recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אדוארד שטוֹיֶרמן** (בגרמנית: **Eduard Steuermann**;‏ 18 ביוני 1892 – 11 בנובמבר 1964) היה פסנתרן ומלחין יהודי-אוסטרי. אחיהם של השחקנית זאלקה פירטל והכדורגלן זיגמונט שטוירמן.

ביוגרפיה
--------

שטוירמן נולד בסמביר שבגליציה, האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום באוקראינה) ולמד נגינה בפסנתר אצל וילם קורץ בקונסרבטוריון של לבוב ואצל פרוצ'ו בוזוני בברלין. הוא למד הלחנה אצל אנגלברט הומפרדינק וארנולד שנברג, שאת תפקיד הפסנתר ביצירתו "פיירו הסהרורי" (Pierrot Lunaire) ניגן בביצוע הראשון של היצירה; שטוירמן ניגן גם את הקונצ'רטו לפסנתר של שנברג בביצוע הבכורה. קשריו עם שנברג נמשכו כפסנתרן באגודה לביצועי מוזיקה פרטיים של המלחין בווינה, ועיבד לשלישיית פסנתר את הפואמה הסימפונית לשישיית כלי מיתר "ליל הוד" של שנברג. נוסף לכך, ביצע את שידור הבכורה ברדיו של "אודה לנפוליאון בונאפרטה" עם הפילהרמונית של ניו יורק, בניצוח ארתור רודז'ינסקי ב-26 בנובמבר 1944. ב-1952 קיבל את מדליית שנברג מן האגודה הבינלאומית למוזיקה בת-זמננו. שטוירמן לימד בסמינר הקיץ למוזיקה חדשה בדרמשטדט. 

בארצות הברית, לשם היגר בשנת 1938, נודע בשנות ה-50 ברסיטלים שלו מיצירות בטהובן. הוא לימד בהצלחה רבה בבית הספר ג'וליארד בניו יורק בשנים 1952 עד 1964. בין תלמידיו הבולטים לפסנתר אלפרד ברנדל, ג'ייקוב גימפל, מורה לימפאני, אברהם שטרנקלר וראסל שרמן.

שטוירמן נשא לאישה את קלרה סילברס, פסנתרנית וספרנית מוזיקה ידועת-שם, בשנת 1949.

נפטר בניו יורק ב-1964, בגיל 72.

בשנת 1989 פרסמה הוצאת אוניברסיטת נברסקה אוסף של כתבי שטוירמן תחת הכותרת "עובר-אורח לא לגמרי תמים: כתביו מאת אדוארד שטוירמן". בעריכת הספר השתתפו קלרה שטוירמן, דייוויד ה. פורטר וגינתר שילר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אדוארד שטוירמן** בוויקישיתוף

* אדוארד שטוירמן, באתר קומפוניסטן דר גנווארט
* אדוארד שטוירמן, באתר AllMusic (באנגלית)
* אדוארד שטוירמן, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* אדוארד שטוירמן, באתר Discogs (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מחלקת המוזיקה של ספריית הקונגרס, אוסף אדוארד וקלרה שטוירמן

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007268679505171
* BIBSYS: 6010272
* BNE: XX4756550
* BnF: cb147906175 (data)
* GND: 118953060
* ISNI: 0000 0001 1677 7170
* LCCN: n82066800
* LNB: 000142723
* MusicBrainz: e088bed0-4f08-48ac-b48f-d69052580ee8
* NKC: xx0090380
* NLA: 35547630
* NLP: A31278620
* NSK: 000400717
* NTA: 074862154
* RERO: 02-A003864072
* SELIBR: 327500
* SNAC: w6dn46wr
* SUDOC: 236596748
* Trove: 991788
* VIAF: 78778840
* WorldCat: lccn-n82066800

 |
**הלסליאנים** (בגרמנית: Die Lassalen) היה שמה של קבוצת הפעילים שהמשיכה את דרכו הרעיונית והארגונית של פרדיננד לסל במפלגת "אגודת הפועלים הגרמנית הכללית" (ADAVׂׂ), לאחר מותו ב-1864. כאשר התאחדו הלסליאנים עם "מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה" (מפלגתם הסקסונית של וילהלם ליבקנכט ואוגוסט בבל - ה-SDAP) במאי 1875, התמזגה הקבוצה לתוך שורות "המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה" (SPD), וחדלה להתקיים למעשה.

החבורה שהקיפה את לסל מנתה אישים כמו יוהאן פיליפ בקר, שהיה פעיל חשוב ב-ADAV של לסל ונודע כפובליציסט, וילהלם ריסטו, שהיה קצין פרוסי גולה והיה מקורבו של לסל, פרדיננד פרידלנדר שהיה אחיינו של לסל ובעלה של אחותו פרידריקה, והרוזנת סופי פון האצפלדט, שלקחה על עצמה את מימוש צוואתו של לסל, והייתה קשורה אליו רגשית ורעיונית. 

ארגון ה-ADAV הוסיף להתקיים למעלה מעשור לאחר מותו של מנהיגו, והוסיף לגדול לתדהמתם הרבה של מתנגדיו קרל מרקס והחוגים הליברלים בגרמניה. העיתון "הסוציאל-דמוקרט" שנערך על ידי יוהאן בפטיסט פון-שווייצר היה האלמנט שהשלים את בניית ה-ADAV, ובזכותו הסתעף הארגון והגיע למחוזות חדשים. הצלחתם הגדולה של הלסליאנים באיחוד עם ה-SDAP, הייתה יכולתם לשמר את האלמנט המפלגתי בתנועה הסוציאליסטית הגרמנית; למורת רוחו של מרקס, הונצח לסל גם בארגון המאוחד של שתי המפלגות. הדרך המפלגתית, אשר חתרה להשפיע ולממש את השקפותיה במסגרת הפרלמנטריזם הגרמני החדש בימי אוטו פון ביסמרק, הייתה תוצאה של שימור מורשת לסל בידי ממשיכי דרכו.

הערות שוליים
------------

1. ↑  שלמה נאמן, פרדיננד לסל, הוצאת עם עובד, תל אביב 1984, עמ' 189-192
2. ↑  שלמה נאמן, פרדיננד לסל, הוצאת עם עובד, תל אביב 1984, עמ' 187
3. ↑  שלמה נאמן, פרדיננד לסל, הוצאת עם עובד, תל אביב 1984, עמ' 188
**ג'ורג'ה ברונזיני** (באיטלקית: **Giorgia Bronzini**; נולדה ב-3 באוגוסט 1986) היא רוכבת אופני כביש ואופני מסלול איטלקית לשעבר. היא אלופת העולם באופני כביש (מלבורן 2010 וקופנהגן 2011) ואלופת העולם במרוץ הנקודות באופני מסלול (פרושקוב 2009).

חיים אישיים
-----------

ברונזיני נולדה וגדלה בפיאצ'נצה שבאיטליה.

ברונזיני היא לסבית מוצהרת. בת זוגה הנוכחית היא אמיליה פאלין, רוכבת אופני כביש שוודית.

קריירה
------

### כביש

ברונזיני סיימה חמישית באליפות העולם עד גיל 19 באופני כביש ב-2001, ב-2005 סיימה במקום השישי במקצה העלית.

ההצלחה הראשונה שלה באליפות העולם הגיעה ב-2007, כשזכתה במדליית ארד במקצה העלית באליפות שהתקיימה בשטוטגרט.

ב-2010 זכתה במדליית זהב באליפות העולם במלבורן, כשגברה על מריאנה ווס, על אמה יוהנסון ועל ניקול קוק במאוץ סיום. ברונזיני שחזרה את ההישג ב-2011, כששוב ניצחה במאוץ רב משתתפות.

ברונזיני נבחרה לסגל איטליה לאולימפיאדת לונדון (2012), וסיימה חמישית במרוץ הכביש. ב-2014 סיימה רביעית באליפות העולם. ב-2016, ברונזיני סיימה שישית באליפות אירופה.

### מסלול

ברונזיני זכתה במדליית כסף באליפות אירופה ב-2002 במקצה הנקודות, עד גיל 23. היא זכתה בשתי מדליות, זהב (נקודות, עד גיל 23) וארד (סקרץ', עד גיל 23) באליפות אירופה 2003. ברונזיני זכתה במדליית כסף ב-2005 עד גיל 23 במקצה הנקודות.

ב-2009 ברונזיני רשמה את ההישג הבולט שלה בתחום, כשזכתה במדליית זהב באליפות העולם במקצה החזק שלה, מרוץ הנקודות. באותו מקצה היא זכתה במדליית ארד ב-2011 וב-2013.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ורג'ה ברונזיני** בוויקישיתוף

* ג'ורג'ה ברונזיני, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* ג'ורג'ה ברונזיני, באתר olympedia.org
* ג'ורג'ה ברונזיני, באתר Cycling Archives
* 

**"השימשונים"** היא סדרת אנימציה, שיצר אמן הקומיקס דודו גבע. שודרה כסדרת מעברונים טלוויזיוניים של זכיינית השידור של ערוץ 2 - "טלעד". הסדרה נוצרה בעזרתו של נועם משולם, ביוזמתו של אילן דה-פריס, ובדיבובו של אייל ברטונוב.

