויבה, המדוברים בידי שבט המוסואו נחשבת כיום על ידי בלשנים רבים כקבוצה קרובה לשפות המוסואו. הקבוצה המערבית (שהיא למעשה, שפת הנאסי) מתחלקת לניבים צפונײם ודרומײם המובדלים ביניהם במערכת הצלילים ובאוצר המלים. בניבים הצפוניים מרובות המלים השאולות מטיבטית ואילו בדרומײם - מסינית.

טיפוס המשפט בשפה הוא מסוג SOV.

הגיית השפה וכתיבתה
------------------

דוגמת הכתב הנאסי. דונגבה (למעלה) וגבה (למטה)
מבחינה היסטורית נכתבת שפת הנאסי בשלוש מערכות כתב שונות. כתב הדונגבה הפיקטוגרפי וכתבי הגבה והמאלימסה ההברתיים.

**דונגבה** - כתב הכולל קרוב ל-2000 סימניות ש-90% מתוכן - פיקטוגרמות. מספר מצומצם בלבד של סימניות הוא בעל משמעות פונולוגית. כתב זה שימש את כהני הדת לכתיבת הטקסטים המקודשים להם. כיום מכירים כתב זה רק כמה עשרות זקנים.

**גבה** - כתב הברות שפותח מסימני הכתב הסיני, סימניות דונגבה מפושטות וסימנים נוספים. לסימני הגבה לא הייתה קיימת מערכת קריאה וכתיבה אחידה, וכל כהן דת השתמש בסימנים כראות עיניו.

**הכתב הלטיני** - הוכנס על ידי הממשלה הסינית ב-1957. מבוסס על תעתיק פין-יין אך משתמש בעיצורים בסופי ההברות לציון מערכת הטונים.
רק כ-70,000 איש מכלל דוברי הנאסי מסוגלים להשתמש במערכת כתב זו.

פונמות בנאסי|  | סדקי | וילוני | חכי | מכתשי־חכי | כפוף | מכתשי | שפתי(־שִנִּי) |
| אפי |  | ŋ |  | ɲ |  |  |  | n |  | m |  |
| סותם |  | ʔ | ᵑɡ | kʰ | ᶮɟ | cʰ |  |  | ⁿd | tʰ | ᵐb | pʰ |
| מחוכך |  |  |  | ⁿʥ | ʨʰ | ⁿɖʐ | ʈʂʰ | ⁿʣ | ʦʰ |  |
| חוכך |  | ɣ | x |  | ʑ | ɕ | ʐ | ʂ | z | s | v | f |
| מקורב(צדי) |  | w |  | jʷ |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | l |  |  |
| רוטט |  |  |  |  |  | r |  |  |
| **\*** תוספת פונמה בהתאמה לסטנדרט |

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007546050105171
* BnF: cb11979463g (data)
* GND: 4140472-5
* LCCN: sh85087466
* NKC: ph352423
* SUDOC: 027839613

 |
**נַאסֶרִיָה** (בערבית: **الناصرية**; תעתיק מדויק: **אלנאצריה**) היא עיר הבירה של מחוז ד'י קאר שבדרום-מזרח עיראק. העיר ממוקנת על גדות נהר הפרת כ-310 ק"מ מדרום-מזרח לבירה בגדאד בסמוך לחורבות העיר העתיקה אור. לפי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2018 אוכלוסיית העיר מונה 558,446 בני אדם, רובם מוסלמים שיעים. בעבר התקיים בעיר מגוון דתי רחב שהורכב ממוסלמים, מנדעים ויהודים.

במוזיאוני העיר ישנם פרטים ארכאולוגיים רבים מתקופות שומר, אשור, בבל ובית עבאס.

היסטוריה
--------

העיר נוסדה בשנת 1872 בזמן השלטון העות'מאני, ובאותה השנה נהפכה למרכז תחבורה ומסחר חשוב ולמרכזו המנהלי של המחוז. בתחילת המאה העשרים התגוררו בעיר כ-10,000 נפש. רוב תושביה היו ערבים מוסלמים שיעים, אם כי התגוררו בעיר גם כ-1,000 ערבים מוסלמים סונים, 300 מנדעים, 300 פרסים, 200 אתיופים, 150 יהודים, 50 טורקמנים, 50 כורדים ו-20 נוצרים מקומיים.[דרוש מקור] הכלכלה המקומית שגשגה אודות לסחר עם בגדאד ובצרה. אמנם העיירה הכילה כ-600 בתי אבן בנויים היטב, אך רוב הבניינים והבתים נבנו מבוץ. העיר לא הייתה מוגנת על ידי חומה כמו ערים מרכזיות אחרות. ב-24 ביולי 1915 האימפריה הבריטית כבשה את נאסריה מידי העות'מאנים. בקרב על העיר נהרגו כ-400 הודים ובריטים, וכ-2,000 טורקים.[דרוש מקור]

