recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
שער ג' בתמוז תרפ"ד, 4 ביולי 1924
שער כ"ו באלול תשמ"א (1981)
**הדֹאר** היה עיתון עברי שיצא לאור בארצות הברית בין השנים 1921 ל-2005 בחסות ההסתדרות העברית באמריקה.

העיתון נוסד בשנת 1921 כעיתון יומי, ולאחר שנה החל לפעול כשבועון. בשנות התשעים החל לצאת פעם בשבועיים ואחר כך כירחון ולבסוף כרבעון, בשיתוף עם ההיברו קולג' בבוסטון. בשנת 2005 נסגר עקב קשיים כלכליים.

עורכו הראשון היה מרדכי ליפסון, עם מערכת קולקטיבית (שמעון ברנשטיין, יום-טוב הלמן מנחם ריבולוב). משנת 1923 ועד מותו ב-1953 ערך את העיתון מנחם ריבולוב; בין השנים 1953–1958 משה מייזלש-עמישי; בשנת 1958–1959 חיים ליף, כעורך זמני; בין השנים 1959–1969 משה ינון; בין השנים 1970–1985 היה העורך יצחק עברי; אחריו, משנת 1985, העורך היה שלמה שמיר, עם העורכת הספרותית יעל פלדמן.

בשנת 2002 התמנה לעורך פרופ' לב חקק והוא ערך את "הדאר" עד סגירתו. כתב העת הפך לרבעון במתכונת חדשה וביריעה רחבה. הגיליונות היו חדשים בצורתם ובתוכנם והם כללו פרוזה, שירה, מחקרים בספרות עברית, לשון, אומנות יהודית, חינוך, מאמרים על הקהילה היהודית באמריקה, על העולם היהודי ועל ישראל, עולם המקרא, ביקורת ספרים, הזיכרון היהודי, עדות ישראל. בגליונות אלה השתתפו יוצרים חשובים מאמריקה ומישראל. בין המשתתפים מישראל היו א.ב. יהושע, משה שמיר, אהרן מגד, יצחק בן-נר, שמואל ורסס, אביב עקרוני, צבי צמרת, אמנון לורד, נורית גוברין וגרשון שקד.

לאחר סגירת "הדאר" החל לב חקק משנת 2006 והלאה לערוך את "הדור: השנתון העברי של אמריקה", המופיע כל שנה כספר ובו משתתפים יוצרים וחוקרים חשובים מישראל ומאמריקה.

לקריאה נוספת
------------

* מנחם ריבולוב (עורך), **ספר היובל של הדאר: למלאת 5 שנים לקיומו**, ניו יורק: ההסתדרות העברית באמריקה, תרפ"ז-1927.
* מנחם ריבולוב (עורך), **ספר היובל של הדאר: למלאת לו שלשים שנה**, ניו יורק: ההסתדרות העברית באמריקה, תשי"ב-1952.
* יעקב קבקוב, 'דרכו של "הדואר" כעיתון עברי באמריקה', **הקונגרס העולמי למדעי היהדות** 8, ג (תשמ"א), עמ' 301–308.

קישורים חיצוניים
----------------

* משה פלאי, ‏"הדאר" היומי: רקע, מטרות ומציאות, **קשר** 18, סתיו 1995, עמ' 102–111.

* Weingrad, Michael, The last of the (Hebrew) Mohicans.(Hadoar)


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007412924905171

 |
**מריה קז'ימייז'ה** (בפולנית: **Maria Kazimiera**;‏ 28 ביוני 1641 - 1 בינואר 1716) הייתה רעייתו של מלך פולין יאן סובייסקי משנת 1674 עד 1696.

חייה
----

מארי קזימיר לואיז דה לה גראנז' ד'ארקין נולדה בנוור שבצרפת והגיעה לפולין בגיל חמש כבת לוויה למארי לואיז גונזאגה, מלכת פולין הצרפתייה במוצאה, שישבה על כס המלוכה משנת 1645 עד 1672 כרעיה לשני מלכים פולניים - ולדיסלב הרביעי ואזה ובהמשך אחיו, יאן השני קז'ימייז', מלך פולין. 

בשנת 1658, נשאה קז'ימייז'ה ליאן זאמויסקי, אך הוא מת בשנת 1665, וב-14 ביולי באותה שנה נשאה בשנית ליאן סובייסקי. לבני זוג נולדו ארבעה-עשר ילדים, אבל רק ארבעה מהם הגיעו לבגרות - יאקוב, אלכסנדר, קונסטנטי ותרזה (שהייתה בהמשך לרעייתו של מקסימיליאן השני עמנואל, הנסיך הבוחר מבוואריה ולאמו של קרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. 

יאן סובייסקי נבחר למלך פולין, לא בלי השפעת אשתו. כמלכת פולין, תמכה מריה קז'ימייז'ה בהצעת הברית בין פולין לצרפת, ובה בעת חתרה להשיג חסדים למשפחתה ממלך צרפת לואי הארבעה-עשר.

המלכה מריה קז'ימייז'ה על גב סוס.
הזוג המלכותי התפרסם במכתבי האהבה שהוחלפו ביניהם, רובם בשנים 1665 ל-1683, כאשר הפרידו ביניהם מסעותיו הצבאיים של יאן השלישי סובייסקי או מסעותיה של מריה לפריז. המכתבים שופכים אור לא רק על הרגשות האותנטיים של הזוג המאוהב, אלא גם על השקפותיהם על הבעיות והקשיים של תקופתם, כמו גם על דעותיהם בעניינים ארציים של ניהול בית המלוכה והחלטות זוטא של חיי היום-יום שקיבל המלך, במקרים רבים לאחר התייעצות עם אשתו. למכתבים אלה, שיצאו לאור זמן רב אחרי מות השניים, אפשר לייחס את הפופולריות שזכה לה שם החיבה שנתן המלך למלכה, "מרישנקה". זה השם שדבק בה בפולין ובשם זה מרבים להזכירה שם. 

### שנותיה האחרונות

מריה קז'ימייז'ה הייתה אישה קשה, יהירה ומרוכזת בעצמה. עם כל אהבתם, הרבו המלך והמלכה במריבות, ולאחר מות המלך, שלח בנם את אמו לגלות מכובדת ברומא, שם ציפתה להתקבל באותה מידה של כבוד ויקר שזכתה לה כריסטינה, מלכת שוודיה, פטרונית אמנות ידועת שם וממייסדות האקדמיה של ארקדיה, שהלכה לעולמה לפני בואה לרומא. 

אלא שמריה קז'ימייז'ה לא ניחנה בסגולותיה של המלכה כריסטינה, לא באצילותה, לא בתבונתה ולא באינטלקט שלה. 
היא סברה, שתמיכתה המסורה בקתוליות אל מול הטורקים תקנה לה קבלת פנים נלהבת מצד הכנסייה ברומא, אלא שגם כאן גברה עליה המלכה השוודית, שהמרת הדת שלה מן הפרוטסטנטיות השוודית לקתוליות רוממה את מעמדה פי כמה בעיני הוותיקן.

אף על פי כן, גם מריה קז'ימייז'ה התקבלה בעין יפה וביצרה את מעמדה כפטרונית מוזיקה, שפרשה את חסותה בעיקר על דומניקו סקרלטי. בתפקידו כמאסטרו די קאפלה בחצרה חיבר והפיק שבע אופרות, בבחינת המשך לאופרות שחיבר אביו, אלסנדרו, בחצר כריסטינה, מלכת שוודיה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מריה קז'ימייז'ה** בוויקישיתוף
* מריה קז'ימייז'ה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראלף קירקפטריק, ביוגרפיה של דומניקו סקרלטי בגוגלבוקס, עמ' 45

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007276932705171
* BIBSYS: 2010948
* BNE: XX1016188
* BnF: cb12038279t (data)
* CANTIC: a11107509
* GND: 118818449
* ICCU: UTOV496984
* ISNI: 0000 0001 0816 1050
* LCCN: n84020143
* NKC: mzk2011659890
* NLA: 35685540
* NLP: A11807489
* NTA: 070187002
* SELIBR: 320225
* SNAC: w68d7fjn
* SUDOC: 028574311
* Trove: 1042059
* VcBA: 495/45698
* VIAF: 121739093
* WorldCat: lccn-n84020143

 |
**ג'פרי פול "ג'ף" בלוקלי** (אנגלית: **Jeffrey Paul "Jeff" Blockley**; נולד ב-12 בספטמבר 1949) הוא כדורגלן עבר אנגלי.

קריירה
------

בלוקלי נולד בלסטר, אך החל את הקריירה שלו ב-1968 בקובנטרי סיטי. הוא שיחק בעמדת הבלם, וערך 150 הופעות במדי קובנטרי, ואף זומן פעם אחת לסגל נבחרת אנגליה עד גיל 23. באוקטובר 1972 הוא עבר לארסנל תמורת 200,000 לירות שטרלינג, כמחליפו של הקפטן הקודם פרנק מקלינטוק. הוא ערך את הופעת הבכורה בארסנל בהפסד 0 - 1 לשפילד יונייטד ב-7 באוקטובר 1972, וארבעה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת אנגליה, בתיקו 1 - 1 מול נבחרת יוגוסלביה, שהייתה גם הופעתו היחידה במדי הנבחרת הלאומית.