בשנת 1994, שנה לאחר עליית הערוץ השני המסחרי, בנתה חברת הטלוויזיה וזכיינית השידור "טלעד" פורמט חדש בשם "השימשונים". הסדרה תוכננה כסדרת מעברוני שידורים, כך שבשעות מסוימות בימי שני וחמישי שודר קטע אנימציה יחיד וקצר מתוכה. את הסדרה כתב, צייר וערך צייר הקומיקס והמאייר דודו גבע, שהיה מוכר בזכות סדרות ספרי הקומיקס שלו (עם קובי ניב וחנוך מרמרי) ובזכות טורי האיור העיתונאיים שלו בעיתונים "חדשות" ("שירת הברווז") ו"העיר" ("יוסף ואחיו"). בתחום האנימציה יצר גבע את הקליפים הישראליים הראשונים (לשירי אריק איינשטיין), מספר אנימציות לתוכנית "ניקוי ראש", סרט אנימציה עצמאי בשם "כוכב קטן" ואת האנימציות לאירוויזיון 1979 שנערך בישראל.

סדרת "השימשונים", כמו רוב עבודותיו של גבע, הייתה בנויה במסגרת קבועה. הסדרה הציגה את "משפחת שמשון" (השמשונים), שלה אם, אב ושני ילדים. משפחת השימשונים תוארה כמשפחה ממוצעת. בסדרה הוצגו מספר סיטואציות קבועות; ביניהן צפיית האב בחדשות, אקט בישול הברווז של האם והארוחה המשפחתית; יחד עם אלמנטים הומוריסטיים משעשעים (למשל האנשת הברווז, שמדבר עם האם דרך סיר הבישול). יש שהשוו את משפחת השמשונים למשפחת סימפסון. גבע אמר בראיון: "השמשונים זו משפחה לא כל כך ישראלית. יותר שייכת לדור הישן. האנונימיות היא סמלם המשפחתי. יש בהם משהו קצת יוספי. מין קבלה מובנת מאליה של כל מיני דברים מטורפים".

בספטמבר 1994 החליט מנכ"ל "טלעד", עוזי פלד, למרות אהבת קהל הצופים, להוריד את תוכנית המעברונים. בתגובה כתב גבע מכתב למנכ"ל: "אני לא יודע אם המדד שלי נכון, אבל יש נתק קבוע בין בעלי הממון, מו"לים, זכיינים ואחרים לבין הקהל. בכל מה שקשור לאגף הזה של ההומור והסאטירה". לאחר מותו המפתיע של גבע בפברואר 2005 שודרו בערוץ הראשון ובערוץ השני לקטים אהובים של הסדרה.

דמויות
------

* האב שרגא
* האם רבקה
* הברווז
* הילדים עוז ועזית
* קריין החדשות
* הקָּצַב
**השימיה אחמדה** (בצרפתית: **Hachimiya Ahamada**; נולדה ב-1976) היא במאית ויוצרת קולנוע קומורית-צרפתייה.

ביוגרפיה
--------

אחמדה נולדה בצרפת להורים קומורים, ובעבודתה הקולנועית היא משייכת את עצמה באופן חד למדינת האיים שבאוקיינוס ההודי.

בתור נערה, השתתפה אחמדה בסדנה לווידאו, וכך החלה את צעדיה הראשונים בתור יוצרת. היא למדה קולנוע ב-INSAS ‏(Institut National Supérieur des Arts du Spectacle et de la Diffusion) בבריסל, וסיימה את לימודיה בשנת 2004. את סרטה העלילתי הראשון, סרט קצר בשם *La Résidence Ylang Ylang* (בית הילאנג ילאנג), הוציאה כעבור ארבע שנים. הסרט זכה להצלחה והכרה בעשרות פסטיבלי קולנוע בינלאומיים, וכן זכה במספר פרסים. הסרט הזה הוא מעין "חלק ראשון" בטרילוגיה של היוצרת, המספרת על קומורו מתוך הסתכלות על היסטוריה וזהות. אמחמדה, שרואה את עצמה בתור "ילדה של התפוצה הקומורית", מבקשת להשוות בין החיים של אלה שעזבו את האיים לבין אלה שנשארו, וההשפעה של העזיבה ההמונית על ארץ מוצאה. ב"Ylang", למשל, אחמדה מייצרת השוואה בין הווילה המפוארת אך נטושה של מי שפעם ראה בקומורו יעד לנופש, לבין העוני המרוד של מי שעדיין חי שם, בבקתות של פח או קש.

בסרטה הבא, *Ivresse d’une Oasis* (שיכרות של נווה מדבר) בוחנת אחמדה את היחסים בין תושבי קומורו לבין הקומורים שבתפוצות (בעיקר צרפת), כאשר אלה חוזרים לקומורו - בעיקר בתור מבקרים בנופש. היחס המתואר בסרט הוא בעיקר אמביוולנטי; תושבי האיים רואים את ה"הגעה" ממקומות אחרים כרצון להוכיח הצלחה או עליונות, אך בה בעת הם חולמים חלומות משלהם. קומורים רבים עוזבים את האיים "רק" כדי להרוויח מספיק כדי להקל על חייהם בארצם, אך בכך הופכים את עצמם לגולים, ולחלק מהתפוצות שראו בעין לא יפה.

הסרט של אחמדה, *Feu leur rêve* (אפר של חלומות), הוא סרט תיעודי, אותו יצרה בסיום לימודיה. הוא מסופר תחילה בגוף ראשון יחיד, ואז עובר לגוף ראשון רבים. בסרט זה ביקשה היוצרת לחקור את קשרי המשפחה הנותרים שלה באיים, וגילתה שעל אף קשרי דם, הזמן מייצר שברים, ושהמצב של הגירה מונעת דחק כלכלי הרווח בקומורו הוא בסיס גם ליחסי תרבות ומשפחה.

אחמדה פעילה בהקמה ובקידום של פסטיבל הסרטים הבינלאומי של קומורו, אשר נוסד ב-2011, יחד עם מוחמד סעיד אומה, אשר יזם את הפרויקט, לאחר שהקים את FIFAI (פסטיבל הסרטים מאפריקה ואיי העולם - International Festival of Films from Africa and the Islands of the World) בראוניון. מטרתה היא לקדם את פיתוח הקולנוע הקומורי, תעשייה שכמעט ואינה קיימת, ואת עבודותיהם של יוצרים קומורים.

פילמוגרפיה
----------

| שנה | סרט | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| 2011 | L'Ivresse d'une Oasis | במאית, תסריטאית |
| 2008 | La Résidence Ylang Ylang | במאית, תסריטאית |
| 2004 | Feu leur rêve | במאית |

קישורים חיצוניים
----------------

* השימיה אחמדה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Interview / Hachimiya AHAMADA: A local filmmaker, Adjimael Halidi, No Man's Land
2. ↑  Hachimiya Ahamada: Dreams from the Comoros,  Beti Ellerson, African Women in Cinema, 14 December 2011

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* SUDOC: 196872189
* VIAF: 460148389363310711107
* WorldCat: viaf-460148389363310711107

 |
**מועדון כדורגל דוניי סרם** (בסרבית: **Фудбалски клуб Дoњи Срем Пећинци**) הוא מועדון כדורגל סרבי, המשחק בעיר פצ'ינסי שבסרביה. המועדון נוסד לאחר הקמת ממלכת יוגוסלביה. בעונת 2020/21 בליגה אזורית (ה-5 בחשיבותה בסרביה).

היסטוריה
--------

המועדון נוסד בשנת 1927 בשם מועדון כדורגל בוראק פצ'ינסי ובהמשך שינה את שמו למועדון כדורגל דוניי סרם. המועדון שיחק בליגות הנמוכות ביוגוסלביה ומשנת 1992 עם התפרקות יוגוסלביה בליגות הנמוכות של סרביה ומונטנגרו.

בסוף עונת 2005/2006 הקבוצות של מונטנגרו פרשו מהליגות המשותפות עם סרביה והוקמו ליגות חדשות של קבוצות מסרביה. המועדון שיחק בליגות הנמוכות של סרביה. בסוף עונת 2008/2009 עלה לליגה השלישית בסרביה. בסוף עונת 2010/2011 עלה לליגה השנייה בסרביה. בסוף עונת 2011/2012 עלה בפעם הראשונה לליגת העל הסרבית. המועדון משחק בליגת העל הסרבית מעונת 2012/2013. בעונת 2013/2014 הגיע לרבע גמר הגביע הסרבי והפסיד לקבוצת יגודינה. בעונת 2014/2015 ירד לליגת המשנה הסרבית. בהמשך המועדון המשיך לרדת בליגות עד שבעונת 2020/21 הגיע לליגה אזורית שהיא ה-5 במדינה.

שחקנים בולטים
-------------

* סרביהסרביה מילוש יוסימוב
* סרביהסרביה נמניה לקיץ' פשיץ'

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של דוניי סרם

הערות שוליים
------------

1. ↑  מידע על אצטדיון הקבוצה באתר המועדון
2. ↑
**דונובן ברזייר** (באנגלית: **Donavan Brazier**; נולד ב-15 באפריל 1997) הוא אתלט אמריקאי, אלוף העולם (דוחה 2019), פעמיים אלוף ארצות הברית (2017 ו-2019) ושיאן צפון ומרכז אמריקה בריצת 800 מטר. נוסף לכך, הוא שיאן העולם בריצת 600 מטר באולם.