בשנות ה-30 החלה להתבסס באזור המפלגה הקומוניסטית העיראקית. בשנת 1991, במהלך מלחמת המפרץ נאסריה נכבשה על ידי הדיוויזיה המוטסת ה-101 והדיוויזיה המוטסת ה-82. בעקבות הנסיגה האמריקאית במרץ 1991, השתתפה האוכלוסייה השיעית בנאסריה במרד כנגד שלטונו של נשיא עיראק סדאם חוסיין. ההתקוממות דוכאה על ידי הצבא העיראקי, מה שגרם לאובדן כבד של חיים ונזק פיזי רב. רבים מתושבי נאסריה נטבחו בידי כוחות עיראק. בשנת 2003 התרחש בעיר אחד הקרבות הגדולים[דרושה הבהרה] הראשונים במסגרת מלחמת עיראק בין צבא עיראק לחיל הנחתים של ארצות הברית, שבמהלכו נהרגו כ-32 אמריקאים ומאות עיראקים.[דרוש מקור]

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נאסריה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Iraq: Governorates, Major Cities & Urban Centers - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information, www.citypopulation.de

| הערים הגדולות של עיראקאומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2018 |
| --- |
| 
1. ↑  IRAQ: Cities & Urban Centers
 |
|  | דירוג | שם | מחוז | אוכלוסייה | דירוג | שם | מחוז | אוכלוסייה |  |
| בגדאדבגדאדמוסולמוסול |
| 1 | בגדאד | בגדאד | 6,719,476 | 11 | אל-חלה | באבל | 455,741 | בצרה (עיראק)בצרהכירכוככירכוכ |
| 2 | מוסול | נינוה | 1,361,819 | 12 | א-דיוואניה | אל-קאדסיה | 403,796 |
| 3 | בצרה | בצרה | 1,340,827 | 13 | אל-כות | ואסט | 389,376 |
| 4 | כירכוכ | כירכוכ | 972,272 | 14 | דהוכ | דהוכ | 340,871 |
| 5 | ארביל | ארביל | 879,071 | 15 | זובייר | בצרה | 300,751 |
| 6 | נג'ף | א-נג'ף | 747,261 | 16 | בעקובה | דיאלא | 279,133 |
| 7 | כרבלא | כרבלא | 711,530 | 17 | פלוג'ה | אל-אנבאר | 250,884 |
| 8 | סולימאניה | סולימאניה | 676,492 | 18 | רמאדי | אל-אנבאר | 223,525 |
| 9 | נאסריה | ד'י קאר | 558,446 | 19 | סמאווה | אל-מות'נא | 221,743 |
| 10 | עמארה | מיסאן | 527,472 | 20 | זאכו | דהוכ | 211,964 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007562776205171
* GND: 7544214-0
* LCCN: n89146532
* VIAF: 239229090
* WorldCat (עם VIAF): 239229090

 |
**חיל המצב במונגוליה** (ביפנית: **駐蒙軍**) היה קורפוס חיל רגלים מיוחד של הצבא היפני הקיסרי אשר פעל במלחמת העולם השנייה.

היסטוריה
--------

ב-1937 כבשה האימפריה היפנית את מונגוליה הפנימית מידי הרפובליקה הסינית, והקימה בה ממשלת בובות בשם מנגג'יאנג. ב-27 בדצמבר 1937 הקימו היפנים את חיל המצב במונגוליה במטרה להגן על הארץ מפני הסינים ומפני ברית המועצות. החל מ-4 ביולי 1938 הוכפף חיל המצב במונגוליה תחת פיקוד הארמייה האזורית צפון סין. בתחילת 1939 תוגבר חיל המצב בידי קבוצת הפרשים שכללה את בריגדות הפרשים ה-1 וה-4. במהלך מלחמת העולם השנייה מונגוליה הפנימית הייתה אזור שקט, ועיקר תפקידם של החיילים היפנים בארץ היה לאמן את צבא מונגוליה הפנימית. לפיכך, חיל המצב במונגוליה הוזנח וצויד בנשק דל ומיושן. כאשר פתח הצבא האדום במבצע סערת אוגוסט, היפנים לא היו ערוכים לקראתו ונשברו במהירות. חיל המצב היפני במונגוליה הפנימית פורק באופן רשמי ב-27 ביולי 1946.