למרות זימונו לנבחרת הוא לא נהנה מקריירה טובה בארסנל. מקלינטוק היה אחד מסמלי המועדון ושחקן פופולרי בקרב האוהדים, ואילו ביצועיו של בלוקלי לא היו עקביים, כולל טעות בחצי גמר גביע ה-FA של עונת 1972/1973, שבזכותה הצליח ויק האלום מסנדרלנד להבקיע שער ולנצח 2 - 1. לאחר עזיבת מקלינטוק לקווינס פארק ריינג'רס בקיץ 1973 הפך בלוקלי לשחקן הרכב במרכז ההגנה של ארסנל, אך המועדון חווה את אחת מעונותיו הגרועות ביותר בתולדותיו; הוא הודח מגביע ה-FA וגביע הליגה על ידי מועדונים בכירים פחות, ובסיום העונה דורג במקום ה-10 בליגה.

אוהדי המועדון היו מתוסכלים והאשימו בכך את בלוקלי. ניק הורנבי, בספרו "קדחת המגרש", טען כי בלוקלי היה "חסר כישורים למילוי מקומו של איאן יור"; מאוחר יותר אמר ברטי מיי כי החתמת בלוקלי הייתה הטעות הגדולה ביותר שעשה כמאמן ארסנל. ימיו של בלוקלי בארסנל היו ספורים, ולמרות שהחל במדי המועדון את עונת 1974/1975 הוא הודח מהסגל, והוסף לרשימת ההעברות. בינואר 1975 הוא הועבר ללסטר סיטי תמורת 100,000 לירות שטרלינג. בסך הכל הוא השתתף ב-62 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם שער אחד.

הקריירה של בלוקלי השתקמה במידת מה בלסטר, לאחר שסייע למנוע את ירידת הקבוצה מהליגה בעונתו הראשונה שם. בעונת 1975/1976 הוא הוביל את הקבוצה למקום השביעי, ובסופו של דבר מונה לקפטן. אולם, הוא סבל ממספר פציעות שהגבילו מאוד את יכולתו לשחק בליגות הבכירות, ואף הושאל לדרבי קאונטי בחודשיים הראשונים של 1978. לאחר 75 משחקים בשלוש עונות וחצי הוא עזב לנוטס קאונטי, שם השתתף ב-57 משחקי ליגה בשתי עונות לפני שפרש מכדורגל והוא בן 31. לאורך הקריירה שלו השתתף בכ-400 משחקים רשמיים.

לאחר פרישתו עבד כמאמן במספר מועדונים בליגות הנמוכות, ולאחר שפרש כליל מכדורגל החל לעבוד כאיש מכירות מטעם חברה בתחום האנרגיה. כיום הוא מחזיק בבעלותו חברת אנרגיה בשם טרנסמץ'.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  ניק הורנבי, קדחת המגרש (עמוד 83), הוצאת עגור 1994
2. ↑  (Phil Soar & Martin Tyler, The Official Illustrated History of Arsenal (page 133), Hamlyn, 2008 (מסת"ב 978-0-600-61889-8
**יורי רטס** (באסטונית: **Jüri Ratas**; נולד ב-2 ביולי 1978) הוא פוליטיקאי אסטוני שכיהן כראש ממשלת אסטוניה ה-18 ומנהיגה של מפלגת המרכז בין השנים 2016–2021.

קריירה פוליטית
--------------

בין השנים 2005–2007, רטס היה ראש עיריית טאלין. לאחר סיום תפקידו, התמודד בבחירות הפרלמנטריות ב-2007 ונבחר לפרלמנט האסטוני, הריגיקוגו (Riigikogu).

מאז בחירתו לפרלמנט ועד שנת בחירתו לראשות הממשלה ב-2016, כיהן כסגן הנשיא של הפרלמנט. בשנת 2015 החל לשמש גם בתפקיד סגן הדובר של הפרלמנט.

ב-5 בנובמבר 2016 נבחר לתפקיד יושב הראש של מפלגת המרכז והחליף בתפקיד זה את אדגר סוויסאר, מייסד המפלגה, ראש ממשלת אסטוניה הראשון וראש עיריית טאלין בשנים 2001–2004 ו-2007–2015.

ב-9 בנובמבר 2016, לאחר התעלמות מקריאות להדחתו והפסדתו בהצעת אי-אמון, התפטר טאווי רייוואס מתפקיד ראש הממשלה. ב-23 בנובמבר, בעקבות שיתוף פעולה בין מפלגת המרכז, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ומפלגת המולדת, הוקמה קואליציה חדשה בראשותו של רטס והוא נבחר לראש ממשלת אסטוניה ה-18.

לאחר הבחירות הפרלמנטריות ב-2019, דחה את הצעתה של מפלגת הרפורמה (שזכתה ברוב הקולות) להקמת קואליציה חדשה. ב-17 באפריל ניתן לרטס המנדט להרכבת ממשלתו השנייה ורטס המשיך לכהן בקדנציה נוספת.

במהלך כהונתו נכנסה המדינה לגירעון, לאחר שנים רבות שהייתה בצמיחה. בעקבות זאת, נמתחה ביקורת מצד הנציבות האירופית והבנק המרכזי האסטוני.

רטס התפטר מתפקידו כראש ממשלה ב-13 בינואר 2021 לאחר שהתובע הכללי חשד במפלגת המרכז ב"מעורבות פלילית" בשערוריית השפעת מעורבות של איש העסקים הילר טדר. רטס הצהיר כי אין לו שום ידיעה על הפרשה לכאורה ולא ביצע כל עוול, אך התפטר על מנת לקחת אחריות פוליטית לשערורייה. הוא המשיך לכהן כראש ממשלה באופן זמני עד שהוקמה קואליציה חדשה ב-26 בינואר והוחלף על ידי קאיה קאלאס.

חיים אישיים
-----------

רטס נולד בטאלין. הוא בעל תואר ראשון במנהל עסקים ותואר שני במדעי הכלכלה מאוניברסיטת טאלין לטכנולוגיה, ובעל תואר ראשון למשפט מאוניברסיטת טרטו.

נשוי לקארין ואב לבת ושלושה בנים. אביו הוא הפוליטיקאי ריין רטס.

בנוסף לשפה האסטונית, רטס דובר אנגלית שוטפת ובעל שליטה בסיסית ברוסית, שוודית ופורטוגזית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יורי רטס** בוויקישיתוף
* יורי רטס, ברשת החברתית פייסבוק
* יורי רטס, ברשת החברתית טוויטר

הערות שוליים
------------

1. ↑  ERR, 49th cabinet of Estonia sworn in under Prime Minister Jüri Ratas, ERR, ‏2016-11-23 (באנגלית)
2. ↑  Mart Linnart | ERR, Keskpanka teeb majandustõusu ajal tekkinud riigieelarve puudujääk murelikuks, ERR, ‏2019-03-21 (באסטונית)
3. ↑  Euroopa Komisjon: Eesti defitsiit on ebameeldiv üllatus, Äripäev (באנגלית)
4. ↑  Silver Tambur, Estonia's prime minister Jüri Ratas resigns, Kaja Kallas asked to form the government, Estonian World, ‏13 בינואר 2021 (ב־British English)
5. ↑  BNS, ERR News | ERR, Jüri Ratas resigns as prime minister following loan scandal, ERR, ‏13 בינואר 2021 (באנגלית)
6. ↑  Kaja Kallas to become Estonia's first female prime minister, euronews, ‏24 בינואר 2021 (באנגלית)
7. ↑  Prime Minister Jüri Ratas, Government of the Republic of Estonia (באנגלית)(הקישור אינו פעיל)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1120411025
* VIAF: 3510148122896895200000
* WorldCat: viaf-3510148122896895200000

 |
**באג 2011** (בסינית פשוטה: **民国百年虫**, בסינית מסורתית: **民國百年蟲**, בפין-יין: **Mínguó bǎinián chóng**, בתרגום חופשי לעברית: **באג המאה**) היה בעיה אפשרית, בה מעורבים מחשבים ומערכות מחשבים בטאיוואן בלילה של 31 בדצמבר 2010 ו-1 בינואר 2011.

בדומה לבאג 2000, איתו התמודדו חלק ניכר מהעולם לקראת שנת 2000, באג 2011 היא תופעת לוואי של השימוש של טייוואן בלוח השנה של מינגו למטרות רשמיות. לוח שנה זה מבוסס על הקמתה של הרפובליקה הסינית בשנת 1912 (שנה 1), כך ששנת 2011 בלוח השנה הגרגוריאני תואמת לשנה 100 בלוח השנה הרשמי של טייוואן, מה שהציב בעיות פוטנציאליות עבור כל תוכנית שמתייחסת לשנים רק לשנתיים כערכים דו-ספרתיים.

בעיות מדווחות
-------------

מכיוון שבאופן כללי רק משרדים ממשלתיים השתמשו במערכת הרשמית, ההשפעה של באג המחשבים 2011 על המגזר הפרטי הייתה מינימלית. הפוטנציאל להשפיע על מערכות ממשלתיות היה עניין אחר. עם זאת, מספר רב של מחשבים ממשלתיים כבר השתמשו במערכת תלת ספרתית לתאריכים, כאשר האפס שימש כספרה הראשונה לשנים מתחת למאה (2010 והלאה בלוח השנה הגרגוריאני).

