recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**יראי אלברס לופס** (בספרדית: **Yeray Álvarez López**; נולד ב-24 בינואר 1995 בברקלדו שבספרד), הידוע בקיצור כ**יראי**, הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אתלטיק בילבאו מליגת העל הספרדית.

קריירת מועדונים
---------------

יראי נולד בברקלדו שבחבל הבסקים, ספרד. בשנת 2008 הוא הצטרף למחלקת הנוער של אתלטיק בילבאו מליגת העל הספרדית. בעונת 2013/2014 שיחק אלברס בבסקוניה, מקבוצות הבת של אתלטיק בילבאו, ששיחקה בליגה הספרדית הרביעית. בעונת 2014/2015 חזר אלברס למועדון והחל לשחק באתלטיק בילבאו ב', קבוצת המילואים של המועדון, ששיחקה בליגה הספרדית השלישית. הוא ערך 36 הופעות ליגה בעונה זו והבקיע שער אחד, ועזר לקבוצה להעפיל לליגה הספרדית השנייה. בעונת 2015/2016 הוא ערך 32 הופעות ליגה בקבוצה, שסיימה במקום ה-22 והאחרון וחזרה לליגה השלישית.

לקראת עונת 2016/2017 הועלה יראי לקבוצה הראשונה של המועדון, אתלטיק בילבאו. ב-15 בספטמבר 2016 הוא ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בהפסד 0–3 לססואולו במסגרת המחזור הראשון בשלב הבתים של הליגה האירופית לעונת 2016/2017. ב-18 בספטמבר ערך יראי את הופעת הבכורה שלו בליגה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-70 בניצחון 1–2 על ולנסיה במסגרת המחזור הרביעי. בתחילת העונה ערך יראי 17 הופעות ב-20 משחקים אפשריים בכל המסגרות, אך רצף זה הופסק לאחר שב-23 בדצמבר הודיע המועדון כי יראי אובחן כחולה בסרטן האשכים ויעבור ניתוח בשבוע שלאחר מכן. הוא חזר לאחר 46 ימים בלבד ושיחק 90 דקות בהפסד 0–3 לברצלונה.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל, באתר ESPN

הערות שוליים
------------

1. ↑  REGISTRATIONS AND DE-REGISTRATIONS IN BILBAO ATHLETIC באתר הרשמי של אתלטיק בילבאו, 26 במאי 2014 (באנגלית)
2. ↑  Yeray, el superviviente de Sassuolo באתר El Correo, ‏ 24 בנובמבר 2016 (באיטלקית)
3. ↑  Yeray sufre un tumor testicular באתר Marca, ‏ 23 בדצמבר 2016 (בספרדית)
**שמיניית ווקאל** היא חלוצת שירת הא-קפלה המודרנית בישראל. השמינייה הוקמה בשנת 1985 על ידי רפי זליג לפי מודל הסווינגל סינגרס – ארבעה גברים וארבע נשים (שניים בכל קול: סופרן, אלט, טנור ובס).

רפרטואר
-------

השמינייה שרה רפרטואר מרתק ומגוון, המורכב ברובו מעיבודים מקוריים שכתבו חברי השמינייה ומתפרש על סגנונות רבים – מוזיקה קלאסית, ג'אז, שירי נשמה, שירי עם, מוזיקה דתית, רוק, פופ, בלוז, סלסה, סמבה ועוד. לחלק מהקטעים מצורף טקסט הומוריסטי בעברית.

הופעות
------

השמינייה שיתפה פעולה עם מלחינים כגון סשה ארגוב ויוני רכטר, ועם כותבים כגון אהוד מנור ועלי מוהר. 

ווקאל מרבה להופיע בישראל ומחוצה לה. בין השאר הופיעה עם התזמורת הפילהרמונית, התזמורת הקאמרית הישראלית וסימפונט רעננה. בשנים האחרונות השתתפה השמינייה בתוכנית הרדיו "אתנחתא", בתוכנית הטלוויזיה "אינטרמצו עם אריה ורדי", בסדרות הקונצרטים המוסברים של אסתרית בלצן, בסדרות הקונצרטים של גיל שוחט ובפסטיבל ישראל. 

השמינייה הופיעה ברחבי הארץ עם אנסמבל הסלסה האירופאי NUEVA MANTECA ביצירה "רקוויאם לעולם", במסגרת הסדרה "ג'אז חם". השמינייה הופיעה בפסטיבל האנימציה אנימיקס בסינמטק תל אביב ובתוכנית משותפת עם אלון אולארצ'יק. בימים אלה שוקדת השמינייה על הפקת אלבום משירי הביטלס ואלבום מהתוכנית "ניגון מהלב".

שירה בסרטים
-----------

ווקאל שרה דרך קבע את תפקידי המקהלה בדיבובים העבריים של סרטי וולט דיסני ודרימוורקס.

ההרכב
-----

### חברי ההרכב כיום

* רונית כץ (סופרן ומנהלת השמינייה)
* מיכל סנש-אלקן (סופרן)
* יסמין גמליאל (אלט)
* אורלי מזור-יובל (אלט)
* רון גנג (טנור)
* ארז טל (טנור ומנהל מוזיקלי)
* דורון דר (בס)
* תומר לוי (באריטון)

### חברי ההרכב המקורי

* רונית כץ (סופרן)
* דבורי בורשטיין (סופרן)
* יעל ארז (אלט)
* ורדה זליג (אלט)
* חירם אמיר (טנור)
* ניק איוטו (טנור)
* רפי זליג (בס)
* אבי שילה (בס)

דיסקוגרפיה
----------

* ווקאל
* ווקאל 2
* שירי לוחמים
* בראשית
* טרינגל
* ווקאל 2000
* האוסף
* מיסה קריולה
* קלאסיקה ישראלית
* רדיו בלהבלה

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של שמיניית ווקאל
* שמיניית ווקאל - סיפורה של להקה

הערות שוליים
------------

1. ↑  שמיניית ווקאל - סיפורה של להקה | אלבומים, באתר www.8vocal.com
**רוית ברניב** (נולדה בשנת 1963) היא מנהלת ישראלית, שכיהנה בעבר כמנכ"לית ספקית האינטרנט נטוויז'ן וכיושבת ראש הדירקטוריונים בקבוצת "שיכון ובינוי" ובחברות "דרך ארץ" ו"תנובה".

ביוגרפיה
--------

ברניב נולדה בגבעתיים. היא בעלת תואר ראשון בכלכלה ופילוסופיה, ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב, ותואר שני בממשל עם התמחות במניעת טרור מהמרכז הבינתחומי הרצליה.

בשנת 2001 מונתה ברניב לשמש כמנכ"לית חברת האינטרנט נטוויז'ן מקבוצת איי. די. בי, שבשליטת נוחי דנקנר.

ברניב קיבלה לידיה את נטוויז'ן כחברה מפסידה, ובתקופתה כמנכ"לית עברה החברה לרווחיות שהמשיכה להשתפר מרבעון לרבעון. ברניב הובילה את החברה להנפקה מוצלחת בבורסה של תל אביב ביוני 2005. כמו כן, תחת ברניב נכנסה החברה לתחומי פעילות חדשים כגון הספקת שירותי שיחות טלפון בינלאומיות, ובהובלתה הפכה החברה לספקית פתרונות כוללים ללקוח על גבי רשת האינטרנט. תחת ניהולה זכתה החברה ארבע שנים ברציפות במקום הראשון בסקר השנתי של העיתון מעריב כחברת האינטרנט הטובה ביותר בשירות ובמקצועיות. בשיאו של תפקידה, בחרה קבוצת איי.די.בי בברניב כמי שתנהל את מיזוג נטוויז'ן עם החברות "ברק" ו"גלובקול".

ב-1 ביולי 2007 מונתה ברניב ליו"ר קבוצת שיכון ובינוי שבשליטת שרי אריסון. ברניב הציבה לקבוצה חזון ליצירת סביבת חיים בת קיימא ומתקדמת. חזון זה כלל מיקוד בעסקי הקבוצה, מכירת חברות שלא היו בליבת העסקים ומיקוד עסקיה של הקבוצה סביב ארבעה מנועי צמיחה עיקריים: תשתיות, נדל"ן, אנרגיה מתחדשת וטיפול במים. כחלק ממחויבות זו, הוגברה מעורבות הקבוצה בפרויקטים התואמים את ערכי הקיימות. ערכים של שילוב אינטרסים כלכליים חברתיים וסביבתיים הונהגו מאז כניסתה לתפקיד בכל אחת מפעילויות ופרויקטי החברה. תחת ברניב הפכה הקבוצה לאחת מחלוצות האנרגיה הסולרית בישראל. בתקופת ניהולה ניכר שיפור מהותי בתוצאות הקבוצה. ביוני 2012 הודיעה על כוונתה לפרוש מתפקיד היו"ר.

בין השנים 2013–2015 כיהנה כיו"ר הדירקטוריון של חברת המזון תנובה.

כיום ברניב מכהנת כדירקטורית בחברת אורמת תעשיות, דירקטורית במעלה - ארגון הפועל לקידום נושאים של אחריות תאגידית ולפיתוח הסטנדרטים של ניהול אחראי בישראל, דירקטורית בקופת חולים כללית, חברה בוועדה המנהלת של פרויקט "אמץ לוחם" של האגודה למען החייל, היא מיוזמי המכון לחקר האינטרנט באוניברסיטת תל אביב, חברה במועצת המנהלים של להקת המחול בת שבע, חברה בוועד המנהל של המרכז האקדמי רופין, וכן חברה בוועד המנהל של לה"ב - בית הספר לניהול של אוניברסיטת תל אביב.