קישורים חיצוניים
----------------

* 帝國陸軍～その制度と人事～
* 日本陸海軍事典

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 259922548
* WorldCat: viaf-259922548

 |
דגל החיל.
**חיל הלוחמה האלקטרונית של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית** (ברוסית: **Войска радиоэлектронной борьбы Вооружённых Сил Российской Федерации**) — הם יחידה בכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית, האחראים על תחום השימוש בספקטרום האלקטרומגנטי במסגרת הלוחמה האלקטרונית בצבא הרוסי.

מאפיינים כלליים
---------------

יחידות חיל הלוחמה האלקטרונית מבצעים פעולות לצורך הגנה על מערכות בקרה ושימוש בכלי נשק המשבש את פעולות האויב, כגון שיבוש מערכות השליטה והבקרה של האויב וצמצום יעילות הנשק שברשותו.

היסטוריה
--------

השימוש הראשון אי פעם בעולם בלוחמה אלקטרונית בעת מלחמה התבצע בהצלחה במהלך מלחמת רוסיה–יפן כאשר ממלא מקום  מפקד צי האוקיינוס השקט של רוסיה, סגן אדמירל פאבל אוחטומסקי הורה לחייליו ב-15 באפריל 1904 לנסות ליירט תשדורות יפניות. חייליו הצליחו לשבש את תשדורות הרדיו היפניים בהצלחה. במהלך התקפה של הארטילריה היפנית על פורט ארתור, מערכות הרדיו של ספינת הקרב הרוסית "ניצחון" והעמדה היבשתית המכונה "הר הזהב" יצרו הפרעות יזומות במערכות הקשר היפניות ושיבשו את העברת הקואורדינטות מספינות הקרב היפניות לכוחות הארטילריה שביבשה.

בשנים 1911-1912 אורגן לראשונה באימפריה הרוסית גוף ללוחמה אלקטרונית: המטה של הצי הבלטי ביצע משימות ציטוט ופיקוח על אוניות גרמניות בסיוע ספינות שעגנו בלייפאיה.

בתקופת מלחמת העולם הראשונה ובתקופת מלחמת העולם השנייה מבצעי לוחמה אלקטרונית ושיבוש תשדורות רדיו היו מתפקידי הצי.

בשנת 1950 הוקם לראשונה בברית המועצות חיל ייעודי ללוחמה אלקטרונית. 

בשנת 1991 המטה הכללי הרוסי יזם את הקמתו של חיל הלוחמה האלקטרונית של רוסיה. מאמצע שנות ה-90, הוטלה על החיל המשימה לא רק להבטיח את תפקוד הציוד האלקטרוני אלא גם פיתוח ציוד חדש וליצור אינטראקציה עם רשויות תדרי הרדיו, תוך שימוש בספקטרום תדרי הרדיו ולקבוע נוהל חדש לשימוש בספקטרום התדרים של מכשירי רדיו אלקטרוניים למטרות שונות.

פיקוד
-----

מפקדי חיל הלוחמה האלקטרונית:

* מייג'ור גנרל אולג איוואנוב (2008 — יולי 2011)
* קולונל מיכאיל דוסקאלוב (2013)
* מייג'ור גנרל יורי לסטוצ'קין (משנת 2014)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חיל הלוחמה האלקטרונית של רוסיה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "111 лет помех".
2. ↑  Кадровые изменения в Вооружённых Силах
3. ↑  Управление начальника войск радиоэлектронной борьбы Вооруженных Сил Российской Федерации : Министерство обороны Российской Федерации
**בעיית השלשות הפיתגוריות הבוליאנית** היא בעיה מתמטית במסגרת תורת רמזי, העוסקת בצביעה של המספרים הטבעיים תחת אילוצים. לבעיה נמצאה במאי 2016 הוכחה בעזרת מחשב, שהתפרסמה בעיתונות הפופולרית כהוכחה "הארוכה ביותר בעולם". 