כמה מסמכים ממשלתיים כגון רישיונות נהיגה כבר מתייחסים לשנים מעל 100; דווחו רק תקלות קלות.[דרוש מקור]

חלק ממשתמשי אייפון דיווחו כי ההתראה שלהם לא פעלה ב-1 בינואר 2011.

בצפון קוריאה
------------

לוח השנה הצפון קוריאני (ג'וצ'ה) הושפע באותו יום כמו טייוואן, שכן לוח השנה של צפון קוריאה מבוסס גם על אירוע שקרה בשנת 1912 – יום הולדתו של קים איל-סונג.

ראו גם
------

* באגים הקשורים לשעה ותאריך

קישורים חיצוניים
----------------

* (Minguo Year 100 Problem Service Web (Traditional Chinese Only

הערות שוליים
------------

1. ↑  Pinyin news » Taiwan’s Y1C problem
2. ↑  Y1C problem FAQ (אורכב 13.03.2010 בארכיון Wayback Machine), Minguo Year 100 Problem Service Web (Traditional Chinese), Retrieve at 2010-04-27
3. ↑  自由時報電子報 (2011-01-02). "百年蟲作怪 100年變00年 - 生活". *自由時報電子報* (בסינית). נבדק ב-2020-12-18.

| בעיות הקשורות לשעה ותאריך |
| --- |
| בעיות הקשורות לאחסון עשרוני או עשרוני בקידוד בינארי | בעיית שנת 1900 • באג 2000 • באג 2011 • באג 2042 • באג 2100 • באג 10,000 • בעיית שנה מעוברת |
| בעיות הקשורות לאחסון בינארי | באג 2038 • באג 2108 • באגים 32,768 ו-65,536 • באג 292,277,026,596 |
| בעיות הקשורות לאחסון הקסדצימלי | באג 2010 |
**צבי אמיד** (נולד ב-1932) היה תת-אלוף בצה"ל ומנהל ישראלי. כיהן כקצין קשר ראשי בשנים 1979–1982. שימש במשך שמונה שנים כמנהלה הראשון של חברת התקשורת בזק.

ביוגרפיה
--------

אמיד נולד בפולין וגדל במשפחה ציונית בעיר פשמישל. כנער היה חבר בתנועת נוער ציונית. בספטמבר 1939 תכננה משפחתו לעלות לארץ ישראל דרך רומניה, אולם פרוץ מלחמת העולם השנייה שיבשה את תוכנית העלייה. על פי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב היה מקום מגורי המשפחה בשליטת ברית המועצות וכך גויס אביו של אמיד, שהיה רופא, ושימש כרופא בבית הבראה של הצבא האדום שהיה באזור. עם נסיגת הצבא האדום ב-1941 נסוגה גם המשפחה שנשארה בצמוד לאב הרופא הצבאי, וכך עברה את תקופת המלחמה בשלום. ב-1950 עלה לישראל. 

שנתיים לאחר עלייתו לישראל התגייס אמיד לצה"ל. הוא סווג כבעל כושר לקוי ולכן נשלח לחיל הקשר שם התקדם בסולם הדרגות ועבר קורס קצינים. במלחמת ששת הימים שימש כקצין קשר בחטיבה 80, בפיקוד דני מט. החטיבה נלחמה תחילה בסיני בקרב אום-כתף ולאחר מכן הועברה לרמת הגולן. אמיד נטל חלק בנחיתה המוסקת בצומת בוטמיה (צומת רפיד) שהתבצעה תחת אש סורית. בהמשך, שימש כקצין הקשר החטיבתי של חטיבה 35. בסוף 1968 הועלה לדרגת סגן-אלוף והתמנה לקצין הקשר של אוגדה 252. בעת מלחמת ההתשה שימש כמפקד גדוד הקשר הארצי. ב-1972, התמנה לקצין קשר פיקוד הדרום ובתפקיד זה שימש במלחמת יום הכיפורים. שנה לאחר המלחמה הועלה לדרגת אלוף-משנה והיה אחראי לפרויקט שליטה ובקרה במטה הכללי כחלק מלקחי המלחמה. לאחר שלמד במכללה לביטחון לאומי הועלה לדרגת תת-אלוף והתמנה סגן ראש אגף התכנון במטכ"ל. בשנת 1979 התמנה לקצין קשר ראשי ושימש בתפקיד זה במהלך מבצע שלום הגליל.

בספטמבר 1982, נענה לפניית שר התקשורת, מרדכי צפורי, פרש מצה"ל והתמנה למנהלה הראשון של חברת התקשורת בזק שהוקמה באותה עת ונועדה להיות חברה ממשלתית שתחליף את משרד התקשורת במתן שרותי הטלפוניה בישראל. שימש מנכ"ל בזק במשך שמונה שנים, כאשר בשנה וחצי הראשונות החברה טרם קמה ועיקר פעילותו היה להילחם על העברת סמכויות ממשרד התקשורת לחברת בזק. לאחר מכן היה יועץ עצמאי לענייני תקשורת לחברות ביטחוניות ואזרחיות. בהמשך כיהן כסמנכ"ל בחברה לשירותי תקשורת בינלאומיים. היה חלק ממיזם של חברת בת של בזק בהודו שלא עלה יפה. בעשור הראשון של המאה ה-21 פרש לגמלאות. כיום מתנדב ופעיל בעמותה להנצחת חללי חיל הקשר והתקשוב. מתגורר ברמת השרון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צבי אמיד** בוויקישיתוף
* דניאל רוזן, תא"ל צבי אמיד – מפקדו התשיעי של חיל הקשר, האלקטרוניקה והמחשבים, מפקד החיל במלחמת שלום הגליל, באתר העמותה להנצחת חללי חיל הקשר והתקשוב, יוני 2020
* תא"ל צבי אמיד - קצין קשר ראשי, מעריב, 2 באוגוסט 1979
* צבי אמיד באתר העמותה להנצחת חללי חיל הקשר והתקשוב.

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6  על פי ראיון בתוכנית הרדיו על אזרחי בגלי צה"ל ב-12 בנובמבר 2011
2. ↑  עמנואל רוזן, סוד הטלפון השבור, מעריב, 13 בינואר 1984

|  קצין קשר ותקשוב ראשי  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| יעקב ינאי • יצחק אלמוג • אריאל עמיעד • ישעיהו לביא • זלמן שלו • משה גדרון • שלמה ענבר • ישראל זמיר • צבי אמיד • מוטי בר דגן • בני מידן • שלמה וקס • אביהו דיסטלמן • הרצל הלאלי • משה מרקוביץ • ארנון זו-ארץ • שמואל קינן • נחום בסלו • אייל זלינגר • נתנאל כהן • יריב ניר • יוסי כראדי |

 |
צוקי סולסברי
מחשוף הסיל
הסיל השטוח על רקע "מושבו של ארתור" (רחוק, משמאל)
**צוקי סולסברי** (באנגלית: **Salisbury Crags**) הם מחשופיו של סיל המצוי במרכז העיר אדינבורו בסקוטלנד, בתחומי פארק הולירוד (Holyrood).

גאולוגיה
--------

הצוקים – שגובהם 46 מטרים מעל סביבתם – מהווים את חלקה העליון של בליטה משנית בארתורס סיט (באנגלית: Arthur's Seat, מושבו של ארתור) – הר געש כבוי שנוצר בקרבון מיסיסיפי לפני 325 מיליון שנים. בלועו של הר הגעש מצוי הפקק הגעשי "צוק הטירה" (Castle Rock), עליו בנויה טירת אדינבורו.

הסיל הוא מחדר שטוח שחדר לשכבות של אבן חול אדומה וחוואר מתחילת הקרבון והתגבש פחות או יותר במקביל לשכבותיהם. המסלע נחשף לאחר שסלעי המשקע שהורבדו מעל המחדר נסחפו על ידי קרחון, שנע ממערב למזרח ברביעון, במהלך עידן הקרח האחרון.

סמוך לסיל ניתן לראות חלקים נוספים של מערכת "מושבו של ארתור" בדמות סמסונס ריבס (מאנגלית: Samson's Ribs, צלעותיו של שמשון) – סדקים שנוצרו בתוך הר הגעש, אליהם חדרה מאגמה ויצרה בהתקררותה עמודי בזלת.

מאפיינים
--------

לכל רוחבו קיימים בסיל סדקים אנכיים, שנוצרו בעת שהמאגמה שיצרה אותו התקררה והתכווצה.

הרכבו של הסיל מוגדר כדולריט או דולריט-טשניט. טשניט (Teschenite) הוא סלע פלוטוני כהה הנוצר במחדרים, וגודל גרגריו נע בין גס לדק. הוא מורכב בעיקר מפלגיוקלז סידני, אנלציט ואוגיט, ומכיל גם כמויות קטנות של ברקביקיט (barkevikite), נפלין ואוליבין. סלע כזה מוגדר לעיתים כגברו מכיל אנלציט.

היסטוריה
--------

צוקי סולסברי נשקפו מבעד לחלון ביתו של ג'יימס האטון, גאולוג סקוטי בן המאה ה-18, ומיוחס להם חלק נכבד בפיתוח הפלוטוניזם – תאוריה שביסודה היווצרות הרים מהתכת סלעים במעמקי האדמה.

