recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
CMG **אלסטייר קרוק** (באנגלית: **Alastair Crooke**, שמו הפרטי מאוית לעיתים בטעות: Alistair; נולד ב-1949) הוא דיפלומט בריטי ואיש שירותי הביון הבריטי לשעבר. מייסד ומנהל פורום ליישוב סכסוכים שמשרדיו בביירות וקורא להגדלת מעורבות של האסלאם הפוליטי ומדינות המערב.

ביוגרפיה
--------

נולד באירלנד. אחיו הבכור, איאן קרוק, היה קצין בשירות האוויר המיוחד הבריטי. בילדותו גדל בעיקר ברודזיה (כיום זימבבואה), הוא למד בקולג' אייגלון (Aiglon) בשווייץ ובאוניברסיטת סנט אנדרוז בסקוטלנד, שבה קיבל תואר שני בפוליטיקה וכלכלה.

לאחר שעבד שנים אחדות במערכת הבנקאית בלונדון, עבד קרוק כמעט 30 שנה בסוכנות הביון הבריטי (SIS או בכינויה הידוע: MI6), במסווה דיפלומטי בצפון אירלנד, דרום אפריקה, קולומביה, פקיסטן והמזרח התיכון. במסגרת עבודתו המוקדמת היה מעורב בסיוע ואספקת נשק לג'יהאדיסטים שנלחמו בסובייטים באפגניסטן וכן בסיוע בתהליך השלום בצפון אירלנד.

ב-1997 התמנה יועץ ביטחוני לשליח המיוחד של האיחוד האירופי למזרח התיכון, חוויאר סולאנה, ופעל מתוך השגרירות הבריטית בתל אביב כדי לנסות לגרום לחמאס, הג'יהאד האיסלאמי וקבוצות פלסטיניות אחרות להצטרף לתהליך המדיני. הוא היה מעורב במשא ומתן לסיים את המצור של צה"ל על המוקטעה של יאסר ערפאת ברמאללה ועל כנסיית המולד בבית לחם. וכן סייע במשא ומתן על מספר הפסקות אש מקומיות בין ישראל לפלסטינים בתחילת שנות ה-2000. לשם כך ניצל את קשריו הטובים עם המודיעין הישראלי וצה"ל.

הוא היה חבר בוועדת החקירה של הסנאטור ג'ורג' מיטשל שחקרה את הסיבות לפרוץ האינתיפאדה השנייה בשנת 2000.

ב-2001, תואר קרוק בידי שגריר בריטניה בישראל דאז: כ"אדם שעבד עם מנגנוני הביטחון של שני הצדדים. הוא נכנס לפעולה אחרי שהם הפסיקו לתת אמון זה בזה ופיתח כישורים מיוחדים כדי לשכנע אותם בהיגיון הדברים ולגשר על חוסר האמון ביניהם". לקרוק היה תפקיד מרכזי בכינון הפסקת האש עם חמאס ב-2002.

בספטמבר 2003 קיבל קרוק הוראה לעזוב את המזרח התיכון, בניגוד לרצונו, בגלל "סיבות ביטחון אישיות", דובר השגרירות הבריטית בישראל אמר: "אנו חושבים שהוא עשה עבודה קשה בתנאים קשים והצטיין בביצועה".

ספרו "Resistance: The Essence of the Islamist Revolution" ("התנגדות: מהותה של המהפכה האסלאמית") עוסק ברקע של מה שהוא מכנה "המהפכה האסלאמית" במזרח התיכון, ומציע תובנות אסטרטגיות למקורות וללוגיקה של קבוצות אסלאמיות (כולל חמאס וחזבאללה) שאימצו התנגדות צבאית כטקטיקה.

חיים אישיים
-----------

קרוק נישא ב-1976, מנישואים אלו יש לו שלושה בנים. מאז 2005 הוא חי בביירות עם בת זוגו; יש להם בן ובת והם נישאו ב-2012. בשנים האחרונות הוא מתגורר לסירוגין גם ברומא.