ביוגרפיה
--------

ברייזר נולד וגדל בגרנד ראפידס, מישיגן.

### 2017

#### אלוף ארצות הברית

באליפות ארצות הברית שנערכה בסקרמנטו, קליפורניה ביוני 2017 זכה ברזייר במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:44.14 דקות. חודש וחצי לאחר מכן באליפות העולם שנערכה בלונדון הוא סיים במקום 13 בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:46.27 דקות.

### 2019

#### שיאן אמריקה

בתחרות שנערכה באולם בניו יורק ב-9 בפברואר 2019 זכה ברזייר במדליית זהב בריצת 800 מרט בשיא אמריקה חדש של 1:44.41 דקות.

#### שיאן עולם

שבועיים לאחר מכן, באליפות ארצות הברית באולם שנערכה בניו יורק ב-24 בפברואר הוא זכה במדליית זהב בריצת 600 מטר בשיא עולם חדש של 1:13.77 דקות. במסגרת ליגת היהלום שנערכה ברומא ב-6 ביוני הוא זכה במדליית זהב בריצת 800 בתוצאה של 1:43.63 דקות. שבועיים לאחר מכן, באליפות ארצות הברית שנערכה בדה מוין, איווה הוא זכה במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:45.62 דקות.

במסגרת ליגת היהלום שנערכה בציריך, שווייץ ב-29 באוגוסט אותה שנה הוא קבע בריצת 800 מטר שיא אישי חדש של 1:42.70 דקות.

#### אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בדוחה ב-1 באוקטובר אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בריצת 800 מטר בשיא אליפות ובשיא צפון ומרכז אמריקה חדש של 1:42.34 דקות, לפני אמל טוקה מבוסניה והרצגובינה (1:43.47 דקות) ופרגוסון צ'ריוט רוטיץ' מקניה (1:43.82 דקות). בדרך לזהב הוא שיפר את שיא האליפות בן 32 השנים של בילי קונצ'לה מקניה (1:43:06 דקות) ואת שיא צפון ומרכז אמריקה בן 34 השנים של ג'וני גריי מארצות הברית (1:42.60 דקות) והיה לאתלט האמריקאי הראשון, גברים ונשים שזכה במדליית זהב בריצה זו, באליפות עולם.

### 2020

בתחרות שנערכה באולם בניו יורק ב-8 בפברואר 2020 זכה ברייזר בריצת 800 מטר בשיא אמריקה חדש של 1:44.22 דקות.

לאחר הפסקה מתחרויות בשל מגפת הקורונה, במסגרת ליגת היהלום שנערכה במונקו ב-14 באוגוסט אותה שנה הוא קבע בריצת 800 מטר את תוצאה השנה בעולם של 1:43.15 דקות.

שיאים אישיים
------------

### אצטדיון

* ריצת 800 מטר: 1:42.34 דקות (2019), שיא צפון ומרכז אמריקה

### אולם

* ריצת 600 מטר: 1:13.77 דקות (2019), **שיא עולם**
* ריצת 800 מטר: 1:44.22 דקות (2020), שיא אמריקה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דונובן ברזייר** בוויקישיתוף
* דונובן ברזייר, ברשת החברתית טוויטר
* דונובן ברזייר, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
* דונובן ברזייר, באתר ליגת היהלום

| אלופי עולם באתלטיקה – ריצת 800 מטר (גברים) |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| 1983: וילי וולבק מערב גרמניהמערב גרמניה • 1987: בילי קונצ'לה קניהקניה • 1991: בילי קונצ'לה קניהקניה • 1993: פול רוטו קניהקניה • 1995: וילסון קיפקטר דנמרקדנמרק • 1997: וילסון קיפקטר דנמרקדנמרק • 1999: וילסון קיפקטר דנמרקדנמרק • 2001: אנדרה בוכר שווייץשווייץ • 2003: עיסא ג'ובייר סעיד קורוני אלג'יריהאלג'יריה • 2005: רשיד רמזי בחרייןבחריין • 2007: אלפרד קירווה יגו קניהקניה • 2009: מבולאני מולאודזי דרום אפריקהדרום אפריקה • 2011: דייוויד רודישה קניהקניה • 2013: מוחמד אמאן אתיופיהאתיופיה • 2015: דייוויד רודישה קניהקניה • 2017: פייר-אמברואז בוס צרפתצרפת • 2019: דונובן ברזייר ארצות הבריתארצות הברית |  |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* World Athletics: 14603138

 |
**דוניבר אלכסנדר מרנגון** (בפורטוגזית: **Donieber Alexander Marangon**, מוכר בכינוי **דוני**; נולד ב-23 באוקטובר 1979) הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת השוער.

קריירה
------

דוני החל את הקריירה במחלקת הנוער של בוטפוגו, ושיחק בקורינתיאנס, סנטוס, קרוזיירו וז'ובנטודה מליגת העל הברזילאית.

באוגוסט 2005 נרכש על ידי רומא ב-18,000 דולר, וחתם על חוזה לשלוש שנים עם אופציה לעונה נוספת. בתחילה היה דוני שוער שני לג'אנלוקה קורצ'י, אך לאחר מכן הפך לשוער הראשון. ב-13 באפריל 2006 חודש חוזהו, ובשנתיים העוקבות זכה עם הקבוצה פעמיים בגביע, פעם אחת בסופר-קאפ ופעמיים סיימה הקבוצה כסגנית האלופה.

ב-10 באפריל 2007 ספג שבעה שערים בהפסד קבוצתו 1–7 למנצ'סטר יונייטד במשחק הגומלין של שלב רבע גמר ליגת האלופות. במאי 2008 הוארך חוזהו בקבוצה עד ליוני 2012.

באמצע עונת 2009/2010 איבד את המקום בהרכב בהחלטת המאמן לוצ'אנו ספאלטי. לאחר שזה פוטר, חזר דוני להרכב תחת המאמן קלאודיו ראניירי, איבד את מקומו, וחזר שוב תחת המאמן וינצ'נצו מונטלה.

ביולי 2011 עבר לליברפול בהעברה חופשית, כגיבוי מהספסל לפפה ריינה. ב-7 באפריל 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בתיקו 1–1 עם אסטון וילה במסגרת הפרמייר ליג. בקיץ 2012, במהלך הבדיקות הרפואיות של קדם העונה, לקה בדום לב והיה על סף מוות. הוא עזב את ליברפול, ובינואר 2013 הצטרף לקבוצת נעוריו, בוטפוגו. הוא לא שיחק עד לתום העונה, וב-12 באוגוסט 2013 הכריז על פרישה ממשחק פעיל.

### קריירת נבחרות

בטורניר קופה אמריקה 2007 הועדף על פני הלטון, ושיחק בשער הנבחרת עד לזכייה בגמר. במשחק חצי הגמר, הדף שתי בעיטות עונשין בקרב בעיטות ההכרעה נגד אורוגוואי.

במאי 2010 היה בסגל נבחרתו למונדיאל 2010.

תארים
-----

קורינתיאנס
* הגביע הברזילאי (1): 2002

רומא
* קופה איטליה (2): 2006/2007, 2007/2008
* הסופר קאפ האיטלקי (1): 2007

ליברפול
* גביע הפוטבול ליג (1): 2011/2012

נבחרת ברזיל
* קופה אמריקה (1): 2007

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דוני** בוויקישיתוף
* דוני, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  Manchester United - AS Roma, Apr 10, 2007 - UEFA Champions League - Match sheet, www.transfermarkt.com (באנגלית)

| **נבחרת ברזיל – קופה אמריקה 2007 (מקום ראשון)** |
| --- |
| 1 הלטון • 
2 מאייקון • 
3 אלכס • 
4 חואן • 
5 מיניירו • 
6 ז'ילברטו • 
7 אלאנו • 
8 ז'ילברטו סילבה • 
9 ואגנר לאב • 
10 דייגו • 
11 רוביניו • 
12 דוני •
13 דניאל אלבס • 
14 אלכס סילבה •
15 נאלדו •
16 קלבר •
17 ז'וזואה •
18 פרננדו •
19 ז'וליו בפטיסטה •
20 אנדרסון •
21 אפונסו אלווס •
22 פרד •
מאמן: דונגה | ברזילברזיל |
אדריאן נסטאסה, המועמד של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית לנשיאות רומניה בבחירות 2004
ויקטור פונטה, נשיא המפלגה הסוציאל-דמוקרטית וראש ממשלת רומניה
**המפלגה הסוציאל-דמוקרטית** (ברומנית: **Partidul Social Democrat** ובראשי תיבות: **PSD**) ברומניה המודרנית נוסדה ב-16 ביוני 2001, כאשר התאחדו מפלגת הדמוקרטיה הסוציאלית ברומניה והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית הרומנית.

פעילות
------

בבחירות של שנת 2004 המפלגה הסוציאל-דמוקרטית התמודדה ברשימה משותפת עם המפלגה ההומניסטית הרומנית וקיבלו יחד 37,16% מהקולות לסנאט ו-36,64% מהקולות לבית הנבחרים והיו בכך לסיעה הגדולה ביותר. למרות תוצאות אלה, מועמד המפלגה לנשיאות רומניה, אדריאן נסטאסה, לא נבחר והמפלגה איבדה את מוקד הכוח העיקרי. לאחר הבחירות התפרקה השותפות בין המפלגות, כשהמפלגה ההומניסטית בחרה להצטרף לקואליציה, בעוד שהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית נשארה באופוזיציה.