ברניב נבחרה 5 שנים ברציפות לאחת מ-50 הנשים המשפיעות במשק על ידי מגזין העסקים "ליידי גלובס", נבחרה על ידי מגזין הכלכלה "TheMarker" לאחד מ-100 האנשים המשפיעים במשק הישראלי ועל ידי המגזין Forbes לאחת המנהלות המצליחות בישראל.

נשואה לאבי צבי, לשעבר מנכ"ל זכיינית ערוץ 2 "רשת", אותו הכירה בתקופת עבודתה בנטוויז'ן. לזוג ילד אחד והם מתגוררים בתל אביב.

קישורים חיצוניים
----------------

* רוית ברניב, ברשת החברתית LinkedIn
* דיאנה בחור ניר, גם להסתדר צריך לדעת, באתר כלכליסט, 30 במאי 2014

הערות שוליים
------------

1. ↑  גולן חזני, יו"ר תנובה רוית ברניב הגישה מועמדות לדירקטוריון טבע, באתר כלכליסט, 12 במרץ 2015
2. ↑  דיאנה בחור ניר, גם להסתדר צריך לדעת, באתר כלכליסט, 30 במאי 2014
**ממשלת פורטוגל** היא הרשות המבצעת של הרפובליקה הפורטוגזית. הרשות מהווה אחת מרשויות השלטון ביחד עם נשיא הרפובליקה, אספת הרפובליקה ובתי המשפט. הממשלה היא זו שמנהלת את המערכת הפוליטית במדינה, וכן הגוף העליון של הממשל הציבורי הפורטוגלי.

ממשלת פורטוגל מכונה גם **ממשלת הרפובליקה הפורטוגזית** או **הממשלה החוקתית**. הממשלה כוללת את ראש הממשלה, שרים ומזכירי מדינה (שרים זוטרים). ממשלות עשויות לכלול גם סגן ראש ממשלה אחד או יותר וסגני מזכירי המדינה. בדרך כלל כל שר עומד בראש משרד וממנה לו מזכיר מדינה אחד או יותר, בעוד שממשלות מסוימות עשויות גם למנות סגן שר אחד או יותר.

בדומה למצב בישראל, לאחר הבחירות לאספת הרפובליקה או התפטרות הממשלה הקודמת, הנשיא מתייעץ עם המפלגות שנבחרו ובוחר מישהו להקים ממשלה. ראש הממשלה בוחר את השרים כראות עיניו ובסופו של דבר הממשלה מושבעת על ידי הנשיא.

לממשלה תפקידים פוליטיים, חקיקתיים ומנהליים. אלה כוללים, בין היתר, את הכוח לנהל משא ומתן עם מדינות אחרות וארגונים בינלאומיים, להגיש הצעות חוק לאספת הרפובליקה, לתקן תקנות ולמנות פקידים במגזר הציבורי. מאחת מפעולותיה המרכזיות של הממשלה היא הכנת התקציב המוגש לאספת הרפובליקה מדי שנה. הממשלה מפוקחת ומבוקרת על ידי שלושת ארגוני הריבונות האחרים: נשיא הרפובליקה, אספת הרפובליקה ובתי המשפט. הנשיא רשאי להטיל וטו על הנחיות ממשלתיות והצעת חוק ממשלתית עשויה שלא להתקבל באספת הרפובליקה, שם ניתן להצביע על הצעת אי-אמון.

הממשלה הנוכחית היא הממשלה ה-22 מאז 1976, והיא מונהגת על ידי ראש הממשלה אנטוניו קושטה. בממשלה זו חברים כ-19 שרים, והמטה המרכזי ממוקם בדרום הבירה ליסבון.

ראו גם
------

* קבינט (ממשלה)

הערות שוליים
------------


ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ממשלת פורטוגל** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של ממשלת פורטוגל

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0001 1150 0922
* VIAF: 162116493
* WorldCat: viaf-162116493

 |
**נסקפה** (**Nescafé**) הוא מותג קפה מתוצרת חברת נסטלה השווייצרית. השם הוא הלחם בסיסים של המילים "נסטלה" ו"קפה". נסטלה הציגה לראשונה את מותג קפה הדגל שלה בשווייץ ב-1 באפריל 1938.

היסטוריה
--------

נסטלה החלה בפיתוח מוצר קפה בשנת 1930, ביוזמת ממשלת ברזיל, כדי לסייע בשימור העודף הגדול של קציר הקפה הברזילאי השנתי.

מקס מורגנטלר הוביל את פרויקט הפיתוח. נסטלה הציגה את המוצר החדש בשם המותג "נסקפה – Nescafé" ב-1 באפריל 1938.
נסקפה הוא אבקת קפה נמס, שהפך למצרך אמריקאי במהלך מלחמת העולם השנייה.

בשנת 1965 הציגה נסטלה מותג קפה מיובש בהקפאה בשם "נסקפה זהב - Nescafé Gold" באירופה.

בשנת 1966 פיתחה נסטלה מותג קפה מיובש בהקפאה בשם Taster's Choice.

בשפת הסלנג העברית, קיבל שם המותג "נס קפה" (או בקצרה - "נס"), כינוי לקפה נמס בכלל.

שיווק
-----

בארצות הברית השתמשה נסטלה בשם נסקפה על מוצריה עד סוף שנות השישים. מאוחר יותר הציגה נסטלה מותג חדש בקנדה ובארצות הברית בשם "Taster's Choice", שהחליף את Nescafé. החברה ממשיכה למכור את Taster's Choice כמוצר נפרד, שממותג כנעלה על Nescafé ונמכר במחירים גבוהים יותר.

בשנת 2003 הציגה החברה מחדש את המותג Nescafé בקנדה ובארצות הברית, והמוצר ידוע כיום בשם Nescafé Taster's Choice. הוא נמכר בסופרמרקטים בצפון אמריקה באריזות זכוכית ופלסטיק כאחד.

בעוד המותג Nescafé נוצר לקפה נמס, הוא שימש לאחר מכן כמותג מטרייה במספר מוצרי קפה נמס, כולל, בבריטניה, קפה זהב מיובש ובלנד 37.

בשנת 2006 השיקה נסקפה את מערכת מכונות הקפה החדשה "Dolce Gusto" ("טעם מתוק" באיטלקית). המערכת מאפשרת לצרכנים להכין בעצמם סגנונות שונים של קפה (קפוצ'ינו, לאטה מקיאטו, אספרסו וכו'). בנוסף, ניתן להכין שוקו חם ומשקאות קרים באמצעות המכונה. המכונות נמכרות כעת ביותר מ-60 מדינות. בניגוד למוצרי Nescafé אחרים, רוב משקאות דולצ'ה גוסטו משתמשים בפולי קפה קלויים וטחונים, במקום בקפה נמס.

בבריטניה באוגוסט 2009 חשפה נסטלה קמפיין פרסומי של 43 מיליון ליש"ט עבור נסקפה, תוך התמקדות בטוהר הקפה שלו והציג את הקו "הקפה במאורו".

ראו גם
------

* נספרסו – מותג קפה נוסף מתוצרת נסטלה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נסקפה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של נסקפה (באנגלית)
* נסקפה, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* נסקפה, ברשת החברתית אינסטגרם

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  "Coffee History (Nescafé History section)". Nescafé. אורכב מ-המקור ב-22 באוגוסט 2011. נבדק ב-31 ביולי 2011. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. 1 2  Smith, Andrew (2013-01-31). *The Oxford Encyclopedia of Food and Drink in America* (באנגלית). OUP USA. ISBN 9780199734962.
3. ↑  הזירה הלשונית:שירת הקפה, רוביק רוזנטל, nrg
4. ↑  Nescafé launches £43m ad push

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: ca332fdc-ca36-4eea-b0e4-1b53b0cf841c

 |
**יעקב (קובי) בורטמן** (נולד ב-30 במאי 1959) הוא פרופסור במחלקה להנדסת מכונות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, מומחה למנגנוני כשל בחומרים ולמבני מטוסים. שירת בצה"ל כראש להק הציוד בחיל האוויר בדרגת תת-אלוף.

ביוגרפיה
--------

בורטמן נולד ב-30 במאי 1959. הוא התגייס לצה"ל ב-1982 במסגרת העתודה האקדמית, סיים בהצטיינות לימודי תואר ראשון ושני בהנדסת מכונות ובהמשך לימודי דוקטורט בהנדסה באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס. שירת במגוון תפקידים בלהק הציוד, בהם ראש מדור מעקב העייפות, במגמת מטוסים ביחידה לאחזקה אווירית, ב-1997 מונה לראש תחום מטוסים בטייסת תחזוקה של בסיס תל-נוף ובנובמבר 1999 מונה למפקד יחידה ההנדסה והבחינה של חיל האוויר. ב-2000 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד בסיס חיל האוויר בצריפין, כיהן כראש מחלקת מטוסים וראש מחלקת כלי טיס בלתי מאוישים וחלל. ב-2006 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לראש להק ציוד, שירת בתפקיד עד שנת 2009. 

לאחר שחרורו מצה"ל מונה לחבר סגל הפקולטה להנדסה של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. כמו כן, מכהן כדירקטור בחממה הטכנולוגית VLX Ventures, מנכ"ל ושותף בחברת הייעוץ הנדסי 3F, מנהל פיתוח עסקי בתחום industry 4.0 בחברת סקאוטקאם. שימש דירקטור בחברת טכנולוגיות להבים וטורבינות סילון וב-2015 מונה לדירקטור בחברת הראל סל. 

בפברואר 2022 מונה לחבר בוועדת החקירה הממלכתית לרכש כלי השיט.