קישורים חיצוניים
----------------

* אלאסטר קוק, באתר המכון האיטלקי למחקרים פוליטיים בינלאומיים (ISPI)


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007450893105171
* ISNI: 0000 0003 8524 4989
* LCCN: no2009069262
* NTA: 317768476
* SUDOC: 134153162
* VIAF: 81872470
* WorldCat: lccn-no2009069262

 |
**ריצ'רד ג'וזף "דיק" מקגווייר** (באנגלית: **Richard Joseph "Dick" McGuire**;‏ 26 בינואר 1926 - 3 בפברואר 2010) היה כדורסלן ומאמן אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1949–1960. בשנת 1993 הוצג כחבר בהיכל התהילה של הכדורסל כשחקן.

קריירה מקצועית
--------------

מקגווייר נבחר על ידי ניו יורק ניקס בבחירה השביעית של דראפט ה-NBA לשנת 1949. ב-8 עונותיו הראשונות שיחק במדי הניקס, ועזר לקבוצה להעפיל 3 פעמים לגמר ה-NBA, בעונות 1953-1951, לצד מקס זסלופסקי, וינס בורילה והארי גלאטין. לקראת עונת 1957/1958 הועבר בטרייד לדטרויט פיסטונס עבור בחירת דראפט, ושיחק בקבוצה במשך 3 עונות, בין היתר לצד ג'ורג' יארדלי, ג'ין שו, הארי גלאטין וביילי האוול.

מקגווייר התאפיין כמנהל משחק חכם ושקול, שניחן בראיית משחק מצוינת ויכולות מסירה גבוהות. ב-7 עונותיו הראשונות בניקס הוביל מקגווייר את הקבוצה באסיסטים, וב-10 מתוך 11 עונותיו ב-NBA דורג כאחד מעשרת מוסרי האסיסטים המובילים בליגה. במהלך הקריירה נבחר 7 פעמים להשתתף במשחק האולסטאר, ובעונת 1950/1951 נבחר לחמישייה השנייה של העונה. ממוצעיו לאורך הקריירה הם 8.0 נקודות, 4.2 ריבאונדים ו-5.7 אסיסטים למשחק.

במהלך עונתו השלישית והאחרונה כשחקן הפיסטונס, 1959/1960, מונה מקגווייר למחליפו של רד רוצ'ה כמאמן הקבוצה, והחזיק בתפקיד של מאמן-שחקן עד סיום העונה. הוא המשיך לאמן את הקבוצה עד סיום עונת 1962/1963, ובכל ארבע עונותיו כמאמן העפילה דטרויט לפלייאוף. באמצע עונת 1965/1966 החליף בניקס את המאמן הארי גלאטין, ואימן את הקבוצה בשנתיים הבאות, עד אמצע עונת 1967/1968 בה החליף אותו רד הולצמן. מאזן הניצחונות הכולל של מקגווייר כמאמן ראשי ב-NBA עומד על 197 ניצחונות ו-260 הפסדים.

בשנת 1992 הוציאו הניקס לגמלאות את גופייתו של מקגווייר, עם המספר 15. בשנת 1993 הוצג מקגווייר כחבר בהיכל התהילה של הכדורסל, שנה לאחר שהוצג אחיו הצעיר אל מקגווייר, ששיתף איתו פעולה בניקס בין השנים 1951–1953. בכך הפכו האחים מקגווייר לצמד האחים היחיד אי פעם שהוצג בהיכל התהילה.