בבחירות של 2008 המפלגה הסוציאל-דמוקרטית השתתפה ברשימה משותפת עם המפלגה ההומניסטית, שבינתיים שינתה את שמה למפלגה הקונסרבטיבית. הרשימה המשותפת לקחה חלק לאחר הבחירות בהרכבת הממשלה החדשה, אך באוקטובר 2009 פרשה ממנה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית לאופוזיציה.

ב-2012, בעקבות הדחת הממשלה על ידי הפרלמנט, הנשיא, טראיאן בססקו, הטיל את הרכבת הממשלה החדשה על נציג המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, ויקטור פונטה.

הפעם האחרונה, נכון לדצמבר 2021, ראש הממשלה האחרון מטעם המפלגה היא ויוריקה דנצ'ילה, שממשלתה הופלה בנובמבר 2019, ושאר ראשי הממשלה שהחליפוה הם מהמפלגה הלאומית ליברלית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המפלגה הסוציאל-דמוקרטית** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 16232009-7

 |
**מיכאִיל ארקדייביץ' גוּרְפִינְקֶל** (ברוסית: Михаил Аркадьевич Гурфинкель; נולד ב-29 בפברואר 1960) הוא קלרניתן ישראלי.

קריירה
------

גורפינקל נולד בדנייפרופטרובסק שבאוקראינה הסובייטית. ב-1984 סיים את לימודי הקלרינט באקדמיה הרוסית למוזיקה "גנסין" במוסקבה. מ-1985 עד 1990 ניגן בתזמורת בניצוחו של גנאדי רוז'דסטוונסקי.

ב-1990 עלה לישראל והתקבל כקלרינטן ראשון של התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון. גורפינקל מנגן גם בהרכבים קאמריים בישראל ובעולם, בין השאר ניגן עם רביעיית בורודין.

גורפינקל מלמד קלרינט באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים ובקונסרבטוריון "אקדמא" באשדוד.

חיים אישיים
-----------

אביו, ארקדי גורפינקל, גם הוא קלרינטן ידוע, מורה ומעבד.

שני בניו של מיכאל, התאומים דניאל ואלכסנדר, נולדו בישראל בשנת 1992 ומנגנים בקלרינט מאז שנת 2000. בשנת 2004 זכו בפרס "מאסטרו" לכישרונות צעירים ובפרס בתחרות הראשונה לנגני כלי נשיפה מעץ בישראל. בניו מרבים להופיע בארץ ובעולם, הן באולמות קונצרטים והן בשידורי רדיו וטלוויזיה. זובין מהטה הזמין אותם להופיע כסולנים בקונצרט למוזיקאים צעירים עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית.

קישורים חיצוניים
----------------

* מיכאל גורפינקל באתר הפסטיבל הבינלאומי למוזיקה קאמרית בירושלים (כולל תמונתו)
**מיכאל גבריאל פרדרסדורף** (בגרמנית: **Michael Gabriel Fredersdorf**;‏ 1708, גארץ, ברנדנבורג – 12 בינואר 1758, פוטסדם, אז בפרוסיה, כיום בברנדנבורג, גרמניה). התפרסם כחדרן ובן הלוויה, שעבד בשירותו של פרידריך השני מפרוסיה במשך הזמן הרב ביותר. השניים נפגשו כשפרידריך השני היה עדיין במאסר על ניסיון להימלט עם בן הלוויה הקודם שלו, **האנס הרמן פון קאטה**. פרדרסדורף היה מבוגר בארבע שנים מיורש העצר.

הן בני זמנם והן היסטוריונים מעריכים, שבין פרדרסדורף לפרידריך השני היה קשר הומוסקסואלי, אך אין ראיה חותכת לדבר. לאחר זמן יתאר וולטר את מערכת היחסים בספר הזכרונות שלו במילים אלה, "החייל הזה, יפה תואר, בנוי היטב, שגם ניגן בחליל, שימש לבדר את האסיר ביותר ממובן אחד." פרדריך מינה את פרדרסדורף לחדרנו, אחר למנהל התיאטרון המלכותי ולבסוף לקנצלר של פרוסיה. הצעד האחרון הזה הכה בהלם את הסנובים הפרוסים, כיון שפרדרסדורף היה יורש לאיכר אריס ותואר הקאנצלר היה כרוך בהקצאת נחלה.

פרדרסדורף ביקש להינשא, בסופו של דבר, מהלך ששם קץ לקסם שהילך על המלך. פרידריך כתב לו, "ערוך את טקס נישואיך היום ולא מחר, אם זה יתרום לשלומך ולרווחתך; ואם אתה מבקש לשמור ברשותך גם נער חצר קטן ומשרת קטן, אדרבא."

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מיכאל גבריאל פרדרסדורף** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007272241205171
* GND: 118535129
* ISNI: 0000 0001 0982 5648
* LCCN: n87119891
* NTA: 168686457
* VIAF: 67256834
* WorldCat: lccn-n87119891

 |
**מיכאל בלומנטל** (11 בנובמבר 1935 - 28 באפריל 2007) היה רופא עיניים בישראל ומומחה למחלת הקטרקט.

ביוגרפיה
--------

מיכאל בלומנטל נולד בטבריה ב-11 בנובמבר 1935, בן לזוג רופאי עיניים שעלו מגרמניה. הוא סיים את לימודי הרפואה בשנת 1965 באוניברסיטה העברית בירושלים והשלים התמחות במחלקת העיניים בבית החולים הדסה עין כרם. שימש מרצה בבית הספר לרפואה באוניברסיטה העברית, באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ובפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.

בשנים 1970–1976 שימש מנהל מחלקת עיניים בבית החולים סורוקה בבאר שבע ואחר כך, עד שנת 1993 ניהל את מחלקת עיניים בבית החולים שיבא, תל השומר. בשנת 1984 יסד את המרכז לרפואת עיניים "עין טל" בתל אביב. בשנת 1985 התמנה לפרופסור מן המניין בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב. פיתח שיטת ניתוח קטרקט הקרויה על שמו.

בלומנטל כיהן כיו"ר איגוד רופאי העיניים בישראל בשנים 1992–1996, ונשיא האגודה האירופאית לקטרקט וקוצר ראייה בשנים 1995–1997.

נפטר ב-28 באפריל 2007 בגיל 72 ממחלת הסרטן.

חיים אישיים
-----------

נישא לנעמי גרינבאום, לימים חברת הכנסת נעמי בלומנטל. לזוג נולדו שלושה ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

* קורות חייו, באתר מרפאת העיניים עין טל
* מיטל יסעור בית-אור, פרופ' מיכאל בלומנטל, מבכירי רופאי העיניים, נפטר, באתר ynet, 28 באפריל 2007
* אורי דרומי, הגורו של רופאי העיניים, באתר הארץ, 15 במאי 2007

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר "Billiongraves"
עטיפת כתב העת
**Travel + Leisure** הוא מגזין נסיעות חודשי שמרכזו בעיר ניו יורק, ניו יורק. הוא שייך להוצאת לאור של אמריקן אקספרס, ומוציא לאור גם את Food & Wine (נוסד ב-1978, מתמקד במתכונים), ‏Travel + Leisure Golf (שפסק להתפרסם בראשית 2009),‏ Travel + Leisure Family ומגזיני Departures (מיועדים לאזרחי ארצות הברית, מחזיקי כרטיסי אמריקן אקספרס פלטינום וכרטיסים המכונים "הסדרה השחורה". מתחרו העיקרי הוא קונדה נאסט טראבלר.

היסטוריה
--------

המגזין הניו יורקי הושק ב-1937 ונקרא U.S. Camera and Travel. ב-1968 הוא נרכש בידי אמריקן אקספרס. בשנים 1971-1969 הוא פורסם תחת השם Travel & Camera וב-1971 נקרא מחדש Travel + Leisure.‏

הדבר סימן מפנה מדגש על סדרת צילומים למידע שימושי לצרכני תיירות. 

החל מאוגוסט 1995 מפרסם כתב העת דירוגים משלו של חברות תעופה, חברות להשכרת רכב, מלונות ופרסים למקומות הנופש הטובים ביותר (דירוג שנקבע על ידי קוראיו).


כתב העת יוצא לאור ברוסית,

המגזין פורסם גם במקומות הבאים:

* באוסטרליה וניו זילנד (Travel + Leisure Australia / New Zealand)
* בסינית
* במקסיקו (Travel + Leisure Mexico)
* בטורקיה (Travel + Leisure Turkey)
* בארצות דרום-מזרח אסיה (Travel + Leisure Southeast Asia)‏
* בדרום אסיה (Travel + Leisure Southeast Asia)‏

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של Travel + Leisure (באנגלית)
* Travel + Leisure, ברשת החברתית טוויטר
* אתר כתב העת במזרח אסיה

הערות שוליים
------------

1. ↑  מחלקת יחסי הציבור של הוצאת אמריקן אקספרס
2. ↑  אריק גרנסטמר, אודות Travel + Leisure‏, mediabistro.com‏ 27 בינואר 2010
3. ↑  ‏"500 המלונות הטובים בעולם של Travel + Leisure לשנת 2010"
4. ↑  "הטובים ביותר: Travel + Leisure"
5. ↑  "הפרסים של Travel + Leisure:
6. ↑  אתר כתב העת ברוסית
7. ↑  המגזין בסינית
8. ↑  כתב העת בארצות דרום-מזרח אסיה
9. ↑  המגזין בדרום אסיה
**פסח** (**פאבל**) **לְבוֹב** (ברוסית: **Павел (Песах) Рувимович Львов**; בכתב לטיני: **Lwow** או **Lvov**;‏ 1880 – 22 בפברואר 1913) היה מלחין, מעבד מוזיקלי ופסנתרן יהודי-רוסי.