הבעיה שואלת האם יש צביעה בוליאנית (בשני צבעים, למשל אדום וכחול) של המספרים הטבעיים, כך שלא תימצא אף שלשה פיתגורית שכל שלושת המספרים המרכיבים אותה יהיו באותו צבע. שלשה פיתגורית היא שלשה של מספרים טבעיים a,b,c המקיימת את השוויון {\displaystyle a^{2}+b^{2}=c^{2}}, כמו למשל 3,4,5 או 5,12,13. השאלה היא, אם כך, האם אפשר לצבוע את כל המספרים הטבעיים כך שאחד מבין המספרים 3,4,5 אדום ואחד כחול; אחד מבין המספרים 5,12,13 אדום ואחד כחול; וכן הלאה. מכיוון שיש אינסוף שלשות פיתגוריות, המשימה היא לבחור צבעים לאינסוף מספרים, באופן שיעמוד באינסוף אילוצים.

התברר שהצביעה הנדרשת אינה אפשרית. הפותרים - מרין היולה (Marijn J. H. Heule), אוליבר קולמן (Oliver Kullmann) וויקטור מארק (Victor W. Marek) - הראו כי אפשר לצבוע את המספרים מ-1 עד 7,824, כך שאף אחת מ-19,233 השלשות הפיתגוריות הנמצאות בטווח הזה אינה נצבעת באותו צבע; עם זאת, אי אפשר לצבוע את המספרים מ-1 עד 7,825 בלי ליצור שלשה פיתגורית באותו צבע. כדי להוכיח זאת השאלה נוסחה כבעיית SAT-3 ב-7,825 משתנים, עם אילוץ עבור כל שלשה פיתגורית. מספר הצביעות (או ההשמות) במקרה זה הוא {\displaystyle \ 2^{7,825}}, גודל שאינו מאפשר חיפוש בכוח גס. לאחר צמצום מספר המשתנים ל-3745, הופעלה שיטה לפתרון בעיות ספיקות שידועה כ"שלש ומשול" (Cube and Conquer) שהודגמה כבר כיעילה בעבר ומאפשרת מקביליות. הפותרים הריצו את המערכת על מחשב-על של אוניברסיטת טקסס באוסטין, שעבד על כך במשך יומיים. לבעיות ספיקות שהתשובה עליהן היא שלילית אין בדרך כלל הוכחה קצרה לחוסר הספיקות (הבעיה היא שלמה ל-co-NP). במקרה זה ההוכחה שנוצרה גודלה היה 200 טרה-בית של נתונים, שאותם הצליחו החוקרים לדחוס ל-68 גיגה-בית. 

הפותרים פרסמו מאמר המתאר את ההוכחה ב-arXiv ב-3 במאי 2016, והציגו אותה בכנס SAT 2016 שהתקיים ביולי 2016 בבורדו שבצרפת; המאמר קיבל את פרס המאמר המצטיין בכנס. המתמטיקאי רונלד גרהאם, שהבטיח בשנות ה-80 של המאה ה-20 פרס של 100 דולר למי שיפתור את הבעיה, העניק אותו לאחד משלושת השותפים.

מחברי המאמר שיערו באופן יותר כללי, שלא ניתן לצבוע את המספרים הטבעיים במספר סופי של צבעים באופן שאף שלשה פיתגורית לא תהיה צבועה באותו צבע.

קישורים חיצוניים
----------------

* אלכסנדרה לוקש, אחרי 35 שנה: פתרון לבעיית השלשות הפיתגוריות, פרופסור עוזי וישנה באולפן ynet, באתר ynet, 11 ביולי 2016
* Evelyn Lamb, Two-hundred-terabyte maths proof is largest ever, Nature, 26 May 2016
* Marijn J. H. Heule, Oliver Kullmann, Victor W. Marek, Solving and Verifying the boolean Pythagorean Triples problem via Cube-and-Conquer, arXiv, 3 May 2016

הערות שוליים
------------

1. ↑  Everything's Bigger in Texas
2. ↑  SAT 2016 - אתר הכנס
משאית ספארי ב-1985 באזור צור בלבנון
ספארון (2011)
**משאית ספארי** הוא כינוי לכלי רכב צה"לי שנעשה בו שימוש באזורי לחימה בשנות ה-80 של המאה ה-20. כלי הרכב בתצורת משאית, יועד לשינוע גייסות משטח ישראל אל שטחי הלחימה ובחזרה. פיתוחו החל במלחמת לבנון הראשונה ולאחר שמשאיות ספארי הותקפו ונפגעו, הוכנסו לשימוש משאיות ספארי ממוגנות ופותח אף דגם מוקטן וסגור שזכה לשם "ספארון".

