recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
האנדרטה באדמסוויל
**רוֹד איילנד אדום** (באנגלית: **Rhode Island Red**) הוא גזע תרנגול מבוית שמקורו באדמסוויל, עיירה קטנה הקרובה לעיר ליטל קמפטון, אשר במדינת רוד איילנד, בארצות הברית.
הגזע פותח הן למטרת הפקת ביצים והן למטרת הפקת בשר וכן למטרת תצוגה בתערוכת עופות. גזע זה חביב במיוחד על מגדלי עופות נוי, גם בישראל, בשל יכולת ההטלה הגבוהה שלו ועמידותו הרבה. בארץ נהוג לכנותו בקיצור בשם רוד איילנד, אם כי ישנו גזע נוסף הנקרא רוד איילנד לבן, שאינו מוכר בישראל.

היסטוריה
--------

הגזע פותח באמצע שנות ה-40 של המאה ה-19, תחילה ברוד איילנד ולאחר מכן גם במסצ'וסטס. הלהקות המוקדמות היו מאופיינות בכרבולת יחידה וישרה כמו גם בכרבולת פחוסה ומחודדת, כשל תרנגול המלאי. תרנגול המלאי השחור הובא מאנגליה לארצות הברית ונראה שהיה אחד מאבותיו המרכזיים של גזע זה. מתרנגול המלאי קיבל הרוד איילנד האדום את צבעיו העמוקים, את מבנה הגוף האיתן ואת נוצותיו הקשות.
הגזע הוקר על ידי האגודה האמריקאית לגידול עופות בשנת 1904. בשנת 1925 הוקמה בעיירה אדמסוויל, על ידי המועדון האמריקאי לתרנגול הרוד איילנד האדום, אנדרטה המנציחה את הציפור הלאומית של רוד איילנד, הוא הרוד איילנד האדום.

מאפיינים פיזיים ומראה
---------------------

רוד איילנד אדום הוא עוף חזק וחסון, בעל גוף מלבני וארוך יחסית. לגזע זה מופע צבע יחיד, הוא המופע האדום. צבעו הנפוץ הוא אדום-חום כהה אך ישנם פרטים שגווניהם נעים מחלודה, דרך מהגוני עמוק ועד חום-שחור. עיניו אדומות-כתומות ורגליו צהובות. מקורו חום-צהבהב. פניו אדומים ותנוכי אוזניו אדומים אף הם. לזכר ולנקבה כרבולת ישרה ולה 5 זיזים. מזגו נוח וידידותי אם כי ישנם זכרים שיהיו מעט תוקפניים. יצר הדגרנות של הנקבות חלש עד נעדר. 
גזע זה עמיד במיוחד לתנאי קור וישרוד אף בתנאים ירודים של תזונה ודיור.
לגזע זה קיימת גם גרסת בנטם מוקטנת, שממדיה כרבע מממדי הגזע המקורי.

### מאפייני הטלה

בתנאי גידול רגילים, מגיעה הנקבה לבגרות מינית בגיל שישה עד שמונה חודשים ומתחילה להטיל. היא מטילה מצטיינת, ביציה גדולות מאוד, משקלן בין 60-70 גרם בממוצע וצבען חום בהיר-ורוד עד חום, הנקבה מטילה היטב גם בחורף, בהזנה מתאימה, תרנגולת אחת תטיל בין 275 ל-300 בשנה ואף יותר.

### משקלים ממוצעים

**רוד איילנד אדום בגרסה רגילה**| זכר | 3.9 ק"ג |
| נקבה | 2.9 ק"ג |

**רוד איילנד אדום בגרסת בנטם**| זכר | 1 ק"ג |
| נקבה | 800 גרם |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רוד איילנד אדום** בוויקישיתוף
* Blosls Rhode Island Reds(הקישור אינו פעיל) - אתר מקיף על תרנגול רוד איילנד אדום (באנגלית)
* רוד איילנד אדום באתר BackYard Chickens (באנגלית)

| גזעי תרנגולים נפוצים בישראל |
| --- |
| במשקים תעשייתיים | ברוילר • לגהורן • הייליין • לוהמן • י.ס.א. בראון • קורניש • שייבר |
| במשקים ביתיים | אמראקונה • אורפינגטון • ברהמה • ברנבלדר • משי • סאסקס • סולטאן • פולני • פליימות' רוק • בראקל • פקין • קוצ'ין • רוד איילנד אדום • שבו • שחף כרונינגן • תרנגול קרב תאילנדי |
| ראו גם | ביצי חופש • בנטם • לול • תרנגולות כחיות מחמד |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007536332505171
* LCCN: sh85113740

 |
מפה המציגה את ארץ המוצא השכיחה ביותר של האוכלוסייה בכל מחוז בארצות הברית
תרשים המתאר את ההכנסה השנתית הממוצעת למשק בית בארצות הברית, בחלוקה לפי גזע ומוצא אתני, בשנים 1967 עד 2008.
רוב תושבי ארצות הברית הם צאצאים של מהגרים שהגיעו ממדינות שונות, לכן אוכלוסיית ארצות הברית מגוונת מבחינה גזעית ואתנית.

הגזעים בארצות הברית נבדלים מהקבוצות האתניות, אם כי יש חפיפה מסוימת.

גזעים
-----

במפקד האוכלוסין של ארצות הברית נמנות שש קטגוריות של גזע:

* האדם הלבן - זהו הגזע הנפוץ ביותר בארצות הברית. בדרך כלל מדובר בצאצאים של מהגרים מאירופה. הלבנים מהווים כ-61% מאוכלוסיית ארצות הברית, ללא היספנים. ביחד עם היספנים לבנים הם מהווים כ-77% מהאוכלוסייה.
* אפרו-אמריקאים - שחורים, בדרך כלל צאצאיהם של עבדים שהובאו מאפריקה. הם מהווים כ-13% מהאוכלוסייה.
* אמריקאים אסייתים - צאצאיהם של מהגרים ממדינות באסיה, בעיקר סין, יפן, הודו, קוריאה הדרומית והפיליפינים. הם מהווים כ-5% מהאוכלוסייה.
* אינדיאנים וילידי אלסקה - ילידי אמריקה שחיו בארצות הברית במשך אלפי שנים. כיום הם מהווים פחות מ-1% מהאוכלוסייה.
* ילידי הוואי ואיים באוקיינוס השקט.
* רבי-גזע: בעלי שני גזעים או יותר (Multiracial Americans).
* גזעים אחרים: קטגוריה זו הוגדרה במפקד האוכלוסין עבור גזעים המהווים מיעוט קטן באוכלוסייה.

קבוצות אתניות
-------------

הלבנים והאסייתים-אמריקאים בארצות הברית מתחלקים לקבוצות אתניות שונות, בדרך כלל על פי ארצות מוצאם. שאר הגזעים מהווים בדרך כלל קבוצה אתנית אחידה.

הקבוצה האתנית הגדולה ביותר בארצות הברית היא גרמנים-אמריקאים, צאצאיהם של מהגרים שהגיעו לארצות הברית מגרמניה במהלך המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. רובם מתגוררים במערב התיכון ובפנסילבניה. הם מהווים כ-15% מהאוכלוסייה.

אחריה, אפרו-אמריקאים, כ-13%, ולאחר מכן צאצאי מהגרים ממקסיקו, מאירלנד, מאנגליה, מאיטליה ומפולין.

ההיספנים הם קבוצה אתנית, ולא גזע. אלה הם צאצאיהם של מהגרים ממקסיקו וממדינות אחרות באמריקה הלטינית.

קבוצה אתנית חדשה הוגדרה בשנת 2014: **"מזרח תיכוני אמריקאי"**. לקבוצה זו משויכים צאצאיהם של מהגרים ממדינות המזרח התיכון וסביבותיו, בהם ערבים, ארמנים, אשורים,כורדים ועוד. בקבוצה זו מעורבים מהגרים ממדינות שונות, בהן קפריסין, גאורגיה, איראן, טג'יקיסטן וטורקיה.

ראו גם
------

* דמוגרפיה של ארצות הברית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גזעים וקבוצות אתניות בארצות הברית** בוויקישיתוף
**אנג'לינה (אן) רמזי** (באנגלית: **Angelina (Anne) Ramsey**; ‏ 1 בספטמבר 1929 – 11 באוגוסט 1988) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון אמריקאית, מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לשנת 1987 על תפקידה בסרט "לזרוק את אמא מהרכבת".

ביוגרפיה
--------

רמזי נולדה בעיר אומהה שבנברסקה, נחשפה לראשונה לתחום התיאטרון בעת לימודייה בבנינגטון קולג' שבעיירה בנינגטון, ורמונט.
הופיעה בתחילת שנות ה-50 במספר מחזות בברודוויי, שם הכירה את בעלה השחקן לוגן רמזי, השניים עברו להתגורר יחד בפילדלפיה והקימו שם תיאטרון מוזיקלי מקומי.