קורות חיים
----------

פסח פאבל לבוב נולד בשנת 1880 בעיר קייב שבאימפריה הרוסית (כיום בירת אוקראינה) במשפחה יהודית. למד נגינה בפסנתר ותורת המוזיקה אצל סיגיזמונד בלומנפלד (רו') בבית הספר למוזיקה של קייב. הואיל וביקש לקנות לעצמו זכות ישיבה מחוץ לתחום המושב, למד רפואת שיניים. בשנת 1903 השתלם מספר חודשים אצל סרגיי טאנייב במוסקבה, עד שנאלץ לעזוב את העיר ועבר לבירה סנקט פטרבורג, ושם למד בקונסרבטוריון (אנ') קומפוזיציה, תזמור ותורת המוזיקה מפי ניקולאי רימסקי-קורסקוב, אלכסנדר גלאזונוב, אנטולי ליאדוב ומקסימיליאן שטיינברג (אנ'). בשנת 1911 סיים את לימודיו בקונסרבטוריון בהצטיינות (מדליית כסף גדולה).

בשנת 1908 היה לבוב ממייסדי החברה למוזיקה עממית יהודית בסנקט פטרבורג. הוא עיבד עבורה ניגונים עממיים יהודיים, וביחד עם אלכסנדר ז'יטומירסקי (גר') ערך את העיבודים המוזיקליים לקובץ השירים העממיים שפרסמה החברה ב-1912, "לידער-זאַמלבוך: פֿאַר דער יידישער שול און פֿאַמיליע" (קובץ שירים: לבית הספר ולמשפחה היהודיים), בעריכת זוסמן קיסלגוף (אנ').

חיבר מספר סימפוניות, פואמה סימפונית ויצירות קאמריות.

בשנת 1911, בהיותו כבן 31, עבר התקף לב חמור ובעקבותיו רותק במשך זמן רב למיטתו. נסע עם אחותו להתרפא באיטליה, ונפטר ב-1913 בנרווי (אנ') בעקבות התקף לב נוסף. נקבר בעיר הולדתו, קייב.

קישורים חיצוניים
----------------

* לבוב, פאבל (פסח) רוּבִימוביץ', באנציקלופדיה לתולדות יהודי רוסיה (ברוסית)
* דף באתר yiddishmusic.jewniverse (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ז.[וסמאַן] קיסעלגאָף (עורך), א.[לכסנדר] זשיטאָמירסקי ופּ.[סח] לוואָוו (מעבדים), ‏**ליעדער-זאַמעלבוך: פֿאַר דער אידישער שול און פֿאַמיליע**, כרך השירים, פטרבורג: געזעלשאֲפֿט פֿאַר אידישע פֿאַלקס-מוזיק אין פּעטערבורג; אַרויסגעגעבען מיט מיטווירקונג פֿון דער געזעלשאַפֿט "מפיצי-השכלה" אין פּעטערבורג; ברלין: ליאו וינץ, 1912, בארכיון האינטרנט (לצד כרך השירים הופיע כרך תווים).
**פסחא של הסוסים** או **יום חמישי של הסוסות** (ברומנית: **Paştele cailor** או **Joia iepelor** בבולגרית: **Konski Veligden**) הוא ספק מנהג, ספק חג מקובל ביישובים שונים ברומניה.

על פי אגדה נוצרית הסוסים הרעישו בעת שמרים, אם ישו ילדה אותו, לכן קוללו שיהיו תמיד רעבים, חוץ מיום אחד בשנה, ביום בו נחוג פסחא של הסוסים. ביום זה מאכילים היטב את הסוסים, לא מעבידים אותם ולא רותמים אותם לעגלות ובעבר, באזורים מסוימים, נהגו לערוך טקסים דתיים בהם ביקשו בריאות טובה לבעלי חיים אלה.

הניב
----

פסחא של הסוסים נחוג בעיר טרגובישטה שברומניה על ידי המיעוט הבולגרי החי בה, בכל שנה בשבת הראשונה של צום הפסחא, אך במקומות אחרים יש לחג מועד אחר. המועד המשתנה של החג, לפי המנהגים המקומיים, גרמו לכך שקשה לעקוב ולדעת מראש מתי החג מתקיים ומכאן נגזר הניב הרומני "La paştele cailor" (בפסחא של הסוסים), שמשמעותו: במועד לא ידוע בעתיד, כנראה אף פעם. לדוגמה: "מתי משה יחזיר את חובו?", "בפסחא של הסוסים!" (אף פעם).

ראו גם
------

* בוקרה פיל מישמיש
* שה"י פה"י

קישורים חיצוניים
----------------

* Pastele Cailor - Ispasul באתר של CrestinOrtodox.ro (ברומנית)
* Paştele Cailor (ברומנית)
* Ei formează SINGURA comunitate din România care a sărbătorit astăzi PAȘTELE CAILOR (ברומנית)
ייצוג של גל קול באפור, ושל קידודו לפורמט דיגיטלי באדום.
**הקלטה דיגיטלית** היא קידוד ושמירה של אודיו (נגינה, קולות וצלילים) בפורמט דיגיטלי.

ההקלטה הדיגיטלית הופיעה מכיוון שהיא הרחיבה והגמישה את יכולת השימוש בשמע. היא מאפשרת הקלטת שמע ונגינה, יכולת עיבוד קולות, מניפולציה (למשל סינון רעשים), הפצה נוחה וידידותית, שימוש נוח וקל, אחסון נפח מידע רב ללא סרבול וקושי, שימוש בשיחות טלפון (פורמטים שימושיים בסלולר) ועוד. מאז הופעת השימוש בשמע ספרתי, מוזערו המכשירים להקלטה ונגינה של שמע, מכיוון שלצורך עיבוד המידע ואחסונו אפשר לעשות שימוש בשבבים זעירים.

ישנן שיטות רבות לקידוד של שמע. בין הפרמטרים החשובים שיש להתייחס להם בדגימת צליל לדיגיטלי הם תדירות הצליל ורזולוציית הדגימה.

**תדירות הדגימה** (Sampling rate, נמדד לרוב ב-KHz) מציין את מספר הפעמים בשנייה שהצליל נדגם. ככל שהתדירות תהיה גבוהה יותר כך הצליל יהיה קרוב יותר למקור.

**רזולוציית הדגימה** (נמדד לרוב ב-Kbps) מציין את כמות המידע לשנייה. ככל שכמות המידע תהיה גדולה יותר, כך איכותו של הצליל תהיה גבוהה יותר.

בהקלטה דיגיטלית ישנו מתח בין הרצון להקליט באיכות הגבוהה ביותר, לבין גודלו של הקובץ שייווצר. באופן טבעי ככל שרוצים להיות נאמנים יותר למקור, כך נפחו של הקובץ אמור לעלות.

מכיוון שהאוזן האנושית יכולה לשמוע בטווח תדרים מסוים (בין 20Hz ל-20kHz) ובעוצמה מסוימת (בין 10 ל-150 דציבלים), פותחו שיטות שמסירות מידע שאיננו רלוונטי לאוזן האנושית, בצד שיטות נוספות שמסירות כפילויות וצלילים לא רלוונטיים, ואלו הם הפורמטים של דחיסה מאבדת מידע.

בין הפורמטים של דחיסה משמרת מידע ניתן לציין את WAV של מיקרוסופט, FLAC, APE,

ובין הפורמטים של דחיסה מאבדת מידע ניתן לציין את MP3, M4A, AAC, Ogg, AMR, WMA Lossy

ראו גם
------

* צילום דיגיטלי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הקלטה דיגיטלית** בוויקישיתוף
* שי פלג, מדריך: פורמטים לקובצי מוזיקה, באתר ynet, 16 בפברואר 2006
* שוקי גלילי, סקירה: Audacity 1.3.4 - עריכת קול למתקדמים, באתר ynet, 13 בינואר 2008
חוף בסקוטבורג, אחת הערים בהן התרחשו התקיפות
עמלץ לבן אוכל פגר לווייתן
**דצמבר השחור** הוא כינוי לחודש דצמבר 1957, בו נהרגו לפחות שישה אנשים ונפצעו שלושה נוספים מתקיפות כרישים בחופי פרובינציית קוואזולו-נטאל שבאיחוד דרום אפריקה.

הסיבות לתקיפות
--------------

בחודש דצמבר 1957 התרחשו בו-זמנית מספר גורמים מרכזיים למשיכת כרישים לאזור דרבן.