בורטמן נשוי ואב לשלושה.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופסור יעקב בורטמן באתר אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
* ראש להק ציוד הבא תא"ל ד"ר קובי בורטמן, באתר חיל האוויר הישראלי

הערות שוליים
------------

1. ↑  מינויים חדשים בחברת סקאוטקאם: איש העסקים מורי ארקין מצטרף לדירקטוריון, באתר אייס, 22 בפברואר 2021
2. ↑  גדעון דוקוב, ‏חקירת פרשת הצוללות: אלו שמות חברי הוועדה, בעיתון מקור ראשון, 20 בפברואר 2022

| ראשי להק הציוד בחיל האוויר |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אליעזר בודנקין • הלל אל דאג • יהושע גילוץ • יהודה רבין • אריה הלל • ישראל רוט • חיים ירון • יוסף מעין • מיכה כהן • יצחק גבע • אבנר רז • רמי דותן • יצחק גת • אמנון הררי • אלון דומניס • שמעון שריד • זאב שניר • יעקב בורטמן • רן לוי • רן בשביץ • שמעון צנציפר • שלומי קונפורטי |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007517353405171
* VIAF: 308282115
* WorldCat: viaf-308282115

 |
**דומניקו קורצ'יונה** (באיטלקית: **Domenico Corcione**‏; 20 באפריל 1929 - 3 בינואר 2020) היה גנרל ופוליטיקאי איטלקי שכיהן כראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) בין השנים 1990-1993, וכשר ההגנה של איטליה בין 1995-1996.

ביוגרפיה
--------

קורצ'יונה נולד בטורינו ב-20 באפריל 1929. ב-1950 הוא החל ללמוד באקדמיה הצבאית במודנה. הוא סיים את לימודיו שנתיים לאחר מכן והחל לשרת בצבא איטליה בדרגת לוטננט משנה. בין השנים 1967-1968 הוא פיקד על גדוד ההנדסה "מנטובה". בין 1972-1974 הוא שימש כמפקד הגדוד ה-2 של מהנדסי הגשרים. בין 1977-1979 הוא שימש כמפקד הבריגדה המשוריינת "לגנו".בין 1983-1984 הוא שימש כמפקד דיוויזיית השריון "סנטוריו". בין 1985-1987 הוא שימש כמפקד המחוז הצבאי הצפון-מערבי. בין 1989-1990 הוא שימש כמפקד כוחות היבשה האיטלקיים. ב-31 במרץ 1990 הוא מונה לראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) וכיהן בתפקיד עד 31 בדצמבר 1993.

ב-17 בינואר 1995 מונה קורצ'יונה לשר ההגנה בממשלתו של למברט דיני. במאי 1996 התפרקה ממשלתו של דיני.

קורצ'יונה נפטר בעיר הולדתו טורינו ב-3 בינואר 2020.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דומניקו קורצ'יונה** בוויקישיתוף
* דומניקו קורצ'יונה באתר משרד ההגנה האיטלקי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1202428207
* VIAF: 9612157884843260620009
* WorldCat (עם VIAF): 9612157884843260620009

 |
**גבריאל אן קרטריס** (באנגלית: **Gabrielle Anne Carteris**; נולדה ב-2 בינואר 1961) היא שחקנית אמריקאית-יהודייה ולשעבר נשיאת איגוד שחקני המסך SAG-AFTRA (אנ'). ידועה במיוחד בזכות גילום דמותה של אנדראה זאקרמן בסדרת הטלוויזיה "בברלי הילס 90210".

ביוגרפיה
--------

קרטריס נולדה באריזונה שבארצות הברית לאב נוצרי ממוצא יווני ולאם יהודייה. אמה עסקה בתיווך נדל"ן ואביה היה בעלים של מסעדה. כשהייתה בת שישה חודשים הוריה נפרדו והיא עברה ביחד עם אמה ואחיה התאום לסן פרנסיסקו.

פועלה
-----

קרטריס גילתה עניין באומנויות הבמה מגיל צעיר במהלך לימודי בלט ופנטומימה. ב-1990 לוהקה לתפקיד אנדראה זאקרמן, עורכת עיתון בית הספר בסדרה בוורלי הילס 90210, תפקיד אותו שיחקה במשך חמש עונות ובהופעות אורח לאחר מכן. ב-1995 החלה להנחות תוכנית אירוח הנושאת את שמה "גבריאל".

בשנת 2012 קרטריס נבחרה לסגנית נשיא SAG-AFTRA, איגוד המייצג מעל 100 אלף שחקנים ואנשי מקצוע בתחום הטלוויזיה בעיקר בארצות הברית. החל ממארס 2016 היא כיהנה כנשיאת האיגוד בפועל. ב-9 באפריל 2016 נבחרה לנשיאת SAG-AFTRA, וכיהנה בתפקיד למשך שלוש קדנציות בנות שנתיים כל אחת. ב-2021 לא הגישה מועמדות לבחירה מחודשת אלא תמכה בבחירתה של פראן דרשר לנשיאות הארגון בתור מחליפתה.

בשנת 2022 שיחקה קרטריס במיני-סדרה "העיר הזאת שלנו" מבית רשת HBO.

היא שיחקה בתפקידי אורח בסדרת רבות בין היתר מגע של מלאכים ומחשבות פליליות.

קרטריס נשואה לצ'רלס אייזקס, סוכן מניות מאז 1992. לזוג יש שתי בנות בשם קלסי רוז (נולדה ב -11 במאי 1994) ומולי אליזבת (נולדה ב -1999).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גבריאל קרטריס** בוויקישיתוף
* גבריאל קרטריס, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* גבריאל קרטריס, ברשת החברתית אינסטגרם
* גבריאל קרטריס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* גבריאל קרטריס, באתר AllMovie (באנגלית)
* גבריאל קרטריס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  איתי יעקב, לאן נעלמת, אנדריאה זקרמן? גבריאל קרטריס מככבת בטקס הסאג בגיל 58, באתר Xnet‏, 28 בינואר 2019
2. ↑  גבריאל קרטריס ביו, גיל, שווי נקי, בעל, משותק, סרטים, תוכניות טלוויזיה, באתר millennivm

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987009450789405171
* BIBSYS: 1533887357777
* BnF: cb15033602j (data)
* ISNI: 0000 0000 0541 6292
* LCCN: no99082388
* NLP: a0000001766136
* VIAF: 44583980
* WorldCat: lccn-no99082388

 |
**פסטה קון לֶה סַרְדֶה** (בסיציליאנית: **Pasta con le sarde**) היא מנה סיציליאנית של פסטה עם סרדינים ואנשובי.  היא מוכרת כמנת אוכל איטלקי מסורתי שנמצא בתוכנית prodotto agroalimentare tradizionale (מוצרים חקלאיים מסורתיים) של ממשלת איטליה. המנה מקושרת בעיקר לבירת סיציליה פאלרמו, אך ניתן למצוא אותה בכל רחבי האי.

מרכיבים
-------

המרכיבים העיקריים הם שמן זית, בצל, פסטה ותערובת קצוצה דק של סרדינים ואנשובי. סוגים שונים של פסטה משמשים למנה, אבל בוקטיני הוא המסורתי. שומר בר, זעפרן, צנוברים, צימוקים ומלח מוסיפים לטעם המנה. לסיום המנה משטחים אותה בפירורי לחם קלויים. עדיף סרדינים טריים, אבל אם אין כאלה אפשר להשתמש בסרדינים משומרים. שומר בר יש בשפע בסיציליה, אבל אולי קשה למצוא במקומות אחרים. אם לא ניתן להשיג, ניתן להשתמש בחלק העליון של שומר רגיל במקום. 

כמה וריאציות משתמשות ברוטב עגבניות. מחבר ספרי הבישול פינו קורנטי טוען שהמתכון ללא עגבניות שפורסם ב-1886 על ידי הפולקלוריסט ג'וזפה פיטרה הוא הגרסה האותנטית היחידה.

התייחסויות תרבותיות
-------------------

בראיון לפירס מורגן מ-CNN, השופט המנוח של בית המשפט העליון של ארצות הברית אנטונין סקאליה הצהיר, בתגובה לשאילתה של המראיין שלו, כי "פסטה קון סרדה" היא מנת הפסטה האהובה עליו.

ראו גם
------

* רשימה של מנות סיציליאניות
* רשימה של פסטה

הערות שוליים
------------

1. ↑  Wolff, C. (2016). *The Spiralizer Recipe Book: From Apple Coleslaw to Zucchini Pad Thai, 150 Healthy and Delicious Recipes*. Adams Media. p. 395. ISBN 978-1-4405-9441-0. נבדק ב-7 במאי 2017. `{{cite book}}`:  (עזרה)
2. ↑  *Sicily*. Globetrotter: Guide and Map Series. New Holland. 2008. p. 28. ISBN 978-1-84773-099-2. נבדק ב-7 במאי 2017. `{{cite book}}`:  (עזרה)
3. ↑ . "Piers Morgan Tonight: Interview with Antonin Scalia." (Aired 18 July 2012). Retrieved 23 January 2016.
**יהדות קישינב** או **יהדות קישינאו**, היא קהילה יהודית מאורגנת, שהתקיימה במשך שנים רבות בעיר קישינב, ותרמה רבות לכלכלתה ולתרבותה של העיר ושל חבל בסרביה. הקהילה נחרבה לחלוטין בתקופת שואת יהודי רומניה, בניה ברחו, הוגלו ונרצחו. אחרי מלחמת העולם השנייה שבו אל העיר ניצולים מעטים ויהודים נוספים וכעת זו הקהילה של עיר הבירה של רפובליקת מולדובה.