החלה את דרכה בקולנוע לצד בעלה ב-1971 בסרט "המועדון הספורטיבי", רמזי הופיעה עם בעלה בלא פחות מעשרה סרטים.
התפרסמה בגיל מאוחר מאוד בסרטו של ריצ'רד דונר "הגוניס" בו גילמה את אימם של האחים פרטלי וזכתה בפרס סאטורן לשחקנית המשנה הטובה ביותר, כמו כן גם בסרט האימה של וס קרייבן "ידידות קטלנית".
רמזי עברה ניתוח להורדת חלקים מהלשון והלסת שלה ב-1984 במטרה להסיר גידול סרטני שהתגלה בגרונה, הניתוח הצליח, אולם המחלה חזרה כעבור שנים אחדות.
על אף הקושי הרב והמאבק במחלה רמזי לא הראתה סימני חולשה כשגילמה את אמו השתלטנית של אוון ליפט (דני דה ויטו) בקומדיה "לזרוק את אמא מהרכבת" אותה גם ביים דה ויטו. רמזי גילמה את אמו של דה ויטו למרות הפרש הגילאים הקטן ביניהם שעמד על 15 שנים.
על הופעתה זכתה רמזי בפרס סאטורן שני, הועמדה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב. 

רמזי נפטרה בשנת 1988 ממחלת סרטן הוושט בגיל 59, כחצי שנה לאחר טקס האוסקר לו הייתה שותפה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אן רמזי** בוויקישיתוף

* אן רמזי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* אן רמזי, באתר AllMovie (באנגלית)
* אן רמזי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* אן רמזי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* אן רמזי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1502726
* ISNI: 0000 0001 1763 6847
* LCCN: no2001041370
* NTA: 074202405
* VIAF: 53799717
* WorldCat: lccn-no2001041370

 |
ויטוריו גסמן, ג'ובאנה ראלי ואלברטו לאטואדה בעת זכייתם בגרולה ד'אורו 1957
גרולה ד'אורו (באיטלקית: **Grolla d'oro**) הוא אחד מפרסי הסרטים האיטלקיים הוותיקים ביותר. הפרס שימש במקור כאות הוקרה לקולנוע האיטלקי לפני שהתרחב לכלול סרטים בינלאומיים.

הפרס מתאפיין בגביע הייחודי שלו, גרולה, שהוא גביע ידידות מסורתי מעץ ממחוז ואל ד'אוסטה.

החלו לחלק את הפרס ב-1953 עד 1981, לאחר כמה שנים של הפסקה, הוא הושק מחדש בשנת 1989 על ידי העיתונאי מאוריציו קוסטנצו ובעיקר על ידי מבקרת הקולנוע פליס לאודיו עד שחלוקת הפרס הופסקה לחלוטין בשנת 2001. הסיבות הספציפיות להפסקה הראשונית ב-1981 וההפסקה הסופית בסופו של דבר ב-2001 אינן מפורטות במפורש. במקורות. עם זאת, שינויים בתעשיית הקולנוע האיטלקית ושינוי סדרי העדיפויות בקרב נותני החסות ובעלי העניין תרמו להחלטה להפסיק את הפרסים. עלייתם של פסטיבלי קולנוע ופרסים אחרים באיטליה ובאירופה, שהציעו יותר חשיפה תקשורתית והכרה בתעשייה, הובילה גם היא לירידה בבולטות של הגרולה ד'אורו.

הטקסים נערכו בסן-וינסנט, ואל ד'אוסטה .

הפניות
------

1. ↑  Maria Pia Fusco (5 באפריל 1989). "Saranno Grolle d'oro vero, parola di Costanzo e Sordi". *La Repubblica*. נבדק ב-19 במרץ 2012. `{{cite news}}`:  (עזרה)
2. ↑  P. Luigi Berbotto, Berbotto Pier Luigi. *Le mille e una valle. Viaggio in Valle d'Aosta*. L'AMBARADAN, 2005.
3. ↑  Silvio D'Amico. *Enciclopedia dello spettacolo*. Unedi-Unione editoriale, 1975.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גרולה ד'אורו** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של Festival official website
שגיאות פרמטריות בתבנית:מקורות   
פרמטרי חובה [ נושא ] חסרים 



**חוּלְצֹות שְׁחוֹרוֹת** (באיטלקית: **camicie nere**) הוא הכינוי העממי ל"חבורת הלוחמים" שהקים בניטו מוסוליני ב־1919 – לוז־השדרה של הפשיזם האיטלקי. הם ניכרו לעין בחולצותיהם השחורות. הארגון התקיים בתקופה שאחרי מלחמת העולם הראשונה ועד סוף מלחמת העולם השנייה ובייחוד בתקופה שבין שתי מלחמות העולם. אנשי החולצות השחורות היו ידועים רשמית כ"**מיליצית המתנדבים לביטחון לאומי**".

היסטוריה
--------

החולצות השחורות, אורגנו על ידי בניטו מוסוליני ככוח הצבאי של התנועה הפוליטית. ברקע להקמת הארגון, עומד המצב הפוליטי באיטליה לאחר מלחמת העולם הראשונה. בתחילת מלחמת העולם הראשונה הודח מוסוליני מן המפלגה הסוציאליסטית האיטלקית בשל תמיכתו במלחמה. הוא החל לקבץ סביבו וסביב העיתון שלו, "איל פופולו ד'איטליה", קבוצת תומכים, "ברית הפעולה המהפכנית", שהתפרקה עם כניסת איטליה למלחמה. אחרי המלחמה, חלה תקופה של שביתות ופעילות מהפכנית, בעיקר במעמד הפועלים של צפון איטליה, תקופה המכונה לעיתים "השנתיים האדומות". מוסוליני הקים בתקופה זו גוף דמוי-צבא אשר גבה דמי חסות מבעלי מפעלים וקרקעות, ובתמורה הגן עליהם מפני הפועלים המתסיסים והאיכרים. בין חברי התנועה היו אינטלקטואלים, אנשי צבא לשעבר, ובעלי קרקעות שהתנגדו לתנועות האיכרים והפועלים. ככל שכוחו הפוליטי של מוסוליני גבר, הפכו אנשי החולצות השחורות לאכזריים יותר, והשתמשו באלימות ובהטלת אימה על מתנגדי מוסוליני.

אחד מתרגילי הכוח הבולטים של הארגון היה המצעד על רומא. ב-24 באוקטובר בשנת 1922 התגייסו כ-50 אלף מחברי "החולצות השחורות" להפגנת כוח והתרכזו בצמתים החשובים של רומא, בדרישה מן המלך, ויטוריו אמנואלה השלישי כי ימנה את מוסוליני לראש הממשלה. לאחר עלייתו לשלטון, החל מוסוליני לשלב את אנשי החולצות השחורות בצבא ובכוחות הביטחון.

אנשי החולצות השחורות שאבו השראה - כולל בעיצוב המדים השחורים - מן ה"ארדיטי", יחידות העילית האיטלקיות במלחמת העולם הראשונה.

מורשת
-----

לאנשי החולצות השחורות, לארגונם ולסגנון הדמוי צבא שלהם, הייתה השפעה רבה על תנועות דומות אחרות בעולם. שתי קבוצות בולטות השתמשו במדים שחורים בהשפעת "החולצות השחורות" ואנשי איגוד הפשיסטים הבריטי אף כונו "החולצות השחורות" (Blackshirts). גם גורמים אחרים השתמשו בחולצות שחורות או במדים כמו-צבאיים. במפלגה הנאצית (ומאוחר יותר, בגרמניה הנאצית) השתמשו אנשי אס אה בחולצות חומות, בעוד שאנשי האס אס השתמשו בחולצות שחורות ואף כונו, כמו מקביליהם האיטלקיים, "החולצות השחורות". אחרים שקיבלו השראה מן "החולצות השחורות" האיטלקיות היו ויליאם דדלי פלי ו"הלגיון הכסוף" בארצות הברית; המפלגה הפשיסטית "פעולה מהפכנית מקסיקנית" (חולצות זהובות); תומכי פליניו סלגאדו בברזיל (חולצות ירוקות, כפי שהיו גם למשמר הברזל הרומני); אנשי החולצות הכחולות של הלאומן האירי אוון או'דאפי במדינת אירלנד החופשית. כחול היה גם צבעם של אנשי מפלגת האיחוד הלאומי בקנדה ושל אנשי הפלנחה הספרדית.

ראו גם
------

* איטלו באלבו – ממנהיגי החולצות השחורות

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חולצות שחורות** בוויקישיתוף
* חולצות שחורות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  *אנציקלופדיה כללי כרטא בכרך אחד* (שלישית ed.). 1997. p. 579. ISBN 965-220-352-1.
המונח "מושית" מפנה לכאן. לערך העוסק במושית השבע, ראו מושית השבע.

**מוֹשִׁיתִיִּים** (שם מדעי: **Coccinellidae**; מוכרות בשם העממי **פרות משה רבנו**) הן משפחת חיפושיות נפוצה בעלת גלגול מלא. המושיתיים נפוצות ברחבי העולם, עם כ-4,500 מינים שונים שזוהו; יותר מ-450 בצפון אמריקה בלבד.