ב-3 בפברואר 2010 מת מקגווייר כתוצאה מקרע באבי העורקים, בגיל 84.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Basketball-Reference
* פרופיל, באתר Sports-Reference
* פרופיל, באתר היכל התהילה של הכדורסל
* פרופיל, באתר ליגת ה-NBA
* סטטיסטיקות האימון ב-NBA, באתר Basketball-reference.com
* דיק מקגווייר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  דף השחקן, באתר היכל התהילה של הכדורסל
2. ↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1949, באתר basketball-reference.com
3. ↑  סטטיסטיקות הקריירה של מקגווייר ב-NBA, באתר basketball-reference.com
4. ↑  סטטיסטיקות האימון של מקגווייר ב-NBA, באתר basketball-reference.com
5. ↑  מספרי הגופיות שהוצאו לגמלאות על ידי ניו יורק ניקס, באתר הרשמי של הקבוצה
6. ↑  ההודעה על מותו של מקגווייר, באתר ESPN,‏ 4 בפברואר 2010
**דוד בן יוסף פרדו** (נפטר ב-15 במרץ 1657), חכם בקהילה הספרדית-פורטוגזית באמסטרדם.

דוד פרדו נולד בסלוניקי במחצית הראשונה של המאה ה-16. עבר עם אביו לאמסטרדם ושם נתמנה לחכם בקהילת "בית ישראל", אחת משלוש הקהילות הפורטוגזיות שהתקיימו באותו זמן בעיר. בשנת 1638 התאחדו הקהילות לקהילה אחת, ופרדו נתמנה לחכם הקהילה המאוחדת יחד עם יצחק אבוהב דה-פונסיקה, מנשה בן ישראל ושאול מורטירה. כמו כן שימש כאחראי על בית העלמין של הקהילה. בשנת 1625 ייסד את "חונן דלים", התאגדות ששמה לה למטרה לסייע לנזקקים.

פרדו פרסם תעתיק לאותיות לטיניות של החיבור Obligacion de los Coraçones מאת יוסף פורמון (תרגום של חובות הלבבות) באמסטרדם בשנת 1610.

קרוב משפחה של פרדו, הנושא אף הוא את השם דוד פרדו, חיבר את הפירוש לתוספתא "חסדי דוד".[דרוש מקור: דרוש מקור לאימות קרבת המשפחה]

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד בן יוסף פרדו, במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
* דוד בן יוסף פארדו (נפטר 1657), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007401826605171
* BnF: cb15667832n (data)
* BPN: 17448757
* ISNI: 0000 0004 1983 139X
* LCCN: nb2007015785
* NTA: 397240171
* VcBA: 495/36307
* VIAF: 5255953
* WorldCat: viaf-5255953

 |
**פנחס (פיניה) בן פורת** (10 באוקטובר 1914 – 27 ביולי 1955) היה מראשוני הטייסים בפלמ"ח ובחיל האוויר הישראלי.

נולד ב-1914 בקריבה אוזרו שבאוקראינה, וב-1921 ובעלייה השלישית עלה ארצה עם הוריו. דרך הנוער העובד בירושלים הגיע לכפר הנוער בן שמן ומשם לקיבוץ נען. הוא הצטרף להגנה ועסק בהעברות נשק במחתרת.

בשלהי 1940 הצטרף לקורס טיס בחברת אווירון וצבר שעות טיס רבות. בשנת 1942 הצטרף לפלמ"ח ושירת בגדוד הרביעי בפלוגה ז'. בשנים 1945–1947 שירת במחלקת הטיס של הפלמ"ח מ-17 ביולי 1946 - 4 באוגוסט 1947 עבר באנגליה קורס למדריכי טיסה וחזר עם רישיון לעוזר מדריך טיסה, רישיון לטייס מסחרי ורישיון לניווטים. במלחמת העצמאות צורף לשירות האוויר.

ב-17 בדצמבר 1947 התקיפו כ-200 ערבים את נבטים שבצפון הנגב. אש נפתחה לעבר כמה מחברי המושב שיצאו עם שחר להניע את משאבת המים ושניים מהם נפצעו.