בית הכנסת של הזגגים בקישינב, אחד מ-77 בתי הכנסת שהיו בעיר לפני 1940
על קיומו של יישוב יהודי מאורגן בקישינב מעיד התקנון של חברת קדישא המקומית משנת תקל"ג (1773). לאחר סיפוח בסרביה לאימפריה הרוסית ב-1812, השתררה יציבות, שהביאה לשגשוג והתרחבות קישינב וגם של הקהילה היהודית בה. בשנת 1887 נפתח בית העלמין שפועל עד היום.

האנדרטה לזכר קורבנות גטו קישינב
אנטישמיות גוברת באימפריה הרוסית ותנאים כלכליים טובים יותר, גרמו ליהודים רבים להתיישב בקישינב. ב-1900 היו 43% מתושבי קישינב יהודים, מהאחוזים הגבוהים באירופה בזמן ההוא. ב-1903 וב-1905 התרחשו בעיר פרעות קישינב נגד היהודים. בשנת 1913 נבנה בית הכנסת הכוראלי של קישינב, שהיה לבית הכנסת הגדול מבין 77 בתי הכנסת של העיר. הוא פועל עתה כתיאטרון עירוני.

במלחמת העולם השנייה, בעת כיבוש קישינב והפרעות ביהודיה (1941), נרצחו רבים מיהודי הקהילה ואחרים ברחו מהעיר. יתר יהודי העיר כונסו בגטו קישינב ובהמשך גורשו לטרנסניסטריה - מרביתם נרצחו בדרך.

הרב זלמן אבלסקי שליח חב"ד כיהן כרב הראשי של מולדובה עד לפטירתו בשנת תשע"ד, ובהנהגתו הוקמו בקישינב בית כנסת, מקווה טהרה, מוסדות חינוך ומרכז גמילות חסדים לרווחת הקהילה.

בעיר שני בתי ספר יהודים של רשת אורט עולמי, אחד נקרא על שם הרמב"ם והשני על שם הרצל.

דמוגרפיה של יהודי קישינב| **השנים** | **מספר היהודים בקישינב** | **אחוז מתוך האוכלוסייה** |
| 1773 | 500 (בקירוב) |  |
| 1847 | 10,509 | 12,2 |  |
| 1867 | 18,327 | 21,8 |  |
| 1897 | 50,237 | 46,0 |  |
| 1910 | 52,000 בקירוב |  |
| 1930 | 42,000 בקירוב |  |
| 1940 | 70,000 בקירוב |  |
| 1941 ספטמבר | 10,400 |  |
| 1942 | 99 (מומרים) |  |
| 1947 | 5,500 בקירוב |  |
| 1959 | 42,934 |  |

ראו גם
------

* פרעות קישינב
* כיבוש קישינב והפרעות ביהודיה (1941)
* גטו קישינב

קישורים חיצוניים
----------------

* קהילת קישינאו קישינב – חיי תרבות ורוח בקהילה
* מאה שנה אחרי הפרעות, יהודי קישינב עדיין נלחמים באנטישמיות

לקריאה נוספת
------------

* פנקס הקהילות - רומניה, כרך שני, מעמוד 400 עד עמוד 416 כולל, הוצאת יד ושם - רשות הזיכאון לשואה ולגבורה, ירושלים תש"ם

הערות שוליים
------------

1. ↑  פנקס הקהילות - רומניה, כרך שני, עמוד 400, הוצאת יד ושם - רשות הזיכאון לשואה ולגבורה, ירושלים תש"ם
***אדונם של חיילי הצעצוע*** הוא סיפור הזכה בפרס נובל מאת הסופר הקנדי איאן לורנס המתרחש באנגליה במהלך השנה הראשונה של מלחמת העולם הראשונה. הספר פורסם לראשונה באוקטובר 2001 על ידי הוצאת "דלקורטה פרס", ולאחר מכן הודפס מחדש במאי 2003 על ידי הוצעת דל לאורל-ליף, חותם של חטיבה של רנדום האוס. הספר הפך לרב מכר, ונכלל ב - רשימות קריאה נדרשות של בתי ספר תיכוניים אמריקאים רבים.

דמויות
------

* **ג'וני בריגס** : הגיבור והדובר של הסיפור, שחושב שהקרבות של מלחמת העולם הראשונה משקפים את אלו שהוא משחזר עם חיילי מפצח האגוזים שלו.
* **גברת בריגס** : אמו של הגיבור, שעוברת לוולוויץ' כדי לעבוד בנשקייה
* **ג'יימס בריגס** : אביו של ג'וני, יצרן צעצועים עליז ודי חכם, ששולח לבנו חיילי עץ שהוא מגלף ומצייר בשוחות
* **דודה איבי** : לאחר שאביו של ג'וני מתגייס, אמו שולחת אותו לגור עם דודתו, אישה בודדה אכפתית וצעקנית.
* **הוברט טאטל** : המורה של ג'וני, איש אינטליגנטי, מוסרי שמאיים לעזוב את קליף לאחר שהוורדים שלו יושמדו אם מישהו לא יתוודע שהשמיד אותם.

תקציר עלילה
-----------

החלק בסיפור המתרחש באנגליה אליו התגייס אביו של ג'וני מסופר בעיקר באמצעות מכתבים שנשלחים חזרה הביתה למשפחתו. באמצעות המכתבים ניתן לומר כי הסיפור מ-25 בנובמבר עד 26 בדצמבר 1914. בתחילת הספר ג'וני ומשפחתו גרים בלונדון, אולם ג'וני נשלח לגור עם דודתו איבי בעיירה קליף זמן קצר לאחר שאביו מתגייס. אמו עוברת לעיר וולוויץ', גם שולחת מכתבים לג'וני בכל פרק, כדי לעזור לתמוך במלחמה על ידי קבלת עבודה בייצור נשק במפעל.

נושא מרכזי של הספר הוא חוסר התכלית וחוסר ההיגיון של מלחמה. לאחר שהגיבור, ג'וני בריגס, לא מגיע לבית הספר למשך יומיים כדי שיהיה לו יותר זמן לבנות את הגיא פוקס שלו, הוא נאלץ לבלות כל רביעי ושבת אחר הצהריים בבית המורה שלו. שם, המורה שלו, מר טאטל, מלמד אותו ספרות, בעיקר *האיליאדה*. אירועי מלחמת העולם הראשונה מאוד דומים לאירועים של הומרוס.

בתחילת הספר מציקים לג'וני, אבל כששרה רוצה לחבור איתו, הוא כפוי תודה לחלוטין ואומר "חברה היא כמו לא חבר בכלל". זו הסיבה שהוא עוזב את בית הספר. כשהיא מצילה אותו בכך שרצו להשליך אותו לאש הוא מתחיל לראות בה חברה.

בתחילת הסיפור, אבא של ג'וני מתוסכל מכך שחסר לו חצי סנטימטר של גובה הנדרש כדי להתגייס. לאחר הורדת הגובה הנדרש, הוא מצטרף למלחמה ומועבר לאחר מכן לקו החזית. ככל שהמלחמה נמשכת, היא גובה מחיר מבריאותו, מבנה גופו ונפשו של אביו של ג'וני. אביו של ג'וני שולח לבנו חייל מגולף ומצויר בכל מכתב מכתב, אך יצירותיו נראות יותר ויותר גרועות לאורך הספר. זה בא לידי ביטוי בדגם של עצמו שהוא שלח: הצבע החום של בגדיו הופך לירוק עם בוץ, החיוך הרחב על פניו דוהה להבעה עגומה וסדק יורד על החזה שלו.

הספר מגיע לסיומו כאשר ג'וני מפסיק לשחק עם חיילי מפצח האגוזים שלו, ומפגיש אותם לקראת הפסקת חג המולד של 1914. המלחמה נמשכת ללא התערבותו של ג'וני, ואביו חוזר ארבע שנים מאוחר יותר ב-1918. אמו של ג'וני מתה מהרעלת גופרית ב-1923, מה שמוכיח שכמה מהקורבנות האמיצים ביותר של מלחמת העולם הראשונה הגיעו לא מהקו הקדמי, אלא מכוח העבודה בבית.
**בוטושאן** (ברומנית: **Fotbal Club Botoșani**) המכונה **בוטושאן**, (ברומנית: **FC Botoșani**) או בפשטות **Botoșani**, הוא מועדון כדורגל רומני מהעיר בוטושאן שבמחוז בוטושאן, המשחק בליגת העל הרומנית.

היסטוריה
--------

לפני מלחמת העולם השנייה, הקבוצה המקומית של העיר הייתה ונוס. לאחר סיום המלחמה, הקבוצה נקראה Flamura Roșie, לאחר מכן ,Textila ולאחר מכן Unirea, ושיחקה בעיקר בליגות חובבים ובליגה הרומנית השלישית. ב-1973 שונה שם הקבוצה ל- CS Botoșani. בעונת 1974/1975 היא סיימה במקום הראשון בליגה השלישית ועלתה לראשונה לליגת המשנה הרומנית, ונשרה לאחר עונה אחת. בוטושאן שיחקה בליגה השנייה במשך 11 עונות, בתום עונת 1989/1990 ירדה הקבוצה לליגה השלישית ולאחר מכן לרביעית, והמועדון החליט על פירוק.

### הקמה מחדש ועלייה לליגה הראשונה

מועדון הכדורגל החדש בוטושאן הוקם בשנת 2001 בתמיכת המועצה המקומית. הקבוצה שיחקה בליגה השנייה של הכדורגל הרומני במשך תשע עונות רצופות. ובעונת 2005/2006 היא סיימה במקום הרביעי, שהיה המיקום הגבוה ביותר של המועדון, עד לעונת 2012/2013 אז סיימה במקום הראשון ועלתה לראשונה בתולדותיה לליגת העל הרומנית, והייתה לקבוצה הראשונה ממחוז בוטושאן שמשחקת בליגה הבכירה ברומניה.