המושיתיים הן חיפושיות קטנות גוף יחסית, ואורכן נע בין מילימטר אחד לעשרה מילימטרים. צבעיהן משתנים בין אדום, כתום או צהוב בוהקים, עם עיגולים שחורים על גבי השלד החיצוני שלהן. בחלק ניכר מהמינים ישנן שמונה נקודות, אולם כשהכנפיים סגורות נראות לעין רק שבע נקודות, ומכאן מקור שמה של אחת ממיני המושיתיים המוכרות ביותר - מושית השבע.
צבעי האזהרה בהם צבוע שריון המושית נועדו להזהיר טורפים פוטנציאליים פן יפגעו במושיות; הגנה זו מועילה להן משום שבעולם החי צבעים בוהקים מזוהים לרוב עם רעל או חומרים מזיקים אחרים.

בארץ ישראל נפוצים כ-70 מיני מושיתיים, המוכרת שבהם היא מושית השבע, שמזוהה עם צבע האדום-בוהק והנקודות השחורות על שלדה החיצוני (ראו בטבלה). פחות נפוצה היא מושית נקודתיים הנפוצה בעיקר באביב, אולם קיימים בעולם גם אלפי מינים רבים אחרים בצורות וצבעים שונים (ראו בגלריה מטה). כל המושיות בארץ, למעט מושית השתים עשרה שמזיקה לצמחים, טורפות כנימות עלים ומועילות לחקלאות.

בשל היותן יפות יחסית לחיפושיות אחרות, ולא מזיקות לאדם אלא אף מועילות לו היות שהן ניזונות מכנימת מגן וכנימות עלים המזיקות לגידולים החקלאיים, צברו המושיתיים מוניטין של בעלי חיים חמודים, ויש אף שמאמינים שהן מביאות מזל טוב. המושיתיים מגודלות גם באופן מסחרי לצורך הדברה ביולוגית, וחלקן מתפשטות כמין פולש בטבע.

גלריה
-----

* המין Coccinella septempunctataהמין *Coccinella septempunctata*
* המין Psyllobora vigintiduopunctataהמין *Psyllobora vigintiduopunctata*
* המין Propylea quatuordecimpunctataהמין *Propylea quatuordecimpunctata*
* המין Calvia quatuordecimguttataהמין *Calvia quatuordecimguttata*
* המין Scymnus rubromaculatusהמין *Scymnus rubromaculatus*
* המין Coccinula quatuordecimpustulataהמין *Coccinula quatuordecimpustulata*
* המין Harmonia conformisהמין *Harmonia conformis*
* המין Sospita vigintiguttataהמין *Sospita vigintiguttata*

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מושית** |
| ויקימינים טקסונומיה בוויקימינים: **Coccinellidae** |

* מושיתיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* מושיתיים, באתר ITIS (באנגלית)

* מושיתיים, באתר NCBI (באנגלית)

* מושיתיים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)

* מושיתיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)

* מושיתיים, באתר GBIF (באנגלית)
* מגדיר מושיתיים מישראל באתר החרקים של ישראל.
* בלדד השוחי, מה הקשר בין משה רבנו לחיפושיות?, באתר ערוץ עשר
* אלכס דורון, האם "פרת משה רבנו" היא החרק המסוכן בעולם?, 19/5/2013, באתר nrg מעריב
* עמיר וינשטיין ומיכל סמוני-בלנק, חיים בחצר: מהו סוד הקסם של מושית השבע? ynet
* דני בנדר, המצילה של הצבר: "חיפושית המושית", ישראל היום, 30 באפריל 2014

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007550884405171
* BnF: cb11991912f (data)
* GND: 4130414-7
* LCCN: sh85073911
* LNB: 000179090
* NDL: 00572879
* NKC: ph860019

 |
**עטלף המושק** או **עטלף פירות מושקי** (שם מדעי: *Ptenochirus*) הוא סוג של עטלף קטן וגוצי במשפחת עטלפי הפירות, שכולל 2 שאנדמיים לפיליפינים. הסוג הוקם בשנת 1861 על ידי הזואולוג הגרמני וילהלם פיטרס והוא קרוב מבחינה חיצונית לסוג כלב-מעופף.

תיאור ואנטומיה
--------------

עטלף המושק מתאפיין בראש גדול ומסיבי, גוף חביתי וחרטום קצר ורחב. אוזניו קצרות ועגלגלות, עיניו גדולות וזנבו קצר. הנחיריים גדולים וצינוריים. הסוג ידוע בבלוטות הריח בצווארו שמפיקות ניחוח חזק של מושק או קינמון, ובכך שיש לו רק זוג אחד של חותכות בלסת התחתונה.

אורך הראש והגוף של עטלפי המושק 68–145 מ״מ, אורך הזרוע 60–91 מ״מ ואורך הזנב 3–18 מ״מ; משקלם 60–100 גרם. הזכרים גדולים וכהים מן הנקבות.

הפרווה של עטלף המושק קצרה למדי, והיא נוטה להיות צפופה וקטיפתית סביב הצוואר. צבעה הכללי חום אפרורי, בז׳, קפה או אוכרה, כשהיא נוטה להיות זהובה, כתומה או שחרחרה באזור הצוואר בגלל ההפרשות מהבלוטות. הראש כהה יותר בצבעו משאר הגוף ועשוי להיות שחור לגמרי. הכנפיים שחורות, והזרועות והרגליים בצבע בורדו כהה.

תפוצה וביולוגיה
---------------

עטלפי המושק אנדמיים לפיליפינים, בה הם מצויים כמעט בכל האיים של קבוצות האיים הבאות: איי לוזון, איי ויסאיאס, איי מינדנאו ומינדורו. בחלק מהאיים יש נוכחות של שני המינים. הסוג נעדר ממרבית איי בבויאן, מבטאנס, איי קאלאמיאן, פלאוואן וארכיפלג סולו. בית הגידול של עטלפי המושק מורכב מיער גשם טרופי, יער עננים ומטעי קוקוס, כשלעיתים הם חיים גם בקרבת כפרים ואזורים עירוניים. המינים חיים בעיקר בשפלות וחופים אך גם ברכסים הרריים עד רום 1,950 מטר מעל פני הים.

המינים בסוג פעילים בשעות הלילה ומבלים את שעות היום בשינה בבדידות או בקבוצות קטנות במערות, עלווה סבוכה. הם ניזונים בעיקר מפירות וצוף, בפרט מפירות הפיקוס והסבייה. הם לרוב תרים אחר מזון בסמוך למקורות מים כמו נהרות, נחלים ובריכות. ההיריון נמשך כארבעה חודשים, לאחריהם נולד גור יחיד או תאומים. הגורים נשארים לצד האם במשך כשלושה חודשים ואז הופכים לעצמאיים.

עטלפי המושק מסווגים על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), עקב טווח התפוצה הרחב שלהם, היותם מינים נפוצים למדי עם אוכלוסיות גדולות ומכיוון, שמגמת האוכלוסייה שלהם יציבה. המינים מאוימים בעיקר מצב בירוא יערות. שניהם נמצאים באזורים מוגנים רבים ברחבי איי הפיליפינים.

מינים
-----

בסוג זה 2 מינים:

* עטלף מושק גדול (*Ptenochirus sphinx*) - מצוי בעיקר ביערות שפלה. נפוץ באיי לוזון, איי ויסאיאס ואיי מינדנאו.
* עטלף מושק זוטר (*Ptenochirus titthaecheilus*) מצוי ביערות שפלה, יערות הררים ויערות עננים. נפוץ באיי מינדנאו וחלק מאיי ויסאיאס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **עטלף המושק** בוויקישיתוף
* עטלף המושק, באתר ITIS (באנגלית)
* עטלף המושק, באתר NCBI (באנגלית)
* עטלף המושק, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* עטלף המושק, באתר GBIF (באנגלית)
רבי **וידאל אפרים** היה מחכמי העיר מיורקה שבספרד במאה ה-14. תלמידו של הר"ן ורבו של הרשב"ץ.

קורות חייו
----------

נולד בעיר גירונה, ולמד תורה בישיבתו של הר"ן, לצד הריב"ש. שימש כרב בעיר מיורקה, ובהמשך עבר לפאלמה ולימד שם תלמידים. גדול תלמידיו היה הרשב"ץ שמכנהו "מורי הקדוש". מן התואר "הקדוש" יש להוכיח שרבי וידאל אפרים מסר נפשו על קידוש השם בעת גזירות קנ"א. לדעת פרופ' נח עמינח, גם רבי מימון נג'אר ואחיו רבי מרדכי נג'אר, ששימשו כרבנים באלג'יריה, היו ככל הנראה תלמידיו.

בשבתו במיורקה הייתה לו מחלוקת עם חכם אחר מהעיר רבי שלמה בן אברהם הצרפתי, והריב"ש - אליו הריצו השנים מכתבי תלונות הדדיים, ניסה ליישב ההדורים ולפשר ביניהם. מתשובת הריב"ש ניכר שחיבב את רבי וידאל, וכותב לו: "מעת ידעתיך והכרתיך - חשקה נפשי בך, והיינו לאחדים, נקשרנו נפש בנפש…". וכן: "לא אדע בשל מי הצער הגדול הזה... אבל שניכם כאחד טובים להרבות האש ולהגדיל המדורה". גם לבעל המריבה השני רבי שלמה הצרפתי כתב הריב"ש: "מרובי תלונותיך על החכם אנוידאל אפרים אני מתפלא, כי הוא מוחזק אתנו בחסיד וכשר ובעל מעשים ובנם של קדושים, ואם אחשוב אינו מחודד בהלכה ולא עוקר הרים, הנה הוא בקי בדינין ובספרי הפסק... אבל לפי הנראה יש בכם דילטורין ומביאי דבה... וראוי לכם ולכמותכם שלא לקבל לשון הרע ובזה יבוטל המחלוקת". בהזדמנות אחרת, כאשר שוחט שבא ממיורקה זילזל בכבוד ר' וידאל, גער בו הריב"ש באמרו "אנחנו מכירים אותו מנעוריו, הולך תמים ופועל צדק ודובר אמת בלבבו".