בשעה 08.00 המריא בן פורת משדה דב במטוס קל RWD-13 עם רופא מהשירות הרפואי ונחת ליד בית אשל. לקצין בריטי שהיה במקום אמר כי הוא שליח של חברת אווירון וכי מגן דוד אדום שלח את הרופא לבית אשל. הקצין האמין לו, נסע לנבטים וחזר לבית אשל בהודיעו כי כ-200 ערבים מתקיפים את נבטים וכי הוא נוסע לבאר שבע להזעיק עזרה. למרות החשש להסתבכות עם הבריטים החליט בן פורת על דעת עצמו לטוס לנבטים כדי להציל את הנקודה.

אלי אביבי[דרוש מקור] שהיה בבית אשל התנדב לשמש כמקלען. הוא נקשר לכיסא, שתי הדלתות הצדדיות הוסרו וחברי המקום ציידו אותו ברימוני יד. בן פורת המריא מבית אשל לנבטים, הנמיך מעל הנקודה והמקלען פתח באש וזריקת רימונים על התוקפים שנסוגו במהירות. הוא נחת בנבטים, השאיר את המקלען וחזר לשדה דב עם הפצוע. בכך ביצע את התקיפה והפינוי בהיטס בפעם הראשונה במלחמת העצמאות. לאחר שקבל בן-גוריון דיווח אישי מבן פורת על פעולתו כתב ביומנו: "הדבר הגיע לערבים בירושלים ועשה רושם כביר".

בן פורת עבר עם השירות האווירי לחיל האוויר הישראלי. מונה למפקד טייסת 69 של מטוסי B-17. ב-1951 השתחרר מצה"ל ועבר לשרת כטייס בחברת אל על.

הוא התקדם באל על ועמד להתמנות לקברניט אך לא זכה לכך. ב-27 ביולי 1955 ביצע טיסת הסמכה במטוס לוקהיד קונסטליישן שלאחריה היה אמור לקבל הסמכה לקברניט. המטוס הופל על ידי מטוסים בולגרים בשמי בולגריה. בן פורת ו-57 נוסעים ואנשי צוות, נספו. בו-פורת נקבר בקבר האחים בבית העלמין קריית שאול ביחד עם שאר ההרוגים בתאונה.

לקריאה נוספת
------------

* **אורי מילשטיין: תולדות מלחמת העצמאות**, הוצאת זמורה ביתן, כרך ב', 1989, עמ' 235.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פנחס בן-פורת** בוויקישיתוף
* פנחס בן-פורת, באתר הפלמ"ח
* תקיפה אווירית ראשונה של כוח עברי באתר "פרדייב"
* נתיב לנשר בשמיים-מחלקת הטיס של הפלמ"ח

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007500969305171
* ISNI: 0000 0000 5316 8289
* LCCN: nr2004023137
* VIAF: 41791962
* WorldCat: lccn-nr2004023137

 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  בן פורת פנחס (פיניה'לה), באתר קיבוץ נען
2. ↑  פנחס בן-פורת באתר GRAVEZ
**גורדון לווט** (1921–2000) היה טייס לשעבר בחיל האוויר המלכותי במלחמת העולם השנייה שהתנדב למשימה חשאית להטיס אספקה, כולל מטוסי קרב מפורקים למדינת ישראל הצעירה במלחמת העצמאות במסגרת מבצע בלק. מאוחר יותר הצטרף לווט לטייסת הראשונה של חיל האוויר הישראלי שרק הוקם, וסייע בהקמת הצבא בישראל וסיוע בהקמתה של מדינת ישראל. לווט היה הלא-יהודי היחיד ששימש כטייס בחיל האוויר הישראלי, ובהמשך שירותו הגיע לדרגת סגן-אלוף.

ביוגרפיה
--------

לווט נולד למשפחה ענייה בסאסקס (בריטניה), אמו אף נאלצה לשכן אותו בבית יתומים במשך שנה וחצי על מנת שלא ירעב. כשהיה בן 17 הצטרף לווט לחיל האוויר המלכותי ב-1939 ונלחם במלחמת העולם השנייה. בתחילה שוב כאיש קרקע, אך בהמשך ביקש לווט להיות טייס קבל ואכן בנובמבר 1940 נשלח לבית-הספר לטיסה. את המשך המלחמה העביר כמדריך טייס וכמו כן הטיס מטוסי תובלה, והתמנה למפקד טייסת. בהמשך הועמד לדין צבאי והודח מחיל האוויר המלכותי לאחר שנטש ללא רשות בסיס בבורמה. עקב משפט זה לא הצליח למצוא עבודה כטייס לאחר המלחמה.