לאחר שאוטובוסים ששימשו להיסעים הותקפו מספר פעמים בכבישי דרום לבנון במלחמת לבנון הראשונה, פיתח צה"ל משאיות פתוחות למחצה בהן ישבו הלוחמים במרכז ארגז המשאית בשתי שורות, בתצורת "גב אל גב", כשפניהם ונשקיהם מופנים אל צידי הכביש. משאיות אלו כונו "ספארי" בשל הדמיון היחסי לכלי רכב ששימשו לספארי בשמורות הטבע באפריקה. לעיתים גם הורכבו כנות מאג בדפנות המשאית, לשימוש בהעברת חיילים בין מוצבים בתוך לבנון.

ב-10 במרץ 1985 אירע "אסון הספארי", פיגוע התאבדות שבו התפוצצה מכונית תופת בסמוך לשיירת כלי רכב של צה"ל ליד העיירה הלבנונית מארג' עיון. באירוע נהרגו 12 חיילי צה"ל ו-14 נוספים נפצעו.

בעקבות "אסון הספארי" וריבוי מטעני הצד שהופעלו בעיקר על כלי רכב רך שהסיעו חיילים בלבנון, פיתח חיל החימוש מיגונים למשאיות אלו. דפנות משאיות המרצדס מוגנו בלוחות פלדה שהשאירו רק פתח צר יחסית לאורך הדופן. כמו כן הותקן מיגון לתא הנהג, עיבוי רצפת המשאית בארגז הנוסעים ובתא הנהג, התקנת קשת התהפכות והתקנת וילונות בליסטיים. משקל תוספת המיגון במשאית היה 3.5 טון. בתחילה המיגונים נתנו מענה לירי מנשק קל ולרסיסים בלבד. בהמשך נתן המיגון מענה גם לרקטות RPG ואף לטילי נ"ט מסוג סאגר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ספארי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  קוראים כותבים-יהונתן לב, להקים ועדת חקירה ומיד, מעריב, 11 באוקטובר 1982
2. ↑  טלי זלינגר, 21 חיילים נפצעו מהמארב באזור ביירות, דבר, 9 בינואר 1983
3. ↑  אהרון דולב, ה"הרקולס" - ידידם הטוב של חיילי צה"ל בלבנון, מעריב, 13 במאי 1983
4. 1 2  חיים באר, הגלילה, דבר, 14 באוקטובר 1983, המשך
5. ↑  עמירה שחר, חיל החימוש כמכפיל הכוח, תולדות חיל החימוש בשנים 1985-1967, עמ' 278
**דוד בן-שימול** (נולד ב-9 במרץ 1961) הוא עיתונאי ספורט בעיתון "ידיעות אחרונות".

ביוגרפיה
--------

דוד בן-שימול החל דרכו המקצועית באמצע שנות השמונים כעיתונאי במקומון "כל העמק והגליל" מרשת "ידיעות תקשורת של ידיעות אחרונות", הוא סיקר את תחומי הספורט, החינוך והנדל"ן ושימש גם כעורך מדורים בעיתון. מסוף שנות השמונים ובראשית שנות ה-90 שימש כעיתונאי של "ידיעות אחרונות" בצפון וסיים בהצלחה קורס תקשורת במכללת רמת גן. בן-שימול כתב פרק על היסטוריית הספורט בגליל והעמקים בספר "אישים ומעשים".