רבי יוסף קארו בספר בית יוסף (אה"ע סימן עז) מביא פסק ממנו: "ומעשה בא ליד ה"ר וידאל אפרים ואמר כי אינם רשאים... ואמר ששאל להר"ן על זה והשיבו כן".

אחיו היה כנראה המהנדס והאסטרונום **אנבלשם אפרים (גירונדי)**, שנשא ונתן עם הרשב"ץ בענייני חשבון והנדסה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  לעתים: **אפרים וידאל**, וכן: **וידאל ב"ר אפרים**
2. ↑  שו"ת התשב"ץ ח"א סימן קסג; ח"ב סימן רנו.
3. ↑  אברהם הרשמאן, רבי יצחק בר ששת, עמ' קה.
4. ↑  'קהל קונסטנטין וחכמיו', בתוך: **ספר רפאל** (מוסד הרב קוק, תש"ס), עמ' שפח.
5. ↑  שו"ת הריב"ש סימן שעז
6. ↑  שם סימן שעה
7. ↑  שם סימן ש"ט
8. ↑  שו"ת התשב"ץ סימנים קסג-קסו, קעב.
9. ↑  שו"ת התשב"ץ, מהדורת מכון ירושלים, חלק א, מבוא עמ' 21. ראו גם אודות דיונים אלו: יקותיאל גינצבורג, אנבלשם אפרים גירונדי, בתוך: **כתבים נבחרים**, עמ' 151-168.
**תוכון זהוב-כתף** (שם מדעי: ***Psephotellus chrysopterygius***) הוא מין של תוכי ממשפחת התוכיים המצוי רק בחצי האי כייף יורק (אנ') שבקווינסלנד שבאוסטרליה. זהו תוכי נדיר ביותר המצוי בסכנת הכחדה.

מאפיינים
--------

אורכו של תוכי זה 23 עד 28 ס"מ ומשקלו 54 עד 56 גרם בקירוב. הזכר בעל נוצות כחולות בעיקרם עם כתפיים צהובות, מהם קיבל את שמו. הוא בעל "כיפה" שחורה ורצועת מצח צהובה. המקור אפור והבטן ורודה-כתומה וכך גם הירכיים. הזנב כחול ואפור בקצוות והגב אפור-חום. הנקבות בעלות גוני צהוב-ירקרק חיוור עם פס בצע קרם על הכנפיים. הפנים שלה אפורות עם מצח אפור-כהה והירכיים ורודים חיוורים.

תוכים אלה חיים בטבע בערבות עשב מיוערות או פתוחות, בהם תילי טרמיטים נישאים, החיוניים לקינונן. ערבות הטרמיטים מצויות מספר מטרים זו מזו והתוכי מנצל את הקינים כדי להתרבות בהצלחה תוך שימוש בפריחת זרעים לאחר שריפה טבעית. התוכים נמצאים בתוכן קיני הטרמיטים, מה שמציל אותם משריפה ולאחר מכן עוזר להם לאכול מספר זרעים הפורחים בייחוד לאחר השריפה, בין השאר מזרעי העשב מהמין *Schizachyrium fragile*. שימושו של תוכי זה בטרמיטים הוא המקור לשמו העממי: "תוכי הנמלים".

תוכי זה מצוי כיום בסכנת הכחדה, כאשר סקרי גודל אוכלוסייה מצביעים על אוכלוסיית בר של בין 700 ל-1,100 פרטים בוגרים המהווים כ-300 זוגות רבייה, כשרוב הפרטים נחשבים לצעירים. הסכנות של התוכי קשורות לצמצום הערבות שלו, הפצת צמחים פולשים הפוגעים בעשבי הערבות והתרבות של טורפים וחומסי ביצים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תוכון זהוב-כתף** בוויקישיתוף
* תוכון זהוב-כתף, באתר NCBI (באנגלית)
* תוכון זהוב-כתף, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  תוכון זהוב-כתף באתר הרשימה האדומה של IUCN
המונח "יונתן דייויד" מפנה לכאן. לערך העוסק בכדורגלן, ראו ג'ונתן דייוויד.

הרב **יונתן דוד דייוויד** (נולד ה'תר"צ) הוא ראש ישיבת "פחד יצחק" בירושלים, ונשיא ישיבת רבי חיים ברלין בברוקלין ניו יורק.

בתוארו בישיבת רבי חיים ברלין הוא נושא באופן רשמי לצד ראש הישיבה בפועל, הרב אהרן שכטר, ובתקופות קבועות בשנה בהן הוא שוהה בניו יורק, משמש בתפקידו בפועל. במקביל הוא משמש גם כראש כולל האברכים "אור אליהו" המתקיים בשכונת הר נוף לצד ישיבת "פחד יצחק".

ביוגרפיה
--------

הרב דייוויד נעשה תלמיד מובהק של הרב יצחק הוטנר החל מימי נעוריו, בשעה שבא ללמוד בישיבת רבי חיים ברלין. הוא למד[דרושה הבהרה] זמן מה גם בישיבת מיר בירושלים. במשך כשנה לימד בהוראת הרב חיים קרייזווירט כיתה ח' באנטוורפן שבבלגיה.

באירועי ספטמבר השחור, ב-6 בספטמבר 1970 נחטף המטוס בו שהו דייוויד ורעייתו ברוריה יחד עם הוריה בדרכם לישראל, על ידי החזית העממית לשחרור פלסטין. המחבלים שחררו את החטופים שאינם יהודים, והחזיקו בחטופים היהודים למשך שבוע. לאחר שבוע שוחררו הנשים והילדים, ביניהם ברוריה ואימה, ונשלחו לקפריסין. הגברים החטופים הוחזקו בעמאן בירת ירדן, ולבסוף שוחררו בניקוסיה וחזרו לניו יורק ללילה הראשון של ראש השנה תשל"א.

מספר שנים לפני פטירתו הודיע הרב הוטנר שהרבנים שכטר ודייוויד ישמשו יחד כראשי ישיבת רבי חיים ברלין. בחיי הרב הוטנר היו יושבים בכותל המזרח של הישיבה הרב שכטר מימין, הרב הוטנר במרכז והרב דייוויד משמאל. כיום, הרב דייוויד שוהה רוב הזמן בירושלים, אך מגיע לברוקלין לרובו של חודש ניסן ולחלק מחודש תשרי, ובאותם הזמנים הוא משמש כראש ישיבה שני בישיבת רבי חיים ברלין.

הרב דייוויד ידוע בפרט כבקי בתורת המהר"ל מפראג.

היה נשוי לרבנית ד"ר ברוריה דייוויד (נפטרה בחג הפסח ה'תשפ"ג, אפריל 2023), בתו היחידה של רבו הוטנר. אחיו הוא הרב הלל דייוויד, פוסק בברוקלין.

יצירתו התורנית
--------------

הרב דייוויד ורעייתו ערכו את סדרת הספרים "פחד יצחק" של חמיו, הרב הוטנר. הוא סייע לאשתו בכתיבת הביוגרפיה של אביה ב"ספר הזיכרון לגר"י הוטנר".

הרב דייוויד ערך את הספר "אגרות וכתבים" של הרב הוטנר ופרסם לאחר פטירתו ספר נוסף של שיחות רבו (רובן מסיכומי הרב דייוויד) בשם "מאמרי פחד יצחק".

ישיבתו מפרסמת קונטרסים משיחותיו, מתוך "מאמרים" שהוא מוסר כמה פעמים בשנה.

מתלמידיו
--------

* הרב חיים יצחק קפלן[דרוש מקור] - משגיח ישיבת חברון ור"מ בישיבת פחד יצחק
* הרב יעקב אנגלנדר[דרוש מקור] - ר"מ ישיבת חמד, לשעבר ר"מ בישיבת פחד יצחק
* הרב יונה רכניצר[דרוש מקור] - ראש ישיבת טשערנוביל באלעד
* הרב ראובן לויכטר[דרוש מקור] - משגיח רוחני, לשעבר משגיח ישיבת חברון-גאולה

קישורים חיצוניים
----------------

* אליעזר שולמן | מגזין החג 'משפחה', גדול הדור שבחר לחיות במסתרים • פרופיל, באתר בחדרי חרדים, 12 באפריל 2017
* דיון על הרב ומשנתו בפורום אוצר החכמה
* יונתן דוד דייויד, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו בעמוד 9 הסכמת הרב דייוויד לחומש גור אריה בהוצאת מכון ירושלים.
2. ↑  הבת של ה'פחד יצחק' ואשת ראש הישיבה, באתר בחדרי חרדים.
3. ↑  נפטר בתשפ"ג, ראו כאן

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007296353705171
* ISNI: 0000 0000 6693 7606
* LCCN: nr2005003495
* VIAF: 7344400
* WorldCat (עם VIAF): 7344400

 |
**פורשה 911 GT2 RS** (באנגלית: **Porsche GT2 911**) היא מכונית ספורט בתצורת קופה, המיוצרת על ידי יצרנית הרכב הגרמנית פורשה משנת 1993. היא מבוססת על פורשה 911, אך כוללת שדרוגים רבים, כולל שדרוגי מנוע ובלמים גדולים יותר. ה-GT2 קלה משמעותית מה-911 בשל השימוש בהנעה אחורית. זאת המכונית היקרה ביותר בדגמי פורשה 911.