המועדון ערך את הופעת הבכורה בליגה הראשונה ב-21 ביולי 2013, וסיימה בתיקו 0-0 עם צ'.פ.ר. קלוז'. במחזור הבא, ב-26 ביולי, ניצחה הקבוצה לראשונה משחק בליגה הבכירה כשניצחה 1–2 את גז מתאן מדיאש. הקבוצה הצליחה להישאר בליגה בסיום העונה וסיימה במקום ה-12.

בעונת 2014/2015, העונה השנייה של המועדון בליגה הראשונה, הקבוצה העפילה לראשונה לליגה האירופית לאחר שמספר מועדונים לא הצליחו להשיג את האישורים הנדרשים. הקבוצה סיימה בליגה במקום השמיני.

ב-2 ביולי 2015 ערך המועדון את הופעת הבכורה שלו בתחרויות אירופיות, בסיבוב המוקדמות הראשון של הליגה האירופית בתיקו 1-1 נגד ספרטקי צחינוואלי הגאורגית. המשחק השני שהתקיים בגאורגיה, השיגה הקבוצה את הניצחון האירופי הראשון שלה כשניצחה 3–1 ועלתה לסיבוב השני שם הודחה על ידי לגיה ורשה לאחר 0–4 בסיכום שני המשחקים.

את עונת 2019/2020 סיימה הקבוצה במקום הרביעי, ובכך השיגה את המיקום הגבוה ביותר בתולדות המועדון, והעפילה פעם נוספת לליגה האירופית, בפעם השנייה בתולדות המועדון. בסיבוב הראשון הדיחה בוטושאן את אורדבסי שימקנט הקזחית, בטרם הודחה על ידי שקנדיה הצפון מקדונית.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בוטושאן (ברומנית)
* בוטושאן, ברשת החברתית פייסבוק

* בוטושאן, ברשת החברתית אינסטגרם

* בוטושאן, סרטונים בערוץ היוטיוב

* פרופיל, באתר אופ"א

* פרופיל, באתר Transfermarkt

* פרופיל, באתר Soccerway

הערות שוליים
------------


1. ↑  FC Botoşani e prima echipă promovată matematic în viitoarea ediţie a Ligii 1: "Ole, ola, Botoşaniul e în "A"!", GSP (ברומנית)
2. ↑  Cine va reprezenta Liga 1 in cupele europene: FC Botosani, in Europa League, sport.hotnews.ro (ברומנית)

| רומניהרומניה ליגת העל הרומנית, עונת 2023/2024 |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אוצלול גאלאץ • בוטושאן • וולונטארי • פארול קונסטנצה • סטיאווה בוקרשט • צ'.פ.ר. קלוז' • דינמו בוקרשט • CSU קראיובה • אוניברסיטת קראיובה • פוליטכניקה יאשי • רפיד בוקרשט • שפשי OSK ספינטו גאורגה • UTA ארד • פטרולול פלוישט • הרמנשטאדט • אוניברסיטת קלוז' |

 |
**אנרי בנטז'ה** (בצרפתית: **Henri Bentégeat**;‏ נולד ב-27 במאי 1946) הוא גנרל צרפתי בדימוס. כיהן כראש מטה הביטחון (מקביל לרמטכ"ל) של צרפת בין השנים 2002-2006, וכיושב ראש הוועדה הצבאית של האיחוד האירופי בין השנים 2006-2009.

ביוגרפיה
--------

בנטז'ה נולד בטאלנס ב-27 במאי 1946. ב-1966 הוא התגייס לצבא צרפת, ולמד באקדמיה הצבאית סן-סיר. ב-1967 הוא סיים את לימודיו והחל לשרת בטרופס דה מארין. הוא הוצב בסנגל, צ'אד והרפובליקה המרכז אפריקאית, ולאחר מכן מונה למפקד רגימנט הרגלים המשוריין האמפיבי. בין השנים 1990-1992 הוא שימש כנספח הצבאי הצרפתי בוושינגטון די סי. בין 1996-1998 הוא שימש כמפקד הצבא הצרפתי באיי האנטילים הקטנים. ב-1993 הוא מונה לעוזרו הצבאי של נשיא צרפת פרנסואה מיטראן.

בנטז'ה הועלה לדרגת ז'נרל דה בירגדה ב-1995, ולז'נרל דה דיוויזיה ב-1998. לאחר מכן מונה למנהל לעניינים אסטרטגיים במשרד ההגנה. באפריל 1999 הוא מונה לראש המטה הצבאי של נשיא הרפובליקה והועלה לדרגת ז'נרל דה קורפוס. ב-30 באוקטובר 2002 הוא מונה לראש מטה הביטחון (מקביל לרמטכ"ל). הוא כיהן בתפקיד עד 4 באוקטובר 2006. לאחר שסיים את הקדנציה שלו, הוא נבחר ליושב ראש הוועדה הצבאית של האיחוד האירופי עד 6 בנובמבר 2009.

קישורים חיצוניים
----------------

* אנרי בנטז'ה באתר האיחוד האירופי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb14546210q (data)
* GND: 1019037652
* ISNI: 0000 0000 0304 9548
* LCCN: n2013012010
* NKC: jo20191036139
* SUDOC: 078997402
* VIAF: 22381065
* WorldCat: lccn-n2013012010

 |
**ארצ'יבלד לייטץ'** (באנגלית: **Archibald Leitch**;‏
27 באפריל 1865, גלאזגו, סקוטלנד – 25 באפריל 1939) היה אדריכל סקוטי. הוא מפורסם בעיקר בשל תכנונם של אצטדיוני כדורגל ברחבי הממלכה המאוחדת וגם נאצי גדול

עבודתו המוקדמת של לייטץ' התמקדה לרוב בבניית בתי חרושת ומפעלים בעיר הולדתו, גלאזגו. הוא החל בתכנון אצטדיונים בשנת 1899, כאשר נקרא לתכנן את אצטדיון אייברוקס, אצטדיונה החדש של גלאזגו ריינג'רס. האצטדיונים שתוכננו על ידיו נחשבו בתחילה ליותר מעשיים מאשר אלגנטיים או מעוצבים, וללא ספק הושפעו מעבודותיו המוקדמות בתכנון מבנים תעשייתיים. באופן טיפוסי, היציעים של לייטץ' נבנו בשתי דרגות, כאשר מעקות מוצלבים הותקנו בקדמת היציע העליון וכן נבנו גגות מכוסים זפת שקצותיהם פנו לעבר כר הדשא. מקטע הגג המרכזי היה בדרך כלל גדול באופן ניכר מהאחרים וכן שולב בו גמלון בולט.

גם לאחר אסון אייברוקס ב-1902, בו נהרגו עשרים ושישה אוהדים כאשר קרס מקטע באחד היציעים, לייטץ' נותר אדריכל מבוקש. במהלך ארבעת העשורים הבאים הפך לייטץ' לשם דבר בתחום אדריכלות הכדורגל בבריטניה ונטל חלק בתכנונם של יותר מעשרים אצטדיונים גדולים, ביניהם:

* אולד טראפורד, מנצ'סטר
* אייברוקס, גלאזגו
* אנפילד, ליברפול
* גודיסון פארק, ליברפול
* הדל, סאות'המפטון
* הדן (The Den), לונדון
* האמפדן פארק, גלאזגו
* הייבורי, לונדון
* הילסבורו, שפילד
* וייט הארט ליין, לונדון
* וילה פארק, ברמינגהאם
* טיינקאסל פארק (אנ'), אדינבורו
* לידס רואד (אנ'), האדרספילד
* מוליניו, וולברהמפטון
* מיין רואד (אנ'), מנצ'סטר
* סטאמפורד ברידג', לונדון
* סלהרסט פארק, לונדון
* סלטיק פארק, גלאזגו
* פראטון פארק (אנ'), פורטסמות'
* קרייבן קוטג', לונדון
* רוקר פארק (אנ'), סנדרלנד
* וינדזור פארק, בלפסט

רבות מעבודותיו של לייטץ' נהרסו מאז הקמתן (מרביתן בעקבות פרסום דו"ח טיילור והמעבר לאצטדיונים כל-מושביים, כלומר ללא יציעי עמידה), ביניהן יציע טריניטי רואד בווילה פארק, שנחשב לאחת מעבודותיו הטובות ביותר ונהרס בשנת 2000. היציע המרכזי בקרייבן קוטג' וחזית היציע המרכזי באייברוקס עומדים על כנם עד עצם היום ורשומים כמבנים המיועדים לשימור.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0001 2123 463X
* LCCN: nb2005007804
* SNAC: w6cj8wph
* ULAN: 500275439
* VIAF: 21661003
* WorldCat: lccn-nb2005007804

 |
**ג'יין אייזנר** (אנגלית: Jane Eisner; נולדה ב-31 בדצמבר 1955) היא עורכת ועיתונאית יהודית-אמריקאית, ומיולי 2008 עורכת העיתון היהודי-אמריקאי "The Forward".

קריירה
------

אייזנר שימשה כעורכת וכתבת בפילדלפיה אינקוויירר במשך 25 שנים. בשנת 2006 הצטרפה למרכז הלאומי לחוקה (National Constitution Center) בפילדלפיה שם היא משמשת כסגן נשיא לענייני תוכניות ארציות ויוזמות.