בשנת 1997 עבר לסקר קבוצות כדורגל מליגת העל בית"ר ירושלים, מכבי נתניה, מכבי תל אביב ומכבי חיפה בני יהודה ואת הנבחרת הצעירה של ישראל בכדורגל. החל משנת 2010 מסקר בן-שימול גם את נבחרת ישראל הבוגרת בכדורגל. במהלך הקריירה העיתונאית היה בן-שימול שליח העיתון לאירועי ספורט רבים בחו"ל, פרט למשחקי הנבחרות של ישראל סיקר גם משחקים בינלאומיים של קבוצות מליגת העל, מחנות אימונים, את אולימפיאדת החורף בלילהאמר ב-1994, את אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 שנערכה בהולנד בשנת 2007, הוא גם טס לחו"ל להיפגש לצורך הכנת כתבות עם כוכבי העל הברזילאיים רוביניו, רונאלדיניו, ניימאר ועוד.
בן שימול שידר גם בקביעות מ-2012 פינות ספורט ברדיו.
בן שימול פרסם ראיונות רבים ותחקירים רבים, הוא אחראי גם לחשיפת סיפורים רבים: ניסיון לחתן את כדורסלן גליל עליון אנדרי זלינבבא עם גיסת אחד המנהלים במועדון כדי שיקבל אזרחות, עריקת הכדורגלן שהפך לדוגמן, אנחל בונני ממחנה האימונים של הפועל נצרת עילית ביוגוסלביה, צילומי החוזים הכספיים הגבוהים של רונן חרזי בסלמנקה ואלון מזרחי בניס, החלטת הבוררות של פיפ"א בפרשת אישטוואן פישונט, המיליונים שקיבל משה דדש בעקבות מכירת מתחם בית וגן, החלטת הבוררות של אהוד אולמרט לאישור העסקה של דדש, הסכם השכר של אברהם גרנט במכבי תל אביב, רכישת פורטסמות' האנגלית על ידי משפחת גאידמק, חוזי העתק של אלי גוטמן וג'ובאני רוסו בבית"ר ירושלים בעידן המיליונים של גד זאבי, הסולחה בין כוכבי מכבי חיפה ניר דוידוביץ' ויניב קטן בעקבות הסכסוך הגדול, חוזי מאמני נבחרת ישראל, הקלטת של המאמן גיא לוזון עם התבטאויות גזעניות, לכידת כדורגלן בכיר מבית"ר ירושלים על ידי משטרת ישראל בדירת הימורים, ניסיון העברת בקבוקי אלכוהול במכס על ידי כדורגלנים ממכבי תל אביב שנתפסו, חובות הענק של ההתאחדות לכדורגל בישראל וההלוואות לטווח ארוך שנטלה, שקיעת אצטדיון רמת גן עקב בעיות בקרקע ועוד.
בן שימול מוערך מאוד על עורכיו ומנהליו ונבחר כמה פעמים לעיתונאי מצטיין.
עקב הניסיון הרב שצבר, כישרונו ויכולת הביטוי הנהדרת שלו מקבל בן שימול פניות להרצות על תקשורת בפני סטודנטים במכללות ובפני תלמידים, ספורטאים ובני נוער.
הוא נחשב לעיתונאי חרוץ, מוכשר ויסודי עם מקורות טובים מאוד, אהוד על חבריו ובעל יחסי אנוש מעולים.
בדצמבר 2019 פרש מעבודתו בידיעות אחרונות.
כיום הוא מועסק כאחראי מגרשי הכדורגל במודיעין, עיר מגוריו.

קישורים חיצוניים
----------------

* איציק גרפל, העיתונאי בן-שימול בין המועמדים הסופיים לפרס עיתונאי השנה בספורט(הקישור אינו פעיל), 16 בדצמבר 2007, אתר מודיעין-מכבים-רעות
**נייל פרנסיס קוסטה** (באנגלית: **Neil Francis Costa**) הוא עורך דין ופוליטיקאי גיברלטרי מהמפלגה הליברלית של גיברלטר. בדצמבר 2011 נעשה קוסטה לחבר הפרלמנט של גיברלטר, ומאז הוא מכהן כשר התיירות, שר התחבורה, השר לקשרים מסחריים ושר הנמל.

ביוגרפיה
--------

נייל קוסטה נולד בגיברלטר ובא ממשפחה ממעמד הפועלים; הוריו התגוררו בדיור ציבורי וחלקו דירה אחת עם סבו וסבתו. אביו היה סתת ואימו קופאית בסופרמרקט. קוסטה למד בחטיבת הביניים סנט אנה (St. Anne's Middle School), ולאחר מכן בתיכון המקיף בייסייד, שם הוא בלט בציוניו המעולים. לאחר סיום לימודיו, המשיך קוסטה בלימודי משפטים וספרדית באוניברסיטת וויילס שבקארדיף וסיים בהצטיינות. הוא השלים את לימודי המשפטים בבית הספר למשפטים של אכסניות המשפט, הצטרף להתאחדות עורכי הדין של לונדון בנובמבר 2002 ולהתאחדות עורכי הדין של גיברלטר בינואר 2003.