* אוניות ציד לווייתנים פעלו באזור.
* הנהרות בסביבה הוצפו, וגרמו לגוויות בעלי חיים להישטף לאוקיינוס ההודי וליצור דלתה עכורה.
* בחופים ברחבי הפרובינציה נבנו מספר גדול של אתרי נופש, שיצרו עלייה חדש במספר התיירים השוחים בים.

דבר נוסף שתרם לבלבול היה היעדר המחקר והידע המקצועי למניעת תקיפות כרישים באותן שנים.

התקיפות
-------

התקיפה המתועדת הראשונה אירעה ב-18 בדצמבר 1957, בו כריש תקף את רוברט ורלי, גולש גוף בן 16, וקטע את רגלו השמאלית מהברך ומטה.

יומיים לאחר מכן תקף כריש את אלן גרין, נער בן 15 ששהה במים, וגרם למותו בשל פציעות מרובות.

התקיפה המתועדת האחרונה באותו גל תקיפות הייתה ב-5 באפריל 1958, בה תקף כריש את פיי ג'ונס בסטר בעת ששכשכה את רגליה במים בעומק הברכיים, וגרם למותה.

בכל התקיפות לא זוהה מין הכריש התוקף, מלבד מקרה אחד שבו זוהה הכריש כעַמְלֵץ לָבָן.

תגובות
------

תקיפות הכרישים גרמו לבריחת תיירים מאזור דרבן, מה שגרם לפגיעה הרסנית בכלכלה המקומית. הרשויות המקומיות ניסו לנקוט בצעדים מעשיים כדי להגן על השחיינים והגולשים מהכרישים. הם בנו מחסומים מעצים ורשתות, אך אלו נופצו על ידי הגלים. פריגטות מהצי הדרום-אפריקאי הטילו פצצות עומק שהרגו מספר כרישים, אך כרישים נוספים נמשכו לאזור כדי לאכול את הדגים הנוספים שנהרגו מהפצצות.

כתוצאה מהתקיפות, הוקם בשנת 1962 ארגון "מועצת הכרישים של קוואזולו נטאל", שיצר מחסומים שונים ורשתות ב-38 מקומות לאורך 320 קילומטרים של חוף בקוואזולו נטאל, כדי להגן על הרוחצים והגולשים מפני תקיפות כרישים אפשריות.

הערות שוליים
------------

1. ↑  המונח מתייחס רק לחודש דצמבר, למרות שההתקפות נמשכו עד לחודש אפריל
2. ↑  "South Africa Rethinks Use of Shark Nets". נבדק ב-22 באפריל 2017. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  "Killer Sharks: The Attacks of Black December". 2 באוגוסט 2011. נבדק ב-22 באפריל 2017 – via IMDb. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  fish. "shark attack in Karridene in 1957". נבדק ב-22 באפריל 2017. `{{cite web}}`:  (עזרה)
5. ↑  fish. "shark attack in Uvongo in 1957". נבדק ב-22 באפריל 2017. `{{cite web}}`:  (עזרה)
6. ↑  surfer. "The complete South African Shark Attack Related Incident Record". אורכב מ-המקור ב-3 במאי 2012. נבדק ב-22 באפריל 2017. `{{cite web}}`:  (עזרה)
7. ↑  fish. "shark attack in Uvongo in 1958". נבדק ב-22 באפריל 2017. `{{cite web}}`:  (עזרה)
8. ↑  fish. "shark attack in Scottburgh in 1958". נבדק ב-22 באפריל 2017. `{{cite web}}`:  (עזרה)
9. ↑  Gulf News: Keeping great whites at bay
10. ↑  "History of protection against shark attack in KZN". KwaZulu-Natal Sharks Board. אורכב מ-המקור ב-12 באפריל 2010. נבדק ב-30 בינואר 2011. `{{cite web}}`:  (עזרה)
11. ↑  "An overview of the KZN Sharks Board". KwaZulu-Natal Sharks Board. נבדק ב-30 בינואר 2011. `{{cite web}}`:  (עזרה)
12. ↑  Africa Geographic: Shark nets - the real killers of the sea? (אורכב 19.05.2013 בארכיון Wayback Machine)
**ג'ורג' תאודור ברטון**, באנגלית: **George Théodore Berthon** (3 במאי 1806 - 18 בינואר 1892) היה צייר דיוקנאות קנדי יליד צרפת.

ביוגרפיה
--------

אביו של ברטון, רנה תאודור ברטון, היה צייר חצר של נפוליאון הראשון, וככל הנראה אימן את בנו באמנות. כמו כן, הידע שלו באמנות בפריז היה משמעותי: אביו היה תלמידו של ז'אק לואי דוד.  כבוגר, הוא חי באנגליה במשך מספר שנים בביתו של סר רוברט פיל כדי ללמד את בנותיו של פיל רישום וצרפתית.  התיעוד הראשון שניתן לאימות על הגירתו לקנדה הוא פרסום עבור שירותי הפורטרט שלו בעיתון טורונטו ב-1845.

ברטון היה בולט בהיסטוריה של קנדה בזכות יצירתו של דיוקנאות רשמיים המאופיינים בתחושת ריאליזם. הוא התמקד בהגדרת התכונות והדמויות של נושאיו ללא אידיאליזציה. הרכב הדיוקנאות שלו נשאר פשוט עם רקע כהה. עבודתו חשובה הן כתיעוד היסטורי והן כדוגמה לסגנון הדיוקן הקנדי באותה תקופה.

הוא היה מועמד כחבר מייסד של האקדמיה המלכותית הקנדית לאמנויות  אך לא הצליח להתקבל. הוא נבחר כחבר בחיים של אגודת האמנים של אונטריו ב-1891.

הוא מת מזיהום בסימפונות, בביתו בטורונטו, בשנת 1892.

גלריה
-----

* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ורג' תאודור ברטון** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Lowrey, Carol. "George Theodore Berthon". www.biographi.ca. Dictionary of Canadian Biography, vol. 12, University of Toronto/Université Laval, 2003.
2. ↑  Bradfield, Helen (1970). *Art Gallery of Ontario: the Canadian Collection*. Toronto: McGraw Hill
3. ↑  Records of the Founding of the Royal Canadian Academy of the Arts. Toronto: Globe Printing Co. 1879–80. p. 16.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 6705 4442
* LCCN: nr93012947
* RKD: 7628
* ULAN: 500019736
* VIAF: 31867289
* WorldCat: lccn-nr93012947

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"ג'ורג' תאודור ברטון"**.
**אריק פיטר קאופמן** (נולד ב-11 במאי 1970) הוא פרופסור קנדי למדע המדינה במכללת בירקבק, אוניברסיטת לונדון. הוא מומחה למסדר אורנג' בצפון אירלנד, ללאומיות, לדמוגרפיה פוליטית ולדמוגרפיה דתית.

ביוגרפיה
--------

אריק קאופמן נולד בהונג קונג וגדל בוונקובר, קולומביה הבריטית, שבקנדה. מוצא אמו הקתולית הוא סיני ודרום אמריקאי.   אביו ממוצא יהודי צ'כי.  הוא עצמו למד בבית ספר קתולי שנה.  הוא קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת מערב אונטריו בשנת 1991. הוא סיים תואר שני בבית הספר לכלכלה של לונדון בשנת 1994, שם גם סיים את לימודי הדוקטורט בשנת 1998. 

קאופמן היה מרצה לפוליטיקה השוואתית באוניברסיטת סאות'המפטון בין השנים 1999–2003. הוא היה עמית במרכז בלפר, בית הספר לממשל קנדי, אוניברסיטת הרווארד, בשנים 2008-2008. קאופמן הצטרף למכללת בירקבק, אוניברסיטת לונדון, בשנת 2003. הוא התמנה שם לפרופסור לפוליטיקה בשנת 2011. 

קאופמן מתמקד בחקר דמוגרפיה עתידית והשפעותיה הפוליטית. הוא מעלה את האפשרות לפיה שיעורי הריבוי הטבעי הגבוהים בקרב דתיים, נוצרים או יהודים, הם בעלי משמעות גדולה לעתיד הפוליטי של האנושות. בעתיד הרחוק ייתכן לדעתו שהיהדות החרדית תהיה בעלת משקל פוליטי מכריע לא רק בישראל אלא אפילו בארצות הברית. הוא מציין גם את העלייה הגדולה במספר החברים באמיש שכולה נובעת מגידול טבעי. קהילות אלו המנתקות מרצון מגע עם אורח החיים המערבי המודרני צוברות משקל דמוגרפי הולך וגדל. הן יכולות בסופו של דבר, להערכת קאופמן, להוות משקל נגד משמעותי מול מגמות מודרניות רב תרבותיות, שאלו ההולכים בעקבותיהן לרוב מולידים פחות ילדים משנדרש לשמר את האוכלוסייה בגודלה המקורי.