קיבלה תואר ראשון מאוניברסיטת וסליאן (Wesleyan University) בשנת 1977 ותואר שני מאוניברסיטת קולומביה. היא שימשה כעמיתת קופל לחקר העיתונות באוניברסיטת וסליאן והיא מלמדת שם כתיבה עיתונאית. בשנת 2009 הצטרפה כעמיתה לתוכנית מנהיגות למנהלי תקשורת בבית הספר לעיתונאות באוניברסיטת קולומביה.

בשנת 2004 פורסם ספרה, "Taking Back the Vote: Getting American Youth Involved in our Democracy", אשר בחן את הירידה בשיעור ההצבעה בקרב הצעירים בארצות הברית.

משנת 2009 מגישה תוכנית אירוח לנשים בשם "The Salon" בערוץ היהודי בכבלים (The Jewish Channel).

קישורים חיצוניים
----------------

* ג'יין אייזנר, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* פרטים באתר ה-Forward
* אתר למנויים בלבד דפנה מאור, ראיון // "העיתונות בסכנה - בגלל בעלים אינטרסנטים ודלדול משאבים", באתר TheMarker‏, ‏1 ביולי 2013

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 3775 8801
* LCCN: n2004095448
* VIAF: 21538758
* WorldCat: lccn-n2004095448

 |
**יוצא מזה** הוא הסינגל הרביעי של הזמר הישראלי קובי מרימי. את השיר הוציאה חברת התקליטים טדי הפקות, ב-10 באוגוסט 2021, כסינגל מתוך אלבום הבכורה שלו. השיר נכתב והולחן על ידי מרימי, והופק על ידי גל ג'ו כהן ואיל ישי.

רקע
---

השיר נכתב והולחן על ידי מרימי, בתקופת הסגר בישראל, בשל מגפת הקורונה. בריאיון לעיתון "ישראל היום", הסביר מרימי כי "יוצא מזה" מציג את הקשיים שעבר לאחר שייצג את ישראל באירוויזיון 2019, בתל אביב-יפו. את הווידאו קליפ של השיר ביים איתמר לידר שירי.

ביקורות
-------

מבקר המוזיקה הישראלי יוסי חרסונסקי כתב ביקורת חיובית על השיר, והעניק לו שלושה וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה. ""יוצא מזה" הוא שיר פופ נגיש שרוח אופטימית ושמחה נושפת במפרשיו ומפזרת כל עננה קודרת" – כתב בביקורת.

רשימת השמעה
-----------


| יוצא מזה |
| --- |
| מס' | שם | מילים | הפקה | משך |
| 1. | יוצא מזה | קובי מרימי | גל ג'ו כהן, איל ישי | 3:23 |

היסטוריית יציאות לאור
---------------------

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברות תקליטים |
| --- | --- | --- | --- |
| עולם | 10 באוגוסט 2021 | הורדה דיגיטלית • סטרימינג | טדי הפקות |

הערות שוליים
------------

1. ↑  עמי פרידמן, קובי מרימי מתאהב מחדש במוזיקה, באתר ישראל היום
2. ↑  קובי מרימי יוצא מזה, באתר של יוסי חרסונסקי

| קובי מרימי |
| --- |
| סינגלים | Home‏ • Yalla Bye‏ • לא לבד • יוצא מזה |
| ערכים קשורים | ישראל באירוויזיון 2019 • אירוויזיון 2019 |
**בוץ' אוטר** (באנגלית: **Clement Leroy "Butch" Otter**; נולד ב-3 במאי 1942 כ"קלמנט אוטר") הוא פוליטיקאי אמריקאי ומושל איידהו ה-32. כיהן כסגן מושל איידהו בין השנים 2001–1987 ונציג איידהו בבית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 2007-2001.

ביוגרפיה
--------

אוטר נולד בעיירה קולדוול שבאיידהו. הוא קיבל את הכינוי בוץ' כשהיה תלמיד בבית ספר תיכון. ב-1967 סיים תואר ראשון במדע המדינה מקולג' איידהו. שירת במשמר הלאומי של איידהו בין השנים 1973–1968.

אוטר נבחר לבית הנבחרים של איידהו בשנת 1972. הוא נבחר מחדש ב-1974 וב-1976.

לאחר בחירתו של רונלד רייגן לתפקיד נשיא ארצות הברית בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1980, הוא מונה לעמוד בראש הכוח המשימה של הממשל על היוזמה הפרטית הבינלאומית ובראשות הוועדה המייעצת לחקלאי של הבנק העולמי.

בשנת 1986, חזר אוטר לפוליטיקה ונבחר לתפקיד סגן המושל של איידהו, והושבע לתפקיד ב-5 בינואר 1987. הוא נבחר מחדש ב-1988, 1990, וב־1994. הוא שירת תחת שלושה מושלים שונים. בשנת 1991, כאשר הסנאט של איידהו נחלק בין 21 רפובליקנים ו-21 דמוקרטים, קולו של אוטר שמר את הסנאט תחת שליטה של המפלגה הרפובליקנית. אוטר עזב באמצע כהונתו את התפקיד שבו כיהן 14 שנים ב-3 בינואר 2001 ונבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית כנציג איידהו. הוא סגן המושל שכיהן הכי הרבה שנים בהיסטוריה איידהו.

ב-7 בנובמבר 2006 נבחר למושל איידהו והושבע לתפקיד ב-1 בינואר 2007. הוא נבחר לתקופות כהונה נוספות ב-2010 וב-2014. ב-6 בינואר 2019 סיים את תפקידו. 

במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 הודיע על תמיכה במועמד הרפובליקני ג'ון קייסיק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בוץ' אוטר** בוויקישיתוף
* בוץ' אוטר באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  בוץ' אוטר, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית

| מושלי איידהו איידהואיידהו |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| ג'ורג' ליירד שופ • נורמן בושנל וילי • ויליאם מקונל • פרנק סטיוננברג • פרנק האנט • ג'ון מוריסון • פרנק גודינג • ג'יימס בריידי • ג'יימס האולי • ג'ון היינס • מוזס אלכסנדר • דייוויד ויליאם דייוויס • צ'ארלס מור • הנרי קלרנס בולדרידג' • צ'ארלס בנג'מין רוס • ברזילה קלארק • קלרנס אלפרד בוטולפסן • צ'ייס קלארק • קלרנס אלפרד בוטולפסן • צ'ארלס גוסט • ארנולד ויליאמס • צ'ארלס ארמינגטון רובינס • לאונרד ג'ורדן • רוברט סמיילי • דון סמואלסון • ססיל אנדרוס • ג'ון אוונס • ססיל אנדרוס • פיל באט • דירק קמפת'ורן • ג'ים ריש • בוץ' אוטר • בראד ליטל |  |

 |


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2006135268
* US Congress: O000166
* VIAF: 12074364
* WorldCat: lccn-no2006135268

 |
שימוש בלענה חד-שנתית כצמח מרפא מוזכר לראשונה במרשמי חמישים ושתיים מחלות
**מרשמי חמישים ושתיים מחלות** (בסינית מסורתית ומפושטת: **五十二病方**; בפין-יין: **Wǔshí'èr bìng fāng**, ווּשְׁאָר בִּינְג פָאנְג) הוא כינויו של טקסט סיני רפואי שהתגלה ב-1973 במָאוָאנְגְדְווֵי, בקבר שנחתם בשנת 168 לפנה"ס, בתקופת שושלת האן. הטקסט מכיל מרשמים לטיפול במחלות שונות. הטקסט הועתק בכתב חותם ליריעות משי בסביבות 215 לפנה"ס, בתקופת שושלת צ'ין, אבל ייתכן שמקורו קדום יותר.

הכינוי "מרשמי חמישים ושתיים מחלות" דבק בטקסט בידי עורכים בתקופה המודרנית, על שם רשימה של חמישים ושתיים מחלות ומרשמים לטיפול בהן המופיעה בתחילתו.

תוכן היצירה
-----------

המרשמים בטקסט מציגים מעל 250 טיפולים, המבוססים על גירוש שדים ועל תרופות, למחלות כגון יבלות, טחורים, שבר במפשעה והכשות. בין הטיפולים הרפואיים הנזכרים בו, ממליץ הטקסט על ניתוחים וצריבות, אך אינו מזכיר דיקור או צריבה בעזרת מוקסה.

הטקסט מכיל כ-9,950 סימנים, והוא הטקסט הרפואי הארוך ביותר שנמצא בקברים סיניים עתיקים.

חשיבות בחקר הרפואה הסינית
-------------------------

ביחד עם כתבים אחרים, שנחשפו בין השאר בגָ'אנְגְגְ'יָאשָׁאן ובווּוֵיי, מסייע טקסט זה בהארת שלבים מוקדמים בהתפתחות הרפואה הסינית. ניתן להבין ממנו, למשל, כי לחשי קסם שימשו טכניקת ריפוי נפוצה בקרב העילית החברתית של אותה תקופה.

מאחר שהטקסט חושף שלב פרימיטיבי בהתפתחותה של תורת המרידיאנים ואינו מזכיר את תאוריית היין-יאנג ואת חמשת היסודות, הוא עודד היסטוריונים לתארך את הקלאסיקה הפנימית של הקיסר הצהוב למאה הראשונה לפנה"ס.

העותק המקורי של "מרשמי חמישים ושתיים מחלות" שמור במוזיאון המחוזי של חוּנְאָן בצָ'אנְגְשָׁה.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **הערך מכיל כתב מזרח-אסייתי**. כדי לראות את הכתוב בצורה תקינה, יש להתקין גופן סיני במחשבכם. אם אינכם יודעים כיצד לעשות זאת, ראו עזרה. |
הרב **בנימין אביעד** (ה'תר"ץ, 1930 – י"ט באלול ה'תשס"ד, ספטמבר 2004) היה רב מועצה אזורית שפיר וחבר מועצת הרבנות הראשית.