קוסטה היה מעורב בפוליטיקה של גיברלטר עוד מימי היותו סטודנט, והצטרף למפלגה הליברלית של גיברלטר ב-1999. ב-2007 הוא נבחר לפרלמנט של גיברלטר, ישב באופוזיציה ונעשה לשר הצללים לענייני בריאות ושירותים סוציאליים. בשנת 2011, יחד עם ד"ר ג'וזף גרסיה וסטיבן לינארס, רץ כמועמד מטעם המפלגה הליברלית (שהתמודדה ברשימה משותפת עם מפלגת העבודה הסוציאליסטית) בבחירות ב-2011.

קוסטה נבחר מחדש לפרלמנט ב-2011, הפעם כשר בממשלה, ומונה על ידי ראש השרים פביאן פיקארדו לשר התיירות, התחבורה, הקשרים המסחריים והנמל.

לאחר שתים עשרה שנים בפוליטיקה, חזר קוסטה לפרקטיקה משפטית פרטית. עבודתו מתמקדת בדיני זכויות אדם, משפט ציבורי, כלומר תיקים חוקתיים ומינהליים, ודיני תעסוקה, בפרט בעניינים הנוגעים לאפליה, חשיפות מוגנות ושוויון הזדמנויות. הוא מתמחה גם בדיני משפחה, ידועים בציבור, משפט כללי מסחרי, והתדיינות אזרחית ופלילית. קוסטה מופיע בפני בית המשפט העליון של גיברלטר, בית המשפט לערעורים, בית הדין לעבודה, וגופים סטטוטוריים אחרים. באוקטובר 2019 סיים בהצטיינות את לימודיו לתואר שני במשפטים באוניברסיטת אדינבורו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נייל קוסטה** בוויקישיתוף
* נייל קוסטה - האתר הרשמי של ממשלת גיברלטר (באנגלית).

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Neil Costa: A Liberal with a Bright Future in Law - Or Politics", אתר VOX, מ-16 במרץ 2007 (באנגלית).
2. ↑  "GARCIA, COSTA AND LINARES MAKE UP LIBERAL PART OF ALLIANCE", גיברלטר כרוניקל, מ-11 בנובמבר 2011 (באנגלית).
3. ↑  "New Government Announces Ministers’ Portfolios Today", אתר "yourgibraltartv.com", מ-12 בדצמבר 2011 (באנגלית).
4. ↑  [ The Hon Neil F Costa
Partner], ISOLAS 1892
**סקיאולוואנדאפליוט** (באיסלנדית: Skjálfandafljót) הוא נהר, שזורם מדרום-מזרח איסלנד אל החוף הצפוני של האי. אורכו 178 קילומטרים והוא מנקז שטח של 3,860 קמ"ר. ספיקתו הממוצעת של הנהר בחורף היא 35–70 מ"ק לשנייה, ובקיץ 200-70 מ"ק לשנייה. ספיקת המים הגבוהה ביותר, שנמדדה אי-פעם בנהר, היא 1,000 מ"ק לשנייה.

מוצא הנהר הוא בגבולו הצפון-מערבי של הקרחון הגדול ביותר באיסלנד — ואטנאיוקול (Vatnajökull), שנמצא בדרום-מזרח הארץ. ממנו, הנהר זורם צפונה אל ספרנגיסאנדור (Sprengisandur) — החלק הגבוה ביותר של רמת איסלנד, שממוקם בין הקרחונים ואטנאיוקול והופסיוקול (Hofsjökull).

בספרנגיסאנדור, הנהר זורם במקביל לכביש 26, שחוצה את האזור. בתוואי זה, הוא יוצר מספר מפלים, ביניהם אלדייארפוס (Aldeyjarfoss) וגודאפוס (Goðafoss), שנמצא ליד הקצה הצפוני של הכביש ההררי.

אחרי היציאה מרמת איסלנד, הנהר זורם בשפלה בצפון איסלנד ונשפך אל אוקיינוס הקרח הצפוני במפרץ סקיאולוואנדי (Skjálfandi). השפך של סקיאולוואנדאפליוט אל המפרץ ממוקם בין חצי האי פלאטייארסקאגי (Flateyjarskagi) שממערב למפרץ, לשפך הנהר לכסאו אי אדאלדאל (Laxá í Aðaldal) אל אותו מפרץ (מזרחה יותר).