במאה ה-19 התבצעה בסיל כריה נרחבת, על מנת להשתמש בסלעיו לריצוף רחובות לונדון.

ראו גם
------

* גאולוגיה - מונחים

הערות שוליים
------------

1. ↑  "צלעותיו של שמשון"
2. ↑  על המחדר
3. ↑  ברקביקיט במינדט
4. ↑  טשניט בבריטניקה המקוונת
5. ↑  סקירת הספר "Northern Lights" מאת דייוויד דנבי בניו יורקר
6. ↑  על צוקי סולסברי באתר המכון הגאולוגי הבריטי
**צור-ים** הוא בית ספר טכנולוגי של חיל הים שהוקם בשנת 2008 בשיתוף פעולה בין חיל הים והתעשיין סטף ורטהיימר במטרה להגדיל את כוח האדם הטכנולוגי של חיל הים ולייצר עובדים בעלי ניסיון באזרחות, משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים מתקצב ומפקח על בית הספר.

בשנת 2019 עבר התיכון לבעלות רשת עתיד

מטרות בית הספר
--------------

בית הספר מכשיר את תלמידיו במקצועות אשר דרושים באזרחות ולצורך כך בבית הספר נלמדות שלוש מגמות:

* **C.N.C**: התלמידים לומדים טכנולוגיות יצור, תורת המקצוע, שרטוט ידני וממוחשב, תכנות ידני וממוחשב, סדנה מעשית הכוללת טכניקות כרסום, חריטה והשחזה.

* **חשמל**: תלמיד המגמה לומדים את מקצועות הפיקוד ובקרה, מערכות הספק מערכות אנרגיה. התלמידים במגמה זו מתמחים במערכות חשמל למבנים.

* **מכונה**: תלמידי המגמה לומדים תפעול, ותיקון מכונות בהתמחות ימית.

בנוסף לשלוש המגמות, בשנת 2016 נפתחה בבית הספר כיתת בו"מ (בגרות ומקצוע) שבה תלמידים מצטיינים בבית הספר בנוסף למקצוע לומדים גם לבגרות מלאה.

הלימודים
--------

תלמידי בית הספר מתחילים את לימודיהם בכיתות ט'-י'. הלימודים הם לימודים עיוניים כמו בבית ספר רגיל. בנוסף, התלמיד לומד לימודיים עיונים ומעשיים במגמה אותה הוא בחר (C.N.C, חשמל, מכונה).

בבית הספר לומדים בצוותים קטנים עד 20 תלמידים.

בבית הספר פועל צוות משותף של מורים לצד מפקדים הן בצד הצבאי והן בצד הפדגוגי.

הפן הצבאי
---------

סמל כומתה של צור-ים
### מדים

בעבר, תלמידי בית הספר לבשו את מדי חיל הים, כומתת חיל הים עם סיכת בית הספר, תג יחידה (סמל בית הספר) ודרגות כתף בצבע חיל הים (תגיות כתף זהובות) אשר מבדילות בין השכבות בבית הספר (כיתה י' פס אחד, י"א – שני פסים, י"ב שלושה פסים).
כיום, תלמידי בית הספר לובשים בגדים אזרחיים ומחליפים למדי ב' לצורך ביצוע עבודות במסגרת הלימודים.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של צור-ים

 סרטונים בערוץ של צור-ים, באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  בית הספר צור ים עובר לבעלות רשת החינוך עתיד, באתר כלבו – חיפה והצפון, 4 באוגוסט 2019
**יוריט פטרוס קרולינה הנדריקס** (בהולנדית: **Jorrit Petrus Carolina Hendrix**; נולד ב-6 בפברואר 1995 בפאנינגן שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת הקשר האחורי.

קריירת מועדונים
---------------

הנדריקס החל את הקריירה המקצוענית שלו בפ.ס.וו. איינדהובן מליגת העל ההולנדית, שבה גדל במחלקת הנוער. הוא שיחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במשך שבע עונות וחצי, שבהן ערך 238 הופעות ליגה והבקיע שמונה שערים.

ב-12 בינואר 2021 חתם הנדריקס בספרטק מוסקבה מליגת העל הרוסית. ב-20 בפברואר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–2 לדינמו מוסקבה במסגרת עונת 2020/2021 בגביע הרוסי. ב-28 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בהפסד 0–2 לרובין קאזאן. בחצי העונה הראשונה שלו במועדון ערך הנדריקס עשר הופעות ליגה.

ב-26 בינואר 2022 הושאל הנדריקס לפיינורד מליגת העל ההולנדית עד לתום עונת 2021/2022. ב-6 בפברואר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–4 על ספרטה רוטרדם במסגרת הליגה. ב-13 בפברואר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–2 על ואלבייק במסגרת הליגה.

קריירה בינלאומית
----------------

ב-1 בספטמבר 2016 ערך הנדריקס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הולנד, בהפסד 1–2 לנבחרת יוון במשחק ידידות.

תארים
-----

פ.ס.וו. איינדהובן
* אליפות הולנד (3): 2014/2015, 2015/2016, 2017/2018
* מגן יוהאן קרויף (2): 2015, 2016

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוריט הנדריקס** בוויקישיתוף
* יוריט הנדריקס, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  PSV en Spartak Moskou akkoord over transfer Hendrix באתר 1limburg, ‏ 12 בינואר 2021 (בהולנדית)
2. ↑  Jorrit Hendrix agrees Feyenoord loan switch באתר הרשמי של פיינורד, 26 בינואר 2022 (בהולנדית)
**פיליפ מישל פראנס דה וינטר** (פלמית: **Philip Michel Frans "Filip" Dewinter**; נולד ב-11 בספטמבר 1962) הוא פוליטיקאי פלמי, ואחד ממנהיגי מפלגת פלאמס בלאנג, השייכת לימין הקיצוני אשר בבלגיה.

משפחתו
------

אביו למד רפואה באוניברסיטת לובן בתקופת מלחמת העולם השנייה, אך נאלץ להסתתר כאשר גדל איום המעצר על ידי הכובשים הגרמנים לצורך עבודת כפייה בגרמניה. הוא גורש לבסוף לגרמניה לעבודה במפעל תחמושת גרמני, נותר בחיים (כי הבלגים נחשבו כ’אריים’, ובהתאם חיו בתנאים טובים משאר אלה של 'אונטרמנשן'), אך חזר כחוש וחולה, ולא היה מסוגל לסיים את לימודיו.

סבו של דה וינטר מצד אמו היה פעיל בעיר בלנקנברג בארגון המחתרת "וויטה בריגדה" (החטיבה הלבנה).

פעילות פוליטית
--------------

כבר בתיכון היה דה וינטר פעיל פוליטי בעיר ברוז', בגיל 16 הקים את תנועת "ליגת הסטודנטים הצעירים הלאומנית", ובאותה שנה היה חבר במפלגה הפלמית העממית.

בשנת 1982 בזמן לימודיו באוניברסיטה בעיר אנטוורפן הצטרף דה וינטר ל"אגודת הסטודנטים הלאומנית", ובשנת 1983 הצטרף כחבר למפלגת ה"ולאמס הבלוק" (גוש הפלמי) שהפכה עם הזמן למפלגת הפלאמס בלאנג.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פיליפ דה וינטר** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פיליפ דה וינטר
* פיליפ דה וינטר, ברשת החברתית טוויטר

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 12844875X
* VIAF: 55199279
* WorldCat: viaf-55199279

 |
**פרומגנתריאון** (שם מדעי: ***Promegantereon***; מילולית: "לפני מגנתריאון") הוא סוג של חתול נכחד מתת-משפחת השנחרבים אשר חי מאמצע ועד סוף המיוקן באירופה. הוא נחשב לקרובו של הסמילודון ושל המגנתריאון והוא מהנציגים הקדומים ביותר בשבט Smilodontini. בעבר השתייך לסוג הקרוב פרמכיירודוס, אך הועבר לסוג נפרד ב-1938. בהמשך הופרד סוג זה והוטל בספק, אך הוחזר לאחר מחקר מ-2002. סוג זה כולל מין אחד - *Promegantereon ogygia*. הממצאים התגלו בחפירות סרו דה לוס בטלונס (אנ') שבמדריד, ספרד.

הפרומגנתריאון היה חתול שנחרבי בינוני באורך 1.5 מטר, לגובה 58 סנטימטרים ולמשקל של 45 עד 90 קילוגרם. הוא דמה מעט לנמר בממדיו והיה בעל מאפיינים המתאימים לטיפוס על עצים. הגפיים שלו היו ארוכות יחסית, משקלו קל-משקל ביחס לקרוביו והניבים שלו היו מעט יותר קצרים ושטוחים. מבנהו עזר לו לארוב לטרף מבין צמחייה ולזנק עליה תוך נעיצת של ניביו לבשרה, עם נשיכה עוצמתית יותר מקרוביו. עם זאת הוא איבד כמה משיניו החותכות, כך שהיה סיכון מסוים לניביו בציד כזה.

החתול הקדום היה צייד עיקרי בשטחי אירופה של המיוקן. הוא צד סוסיים כמו ההיפריון, גורי קרנפים כמו האצרתריום, גורי הפילאי *Tetralophodon*, החזיר *Microstonyx*, גורי כמה ג'ירפיים ואנטילופות קדומות.