ביוגרפיה
--------

נולד בשנת 1930 בסלוניקי שביוון לאברהם ורג'ינה אלבלה. בגיל צעיר עלה לארץ ישראל וגדל בתל אביב. למד בצעירותו בישיבת "כפר הרואה" אצל הרב משה צבי נריה. לאחר מכן נסע ללמוד בירושלים אצל הרב יעקב כלאב בישיבת משכן ישראל ששכנה במכון הארי פישל, תוך שילוב בלימוד בישיבת מרכז הרב, שם נמנה עם תלמידיו המובהקים של הרב צבי יהודה הכהן קוק והרב דוד כהן המכונה "הרב הנזיר".

היה חבר בגרעין ו' בתנועת בני עקיבא שנמנו על מגיניה של ביריה הגלילית הסמוכה לצפת, שבימים האחרונים לשלטון המנדט בארץ הייתה אחד מסמלי המאבק של היישוב להרחבת גבולות ההתיישבות ולקביעת גבולותיה של הארץ. הרב נשא לאשה את חנה לבית גלר ועבר להתגורר ביישוב משואות יצחק בדרום.

טרם היכנסו לתפקיד רבני, שימש הרב אביעד כמורה ללימודי קודש בבית הספר האזורי בשפיר, בו הייתה חווה חקלאית. לאחר זמן פנה אליו ראש המועצה האזורית שפיר משה מושקוביץ והציע לרב לקבל על עצמו את תפקיד הרב האזורי במועצה. הרב כיהן כרב מועצה אזורית שפיר במשך ארבעים ושש שנה (ה'תשט"ו – ה'תשס"א; 1955 – 2001). הרב השגיח על לימוד הצעירים והפנה אותם ללימודי מקצועות הרבנות כשחיטה ומילה על מנת שבבוא הזמן יהיו לעזר למנהיגים הרוחניים והרבנים המבוגרים. בימי החול היה הרב עובר בין מושבי האזור לצורך מלאכתו רכוב על ווספה ומשום כך זכה לכינוי "הרב על הווספה" וכן לכינוי "הרב הנודד".

במסגרת תפקידו הקים ביישוב אבן שמואל כולל אברכים להשתלמות רבני ושוחטי האזור. במסגרת הכולל התקיים "בית-ועד" שבו התוועדו מדי יום שלישי רבנים כדי ללמוד תורה וללבן סוגיות והלכות בתורה שבעל-פה. בין הרבנים שהשתתפו ב"בית-הוועד": הרב מרדכי אליהו, הרב חיים דוד הלוי, הרב יוסף שרביט רבה של אשקלון והרב שבתאי בן חיים רב אזורי של מועצה אזורית לכיש.

בשנת ה'תשל"ג (1973), בזמן כהונתם של הרבנים הראשיים הרב שלמה גורן והרב עובדיה יוסף, נבחר למועצת הרבנות הראשית לישראל.

חתנו הוא הרב  שלמה בן אליהו – רבה של מועצה אזורית מטה אשר.

הרב אביעד נפטר בי"ט באלול ה'תשס"ד.

קישורים חיצוניים
----------------

* על הרב בנימין אביעד זצ"ל, באתר מורשת

הערות שוליים
------------

1. ↑  שבילין [ה, יד-טו], אייר תשכ"ו, עמ' קסח
2. ↑  יעקב אבן חן, 'תולדות הרבנות הראשית לתקופותיה', בתוך: **הרבנות הראשית לארץ ישראל**, (איתמר ורהפטיג ושמואל כץ - עורכים), כרך ג, היכל שלמה תשס"ב, עמ' 1116

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007296470505171
* VIAF: 298830684
* WorldCat (עם VIAF): 298830684

 |
**מֻחַמַּד סֻבְּחִי אַבּוּ עַ'נִימַה** (בערבית: **محمد صبحي أبو غنيمة**, תעתיק מדויק: מחמד צבחי אבו ע'נימה, בספרות העברית מתועתק שמו לעיתים אבו גנימה; 1902–1970) היה רופא ופעיל פוליטי ירדני, ממתנגדי המשטר המלוכני בירדן.

חייו
----

נולד באירביד, שם למד בבית הספר הממשלתי. המשיך ללימודים גבוהים באוניברסיטה האמריקאית בביירות ומשם עבר לגרמניה ללימודי רפואה באוניברסיטת הומבולדט. עבד כרופא בגרמניה ובהמשך שב לעמאן ופתח מרפאה פרטית ובהמשך גם בית חולים.

במקביל לעיסוקו כרופא היה פעיל אופוזיציוני ודגל בסיפוח עבר הירדן לסוריה הגדולה. פרסם מאמרי ביקורת וספרים נגד עבדאללה הראשון במדינות שכנות, ואף ייסד ארגונים ומפלגות שנסגרו על ידי השלטונות הירדניים. כל זאת למרות ניסיונות לפייסו על ידי מינויו לתפקידים שונים. הוציא לאור ארבעה גיליונות של העיתון אל-מית'אק עד לסגירתו על ידי השלטונות הירדניים.

בהמשך באשמת הסתה של בני נוער נגד המשטר הוצא נגדו צו מעצר וכן פקודת הרחקה לעקבה, על כן ברח לדמשק, משם הוביל את האופוזיציה הירדנית בסוריה ונמנה עם תנועת אל-איסתיקלאל.

ישנן טענות כי שיתף פעולה עם הנאצים.

קישורים חיצוניים
----------------

* ר' מוצרי, אופוזיציה מעבר הירדן בגולה, הארץ, 26 בינואר 1947

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 305211688
* WorldCat: viaf-305211688

 |
**בראכאוכניוס** (שם מדעי: ***Brachauchenius***; מילולית: "קצר-צוואר") הוא סוג של זוחל ימי נכחד מסדרת הפלזיוזאוריה שחי בימי הקרטיקון לפני 89.3–93 מיליון שנה. מאובניו נמצאו בחפירות מארצות הברית עד קולומביה.

סוג זה תואר ב-1903 וכלול בו כיום מין אחד - *Brachauchenius lucasi*. מין נוסף מהסוג *Brachauchenius eulerti*, הועבר לסוג מגצפלוזאורוס.

יצור זה היה קרוב משפחתו של הפליוזאורוס הענקי, והוא חי בקרטיקון העליון בים הפנימי המערבי של אמריקה הצפונית. זה היה יצור גדול עם גולגולת באורך 170 סנטימטרים והערכה של אורכו הגיעה ל-10 מטרים. היצור היה בעל לסתות גדולות וארוכות עם שיניים חדות, צוואר קצר וסנפירים רחבים שעזרו לו לנוע במים בדומה לדגים. בקצה הגולגולת היו פתחי נשימה הדומים לפתחי נשימה של לווייתנים.

יצור זה היה מטורפי-העל של הקרטיקון והוא היה צייד קטלני של זוחלים ימיים אחרים, עופות ימיים, רכיכות, דגי גרם ודגי סחוס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בראכאוכניוס** בוויקישיתוף
* בראכאוכניוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
* בראכאוכניוס, באתר GBIF (באנגלית)
**ראלף דליון גררו טורס** (באנגלית: **Ralph Deleon Guerrero Torres**; נולד ב-6 באוגוסט 1979) הוא פוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הרפובליקנית שכיהן מטעמה כמושל איי מריאנה הצפוניים בין 29 בדצמבר 2015 ל-9 בינואר 2023. מ-2014 ועד השבעתו למושל כיהן בתפקיד סגן המושל.

ביוגרפיה
--------

טורס הוא יליד סאיפאן, עיר הבירה של איי מריאנה הצפוניים, טורס סיים את לימודיו התיכוניים ב-1996 וכ-5 שנים לאחר מכן קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת בויז סטייט וב-2004 החל לעבוד בחברה שהקים יחד עם אחיו, חברת עורכי דין.

### קריירה פוליטית

בבחירות הכלליות שנערכו על תפקיד מושל הטריטוריה ב-2014 היה טורס המועמד הרפובליקני לתפקיד סגן המושל, כאשר המועמד אלוי אינוס (אנ') היה מועמד להיות המושל עצמו, אינוס וטורס זכו בבחירות ובהתאם לכך הושבע טורס לתפקיד סגן המושל ב-12 בינואר 2015.

בשנת 2008 זכה טורס במושב בבחירות לבית הנבחרים של איי מריאנה הצפוניים ושמר על מושבו גם בבחירות שנערכו ב-2010 וכיהו במגוון תפקידים, בין 2010 ל-2015 היה יו"ר ועדת הבריאות והרווחה של בסנאט המקומי.

ב-29 בדצמבר 2015 נפטר אינוס במהלך החלמתו מניתוח לב פתוח שעבר, בעקבות כך הושבע טורס לתפקיד המושל.

באוגוסט 2018 אישר טורס חוק שבמסגרתו תקודם באיים לגליזציה של קנאביס, במסגרת הלגליזציה יחלו להנפיק רישיונות למכירת הסם וצריכתו או החזקתו תהפוך לחוקית.

### חשדות לפלילים

ב-7 בנובמבר 2019 ביצע ה-FBI חיפש במשרדו, ביתו ועל משרד עורכי הדין של אחיו בניסיון למצוא הוכחות המקשרות את טורס להאשמות שעומדות נגדו, האשמות כוללות בין היתר הלבנת הון, קשירת קשר והונאה.

עוד באותו החודש קרא בית הנבחרים של איי מריאנה הצפוניים (אנ') להדיח את טורס על רקע חקירתו המתמשכת של ה-FBI בעניינו.