בשנת 1989, חותרי קיאק עברו לראשונה את תוואי הנהר סקיאולוואנדאפליוט. קבוצת חותרים בריטית מאוניברסיטת שפילד היא שעשתה זאת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סקיאולוואנדאפליוט** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 1916152140023711100001
* WorldCat (עם VIAF): 1916152140023711100001

 |
"שיר להשכיר" בלוח מודעות בקרית-חיים**שיר להשכיר** הוא מיזם ישראלי שנועד להפיץ שירה באמצעות מודעות עם תלישונים, בפורמט של מודעות "דירה להשכיר" הנפוצות בלוחות מודעות. בעוד שבמודעות "דירה להשכיר" רגילות, על גבי התלישונים רשום מספר טלפון ליצירת קשר, תלישוני "שיר להשכיר" כוללים חלק מטקסט השיר עצמו. באופן זה, העוברים ושבים הנתקלים בשיר יכולים לתלוש לעצמם חלק מהשיר שחביב עליהם.

היסטוריה
--------

אבי המיזם הוא תומר גרינברג, באותם ימים סטודנט בטכניון וכיום מתכנת ומלחין מירושלים. השירים הראשונים נתלו באוקטובר 2005 במקומות שונים במדינת ישראל, החל בקריית חיים בצפון וכלה בשדה בוקר בדרום. בין השירים הראשונים שנתלו ניתן למצוא משירי יהודה עמיחי, נתן זך, וכלת פרס נובל לספרות, ויסלבה שימבורסקה. מאז נתלו שירים נוספים על ידי אנשים שונים, והמיזם התרחב גם לסוגים שונים של אמנות, כגון ציור להשכיר ואף קומיקס להשכיר, אשר נתלה בבסיס הקריה בתל אביב. בשנת 2006 המיזם התרחב לראשונה אל מחוץ לישראל, ונתלו שירים להשכיר גם בשווייץ ובהולנד.

המיזם זכה לחשיפה נרחבת באתר צורה, ובכתב-העת ההולנדי לשירה Awater, גיליון קיץ 2006.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר הבית של המיזם
* שיר להשכיר באתר צורה
* כתבה על שירים להשכיר בכתב העת ההולנדי Awater, גיליון קיץ 2006 (בהולנדית)
**נֵיטְרוֹן אִיטִּי** או **נֵיטְרוֹן תֶּרְמִי** הוא נייטרון הנע במהירות הדומה למהירות התנועה התרמית של האטומים בחומר הסובב אותו. כאשר נייטרון נפלט מגרעין של אטום מתבקע הוא נע במהירות גבוהה המגיעה לכמה אחוזים ממהירות האור. מהירות זו מקבילה לטמפרטורה של מיליוני מעלות. בכל פעם שנייטרון מתנגש באטום הוא מאט ולאחר סדרה ארוכה של התנגשויות כאלה הוא מגיע לשיווי משקל תרמודינמי עם החומר הסובב אותו והופך לנייטרון תרמי. בכל התנגשות כזו יש סיכוי לנייטרון להיבלע באטום. אם ההסתברות הזו גבוהה מדי אז הסבירות גבוהה שהוא ייבלע לפני שיספיק להפוך לנייטרון תרמי.

לנייטרון איטי יש סיכוי גדול יותר לגרום לביקוע של אטום בקיע כמו אורניום. מרבית הכורים הגרעיניים מכילים לצורך זה חומרים שמטרתם להאט את הנייטרונים. התכונות הרצויות של חומר להאטת נייטרונים הן משקל אטומי נמוך הגורם לכך שכל התנגשות תאט את הנייטרון ככל האפשר וכן הסתברות נמוכה לבליעת הנייטרון על ידי האטום. החומרים הנפוצים המשמשים לכך הם מימן (בדרך כלל בצורה של מים), מימן כבד (בצורה של מים כבדים), פחמן (בצורת גרפיט) או בריליום. חומר שהיה לו שימוש היסטורי כמאט נייטרונים הוא הפרפין, שנעשה בו שימוש זה בניסוייו המפורסמים לגילוי הנייטרון של הפיזיקאי ג'יימס צ'דוויק.

ראו גם
------

* נייטרון מהיר

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007534022405171
* GND: 4185134-1
* LCCN: sh85134755
* NDL: 00568144

 |