הוא התחרה בטורפים המקומיים כמו האינדרקטוס, הפרוטיקטיתריום, המגאריקיון ומקרוביו השנחרבים פרמכיירודוס ומכיירודוס. חלק מטורפים אלה היו גדולים ממנו בהרבה ויכלו לבזוז לו את טרפו בקלות מה שאולי צימצם את אוכלוסייתו.

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  Antón, Mauricio (2013). Sabertooth. Bloomington, Indiana: University of Indiana Press. p. 52.
**אל סוריזו** (באיטלקית: **Al Sorriso**) היא מסעדה בפיימונטה, איטליה, בבעלותם של לואיזה ואנג'לו ואלאצה.

אנג'לו ואלאצה פתח בהיותו צעיר מסעדה בעיירה בורגומאנרו, בה אימו תיפקדה כשפית. ב-1976 המסעדה זכתה בכוכב אחד במדריך מישלן האדום. אנג'לו התחתן עם לואיזה (נולדה ב-20 בדצמבר 1950), בוגרת תואר ראשון בספרות איטלקית והם העבירו את המסעדה לכפר סוריזו, הסמוך לאגם אורטה, ב-1981. אחרי שהשף עזב את המסעדה נכנסה לואיזה למטבח ואנג'לו היה המארח, המסעדה זכתה בכוכב במישלן, היא זכתה בכוכב שני ב-1987, אז יצאו בני הזוג לטיול במיטב מסעדות צרפת על מנת ללמוד מהם והם השיגו את הכוכב שלישי ב-1998.

מטבח המסעדה מתבסס בראש ובראשונה על הדגשת חומרי הגלם בצורתם הטבעית, עם מינימום עיבוד, בעונתם, תוך היסמכות על מוצרים מקומיים מאזור פיימונטה, אחר-כך על מוצרים מרחבי איטליה ורק לבסוף על מוצרים מהעולם. ואלאזה משוטטת עורכת סיורים בסביבת סוריזו כדי למצוא עשבים וצמחים הולמים לבישול.

זכתה בעיטור Cavaliere della Repubblica, מנשיא איטליה אוסקר לואיג’י סקאלפארו. היא זכתה גם ב- Grand Prix dell'Academie Internationale de Gastronomie.
המסעדה נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם ובמדריך המסעדות האיטלקי "לה סוסטה" (lesoste).

מעל המסעדה יש מלון השייך לרשת רלה א שאטו.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר מסעדת אל סוריזו
* אביטל ענבר, פרויקט נשים / איטליה - שפיות עם כוכבי מישלן, "מסע אחר" 180
* אביטל ענבר, כוכבות במטבח, באתר nrg‏, 24 בפברואר 2002
* נעמה אברמוביץ', מסעדת אל סוריזו: שלושה כוכבי מישלן ועיתונאי ישראלי בפרארימסעדת אל סוריזו: שלושה כוכבי מישלן ועיתונאי ישראלי בפרארי, 12 בדצמבר 2010
* מסעדת אל סוריזו באתר מישלן
* מסעדת אל סוריזו במדריך לה סוסטה
* מסעדת אל סוריזו באתר השולחנות הגדולים בעולם(הקישור אינו פעיל)
* מסעדת אל סוריזו באתר רלה א שאטו
* ביקורת המסעדה מאת אנדי היילר
* אל סוריזו באתר theworldwidegourmet.com
**נגוס** (צרפתית Negus בהשפעת השפות האתיופיות) הוא משחק קלפים בן חמישה שלבים המיועד לארבעה שחקנים.

מקור השם
--------

המשחק נקרא נגוס, בהשפעת כינויו של קיסר אתיופיה על שם הקלף "מלך עלה" שהוא מלך שחור.

כללי המשחק
----------

במשחק הנגוס משתתפים ארבעה שחקנים. במשחק נעשה שימוש ב-32 הקלפים שבין שבע לאס. כל אחד מהשחקנים מחלק בתורו את הקלפים וצריך לשחק ארבעה סוגי משחקים בהם אסור לקחת קלפים מקטגוריה מסוימת: "לקיחות", "לבבות", "מלכות", ו- "נגוס" בכל אחד משלבים אלה המטרה היא לא לקחת את סוג הקלף המוזכר בשמו. כל לקיחה כזו מקנה לשחקן נקודות שליליות. סך הכל נצברות בכל משחק כזה ארבעים נקודות שליליות. בשלבים אלה זורק כל שחקן בתורו קלף כאשר מותר לזרוק רק קלף עם אותו סמל של השחקן שזרק ראשון, למשל אם זרק קלף של לב חובה על שאר השחקנים לזרוק קלף לב. אם אין לשחקן קלף עם אותו סמל הוא יכול לזרוק איזה קלף שהוא רוצה.

השלב החמישי, שונה מהאחרים בכך שהמטרה היא לסדר את הקלפים לפי סדר ולסיים אותם. כאן צובר השחקן שמסיים ראשון מאה נקודות והשני שישים. בכל סבב משחקים מתחלקות 160 נקודות שליליות ו- 160 חיוביות. המנצח במשחק הוא השחקן שצבר את מירב הנקודות החיוביות. יש שתי גרסאות של נגוס, הגרסה הקלאסית בה סדר המשחקים יהיה: לקיחות, לבבות, מלכות, נגוס ושלב הסידור. גרסה נוספת היא הגרסה החופשית בה כל שחקן בתורו קובע על פי הקלפים שנפלו בחלקו את סדר המשחקים.

שלבי המשחק
----------

### לקיחות

בשלב זה המטרה לא לקחת שום קלף כל לקיחה מקנה חמש נקודות שליליות.

### לבבות

בשלב זה המטרה היא לא לקחת קלפים עם סמל לב, כאשר כל לקיחת לב מקנה חמש נקודות שליליות. בגרסה הקלאסית אסור בשלב זה להתחיל את הסיבוב בקלף לב.

### מלכות

בשלב זה אסור לקחת קלף מלכה. כל לקיחת מלכה מקנה ללוקח עשר נקודות שליליות

### נגוס

בשלב זה אסור לקחת קלף מלך עלה. לקיחת קלף מסוג זה מקנה 40 נקודות שליליות. בגרסה הקלאסית אסור להתחיל את הסיבוב בקלף עלה.

### שלב הסידור

בשלב זה המטרה היא לסיים ראשון או שני את הקלפים. במשחק הקלאסי מניח השחקן לו יש קלף מסוג נסיך עלה את הקלף ראשון. במשחק החופשי בוחר השחקן המחלק באיזה קלף להתחיל והשחקן לו יש את הקלף צריך להניחו, או שהמחלק מניח קלף בעצמו. כל שחקן בתורו מניח קלף עוקב או קודם לקלף עם אותו סמל- כלומר אפשר להניח ליד קלף שמונה לב את הקלפים שבע ותשע לב. או קלף עם אותו מספר כמו הקלף הפותח, כלומר אם התחילו בנסיך עלה אפשר להניח קלפי נסיכים עם סמלים אחרים ולפתוח את המשחק לסמל נוסף. מי שאין לו קלף מתאים אומר "פס" ומדלגים על תורו. מי שמניח קלף של אס, מחויב להניח בנוסף עליו את כל הקלפים האפשריים האחרים, לכן משתדלים להימנע מלהניח קלף של אס אלא אם הוא הקלף האפשרי היחיד או שאפשר לסיים כך את המשחק. הראשון שמסיים את קלפיו מקבל מאה נקודות חיוביות. השני מקבל שישים.

נגוס מקוצר
----------

צורה נוספת של נגוס היא הנגוס המקוצר. בגרסה זו ישנם שניים או שלושה סיבובי משחק. בגרסת שני השלבים משחקים את כל שלבי הלקיחות במשחק אחד כאשר 160 נקודות שליליות מחולקות בין המשתתפים. בשלב השני משחקים את שלב הסידור. אפשרות נוספת היא משחק בו משחקים שני סיבובים בהם יש שני סוגי לקיחות אסורות במשחק אחד, בכל משחק מחולקות שמונים נקודות שליליות ושלב נוסף של סידור.
**הרפגוס**, (המאה ה-6 לפנה"ס) היה מצביא מדי ששרת את אסטיאגס מלך מדי, אולם בגד בו וסייע לכורש מלך פרס.

ביוגרפיה
--------

חייו של הרפגוס אפופים בערפילי האגדה. המקור היחיד אודות חייו הוא ההיסטוריון היווני הרודוטוס, שחי מאה שנה לאחר מכן, וכתביו נחשבים לרוב למפוקפקים.

על פי הרודוטוס. הרפגוס היה הנאמן ביותר מבין אנשיו של אסטיאגס מלך מדי. והוא אף רומז על כך שהיה קרוב משפחתו. אסטיאגס שבתו מנדנה עמדה ללדת, חלם חלום בו ראה שנכדו יסכן את ממלכתו. ועל כן מיד כשנולד הפעוט נתן אותו להרפגוס והורה עליו להרוג אותו. הרפגוס לקח את הילד לביתו אולם לא רצה להרוג אותו כיוון שחשש מנקמתה של מנדנה. על כן לקח את הילד לאיכר בשם **מיתרידטס** וציווה עליו להרוג אותו. אולם אשתו של מיתרידטס **קינו** החליפה אותו בבנה שלה שמת כבר, והיא ובעלה גידלו את הילד שגדל להיות כורש.