חיים אישיים
-----------

טורס נשוי ואב לשישה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ראלף טורס** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ראלף טורס (באנגלית)
* ראלף טורס, ברשת החברתית פייסבוק

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Commonwealth Election Commission - Election 2014 Results". אורכב מ-המקור ב-30 בנובמבר 2014. נבדק ב-3 במאי 2015. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. 1 2  "Ralph DLG. Torres biography". *Commonwealth of the Northern Mariana Islands Governor's Office*. אורכב מ-המקור ב-28 ביולי 2016. נבדק ב-15 באוקטובר 2015. `{{cite news}}`:  (עזרה)
3. ↑  Rabago, Mark (29 בדצמבר 2015). "Gov. Eloy Inos Passes Away". *Saipan Tribune*. אורכב מ-המקור ב-1 בינואר 2016. נבדק ב-29 בדצמבר 2015. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  שי פרידמן, יעד טרופי חדש לצרכני קנאביס: איי מריאנה אישרו לגליזציה, באתר מגזין קנאביס, ‏26 בספטמבר 2018
5. ↑  "Feds seek evidence of wire fraud, money laundering investigation in CNMI". *The Guam Daily Post*. 14 בנובמבר 2019. נבדק ב-14 בנובמבר 2019. `{{cite web}}`:  (עזרה)
6. ↑  "Call for impeachment of CNMI governor". *Radio New Zealand*. 19 בנובמבר 2019. אורכב מ-המקור ב-19 בנובמבר 2019. נבדק ב-19 בנובמבר 2019. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1198280859
* VIAF: 4566157282930003640000
* WorldCat (עם VIAF): 4566157282930003640000

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"ראלף טורס"**.
הקטור טימרמן
**הקטור טימרמן** (**Héctor Timerman**;‏ 16 בדצמבר 1953 – 30 בדצמבר 2018) היה עיתונאי, דיפלומט, פעיל זכויות אדם ופוליטיקאי ארגנטינאי יהודי. כיהן כשר החוץ של ארגנטינה בשנים 2010 עד 2015.

קורות חיים
----------

טימרמן נולד ב-1953 בבואנוס איירס לרישה לבית מינדלין ולבעלה, המו"ל, העיתונאי והסופר חקובו טימרמן.

כמנהל העיתון "לה טרדה" תמך בהתחלה בחונטה הצבאית של חורחה רפאל וידלה מתוך תקווה לשינויים חיוביים בחברה הארגנטינית. לאחר שאביו, חקובו טימרמן, נרדף ונכלא החל בנו הקטור לפעול למען זכויות האדם בארצו, בשנת 1978 גלה לארצות הברית וייסד שם את השלוחה הדרום אמריקאית של ארגון משמר זכויות האדם. בשנת 1981 סיים תואר שני ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת קולומביה, ובאותה שנה החל לפרסם טורים בעיתוני ארצות הברית המובילים. בשנת 1989 שב לארגנטינה שם כתב טורי דעות רבים בעיתונים, ייסד שני מגזינים והנחה תוכנית ראיונות בטלוויזיה. לאחר הבחירות בארגנטינה בשנת 2003 הפך לתומכו ומקורבו של הנשיא הנבחר נסטור קירשנר.

במקביל המשיך בפעילותו למען זכויות אדם. בשנת 2006 היה העד הראשון במשפטו של כריסטיאן פון וורניך, שהיה שוטר במשטרת בואנוס איירס והורשע בעינויים וברציחות שביצע בשליחות החונטה הצבאית.

בשנת 2004 מונה על ידי הנשיא קירשנר לקונסול הכללי בניו יורק ובשנת 2007 מונה לשגריר ארגנטינה לארצות הברית. בשנת 2010 התפטר שר החוץ הארגנטינאי חורחה טאיאנה בשל חילוקי דעות עם הנשיאה כריסטינה פרננדס דה קירשנר, טימרמן נקרא לבואנוס איירס ומונה לשר החוץ. לאחר מינויו הכריז כי מינוי שר יהודי בארגנטינה הוא סמל לקדמה.

בתחילת שנת 2013 לאחר שחתם על הסכם שיתוף פעולה עם איראן בחקירת פיגוע הטרור בבניין הקהילה היהודית בבואנוס איירס ב-1994, מחתה ישראל בפני השגרירות הארגנטינאית, בעקבות כך נזף טימרמן בישראל ודרש ממנה לא להתערב בענייניה של ארגנטינה. התובע אלברטו ניסמן שמונה לחקור את הפיגוע טען כי טימרמן, לצד כריסטינה קירשנר ופוליטיקאים נוספים, פעל כדי לטייח את חלקה של איראן בפיגוע. הוא כיהן בתפקיד עד לשנת 2015, אז הוחלף על ידי סוסנה מלקורה.

בדצמבר 2017 נעצר טימרמן לחקירה, בחשד לשיבוש חקירת הפיגוע בבניין הקהילה היהודית. הוא נפטר מסרטן בזמן שהותו במעצר, ב-30 בדצמבר 2018.

היה נשוי לאדריכלית אנבלה סלקצי, ולזוג שני ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הקטור טימרמן** בוויקישיתוף
* שרה ליבוביץ-דר, האיש בעל שני הפנים: היהודי שנכנס למערבולת בעקבות רצח התובע, מעריב השבוע, 29 בינואר 2015

הערות שוליים
------------

1. ↑  הארץ, נטשה מוזגוביה, כתבת "" בארה"ב, שר חוץ יהודי ראשון לארגנטינה: "מינויי הוא סמל לקדמה", באתר הארץ, 24 ביוני 2010
2. ↑  ברק רביד, שר החוץ של ארגנטינה נזף בשגרירת ישראל: אל תתערבו בחקירת הפיגוע ב-94', באתר הארץ, 6 בפברואר 2013

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007577229105171
* ISNI: 0000 0003 6713 9595
* LCCN: no2012018489
* SNAC: w6dj79pd
* VIAF: 231788374
* WorldCat: lccn-no2012018489

 |
יצחק בן צבי (מימין) ודוד בן-גוריון (משמאל) חובשים תרבושים בתקופת לימודם באיסטנבול, 1912
**תרבוש** (ערבית: **طربوش**) או **פז** (טורקית: **Fes**, ערבית: **فاس**) הוא כובע טורקי. מקורו בתקופת האימפריה העות'מאנית.

התרבוש דומה בצורתו לגליל הולך וצר (חרוט קטום) וסגור בצידו העליון במשטח שצורתו מעגל. צבעו של התרבוש בדרך כלל אדום ובמרכז חלקו העליון גדילים שחורים. התרבוש נפוץ בטורקיה וכן בארצות ערב, בעיקר בצפון אפריקה, סוריה ועיראק.

התרבוש עוצב לפי דוגמה צפון אפריקאית והוכנס לשימוש בשנת 1828, בתקופת כהונתו של הסולטאן מהמוט השני (1808–1839). התרבוש הוא למעשה מגבעת מערבית ללא שוליים, שמאפשרת למוסלמי לגעת עם מצחו בארץ בעת התפילה.
התרבוש הונהג כחלק מלבוש השופטים באימפריה העות'מאנית, ובמהרה אומץ כסמל סטטוס גם בחוגי הפקידות הבכירה האחרת ובחוגים משכילים או מכובדים. בשנת 1840 החל התרבוש לשמש יחידות מסוימות של הצבא העות'מאני. בהדרגה, נפוץ התרבוש אל שכבות נוספות בממלכה הטורקית בתצורות שונות.

התרבוש האדום היה לסמל ההתעתמנות ובחבישתו הייתה הכרזה על אזרחות עות'מאנית; בארץ ישראל, לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה פירושה המעשי עבור חלק מהיישוב היה הגנה מגירוש, שבו נקטו השלטונות כלפי נתינים זרים.

נשיא טורקיה בשנות העשרים של המאה העשרים ואבי האומה הטורקית, מוסטפא כמאל אטאטורק התייחס לתרבוש כסמל לפאודליזם. ביוני 1925 הוא החל במאבק נגדו, באוגוסט הוא אסר את חבישתו, וב-25 בנובמבר 1925 יצא צו רשמי שחייב את עובדי הממשלה השכירים לחבוש מגבעת מערבית. בנאום באוקטובר 1927 הסביר את פעולתו: "מן ההכרח לבטל את התרבוש, אשר ישב על ראשו של עמנו כסמל לבערות, פנאטיות ושנאת הקידמה והציוויליזציה, ולקבל במקומו את המגבעת, כיסוי־הראש שבו משתמש העולם הנאור, ולהוכיח בדרך זו שהעם הטורקי... אינו סוטה מחיי־החברה התרבותיים".
בדצמבר 1928 אסר רזא שאה פהלווי על המשכילים בפרס את חבישת התרבוש וכפה עליהם את המגבעת האירופית.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **תרבוש** |

* הסדנה להיסטוריה חברתית, סיפורו של התרבוש היהודי, באתר הארץ, 4 במאי 2020
* דנצ'ו ארנון, "למה כובע? עלייתו ונפילתו של התרבוש", בתוך בלוג "עונג שבת (עונ"ש)", 2 באוגוסט 2021

הערות שוליים
------------

1. 1 2  חגי ארליך, **המזרח התיכון בין מלחמות העולם**, האוניברסיטה הפתוחה, ספר א, יחידה 1, עמ' 82.
2. ↑  ראו למשל: דוד תדהר, **בשירות המולדת [1912–1960]**, עמ' 24-23.
3. ↑  חגי ארליך, **המזרח התיכון בין מלחמות העולם**, האוניברסיטה הפתוחה, ספר א, יחידה 1, עמ' 92.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007563636305171
* GND: 7632549-0
* LCCN: sh96008836
* TDVİA: fes

 |