מכוניות כביש
------------

### דור 993

 פורשה 991 דור 993 מבט אחורי
ה-911 GT2 הוצגה בשנת 1995 עם מנוע טורבו שסיפק כ-430 כ"ס. בסך הכל הופקו 172 יחידות. היא מאיצה מ-0 ל-100 בתוך 3.9 שניות ומהירותה המרבית היא 296 קמ"ש.

### דור 993 GT2

ה-993 GT2 נבנתה על מנת לעמוד בדרישות למרוצי ה-GT. המנוע סיפק כ-424 כ"ס, בשנת 1998 הוא שודרג ל-450 כ"ס.

### דור 996

 פורשה 991 דור 996 מבט אחורי
בשנת 1999 הוחלפה ה-993 בדגם 996. בניגוד לקודמתה היא הציגה מנוע כפול-טורבו בנפח 3.6 ליטר (220 אינץ' מעוקב) ה-GT2 מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 3.6 שניות ומהירותה המרבית היא 328 קמ"ש.

### דור 997 GT2

ה-997 GT2 יוצרה בשנת 2007.

#### GT2 RS

 פורשה GT2 RS מבט קידמי
הוצגה ב-4 במאי 2010 בלייפציג. המנוע ייצר הספק מרבי של 620 כ"ס והאצה מ-0 ל-100 בתוך 3.5 שניות ומהירות מרבית של 330 קמ"ש (205 מייל לשעה).

### 991 GT2 RS

991 GT2 RS הוצגה בתחילה בתדרוך ה-E3 יחד עם ההכרזה על משחק הווידאו פורזה מוטור ספורט 7*,* שם הוא נחשף כמכונית הרקע וכן נכלל כרכב שניתן לשחק בו.

פורשה 991 GT2 RSהמכונית הושקה רשמית על ידי פורשה בפסטיבל המהירות של גודווד בשנת 2017 יחד עם הצגת הפורשה 911 טורבו S. ה-991 GT2 RS מופעלת על ידי מנוע שטוח 6 טורבו עם הספק מרבי של 700 כ"ס ב־7,000 סל"ד, מה שהופך אותה למכונית הייצור החזקה ביותר של הפורשה 911 שנבנתה אי פעם. היא מאיצה בין 0 ל-100 בתוך 2.7 שניות, ומהירות השיא שלה היא 340 קמ"ש.

#### GT2 RS Clubsport

פורשה GT2 RS Clubsport מבט קידמי
הוצגה בתערוכת הרכב ב-2018. אלמנטים חדשים מגבירים את הכוח המכונית ואילו הסרת רכיבים שאינם חיוניים מוריד את המשקל עוד יותר. שינויים חיצוניים בולטים כוללים כנף אחורית גדולה יותר המכוונת לספורט מוטורי עשויה סיבי פחמן המשותפת עם ה-GT3 R, אורות LED וגג סיבי פחמן. המכונית שוקלת 1,390 ק"ג.

המנוע ותיבת ההילוכים נותרים זהים ל-GT2 RS ואילו מאפייני בטיחות חדשים כוללים מערכת ניהול יציבות PSM ומערכת ABS, שניהם נשלטים ידנית. ה-GT2 RS Clubsport מגיעה עם גלגלים בגודל 18 אינץ'.

מרוצים
------

 פורשה 993 GT2 בדונינגטון בשנת 1997.
פורשה GT2 מגיעה משורה ארוכה של פורשה 911 טורבו בספורט מוטורי בינלאומי.

### GT2 993

המנוע שלה מספק כ-335.7 קילוואט (450 כ"ס).

במקביל, פורשה פיתחה גם את הפורשה **GT2 Evo**, שיועד להתחרות במירוץ ה-GT1. הספק המנוע עלה ל-447.6 קילוואט (600 כ"ס) באמצעות מגדשי טורבו גדולים יותר. משקל המכונית הוא 1,100 קילוגרם (2,425 ליברות).

ראו גם
------

* פורשה 991
* פורשה 911 GT3

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פורשה 911 GT2 RS** בוויקישיתוף
* פורשה 911 GT2 באתר פורשה
* פורשה 911 GT2 שנת 1995 באתר פורשה
* פורשה 911 GT2 Evo שנת 1995 באתר פורשה
הרב **מרדכי מורטרה**, (**מרדכי מרקו בן יוסף הלוי מורטרה**) (נולד בכ"ז בניסן ה'תקע"ה, 7 במאי 1815 - כ"ו בשבט ה'תרנ"א, 2 בפברואר 1894) היה רבה של מנטובה, אספן ספרים ומשורר.

תולדותיו
--------

נולד בוויאדאנה הסמוכה למנטובה ליוסף ולשמחה. עבר למנטובה להשתלם בלימודי חול והיה מתלמידיו הראשונים של שד"ל בבית המדרש לרבנים בפדובה. בי"א בסיוון ה'תקצ"ו נסמך לרבנות בתואר "מעלת מורינו הרב".

בשנת תר"א 1841 נפטר רבי יעקב קאזיס, רבה של מנטובה, ובשנה שלאחריה בחודש סיוון נבחר מורטרה במקומו. מורטרה החזיק ספרייה גדולה, אשר כללה כתבי יד רבים. לאחר פטירתו נמכרה הספרייה לדוד קאופמן. מורטרה ניהל ויכוח עם חכמי יהדות איטליה בנוגע לביטול יום טוב שני של גלויות, והחזיק בדעה שאין לבטלו.

חיבר קונטרסים רבים של דרשות, עיונים במקרא ובמחשבת ישראל ותירגם לאיטלקית ספרי תפילה. יותר מכל ספריו נודע "מזכרת חכמי איטאליא" (איטלקית, פדובה 1886).

בנו לודוביקי היה מדינאי ומשפטן, ושימש כחבר הפרלמנט האיטלקי והיה שר המשפטים בממשלת איטליה.

ספריו
-----

* **מזכרת חכמי איטאליא**, פאדובה, 1886.
* **פאר האדם**, קראקא תרנ"ב.
* **רוח ישראל**, קראקא תרנ"ד.

לקריאה נוספת
------------

* משה ריינעס, **דור וחכמיו** : לחקר תולדות ספרות ישראל וגדולי סופריה בדור הזה. חלק א. קראקא, תר"ן. עמ' 140-133.
* יצחק חיים קסטיליוני, **פאר האדם**, עמ' 6.
* הערך: מרדכי מורטרה, **יודיאקה לקסיקון**, (עורך: יובל קמרט), ירושלים: הוצאת כתר, 1976.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרדכי מורטרה** בוויקישיתוף
* בן-ציון אייזנשטט, ר' מרדכי ד"ר מורטארה, **דור רבניו וסופריו**, תרנ"ה-תרס"ה, חלק א, עמודים 37–38, באתר היברובוקס

מכתביו
* סדר תפלות כפי מנהג ק"ק איטליאני, מרדכי מורטארה, תרכ"ו, מנטובה.
* מרדכי מורטרה (1815-1894), הלוי, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007310569505171
* BnF: cb10322548z (data)
* CANTIC: a20331411
* GND: 1032884193
* ICCU: IEIV037814
* ISNI: 0000 0000 6632 5263
* LCCN: no2006043034
* NKC: zmp2017939171
* SUDOC: 103469583
* VcBA: 495/237611
* VIAF: 24590626
* WorldCat: lccn-no2006043034

 |
**הומו סאקר** (בלטינית: **Homo sacer** - "האיש הקדוש" או "האיש הארור" או "איש מוחרם") היא דמות של המשפט הרומי: אדם שהוצא מחוץ לחוק וכל אחד יכול להרוג אותו, אך אסור להקריב אותו בטקסים דתיים.

משמעות המונח sacer בדת הרומית העתיקה אינה חופפת באופן מלא עם משמעות המונח לאחר ביסוס הנצרות, ואושר אומצה לאנגלית כ-sacred (קדוש). בדת הרומית העתיקה sacer, בדומה למילה קָדוֹש בעברית, מציינת משמעות של "הפרדה" משאר החברה וכוללת תחושה של "מקודש" או "מקולל". ה-homo sacer  יכול להתפרש פשוט כאדם ש"נמחק" מהחברה ונשללו ממנו כל הזכויות וכל הדת אזרחית. homo sacer מוגדר במונחים משפטיים כמישהו שיכול להיהרג מבלי שההורג יוכר כרוצח, וכאדם שלא ניתן להעלותו כקורבן אדם. האדם המקודש יכול להיות מפורש כאדם שמחוץ לחוק, או מעליו. במקרה של מלכים מסוימים במסורות משפטיות מערביות, הריבון וההומו סאקר התאחדו.