תהליך נוסף שאחריו מתחקה קאופמן הוא תגובת הקהילה הלבנה בארצות הברית להתמעטות כוחה הדמוגרפי ולהפיכת ארצות הברית למדינה מעורבת גזעית.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אריק קאופמן
* אריק קאופמן, ברשת החברתית Goodreads

* אריק קאופמן, באתר ResearchGate

* אריק קאופמן, באתר גוגל סקולר

* אריק קאופמן, באתר Academia.edu

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Eric Kaufmann responds to David Aaronovitch's column referencing Kaufmann's recent Policy Exchange report" (באנגלית בריטית). נבדק ב-2019-03-19.
2. ↑  Kaufmann, Eric (6 ביולי 2017). "Is Britain a Post Racial Society?". *YouTube*. Centre of Pan African Thought. p. 0 min 40 s. נבדק ב-16 במאי 2018. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  Paul Delany (24 במרץ 2019). "White Noise" (באנגלית בריטית). Los Angeles Review of Books. נבדק ב-5 בינואר 2019. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  Kaufmann, Eric (2010). *Shall the religious inherit the Earth? : demography and politics in the twenty-first century* (2nd print. ed.). London: Profile Books. p. 265. ISBN 978-1-84668-144-8.
5. ↑  Sneps, (pdf)
6. ↑  Eric Kaufmann. Birkbeck College. Retrieved 14 November 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007287763005171
* BIBSYS: 4058102
* BNE: XX4612421
* BnF: cb15667231n (data)
* CANTIC: a19167192
* CiNii: DA16565391
* GND: 135566134
* ISNI: 0000 0001 2409 4257
* LCCN: n2003120185
* NKC: jo2013761919
* NTA: 270972323
* ResearcherID: AFN-1852-2022
* SUDOC: 084325615
* Trove: 1503465
* VIAF: 37243685
* WorldCat: lccn-n2003120185

 |
קטע מעבודות המתכת בעיצוב אריק קורן המשולבות בחזית מגדל השעון בכיכר השעון ביפו.
**אריק קורן** (1931 - 12 באוקטובר 2017) היה צייר ישראלי שהתמחה בעבודות פרסקו, אמנות ציורי הקיר.

חייו
----

קורן נולד ב-1931 בבלארוס שהייתה אז בשטח פולין ובגיל 5 עלה עם הוריו לארץ ישראל. המשפחה התיישבה בקיבוץ אשדות יעקב שהוקם שלוש שנים קודם לכן. כאן גם נולד אחיו הצעיר - יוחאי, שנפל בגיל 27 ביום הראשון של מלחמת ששת הימים והותיר אחריו אשה ושני ילדים. בנעוריו (כנראה ב-1941) למד אצל הצייר יחזקאל שטרייכמן, לימים חתן פרס ישראל לציור, שהתגורר בקיבוץ אשדות יעקב באותה עת. הכשרה נוספת קיבל מאמנים ישראלים נוספים ובהם אליהו בילס (שגם אצר את תערוכתו הראשונה ב-1957 בגלריה צ'מרינסקי בתל אביב), מרסל ינקו, פרלי פלציג ודב פייגין והפך בעצמו למורה במוסדות שונים. את הכשרתו כאמן ציורי קיר (פרסקו) רכש הודות למלגה מיוחדת שקיבל מקרן אמריקה-ישראל, באקדמיה לאמנויות של ונציה. 

ב"בית הצנחן" שבקיבוץ מעגן יצר ציור קיר לזכר הצנחנים שנפלו במלחמות ישראל, וב-1963 השלים את יצירתו המוכרת ביותר: עיטורי הפתחים במגדל השעון ביפו. במקור תכנן קורן חלונות ויטראז' המתארים את תולדות העיר יפו והמיתולוגיות הקשורות בה. בעקבות צמצום התקציב לפרויקט את מקום הזכוכית תפסה עבודת מתכת שבוצעה במסגריה של אשדות יעקב. באותה תקופה עיצב מחיצה לבית הכנסת בקיבוץ עין הנצי"ב.

עבודות קיר נוספות שיצר קורן פזורות בכל רחבי הארץ כשכמה מהן מרוכזות בבנייניה המקוריים של מכללת אוהלו שעל שפת הכנרת. עבודת הקיר הגדולה ביותר שלו מעטרת את חזית "בית קרפ" - בית התרבות של קיבוץ אשדות יעקב איחוד (אדריכל הבניין היה אריך ראש). בעבודה זו תיאר תמונות מחיי הקיבוץ.

בשנות ה-60 עזב את הקיבוץ והתגורר עד לפטירתו ב-2017 בכפר סבא.

קישורים חיצוניים
----------------

קטע מציור הקיר בחזית "בית קרפ" באשדות יעקב איחוד
* מיכאל יעקובסון: על ציור הקיר בבית קרפ באשדות יעקב איחוד, באתר 'חלון אחורי', 17.5.13
* אריק קורן באתר סקר אמנות הקיר בישראל
**ג'ייקוב (ג'ק) רופרט ג'וניור** (באנגלית: **.Jacob Ruppert, Jr**; ‏5 באוגוסט 1867 - 13 בינואר 1939) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי. הוא היה חבר בבית הנבחרים של ארצות הברית, בעל קבוצת הבייסבול "ניו יורק יאנקיז" ומי שבנה את היאנקי סטדיום בניו יורק.

חייו
----

בגיל 21 התגייס אל המשמר הלאומי של ארצות הברית, וקיבל דרגת קולונל. לאחר מכן נבחר לארבע תקופות רצופות כנציג מדינת ניו יורק בבית הנבחרים. ב-1915 רכש את קבוצת הבייסבול "ניו יורק יאנקיז", אותה החזיק ברשותו עד מותו.

את תחילת הונו עשה מעסק בישול הבירה המשפחתי, שבו כיהן במספר תפקידים עד שנהיה סגן הנשיא ומנכ"ל המבשלה.

בשנת 1898 נבחר לראשונה לבית הנבחרים כנציג המפלגה הדמוקרטית עבור המחוז ה-15 במדינת ניו יורק (דרום ומערב הברונקס). הוא החזיק בתפקיד עד שנת 1907.

רופרט התגורר על גבי האי סאות' ברד'ר שבאיסט ריבר במנהטן, והיה האחרון שהתגורר על האי.
רופרט סבל מפלביטיס, ומת ב-13 בינואר 1939.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ייקוב רופרט** בוויקישיתוף
* ג'ייקוב רופרט באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
* ג'ייקוב רופרט, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  St. Petersburg Times - Google News Archive Search, news.google.com

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n80083959
* NARA: 10569399
* SNAC: w6xs5thp
* US Congress: R000513
* VIAF: 62846559
* WorldCat: lccn-n80083959

 |
**מישה אֶלְמן** (20 בינואר 1891 – 5 באפריל 1967) היה כנר יהודי-אמריקאי יליד אוקראינה, שנודע בסגנון נגינתו עתיר הרגש והנלהב וביפי צלילו.

ביוגרפיה
--------

אלמן נולד בכפר הקטן טלנויה, במחוז קייב של האימפריה הרוסית. סבו היה כליזמר, נגן יהודי עממי, שניגן גם הוא בכינור. עוד כשהיה צעיר מאוד, היה ברור שלמישה יש שמיעה אבסולוטית, אבל לאביו היו ספקות לגבי קריירה של מוזיקאי לבנו, משום שמוזיקאים עמדו במקום לא גבוה ביותר בסולם החברתי. לבסוף נכנע ונתן למישה כינור מיניאטורי, שעליו למד עד מהרה לנגן כמה נעימות מעצמו. בהיותו בן חמש שמעה האצילה המקומית, הרוזנת אורסובה, את נגינתו והתפעלה ממנה עד כדי כך, שביקשה לפרוש עליו את חסותה ולאמץ אותו לבן, תוך הבטחה לגדלו באחוזתה ולדאוג לו לטובי המורים - כל זאת בתנאי, שהוריו יסכימו להטבלתו לנצרות. אביו של מישה, מורה כפרי וכנר לעת מצוא, דחה את ההצעה והודיע לרוזנת, כי בנו יצליח בדרכו גם ללא עזרתה. זמן קצר אחר כך נלקח לאודסה, שם למד באקדמיה הצארית למוזיקה. פבלו סרסטה המליץ עליו באמרו, שמישה אלמן יכול להיות לאחד הכישרונות הדגולים באירופה. הוא ניגש לבחינה אצל ליאופולד אאואר בגיל 11, בנגינת הקונצרט מס' 2 של הנריק וייניאבסקי והקפריס מס' 24 של ניקולו פגניני. אאואר התרשם כל כך, שקיבל את אלמן לקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג. 

בשנת 1903 החל אלמן להופיע בנגינה בבתי פטרוני אמנות עשירים. בשנת 1904 הופיע לראשונה בברלין ויצר סנסציה רבתי. הופעת הבכורה שלו בלונדון בשנת 1905 כללה את ביצוע הבכורה בבריטניה של הקונצ'רטו לכינור של אלכסנדר גלאזונוב. הוא ניגן בקרנגי הול בשנת 1908 והרשים מאוד את קהל מאזיניו האמריקאי.