לווט עבד במכבסת חיתולים בבעלות יהודית בלונדון, שם למד על ההתפתחויות במזרח התיכון. כאשר קרא על ניסיונות להקים מדינה ישראלית, הוא התנדב להצטרף ליחידת מח"ל, מתנדבי חוץ לארץ, קבוצה של 5,000 מתנדבים מחו"ל זרים אשר הצטרפו לצה"ל בתחילת 1948. לאחר שתי ישיבות עם נציגים יהודים בלונדון, סופק ללווט כרטיס טיסה לפריז ומשם נשלח לצ'כוסלובקיה.

לאחר פרישתו של לווט מחיל האוויר הישראלי, הוא שקל להישאר בישראל, אך לבסוף החליט לחזור לאנגליה. בשובו לאנגליה מצא עבודה כטייס, ולא נאלץ לחזור לעבודתו במכבסת חיתולים. הוא שימש כטייס של חברות תעופה, ולעיתים קרובות אף הטיס חזרה לישראל מטוסי אל על.

גורדון לווט נפטר באנגליה בשנת 2000, בגיל 79. ארגונים ישראלים ויהודים ברחבי העולם התאבלו על מותו.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Levett, Gordon (1994). *Flying under two flags : an ex-RAF pilot in Israel's War of Independence*. Frank Cass. pp. 3, 7–10. ISBN 0714641022. OCLC 31310743.
2. ↑  אמריקאים ותיקים בישראל, מתנדבים במלחמת העצמאות, מתנדבים מארצות הברית וקנדה, חורף 2001, sas.upenn.edu

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007324970305171
* BnF: cb122888477 (data)
* GND: 119274485
* ISNI: 0000 0000 7832 2270
* LCCN: n93058990
* SUDOC: 031726291
* VIAF: 25408941
* WorldCat: lccn-n93058990

 |
**אנרי פרמן** (באנגלית: **Henry Farman**;‏ 26 במאי 1874 - 18 ביולי 1958) היה חלוץ תעופה אנגלי-צרפתי, איש מפתח בימיה הקדומים של התעופה והתעשייה האווירית באירופה.

ביוגרפיה
--------

פרמן נולד בפריז להורים ממוצא אנגלי. אביו היה עיתונאי אנגלי שעבד בפריס. למד ציור בבית ספר לאמנות. לפני שעסק בתעופה, היה אלוף רכיבה על אופניים ועסק בספורט של מרוצי מכוניות. לאחר שהיה מעורב בתאונת דרכים חמורה עזב את מרוצי המכוניות. היה בן למשפחה עשירה ויכול היה להשקיע כסף בתעופה שהייתה ענף חדש ומתפתח. בשנת 1907 רכש מטוס דו כנפי מיצרן המטוסים הצרפתי גבריאל וואזן (Gabriel Voisin).

פרמן הכניס מספר שיפורים במטוס שנקרא וואזן פרמה I וטס בו 20 טיסות שהארוכה בהן הייתה למרחק של 771 מטר שנמשכה 52.6 שניות. ב-9 בנובמבר 1907 זכה בגביע Archdeacon כאשר טס 1030 מטר בדקה וארבע עשרה שניות. באותה עת הייתה זו הטיסה היחידה שנמשכה מעל דקה שלא באמצעות מטוס של האחים רייט. תוך הכנסת שיפורים נוספים במטוס, הצליח פרמן ב־13 בינואר 1908 לעבור במסלול מעגלי סגור באורך קילומטר בזמן של דקה וזכה בפרס Deutsch-Archdeacon שבצידו 50,000 פרנק. ב-30 באוקטובר 1908 טס 27 קילומטר במשך 20 דקות מ-Bouy עד Reims. טיסה יבשתית בטווח משמעותי לעמת הטווח בן הקילומטר של תחילת השנה.