מעמדו של ההומו סאקר יכול להשתנות כתוצאה משבירת שבועה. שבועה בעת העתיקה הייתה למעשה קללה עצמית מותנה, לדוגמה: פנייה לאלים ובקשת עונש מהם במקרה של שבירת השבועה. שובר שבועה נחשב לרכוש האלים שכלפיהם השבועה נשברה. אם שובר השבועה נהרג, הדבר היה מתפרש כנקמת האלים. מאחר ששובר השבועה כבר היה שייך לאלים עקב הפרת השבועה, הוא לא היה יכול להשתייך לחברה אנושית, או להיות שייך לאלים אחרים.

התייחסות ישירה למעמד זה נמצאת בחוקי שנים-עשר הלוחות, חוקים של הרפובליקה הרומית שנכתבו במאה ה-5. אחת הפסקאות מציינת כי פטרון אשר היה מרמה את לקוחותיו נחשב ל-sacer.

הרעיון של המעמד של פורע חוק, פושע שהוכרז כבלתי מוגן על ידי החוק וכתוצאה מכך יכול להיות להיהרג על ידי כל אחד ללא עונש, נמשך לאורך כל ימי הביניים, ובוטל לראשונה באנגליה על ידי חוק הביאס קורפוס משנת 1679, שקובע כי כל פושע חייב לעמוד בפני משפט לפני שנענש.

ראו גם
------

* דלית
* אמנות האג
* אישיות בלתי רצויה
* לוחם בלתי חוקי
* אות קין (מקרא)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Agamben, Giorgio.
2. ↑  Giorgio Agamben - Homo Sacer, 1995 (Valdisholm publishing company, Norwegian translation), 2. part (Homo Sacer) 1.1. referring Sextus Pompeius Festus.
3. ↑  § 5 Constitution of Norway -
**אדוארד דרינקר קופ** (באנגלית: **Edward Drinker Cope**;‏ 28 ביולי 1840 – 12 באפריל 1897) היה פלאונטולוג וצייד מאובנים וכן איכתיולוג והרפטולוג אמריקאי. נודע בזכות תגליותיו וממצאיו המדעיים, בהם גילוי 56 מינים של דינוזאורים.

ביוגרפיה
--------

קופ נולד בפילדלפיה, בירת פנסילבניה ב-1840 לאלברט וחנה קופ, משפחה קווייקרים. הוא התעניין במדע מגיל צעיר ואת עבודתו הראשונה במדעים הגיש בגיל 19.

למד אנטומיה באוניברסיטת פנסילבניה והחל לכתוב חיבורים על עופות ועל זוחלים ב-1861.

לאחר סיום הלימודים ובמשך מלחמת האזרחים האמריקנית בין 1863–1864 טייל ברחבי אירופה במוזיאונים שונים ונפגש עם אישים חשובים מדעיים, ביניהם גם עם מי שיהיה יריבו – עותניאל צ'ארלס מארש באוניברסיטת ברלין ב-1863. מארש היה אז בעל שני תארים, לעומת קופ שלא למד באופן מסודר, אך הגיש מעל 37 עבודות במדעים, לעומת 2 בלבד למארש.

הוא חזר לפילדלפיה ב-1864 והפך לחוקר שהסתובב בעולם והחל לחפור מאובנים בכל רחבי ארצות הברית, בעיקר בצפונה ובמערבה, וגילה שלל מאובנים חדשים למדע להם נתן שמות מדעיים.

באוגוסט 1878 חזר לאירופה, לאחר שקיבל הצעה להתמנות לאגודת החברה הבריטית למדע בדבלין ושם הסתובב ברחבי אנגליה וצרפת ונפגש עם אישים חשובים. הוא גם רכש אוסף של מאובנים מארגנטינה אך את הארגזים שלהם לא פתח מעולם.

החל משנות ה-60 של המאה ה-19 ולאחר שחזר לארצות הברית, החלה יריבות בינו לבין צ'ארלס מארש, אשר כונתה מלחמת העצמות (אנ'). למרות היחסים הטובים ששררו לפני כן מארש החל לזלזל בקופ ובתגליותיו. הדבר הגיע לפיצוץ עם מציאה של שרידי האלאסמוזאורוס – פלסיוזאור גדול שקופ הניח את הראש באזור הקצר יותר. מארש הוכיח אותו בכך שהדביק את הראש על הזנב והפך את ההחלטה, כך שהראש יהיה מאחורי צוואר ארוך ודק ולא קצר ורחב.

שני החוקרים היו תחרותיים ביותר, וניהלו מרוץ על גילוי מאובנים וזיהוי מינים חדשים. במהלך המרוץ גילו ותיעדו יותר מ-130 מינים חדשים של דינוזאורים. מבחינה כמותית, מארש ניצח במרוץ: הוא גילה 80 מינים חדשים לעומת 56 שגילה קופ.

לקראת סוף חייו הוא הפסיד את רוב ממונו ואף את ממצאיו ומאובניו, עקב עסקים כושלים בכרייה, שאותם ניצל כדי להשיג מאובנים שלא נמצאו.

הוא נפטר לאחר מחלה דלקתית ב-1897.

תגליות ומורשת
-------------

קופ פרסם במשך חייו מעל 1,400 מאמרים מדעיים שונים. הוא גילה בסך הכל 56 מיני דינוזאורים חדשים במהלך מלחמות העצמות ומעל 1,000 מיני חולייתנים פרהיסטוריים שונים. בנוסף הוא גילה מעל 300 מיני דגים, בהיותו איכתיולוג. כמו כן גילה מספר זוחלים, בעיקר לטאות ונחשים.

בנוסף הוא הציג תאוריה המציעה גידול בגודל גופם של יונקים בהתאם לנסיבות חייהם, לאורך הזמן האבולוציוני (זאת אף על פי שקופ התנגד לאבולוציה ותמך בלאמארקיזם כתחליף). התאוריה נקראה על שמו – חוק קופ (אנ').

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אדוארד דרינקר קופ** בוויקישיתוף
* אדוארד דרינקר קופ באתר mentalfloss (באנגלית)
* אדוארד דרינקר קופ, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* אדוארד דרינקר קופ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* כתבי אדוארד דרינקר קופ בפרויקט גוטנברג (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007463085205171
* BIBSYS: 6059920
* BNE: XX1231954
* BnF: cb10522565w (data)
* CiNii: DA12581771
* DSI: 10002
* GND: 116668598
* ISNI: 0000 0000 8086 3949
* LCCN: n50017607
* NKC: ola2002161476
* NLA: 35801167
* NTA: 069690383
* SNAC: w6kp836z
* SUDOC: 069352410
* TePapa: 45712
* Trove: 1093508
* VIAF: 7451022
* WorldCat: lccn-n50017607

 |
טקס החתימה על הסכם האליזה- יושבים ליד השולחן קונראד אדנאואר, שארל דה גול, ז'ורז' פומפידו, גרהרד שרדר, מוריס קוב דה מירוויל
**הסכם האליזה** (בגרמנית: **Élysée-Vertrag**, בצרפתית: **Traité de l'Élysée**), המכונה גם **הסכם הידידות** נחתם ב-22 בינואר 1963 בין נשיא צרפת שארל דה גול וקנצלר גרמניה המערבית קונראד אדנאואר, לאחר סדרת מפגשים הדדים ביניהם שהחלו בספטמבר 1958, והעניק תוקף רשמי ומחייב לפיוס היסטורי בין המדינות. כתוצאה מן ההסכם מיסדו צרפת וגרמניה המערבית יחסים הדדים מחודשים אשר שמו קץ לאיבה ההיסטורית בין שני העמים.

על פי ההסכם על שתי המדינות לקיים התייעצות הדדית בכל שאלה חשובה במטרה להגיע להסכמה בנוגע לדרך הפתרון המועדפת. מנהיגי המדינות יקיימו מפגשים קבועים לצורך ליבון סוגיות שונות העומדות על הפרק.

כחלק מן ההסכם הוקם משרד משותף לענייני נוער, בתי ספר משותפים, ונחתמו הסכמי תאומות בין ערים, בתי ספר ומחוזות משתי המדינות.

הסכם האליזה מיסד מערכת יחסים הדוקה בין צרפת וגרמניה אשר שימשה בסיס איתן לאינטגרציה בין כלל מדינות אירופה המערבית במסגרת האיחוד האירופי.

בשנת 2003 וכחלק מחגיגות ארבעים השנים לחתימת ההסכם, הורחב ההסכם כך שהוקמה מועצת שרים משותפת של שתי המדינות אשר מתכנסת פעמיים בשנה, והוסכם על כתיבת ספר היסטוריה משותף, אשר ישמש את תלמידי שתי המדינות, ואשר נוסח באופן המשקף הסכמה הדדית אודות אירועים היסטוריים המשותפים לשתי המדינות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הסכם האליזה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb16724972x (data)
* GND: 4149322-9
* SUDOC: 034212779
* VIAF: 217224272
* WorldCat (עם VIAF): 217224272

 |
בתורת המספרים האלמנטרית,  **משפט לגראנז' על קונגרואנציות פולינומיות** נותן חסם עליון לשכיחות שבה פולינום במקדמים שלמים עשוי לקבל ערכים שהם כפולות של מספר ראשוני נתון. בניסוח פורמלי, המשפט קובע כי אם *p* הוא מספר ראשוני ו- {\displaystyle \textstyle f(x)\in \mathbb {Z} [x]} הוא פולינום במקדמים שלמים, אז מתקיים אחד מהדברים הבאים:

* כל המקדמים של (*f*(*x* מתחלקים ב-*p*, או
* לקונגרואנציה (*f*(*x*) ≡ 0 (mod *p* יש לכל היותר (deg *f*(*x* פתרונות לא שקולים.