יום אחד כאשר כורש שיחק עם חבריו, הוא פצע את אחד מהם שהיה בן אצולה. אביו של הפצוע לקח את כורש ומיתרידטס למשפט בפני המלך. המלך לתדהמתו גילה שהנער דומה לו מאוד. הוא חקר בעינויים את מיתרידטס שהודה לבסוף שאכן הנער אינו בנו שלו. המלך קרא להרפגוס שהודה שאכן לא הרג במו ידיו את כורש. אולם אמר שהיה בטוח שהילד מת כיוון שראה את גופתו. אסטיאגס העמיד פנים כאילו סלח, אולם בפועל רצח את בנו של הרפגוס והכין תבשיל מבשרו. הרפגוס עבר בשתיקה על המעשה, וכורש נשלח לאנשאן אל אביו כנבוזי הראשון. כאשר בגר כורש שלח לו הרפגוס איגרת וקרא לו להתמרד נגד סבו. את האיגרת הוא הטמין בתוך גופת ארנב מת. כורש קרא את האיגרת ובעזרת אביו ארגן התקוממות של הפרסים נגד המדיים. אסטיאגס בסכלותו הפקיד על הצבא את הרפגוס אולם הרפגוס כצפוי ערק עם מרבית הצבא לצבאו של כורש במהלך קרב על העיר פסארגדה, אלו שלא ערקו נהרגו. לאחר עוד כמה קרבות קצרים כבש כורש את מדי ולקח בשבי את אסטיאגס.

מרבית הסיפור הוא קרוב לוודאי אגדה. אם כי הבגידה של הרפגוס היא ככל הנראה אמת, כיוון שבכרוניקה של נבונאיד נכתב:

> 
> המלך אסטיאגס קרא את חייליו וצעד נגד כורש מלך אנשאן כדי לפגוש אותו בשדה הקרב הצבא של אסטיאגס התמרד נגדו ומסר עצמו לכורש
> 
> 
> 
> — הכרוניקה של נבונאיד
> 

בהמשך סייע הרפגוס לכורש במהלך מלחמתו בקרויסוס מלך לידיה. הוא הציע לכורש להציב את חיל גמלים שלו מול חיל הפרשים הלידי שנודע באיכותו. הסוסים נבהלו מריח הגמלים ונסוגו.

מאוחר יותר לאחר דיכוי המרד של פקטיאס, יצא המפקד הפרסי מזרס למסע באסיה הקטנה במטרה להעניש את בעלי בריתו של פקטיאס. אולם הוא חלה ומת והרפגוס החליף אותו. הוא החל לכבוש את ערי איוניה. פוקאיה הותקפה ראשונה. על פי הרודוטוס, הרפגוס הסכים שהתושבים יהרסו רק אחד ממבצריהם. אולם הם הערימו עליו ונמלטו דרך הים. תושבי טאוס נמלטו באופן דומה. שאר הערים ניסו להתגונן אולם נכשלו, מלבד מילטוס שהשתעבדה מרצון. מרבית קאריה נכבשה גם היא ללא קרב. אולם כאשר ניסה לכבוש את ליקיה לקחו תושבי אחת הערים את בניהם, נשיהם, עבדיהם, ורכושם, והעלו אותם באש. לאחר מכן נלחמו נגד הפרסים עד שמתו כולם. מכאן ואילך לא ידוע דבר על הרפגוס.

לקריאה נוספת
------------

* **כתבי הירודוטוס**. מתורגמים מיוונית עם מבוא והערות מאת ד"ר אלכסנדר שור. 2 כרכים. ירושלים, הוצאת ראובן מס, תרצ"ה. העתק דיגיטלי באתר "דעת".
* הרודוטוס. **היסטוריה**. תרגמו וכתבו מבואות: בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ. פפירוס, בית ההוצאה - אוניברסיטת תל אביב, 1998.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הרפגוס** בוויקישיתוף
* הרפגוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ביוגרפיה של הרפגוס באתר ליוויוס.
2. ↑  הכרוניקה בתרגומו של א. ל. אופנהיים.
**מנהרת החידקל** (בטורקית: **Dicle Tüneli** וגם **Bırkleyn Mağaraları**) הוא כינויה של מערה הנמצאת כ-90 ק"מ לערך מצפון לדיארבקיר בטורקיה, שדרכה זורם יובלו של החידקל ברקילין (Birkleyn Çay). זהו אתר גאוגרפי וארכאולוגי.

אורכה של המערה הוא 750–800 מטר לערך ורוחבה הוא 100–150 מטר. במשך תקופה ארוכה נחשבה המנהרה כמקור המים העיקרי של החידקל במוצאו, כך האמינו מלכי אשור אשר גילו את המנהרה. בפועל, המקור הראשי הוא המעין הנמצא ליד העיר בינגל, לא רחוק ממנהרת החידקל. ליד המנהרה ישנם שלושה תבליטי סלע מתקופת אשור התיכונה והתקופה הנאו-אשורית, וחמש כתובות. המערה היא חלק ממקבץ של חמש מערות.

תבליט הסלע השמור ביותר הוא של המלך האשורי תגלת-פלאסר הראשון (1115–– 1076 לפנה"ס) מתקופת אשור התיכונה וכן שלמנאסר השלישי (858–824 לפנה"ס) מהתקופה הנאו-אשורית. תבליטי הסלע נחרתו אל תוך קיר מנהרת החידקל. הכתובת של שלמנאסר השלישי שנעשתה ב-825 לפנה"ס באה לידי ביטוי ברצועות דלתות הברונזה של שערי בלאוואת, שמוצגים במוזיאון הבריטי. הגילוי של המקום על ידו היה מאוד חשוב, כי לפני כן הנהר נחשב לאלוהי. מעל המנהרה נמצאת קשת סלע טבעית המחוברת למנהרה על ידי גרם מדרגות שבנו האוררטים. מעל היציאה של המנהרה נמצאות מערות נוספות, בגדולה שבהן, נמצא תבליט נוסף עם כתובת של שלמנאסר השלישי במצב שימור גרוע.

קיומן של הכתובות האלה ידוע מאז 1862. מחקר על הכתובת נעשה ב-1898/99 על ידי C. Lehmann-Haupt ו-W. Belck. המחקר נעשה על הכתובת עצמן, ללא התייחסות להקשר הארכאולוגי של אתרים בסביבה. במשך הזמן נעשו מספר ביקורים מדעיים באתר, אבל גם הם לא עסקו בסביבה. בשנת 2004 יזמה אוניברסיטת מינכן מחקר של הכתובות בהקשר הסביבתי.

גלריית תמונות
-------------

* מערה מעל מנהרת החידקל מערה מעל מנהרת החידקל
* תבליט של שלמנאסר השלישיתבליט של שלמנאסר השלישי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מנהרת החידקל** בוויקישיתוף
* (Forschungen am Tigristunnel/Türkei (2004, מחקר על מנהרת החידקל בטורקיה ב-2004 של אוניברסיטת מינכן (בגרמנית)
* Source of the Tigris'. Event, place and performance in the Assyrian Landscapes of the Early Iron Age מאמר של Ömür Harmans

הערות שוליים
------------

1. ↑  (Forschungen am Tigristunnel/Türkei (2004
בארת בשנת 1912.
**קרל היינריך בארת** (בגרמנית: **Karl Heinrich Barth**;‏ 11 ביולי 1847 – 23 בדצמבר 1922) היה פסנתרן, מורה למוזיקה, מלחין, פרופסור ופדגוג גרמני ידוע.

ביוגרפיה
--------

קרל היינריך בארת נולד בפילאו שבפרוסיה המזרחית (כיום בלטייסק, רוסיה) ב-12 ביולי 1847. מעט ידוע על ראשית חייו של בארת, למעט שיעורי הפסנתר הראשונים שלו שהעביר לו אביו. בגיל תשע, בשנת 1856 עבר היינריך בארת לפוטסדאם כדי ללמוד אצל לודוויג שטיינמן. הוא למד הלחנה אצל אדולף מרקס. המורים המאוחרים של בארת כללו פסנתרנים משמעותיים מהמאה ה-19. בין המורים הללו היו הנס פון בילוב וקארל טאוסיג. שניהם היו תלמידים של פרנץ ליסט. בארת ביסס את הקריירה שלו כסולן, מוזיקאי קאמרי ומורה ברחבי אירופה. הוא נפטר בברלין ב־23 בדצמבר 1922.

קריירת הוראה
------------

בשנת 1868 קיבל בארת את תפקיד ההוראה הגדול הראשון שלו כפרופסור לפסנתר בקונסרבטוריון שטרן. בארת עבר מהוראה בקונסרבטוריון שטרן ל-בית הספר הגבוה למוזיקה בברלין בשנת 1871, והיה ליו"ר מחלקת הפסנתר בשנת 1910. הוא נשאר בבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין עד לפרישתו בשנת 1921. בזמן שעבד בבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין, תלמידיו כללו את ארתור רובינשטיין, היינריך נויהאוס, וילהלם קמפף, זיגפריד שולצה ורוז ואוטילי סוטרו (אנ'). תלמידיו של בארת זוכרים את סגנון ההוראה שלו כחמור, וכי ציפיותיו היו גבוהות לתלמידיו.