משפחת אלמן היגרה לארצות הברית, ומישה היה לאזרח אמריקאי בשנת 1923. הוא הרבה להופיע, לעיתים עד 107 קונצרטים בעונה של 29 שבועות. בשנת 1943 ניגן בביצוע בכורה את הקונצרט השני של בוהוסלב מרטינו, שנכתב לכבודו. מכירות תקליטיו עברו שני מיליון, ורבים מהם מופקים מחדש על תקליטורים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מישה אלמן** בוויקישיתוף

* מישה אלמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* מישה אלמן, באתר AllMusic (באנגלית)
* מישה אלמן, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* מישה אלמן, באתר Discogs (באנגלית)
* מישה אלמן, דף שער בספרייה הלאומית
* מישה אלמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* מישה אלמן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מיכאל אוהד, "הפילהרמונית", עמוד 103

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007260704205171
* BNE: XX821752
* BnF: cb138936486 (data)
* CiNii: DA11359858
* GND: 116452404
* ISNI: 0000 0000 8154 2944
* LCCN: n84041989
* MusicBrainz: f7824a6b-a63b-45a4-9ca5-d6616c3e5912
* NKC: xx0051324
* NTA: 087841800
* SNAC: w6d50kgk
* SUDOC: 079505511
* VIAF: 74037406
* WorldCat: lccn-n84041989

 |
שני סוגי סאז- טמבורה ובגלמה
**סאז** הוא כלי מיתר הנפוץ בטורקיה, כורדיסטן, איראן, ארמניה, אזרבייג'ן ומדינות הבלקן.

 אזרבייג'נים מנגנים על סאז בפסטיבל מקומי

היסטוריה
--------

פירוש השם "סאז" בפרסית הוא "כלי-מוזיקלי". קודמו של הסאז הוא כלי נגינה שהומצא במאה ה-10 ושמו קוֹפוּז. גוף הכלי היה עשוי מעור. צוואר הכלי היה ארוך וחסר סריגים כשעליו מתוחים 2 - 3 מיתרים העשויים שיער סוס או כבשה. כלי נגינה דומים לקוֹפוּז נפוצים בקווקז, מרכז אסיה.

בחלוף השנים נכנסו שינויים בקופוז: המיתרים הוחלפו במיתרי מתכת (המאה ה-15) וגוף העור הוחלף בגוף מגולף בעץ (המאה ה-17). במאה ה-18 מוזכר לראשונה השם "בָגלַמה" שהוא הסאז של ימינו.

בשנות ה-60 החל ייצור של כלי סאז חשמליים בעלי פיקאפ בתוך תיבת התהודה של הכלי (בדומה לגיטרות אקוסטיות מוגברות). במרוצת השנים, הסאז התפשט לארצות שונות במזרח התיכון ובארצות הבלקן וממנו התפתחו הבוזוקי היווני והבוזוק הסורי, הצ'פטלי האלבני, ומשפחה שלמה של כלי נגינה דומים וכמעט זהים לסאז מארצות הבלקן.

מבנה הכלי
---------

השיטה המקובלת כיום לבניית גוף הסאז היא חיבור חתיכות עץ מכופפות (בדומה לשיטה לייצור עוד). שיטה נוספת היא גילוף הגוף מיחידת עץ אחת (בדרך כלל עץ תות). הצוואר ארוך ודק בעל סריגים מניילון הניתנים להזזה לשינוי הצליל. המפתחות, שבעה במספר, עשויים עץ או פלסטיק.

לסאז שלושה מיתרים כאשר השניים העליונים כפולים ואילו התחתון משולש (בסך הכול שבעה מיתרים).

סוגי סאז נפוצים הם:

* דיוואן - הכלי הגדול ביותר, משמש לנגינת צלילים נמוכים.
* טמבוּרה - בעל גוף קטן וצוואר ארוך.
* בגלמה - בעל צוואר ארוך או קצר וגוף קטן. הסוג הנפוץ ביותר של הסאז.
* ג'וּרה - הקטן מבין הכלים, בעל גוף קטן וצוואר קצר וכמו כן בעל שישה מיתרים בלבד.

נגינה
-----

כיוון המיתרים משתנה מארץ לארץ ואף בין חלקים שונים של טורקיה אך הכיוון המקובל הוא: G,D,A. הנגינה מתבצעת באמצעות פריטה בעזרת האצבעות או מפרטים העשויים פלסטיק או עץ.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סאז** בוויקישיתוף

| כלי נגינה מרכזיים במוזיקה המזרחית |
| --- |
| כלי נשיפה | נאי • בנסורי • זורנה | דרבוקהדרבוקה |
| כלי פריטה בעלי צוואר | עוד • סאז • טאר • בגלמה • בוזוקי • ג'ומבוש |
| כלי פריטה ללא צוואר | קאנון • סנטור |
| כלי קשת | קמנג'ה • קמנצ'ה • רבאב |
| כלי הקשה | דף • דרבוקה • תוף מרים • טאבלה |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4270977-5
* MusicBrainz: 2dd967cd-104e-4696-8a70-0f6fd37779e7
* TDVİA: saz

 |
פסל ארד של ראשו של סאותס השלישי שנתגלה בקברו
**סאותס השלישי** (ביוונית עתיקה: **Σεύθης**; מת בין 300 ל-295 לפנה"ס) היה שליט ממלכת אודריסה התראקית מ-331 לפני הספירה עד 300 לפנה"ס.

ביוגרפיה
--------

לאחר המלחמות שניהל פיליפוס השני, מלך מוקדון בשנים 347–342 לפנה"ס היו רוב השבטים בתראקיה כפופים למוקדון. עבור פיליפוס ובנו אלכסנדר הגדול, הייתה לתראקיה חשיבות אסטרטגית במאבק מול ממלכת פרס האחמנית. כמי ששכנה על החוף האירופי של ההלספונטוס היה לתראקיה את הקשר הישיר ביותר ליבשת אסיה. מעמדה של מוקדון בתראקיה התערער לאחר המרד של המצביא המוקדוני ממנון (Μέμνων), שהוצב כשליט תראקיה על ידי אלכסנדר, בשנת 331 לפני הספירה, כנגד שלטונו של אנטיפטרוס, העוצר של יוון בהיעדרו של אלכסנדר. אבל רק לאחר שזופריון, יורשו של ממנון בתפקיד, הובס על ידי הסקיתים בשנת 325 לפנה"ס יכלו השבטים התראקים בהנהגתו של סאותס להשתחרר מעול השלטון המוקדוני.

לאחר שאלכסנדר מת בשנת 323 לפנה"ס התמרד סאותס שוב ויצא כנגד השליט החדש של תראקיה ליסימכוס. על פי דברי דיודורוס סיקולוס היה סאותס יכול לגייס צבא של 20,000 רגלים ו-8,000 פרשים על מנת להגן כנגד השלטון המוקדוני החדש. הקרב ביניהם הסתיים ללא הכרעה, וכל אחד נסוג משדה הקרב. בסופו של דבר אולץ סאותס להכיר בשלטונו של ליסימכוס, אחד מהמלכים שירשו את אלכסנדר. ב-313 לפנה"ס הוא תמך באנטיגונוס מונופתלמוס במלחמתו כנגד ליסימכוס, כשהוא משתלט על מעברי ההרים בהר האמאוס (הרי הבלקן), אבל הובס שוב ואולץ להיכנע. כניעה זו הייתה מוגבלת להכרה הפורמלית בכפיפות של ממלכת אודריסה.

ממלכת אודריסה תחת שלטונו השתרעה מהרי הבלקן בצפון, הנהר טונדזה מזרח, הנהר מריצה בדרום והנהר סטריאמה במערב, מקביל למרכז בולגריה של ימינו. ממספר הרב של מטבעות הנושאות את דיוקנו שנתגלו באזור שמספרם גדול מאלו הנושאים את דיוקנו של ליסימכוס משערים כי הממלכה שגשגה כלכלית ושלטונו היה יציב. ככל הנראה ניסה סאותס לקבל הכרה כשווה לשליטים הדיאדוכים המוקדונים. הם שימשו לו כמודל כשייסד את בירתו סאותופוליס, הקרויה על שמו, שנבנתה באתר של יישוב קדום סביב שנת 320 לפנה"ס. שרידי העיר ההלניסטית שוכנים כיום בקרקעית מאגר קופרינקה, כ-8 קילומטרים מערבית לקאזאנלק במחוז סטארה זאגורה, במרכז בולגריה של ימינו, בפתח המזרחי של עמק הוורדים. הוא גם נשא לאישה מוקדונית בשם ברניקה, ועל מטבעותיו הוא מצויר כשעטרה מלכותית לראשו. ההיסטוריונים (למשל דיודורוס) מכירים בו כמלך (βασιλεύς - בסילאוס), אם כי לא ברור האם גם שליטיו ההלניסטיים הסכימו להגדרה זו. הוא עצמו לא השתמש בתואר זה במטבעות שטבע, מה שמעיד על כפיפות לליסימכוס.

קבר סאותס השלישי
----------------

הקבר של סאותס השלישי שוכן בתוך תל גוליאמטה קוסמטקה, כקילומטר דרומית לעיירה שיפקה, צפונית לעיר קאזאנלק בבולגריה. הקבר נתגלה ב-2004 על ידי הארכאולוג הבולגרי גאורגי קיטוב (Георги Китов). הקבר נבנה במקור כמקדש במחצית השנייה של המאה החמישית לפנה"ס. בין החפצים שנתגלו בקבר היו כתר הזהב של השליט, כוס זהב, מגיני ברכיים, ציוד לסוסים וכדי יין. ממצאים אלו מוצגים במוזיאון ההיסטורי של העיר קאזאנלק. בולט במיוחד הוא פסל ראשו של סאותס השלישי מארד שנקבר טקסית לפני חזית הקבר, שנעשה בפירוט רב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סאותס השלישי, מלך אודריסה** בוויקישיתוף