פתרונות הם "לא שקולים" אם הם אינם שקולים מודולו *p*. אם הקונגרואנציה הפולינומית מחושבת ביחס למספר פריק, אז ייתכן שיהיו לה יותר מ-(deg *f*(*x* פתרונות.

המשפט נקרא על שם ז'וזף לואי לגראנז' שהוכיח אותו ב-1777.

הוכחה של משפט לגראנז'
---------------------

את המשפט נוכיח באינדוקציה; המצב עבור *n = 1* ברור, ולכן ניתן לבחור בו כבסיס האינדוקציה. נניח כעת {\displaystyle n\geq 2}, ושהטענה מתקיימת לכל הפולינומים ממעלה קטנה מ-*n*. הפולינום {\displaystyle \textstyle f(x)\in \mathbb {Z} [x]} אינו מתאפס מודולו *p*, או שיש לו לפחות אפס אחד, נניח ב-{\displaystyle x=a}. אם נגדיר פולינום חדש
{\displaystyle f(x)-f(a)} אז נקבל שיש לו שורש ב-*x = a* ולכן הוא ניתן להצגה גם כך: {\displaystyle (x-a)g(x)}. מכיוון שלכל מספר טבעי *m* מתקיים ש-
{\displaystyle {\frac {x^{m}-a^{m}}{x-a}}} הוא פולינום ממעלה *m - 1* במקדמים שלמים, נובע מכך ש-{\displaystyle \textstyle g(x)\in \mathbb {Z} [x]} ושהוא ממעלה *n-1*. כיוון ש-:

{\displaystyle f(x)=(x-a)g(x)+f(a)\equiv (x-a)g(x){\pmod {p}}}
מראשוניותו של *p* נובע שלכל *x* המקיים {\displaystyle f(x)\equiv 0{\pmod {p}}} מתקיים ש- {\displaystyle x\equiv a{\pmod {p}}} או ש- {\displaystyle g(x)\equiv 0{\pmod {p}}} או שניהם. לפי הנחת האינדוקציה לקונגרואנציה {\displaystyle g(x)\equiv 0{\pmod {p}}} יש לכל היותר {\displaystyle deg(g(x))=n-1} פתרונות, ומכאן נובע שמספר הפתרונות ל-
{\displaystyle f(x)\equiv 0{\pmod {p}}} הוא לכל היותר {\displaystyle 1+(n-1)=n}.

**מ.ש.ל**

**הערה**: המשפט אינו נכון באופן כללי כאשר הקונגרואנציות מחושבות ביחס למספר פריק. כדוגמה מספרית ניקח את {\displaystyle x^{2}\equiv 1{\pmod {8}}}. זוהי קונגרואנציה ממעלה 2, אך עם זאת יש לה 4 פתרונות לא שקולים, שהם 7, 5, 3, 1 מודולו 8.
תבנית {{אישיות}} ריקה מתוכן. יש להזין פרמטרים בערך או בוויקינתונים. 
**רוּדוֹלְף פוֹן רַאוּמֶר** (בגרמנית: **Rudolf (Heinrich Georg) von Raumer**; ‏‏) היה ובלשן וחוקר השפה הגרמנית, ובן למשפחת האצולה של פון ראומר.

קורות חייו ועבודתו
------------------

רודולף פון ראומר נולד בארלנגן כבנם של בנם של הגאולוג, הגאוגרף והמחנך קרל גאורג פון ראומר (1783–1865) ופרידריקה רייכארדט (1790–1869), בתו של המלחין יוהאן פרידריך רייכארדט. הוא למד פילולוגיה קלאסית ומזרחנות באוניברסיטת ארלנגן (אנ') מ-1832 בנוסף לשפות גרמאניות עם פרידריך כריסטוף דאלהמן והאחים גרים באוניברסיטת גטינגן. משנת 1834 ואילך הצטרף לאחוות בובנרויטר (Burschenschaft der Bubenreuther), וכך גם אחיו האנס פון ראומר ארבע שנים מאוחר יותר. בשנת 1839 הוא קיבל את הדוקטורט שלו בארלנגן והשלים את ההביליטציה שם שנה לאחר מכן. לאחר מכן, האוניברסיטה קיבלה אותו, בתחילה כפריבט-דוצנט, משנת 1846 כפרופסור חבר ומ-1852 כפרופסור מן המניין לשפה וספרות גרמנית במשרה שהוקמה במיוחד עבורו. בנוסף, ראומר היה סגן הרקטור של האוניברסיטה בשנים 1858–1859 ו-1866–1867.

בשנת 1870 הוא כתב את עבודתו העיקרית, תשעה כרכים של סדרה בשם "Geschichte der Wissenschaften in Deutschland" (תולדות המדע בגרמניה), שכותרתה "Geschichte der Germanischen Philologie vorzugsweise in Deutschland" (תולדות הפילולוגיה הגרמנית, מוטב בגרמניה). הוא מוזכר בהקדמה של "Die deutsche Rechtschreibung" (האיות הגרמני) של קונרד דודן (אנ') כבעל השפעה חשובה על יצירה זו.

ראומר השתתף בדיון האורתוגרפי של המאה ה-19 מאז 1855. ב-1875 קיבל מינוי ממשרד התרבות הפרוסי לרפורמה בכתיב. בוועידה האורתוגרפית של 1876 בברלין, הוצגו בחלקן הצעותיו של ראומר בפרוסיה ובבוואריה. הוא היה נציג של מה שמכונה "gemäßigt phonetischen Richtung" (הכיוון הפונטי המתון), שניסה לטעון כנגד הכיוון ההיסטורי. בהקשר זה, העבודה החשובה ביותר הייתה על "Über deutsche Rechtschreibung" (על האיות הגרמני), המייצגת חלק מהמחלוקת המדעית עם קרל וינהולד (אנ').

משפחתו
------

רודולף פון ראומר היה נשוי למריה שרדר (1826–1893), בתו של התעשייתן מפירט אדוארד שרדר. היו לו שמונה ילדים איתה, ארבעה מהם מתו בילדות. אחד מנכדיו הרבים היה ההיסטוריון קורט פון ראומר (גר') (1900–1982) ואחר היה הציר והלוטננט קולונל בוורמאכט הרמן פון ראומר (1893–1977), שהיה גם מחבר הכרוניקה המשפחתית.

מספריו
------

* *Die Aspiration und die Lautverschiebung*. Leipzig 1837 – עיצורים מנושפים ומעתק הגאים; מחקר בהיסטוריה לשונית
* *Das goldene Buch vom deutschen Geiste*. Heyder, Erlangen 1847 – ספר הזהב של הרוח הגרמנית
* *Die Einwirkung des Christentums auf die althochdeutsche Sprache. Ein Beitrag zur Geschichte der deutschen Kirche*. Schlawitz, Berlin 1851 – השפעת הנצרות על השפה הגרמנית העילית העתיקה. תרומה להיסטוריה של הכנסייה הגרמנית.
* *Deutsche Versuche*. Bläsing, Erlangen 1861 – ניסיונות גרמנים
* *Gesammelte sprachwissenschaftliche Schriften*. Heyder und Zimmer, Frankfurt und Erlangen 1863 – לקט של כתבים לשוניים
* *Fortsetzung der untersuchungen über die urverwandtschaft der semitischen und indoeuropäischen sprachen* 1867 – המשך החקירות על מוצאן של השפות השמיות וההודו-אירופיות
* *Geschichte der Germanischen Philologie vorzugsweise in Deutschland*. Oldenbourg-Verlag, München 1870 – תולדות הפילולוגיה הגרמנית, מוטב בגרמניה

קישורים חיצוניים
----------------

* Literatur von und über Rudolf von Raumer im Katalog der Deutschen Nationalbibliothek
מכונת דימות תהודה מגנטית
צג ולוח בקרה של מכשיר אולטרה סאונד
**דימות רפואי** הוא בדיקה בה מודגמים גרפית חלקים פנימיים של גוף נבדק. טכנולוגיה זו משמשת לאבחון קליני, למחקר פיזיולוגי ולסיוע בעת פעילות פולשנית. טכנולוגיות דומות פותחו גם עבור יישומים תעשייתיים.

הדימות הרפואי נחלק לשני תחומים: דימות מבני ודימות תפקודי.

הדימות המבני נותן מידע אנטומי על צורה של מבנים בגוף, ועמו נמנים צילום רנטגן, טומוגרפיה ממוחשבת, דימות תהודה מגנטית ובדיקת אולטרה סאונד רפואית. סוג זה של דימות מצטיין בפירוט אנטומי מדוקדק, לרבות איברים קטנים מאוד, ובתיאור היחסים המרחביים בין האיברים.