קריירת ביצועים
--------------

בעודו גר בברלין, שימש בארת כפסנתרן בבית המשפט לקייזר פרידריך השלישי מפרוסיה. הוא הופיע לעיתים קרובות בפומבי עם הכנר, המנצח והמלחין יוזף יואכים ועם אשתו של יואכים, הזמרת אמאלי וייס. הוא הקים שלישיית פסנתר עם הכנר היינריך דה אהנה והצ'לן רוברט האוסמן. לאורך כל קריירת הביצוע שלו ביצע בארת לעיתים קרובות את עבודותיו של יוהנס ברהמס, שאותו הכיר בארת באופן אישי. וכן, עזר לקדם את יצירותיו של ברהמס.

עבודות המוקדשות לבארת
---------------------

לבארת הוקדשו יצירות. להלן שתיים נודעות:

* שלישיית הפסנתר מס' 2, אופ' 73 מאת צ'ארלס ויליירס סטנפורד (אנ'). היצירה נמשכת 30 דקות וההקדשה היא משנת 1889.
* סונטה לפסנתר בדו מז'ור אופ.11 מאת ריצ'רד אנדרסון (גר'). היצירה נמשכת כ-30 דקות והיא הולחנה בשנת 1878.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קרל היינריך בארת** בוויקישיתוף

* קרל היינריך בארת, באתר MusicBrainz (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ג'יימס מת'ן-קמפבל, Barth, Karl-Heinrich
2. ↑  Karl Heinrich Barth (12 July 1847 – 23 December 1922) was a noted German pianist and pedagogue.
3. ↑  Piano Trio No.2, Op.73 (Stanford, Charles Villiers)
4. ↑  Piano Sonata in D major, Op.11 (Andersson, Richard)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 116063599
* ISNI: 0000 0000 1333 0667
* MusicBrainz: 695de63f-d20a-4e8f-bba9-2ae645f109a9
* NKC: mzk2013759819
* NTA: 35721644X
* SNAC: w67h2dct
* VIAF: 13048262
* WorldCat: viaf-13048262

 |
**ראש המטה הכללי** (ברומנית: **Șefii Marelui Stat Major al Armatei**) הוא הדרג הפיקודי העליון בכוחות המזוינים הלאומיים של מולדובה. הוא כפוף לשר ההגנה והוא היועץ הצבאי הישיר של ממשלת מולדובה. מקביל לתפקיד הרמטכ"ל בצה"ל. על פי חוקת מולדובה, במקרה של מלחמה, מתמנה גנרל בכיר לתפקיד "המפקד העליון" של הצבא, והרמטכ"ל הופך באופן אוטומטי לסגנו.

בימיה הקצרים של הרפובליקה הדמוקרטית המולדובנית נוסד תפקיד "המנהל הכללי של הכוחות המזוינים" אשר מילא בו זמנית את תפקיד שר ההגנה ותפקיד ראש המטה הכללי. לאחר התפרקות ברית המועצות הוקם שוב צבא מולדובי עצמאי מחדש. ב-1992 הוקם משרד ההגנה, וב-1994 נוסד תפקיד ראש המטה הכללי.

רשימת ראשי המטה הכללי
---------------------

| שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- |
| פאבל קיראו | 26 באפריל 1994 | 20 במרץ 1997 |
| ולדימיר דונצול | 20 במרץ 1997 | 24 בדצמבר 1997 |
| יון קורופצ'אן | 16 ביוני 1998 | 25 בספטמבר 2009 |
| ויטליה מרינוצה | 25 בספטמבר 2009 | מאי 2010 |
| יוריה דומיניק | מאי 2010 | 18 בנובמבר 2011 |
| ויטליה סטויאן | 18 בנובמבר 2011 | 2013 |
| איגור גורגן | 2013 | 18 במרץ 2016 |
| איגור קוטיה | 18 במרץ 2016 | 1 ביולי 2019 |
| איגור גורגן | 1 ביולי 2019 | מכהן |

קישורים חיצוניים
----------------

* Ministerul Apărării Naționale, "Șefii Statului Major General"
* 
*
**צוקי ג'וגינס** (אנגלית **Joggins Fossil Cliffs**) הם צוקים הנמצאים סמוך לעיירה הכפרית ג'וגינס במערב מחוז קמברלנד, בפרובינציה נובה סקוטיה, קנדה. בסביבה נמצאים מרבצי פחם גלויים שנכרו עוד בשנת 1686. המכרה הראשון הוקם באזור בשנת 1731, ובאזור התקיימו פעולות כרייה נרחבות עד אמצע המאה ה-20. העיירה הוקמה כעיירת כורים, וגדלה במידה כזו עד שבשנת 1919 הוכרזה כעיר. ב-1949 בוטל מעמד זה, עקב הידלדלות הכרייה וירידה משמעותית באוכלוסיית המקום בעקבות כך. אסון שהתרחש ב-1958 במכרות בספרינגהיל, כ-40 קילומטרים ממזרח לג'וגינס, ובו נספו 74 כורים, הביא לסגירת כל המכרות באזור. 

ג'וגינס נמצאת סמוך לחוף הים של מפרץ צ'יגנקטו, שהוא שלוחה של מפרץ פאנדי, חלקו הצפוני של מפרץ מיין. הצוקים הפונים אל המפרץ ידועים במרבצי המאובנים הנמצאים בהם, המתוארכים לעידן הקרבון, בפרק הזמן הקרוי קרבון פנסילבני, לפני 354 עד 290 מיליוני שנים. צוקי ג'וגינס נמצאים בתהליך של סחיפה רצופה על ידי משטר הגאות והשפל. ההבדל בין רמת הגאות והשפל במפרץ פאנדי הוא הגדול בעולם, והסחיפה המתמשכת מביאה לחשיפה בלתי פוסקת של המאובנים הנמצאים במעבה האדמה. 

גאולוגים גילו את מאגר המאובנים בצוקי ג'וגינס כבר בשנות העשרים של המאה ה-19. באמצע המאה נערכו במקום מחקרים על ידי אחד ממניחי היסוד לגאולוגיה המודרנית, סר צ'ארלס לייל. בספרו "יסודות הגאולוגיה" (Students' Elements of Geology, יצא לאור ב-1871) הכריז לייל שצוקי ג'וגינס והמאובנים החשופים בהם הם "הדוגמה הטובה בעולם" לחשיפה שכזו. המאובנים שנמצאו בצוקי ג'וגינס מוזכרים גם בספרו של צ'ארלס דרווין, "מוצא המינים".

חלק נכבד מן המאובנים שנמצאו באתר נחשפו בידי סר ויליאם דוסון (Dawson), תלמידו של לייל. רבים מן הממצאים שחשף נמצאים כיום במוזיאון רדפאת' (Redpath) באוניברסיטת מקגיל, במונטריאול. ב-1852 גילו דוסון ולייל תגלית חשובה: מאובנים טטרפודיים, שנקברו בתוך גזע עץ. דוסון המשיך בחקירת המאובנים וגילה את אחד המאובנים החשובים ביותר בתולדות המדע, ההילונומוס (*Hylonomus*) - הזוחל הקדום ביותר הידוע למדע, ולפיכך גם המין בעל שפיר עוברי (Amniota) הקדום ביותר. בנוסף למאובני בעלי חיים נמצאו בצוקי ג'וגינס גם עקבות של בעלי חיים שהשתמרו מאובנות בסלע, וכן צמחים שהשתמרו בשלמות, בעיקר שרכים ועצים פרהיסטוריים.

בשנת 2008 הוכרזה רצועת חוף באורך של כ-15 קילומטרים, הכולת את צוקי ג'וגינס, כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צוקי מאובני ג'וגינס** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של צוקי מאובני ג'וגינס
* צוקי ג'וגינס באתר אונסק"ו

| Flag of CanadaFlag of Canada סמל אונסק"וסמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בקנדה |
| --- |
| הפארקים בהרי הרוקי הקנדיים | באנף, ג'ספר, קוטניי, יוהו (פצלי ברג'ס), האמבר, הפארק הפרובינציאלי הר אסיניבוין והפארק הפרובינציאלי הר רובסון |
| בשיתוף עם ארצות הברית | קלואן, הפארק הלאומי ראנגל-סנט אליאס, הפארק הלאומי גליישר ביי, טאטשנשיני-אלסק • פארק השלום הבין-לאומי ווטרטון-גליישר |
| פארקים לאומיים ופרובינציאליים | דינוזאור • גרוס מורן • מיגואשה • נאהאני • ווד באפלו • מיסטייקן פוינט • רייטינג-און-סטון/אייסינאיפי |
| אתרי טבע | צוקי מאובני ג'וגינס |
| אתרי תרבות | ל'אנס או מדוז • המרכז ההיסטורי בקוויבק סיטי • הד סמאשד אין • לוננבורג • תעלת רידו • נינסטינטס • גראן פרה • תחנת ציידי הלווייתנים הבאסקים ברד ביי |
| אתרים מעורבים | פימצ'יואין אקי |
**ג'ף גריר** (באנגלית: **Jeff Greer**; נולד ב-30 בנובמבר 1979 בניו יורק, ניו יורק) הוא כדורסלן אמריקאי-דומיניקני המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד בקבוצת נאנסי ובנבחרת הרפובליקה הדומיניקנית. ג'ף הוא אח צעיר של ריקרדו גריר, גם הוא כדורסלן מקצועי.