דימות תפקודי, המשמש בתחום הרפואה הגרעינית, מאפשר באמצעות חומרים רדיואקטיביים במינון נמוך הנקלטים ברקמות מטרה, בחינה של פעילות רקמה, מטבוליזם ותהליכים בתוך איבר או רקמה בזמן מחלה.

שיקוף היא שיטה שיכולה להדגים גם מבנה וגם תפקוד. לדוגמה: בזמן צנתור בעורקים הכליליים ניתן לראות גם את האיבר עצמו (הלב) וגם את הפעילות שלו (התכווצות והרפיה).

הסוגים השונים של הדימות הרפואי משמשים לבחינת איברים שונים בגוף, על פי אטימותם או תגובתם לקרינה. לעיתים נצבע האיבר הנבדק בחומר הנראה בבירור בבדיקה, כאשר האיבר עצמו שקוף לבדיקה המבוקשת. למשל, ניתן להחדיר לאיבר חומר ניגוד, כגון בריום בצילום רנטגן. לכל שיטת דימות יתרון בגילוי סוג מסוים של פתולוגיה גופנית, ולעיתים הרופאים משתמשים במספר שיטות או בשיטה משולבת כדי להגיע לאבחנה.

הדימות הרפואי מתבצע באמצעות ציוד ייעודי ממוחשב, המורכב משלושה חלקים עיקריים: מקור קרינה (או גלים), גלאים המתאימים לגלים שמשדר המקור ומקום בגוף הנבדק. הקרינה הנפלטת מהמקור, אשר יכולה להיות חיצונית כמו בדימות המבני או פנימית כמו בדימות התפקודי, נקלטת בגלאים ונשמרת במחשב כערך מספרי בהתאם לעוצמת הקליטה. ערכים אלו נקראים הדגימות. הדגימות מעובדות בכלים מתמטיים מתקדמים ליצירת תמונה המייצגת את פנים הגוף (המקטע הנסרק). התוצר המחושב מציג חתך בתוך הגוף, ובעיבוד נוסף על כמה פרוסות סמוכות, ניתן לייצר תמונה תלת־ממדית של איבר בתוך הגוף. את התמונות שמפיק ציוד הדימות מפענח רופא רדיולוג.

אחד העקרונות החשובים ביותר בדימות רפואי בו נעשה שימוש בקרינה מייננת, הוא עקרון ALARA – As Low As Reasonable achievable. משמעות הדבר היא שהרנטגנאי שואף להשתמש בכמות הקרינה הנמוכה ביותר האפשרית, מבלי לפגוע באיכות התמונה וביכולת להפיק ממנה מידע אבחנתי עבור הרופאים. הדבר מושג במספר אמצעים, לדוגמה באמצעות הקטנה של זמן החשיפה של הנבדק לקרינה, דבר שרלוונטי במיוחד בצילומים של ילדים, או כאלה הקשורים לתנועתיות כגון מערכת העיכול שלה יש תנועה פריסטלטית טבעית ובלתי רצונית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דימות רפואי** בוויקישיתוף
* עופר בן חורין, ניידות הרנטגן הראשונות- המלחמה של מארי קירי, באתר MRI הפורטל הישראלי

* מידע על בדיקות דימות באתר כמוני
* גילוי קורונה על ידי ניתוחת תמונה – מחקר של חיית גרינשפן
* פורטל דימות רפואי בתחום ה-MRI
* אבחון רפואי, הדמיה, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007550674505171
* BnF: cb12108583f (data)
* GND: 4006617-4
* LCCN: sh85037507
* LNB: 000076056
* NDL: 01156211
* NKC: ph134757

 |
**בית המדרש לרבנים של אמריקה הלטינית** (בספרדית: **Seminario Rabinico Latinoamericano**) נקרא גם בית המדרש על שם מרשל מאייר, הוא מוסד ללימודי יהדות ולהסמכת רבנים של היהדות הקונסרבטיבית בבואנוס איירס, ארגנטינה המוכר על ידי כנסת הרבנים. המוסד מיועד להכשרת רבנים, רבות, מנהיגים קהילתיים ואנשי מפתח במקצועות היהדות עבור קהילות בארגנטינה, אורוגוואי, אל סלוודור, אקוודור, בוליביה, ברזיל, הרפובליקה הדומיניקנית, ונצואלה, מקסיקו, פרגוואי, פרו, פוארטו ריקו, צ'ילה, קוסטה ריקה וקולומביה. את המוסד ייסד מרשל מאייר ב-1962, בהשפעתו של אברהם יהושע השל. במאי 1996 זכה המכון בפרס זלמן שזר להוראת יהדות בתפוצות. רקטור המוסד הוא הרב אריאל שְּטוֹפֶנְמָכֵר.

מסלולי הוראה והכשרה
-------------------

המוסד כולל מכון ללימודי יהדות, "מדרשת אברבנל" (Instituto Superior de Estudios Judaicos), המקיים תוכנית אקדמית להכשרת רבנים הקרויה על שמו של השל, במסגרתה לומדים המיועדים לרבנות לפחות סמסטר אחד במכון שכטר למדעי היהדות בירושלים ומקיימים קורסים משותפים עם בית המדרש לרבנים באמריקה.

בנוסף מוכשרים במכון חזנים, מוהלים וסופרי סת"ם, גברים ונשים.

במכון נמצאת הספרייה הגדולה ביותר למדעי היהדות באמריקה הלטינית ובה 50,000 כותרים בעברית, אנגלית, ספרדית, צרפתית, גרמנית, איטלקית ויידיש.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בית המדרש לרבנים של אמריקה הלטינית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007267796605171
* ISNI: 0000 0000 9226 3537
* LCCN: no2003127426
* VIAF: 135218179
* WorldCat: lccn-no2003127426

 |
**תאודורוס האתאיסט** (ביוונית: Θεόδωρος;‏ 340 – 250 לפנה"ס), פילוסוף יווני.

ביוגרפיה
--------

תאודורוס נולד בעיר היוונית קירנה (ששרידיה נמצאים בתחומי לוב) והיה תלמידו של אריסטיפוס הצעיר, נכדו של אריסטיפוס מייסד זרם הנהנתנות בפילוסופיה היוונית. הוא גורש מעיר מולדתו מסיבה לא ידועה, ולפני לכתו משם אמר: "אנשי קירנה עשיתם עמי רעה כאשר גירשתם אותי מקירנה ליוון." הוא הגיע לאתונה והיה בין היתר, תלמידם של זנון מקיטיון ושל פירון מאליס, אך לא נמנה עם חסידי תורותיהם.

על פי פלוטרכוס, תאודורוס לימד פילוסופיה בליקיאון, אך כמו סוקרטס לפניו, נאשם בכפירה באלים ובהשחתת הנוער של אתונה. הוא ניצל מהוצאה להורג בהשפעת דמטריוס מפאלרום שהיה מושל אתונה בין השנים 317–307 לפנה"ס. הוא גורש מאתונה ומצא מקום מקלט בחצרו של תלמי הראשון מלך מצרים שמינה אותו כחבר משלחת אל ליסימכוס מלך תראקיה (מיורשיו של אלכסנדר הגדול). הוא הרבה להתווכח עם ליסימכוס, וכאשר האחרון איים עליו במוות בצליבה, השיב: "שמור נא את איומיך לאנשי חצרך, כי בעבור תאודורוס אין זה משנה כלל אם גופתו תירקב באוויר או על האדמה." על פי דיוגנס לארטיוס, תאודורוס שב לבסוף לקירנה שהייתה תחת שלטונו של מאגאס, בנו החורג של תלמי הראשון.

תורתו
-----

כפי שניתן להסיק מדבריו של דיוגנס לארטיוס, תאודורוס דחה את דעתם של אלה שסברו כי יש לכבד את האלים, ולכן ניתן לו הכינוי "אתאיסט". תאודורוס טען כי אין בנמצא בעולם הזה כל ישות נצחית. הוא כתב ספר בשם "על אודות האלים" שבו שלל את קיומם - מה שלדעת דיוגנס לארטיוס השפיע על תורתו ועל טיעוניו של אפיקורוס. אף על פי כן, יש סבורים כי תאודורוס לא היה אתאיסט אלא אגנוסטיקן.

תאודורוס השתייך לזרם הנהנתנות בפילוסופיה היוונית. הוא סבר כי מטרת החיים היא להשיג הנאות ולהימנע מכאב, וגרס כי ההנאה נובעת מן הידע, והכאב - מן הבערות. הוא הגדיר את הטוב כיושר ותבונה, ואת הרע - כניגודם. תאודורוס זלזל באהבת מולדת וראה את העולם כולו כמולדתו. הוא חשב כי האיסורים על גנבה, ניאוף או חילול קודש מהווים חלק של המוסכמות החברתיות ואינם מעוגנים בטבע. הוא מחה על עריצותם של מלכים ונסיכים והשיב לליסימכוס שאיים להורגו: "כמלך כה גדול, עליך להתבייש בעובדה כי באשר לפגיעה בישרים כוחך אינו עולה על זה של חיפושית."

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007444573605171
* BnF: cb12960098s (data)
* CiNii: DA03200265
* GND: 102407584
* LCCN: n84169478
* NLG: 19015
* NTA: 125805594
* RERO: 02-A012460429
* VcBA: 495/37965
* VIAF: 79135525
* WorldCat: viaf-24733820

 |