גריר נולד להורים מהרפובליקה הדומיניקנית שהיגרו לשכונת הברונקס מהעיר ניו יורק.
הוא החל לשחק כדורסל מקצועני באוניברסיטת ראטגרס בעונת 1997/1998 וסיים בה את לימודיו ואת קריירת המכללות שלו בשנת 2001.

לאחר מכן חתם בקבוצת וישי, מהליגה הצרפתית הראשונה בשנת 2001 על חוזה עד לסיום שנת 2003. לאחר השנתיים בווישי, חתם גריר על חוזה לעונה אחת (2003/2004) בקבוצת לה האבר, שגם היא שיחקה בליגה הצרפתית הראשונה.

לאחר העונה בקבוצת לה האבר, חתם גריר על חוזה לשנתיים בשטרסבורג בעונת 2004/2005, בה זכה באליפות צרפת, ובעונה לאחר מכן שיחק ביורוליג והציג יכולת גבוהה אך בעונה הזאת לא הצליחה קבוצתו לשמור על תואר האליפות.

בעונת 2008/2009 חתם בעירוני נהריה מליגת העל בכדורסל, וזכה לשחק במשחק הראווה שנערך בתחילת העונה בין הפועל גליל עליון לכוכבי הליגה. לקראת עונת 2007/2008 עבר לנאנסי מהליגה הצרפתית.

כשחקן נבחרת הרפובליקה הדומיניקנית, הצליח גריר להתבסס ככוכב במדינת המוצא שלו, ואף הוביל את נבחרתו למקום השני של אליפות יבשת אמריקה בשנת 2003, לאחר שנבחרתו הגיעה לגמר והובסה על ידי פוארטו ריקו.

גריר נוהג לשחק בליגה דומיניקנית כמדי שנה, הוא נוהג לעשות זאת מאז שסיים את קריירת המכללות שלו, הוא בדרך כלל חותם על חוזה לא מקצועני ומשחק בליגה כשחקן מן השורה, מכיוון שליגה זו אינה מקצוענית ולכן נמשכת חודשיים, זמן שבו הוא יוכל להכין את עצמו כשיר למשחק בקבוצה המקצוענית שבה חתם.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Sports-Reference
* פרופיל, באתר eurobasket
* פרופיל, באתר היורוליג
**פרומגיסטרט** (בלטינית: **promagistratum**) הוא התואר שניתן ברפובליקה הרומית לאדם הפועל עם סמכות של בעל משרה, מגיסטראט, אך בלי להחזיק במשרה כזו בפועל. משרה זו נוצרה ברפובליקה כדי לאפשר שליחת מושלים לפרובינקיות מעבר לים לתקופה ממושכת, במקום לבחור בהם מחדש מדי שנה. הפרומגיסטראטים מונו על פי "החלטת הסנאט" (senatus consultum) ולא על–פי חוק מיוחד, ולכן, כמו פעולות אחרות של הסנאט הרומי, היו ניתנות לביטול על ידי אסיפות העם. דוגמה לכך הייתה החלפתו של קאיקיליוס מטלוס על–ידי גאיוס מריוס במהלך מלחמת יוגורתה. 

הפרומגיסטרטים שימשו בדרך כלל בתפקיד **פרוקוואיסטור** (כלומר, במקום קוואיסטור), **פרופראיטור** (במקום פראיטור) או **פרוקונסול** (במקום קונסול). אחרים שימשו כ**פרוקוראטורים**, במקום "קוראטורים". לפרומגיסטרט הייתה סמכות זהה לזו של בעל המגיסטרט המקביל ולווה באותו מספר של ליקטורים ונהנה בדרך כלל מסמכות שווה לזו של המגיסטרט בתוך תחום השטח שעליו שלט. לעיתים קרובות, אך לא בהכרח, מונו לתפקיד זה אנשים שכבר נשאו בתפקיד המגיסטרט המקביל. 

מוסד הפרומגיסטרט נוסד כאשר גילו הרומים כי אין זה נוח או מעשי להמשיך להוסיף מגיסטרטציות רגילות כדי לנהל את ענייני הפרובינקיות שלהם, ההולכות ומתרבות. על כן, הם אימצו את הנוהג של מינוי אדם שיפעל במקום (pro) המגיסטרט. 

הפרומגיסטרט נהנה בפרובינקיה אליה נשלח מסמכות מוחלטת ומחסינות מתביעה כל עוד נשא במשרה. עובדה זו הובילה רבים מהמושלים הפרובינקיאליים לחתור להיבחר שוב ושוב למשרתם כדי להימנע מתביעה על דרכי הסחיטה והשוחד שנקטו. דוגמאות מפורסמות לכך הם גאיוס ורס ולוקיוס סרגיוס קטילינה. 

האימפריום של הפרומגיסטראט היה מוגבל לשטח הטריטוריאלי אליו נשלח או לגבולות המשימה שהוטלה עליו והוא פקע ברגע שהפרומגיסטרט נכנס לתוך הגבול הקדוש של רומא. 

כוחם הכמעט בלתי–מוגבל של הפרומגיסטרטים הוביל לשימוש במונח "פרוקונסול" ביחס לכל בעל משרה רם שמונה מלמעלה או מבחוץ לשלוט בשטח תוך התעלמות מהמוסדות הפוליטיים המקומיים (כלומר, אדם שלא נבחר וסמכותו עולה על זו של הפקידים הרשמיים המקומיים). 

| מוסדות פוליטיים ובעלי תפקידים (מגיסטראטים) ברפובליקה הרומית ובאימפריה הרומית |
| --- |
| תפקידים רגילים | קנסור • קונסול • פראיטור • קוואיסטור • איידיל • טריבון • פרומגיסטראט • פרפקט • ליקטור |
| בעלי תפקידים מיוחדים | דיקטטור • מפקד הפרשים • טריומווירי • ועדת העשרה |
| משרות נוספות | פונטיפקס מקסימוס • פרינקפס סנאטוס • ויגינטיסקסווירי |
| תארים קיסריים | פרינקפס • אוגוסטוס • קיסר • טטררך • אימפרטור • פטריקיוס |
| מוסדות | הסנאט הרומי • המשפט הרומי • אספת העם • מסלול המשרות • אימפריום • קנסוס • קולגיום |
**פסטיבל ניו-יורק** (New York Festivals) נוסד בשנת 1957. במהלכו מוענקים פרסים בתחום השיווק. הפסטיבל מחולק לחמש תחרויות בינלאומיות מרכזיות שבהן נבחר קמפיין פרסום מצטיין, במקביל לציונים לשבח והוקרה לקמפיינים נוספים בתחומים שונים.

התחרויות בפסטיבל
----------------

* תחרות פרסום בכל אמצעי המדיה
* תחרות הפרסום החדשני
* תחרות לשידור ופרומואים ברדיו
* תחרות לשידור ופרומואים בטלוויזיה
* תחרות לסרטי קולנוע וְוידאו
* תחרות לתחום איכות הסביבה (AME)

ארגון הפסטיבל
-------------

הפסטיבל שומר על קשרים עם נציגויות ב-65 מדינות. נציגויות אלה עוזרות למארגני הפסטיבל למצוא את העבודות הטובות ביותר בתחום בו נערכת התחרות.

תחרות הפרסום מהווה את תחרות הדגל של הפסטיבל, המזכּה את הקמפיין הפרסומי הטוב ביותר בכל ערוצי המדיה (טלוויזיה, רדיו, דפוס, שטח, קולנוע, אינטראקטיב, עיצוב, מדיה מעורבת). בשנת 2008 התקבלו עבודות מ-71 מדינות ברחבי העולם, עלייה של 23% מהשנה הקודמת. הפרסים הם מדליית זהב, כסף וארד, במקביל להכרזה על עבודות ראויות לשבח. הפסטיבל היה מהראשונים להכיר בעבודות פרסום אינטראקטיביות במדיה הדיגיטלית במסגרת תחרות הפרסום החדשני כבר בשנת 1992.

זוכים בולטים משנים קודמות
-------------------------

 פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לעדכן אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 
* 2008 - BBDO
* 2008 - Projector Inc.
* 2007 - Scholz & Friends
* 2006 - George Patterson Y&R
* 2005 - DDB

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר הפסטיבל
* מיכל תוסייה כהן, פרסומות ישראליות כובשות את פסטיבל הפרסום בניו יורק, באתר כלכליסט, 25 באפריל 2010
* עופר וולפסון, תחרות הפרסום בניו-יורק: הישג נאה למשרדים הישראלים, באתר News1 מחלקה ראשונה‏, 6 במאי 2011
* משה בנימין, פסטיבל ניו יורק לפרסום: כסף לליאו ברנט וארד למקאן תל אביב, באתר אייס, 14 במאי 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  ברוח התקופה: קטגוריות חדשות בפסטיבל הפרסום בניו-יורק, באתר גלובס, 18 באוגוסט 2009