שיחזור המטוס הראשון של פרמן שטס מעל קילומטר
מטוס הנוסעים גוליית של חברת פרמן
אנרי פרמן הקים מפעל לבניית מטוסים עם שני אחיו ובנה מספר מטוסים שהראשון בהם נקרא אנרי פרמן III. באוגוסט 1909. למטוס היה מנוע בעוצמה של 50 כוחות סוס, גלגלים קפיציים. באוגוסט 1909 פרמן זכה בתחרות הטיסה למרחק הגדול ביותר כאשר טס 180 קילומטר בשלוש שעות וחמש דקות. הוא זכה בפרס על נשיאת שני נוסעים ומקום שני על גובה טיסה של 110 מטר. המטוס של פרמן הפך למטוס האירופאי הנפוץ ביותר לפני מלחמת העולם הראשונה ובשנת 1910 בתחרות האווירית לונדון מנצסטר הטיסו שני הטייסים Louis Paulhan, Claude Grahame-White מטוסים תוצרת פרמן.

דגם המטוס של שנת 1914 של מפעלי פרמן שימש כמטוס סיור וכמטוס תצפית ארטילרית במהלך מלחמת העולם השנייה. המטוס תוצרת מפעלי פרמן שכונה גולית, היה מטוס הנוסעים הראשון למרחקים ושימש לטיסות קבועות בקו פריס - לונדון החל מה-8 בפברואר 1919. בשנת 1919 קיבל אות לגיון הכבוד ופרש לגמלאות בשנת 1937 כאשר הממשלה הצרפתית הלאימה את התעשייה האווירית בצרפת.

לקריאה נוספת
------------

* Riccardo Niccoli, **History of Flight**, White Star, 2006, מסת"ב 8854402117

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנרי פרמן** בוויקישיתוף
* אנרי פרמן 1874 עד 1958
* אנרי פרמן, מאה שנות תעופה
* ביוגרפיה קצרה באנציקלופדיה און ליין
* אנרי פרמן
* ביוגרפיה של אנרי פרמן
* האחים פרמן
* אנרי פרמן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* אנרי פרמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb10269486k (data)
* GND: 135955696
* ISNI: 0000 0000 5509 5386
* LCCN: n2007086367
* SUDOC: 164531408
* VIAF: 56598466
* WorldCat: lccn-n2007086367

 |
**אדוארד לוון** (בגרמנית: **Eduard Löwen**; נולד ב-28 בינואר 1997) הוא כדורגלן גרמני המשחק כקשר בסנט לואיס סיטי מליגת ה-MLS.

קריירה
------

לוון שיחק בקבוצות הנוער של הוטנבך, קייזרסלאוטרן וזארבריקן לפני שעבר ב-2016 לנירנברג. בהכנה לעונת 2016/17 התאמן עם הקבוצה הבוגרת ושיחק במספר משחקי ידידות. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה השנייה במרץ 2017. עם נירנברג העפיל בסוף אותה עונה לבונדסליגה. בפברואר 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו בבונדסליגה בהפסד 1–2 לפורטונה דיסלדורף. 

לאחר ירידת הליגה עם נירנברג, חתם לוון בהרטה ברלין לקראת עונת 2019/2020. הוא שותף רק ב-7 משחקי ליגה והושאל בינואר 2020 לאאוגסבורג עד סוף העונה. באאוגסבורג רשם 16 הופעות ליגה והבקיע 2 שערים.

בעונת 2020/2021 הושאל לוון לבוכום מהבונדסליגה. הוא שותף ב-26 משחקי ליגה והבקיע פעמיים.

ביולי 2022 חתם לוון בסנט לואיס סיטי מה-MLS ל-4 וחצי שנים.

נבחרת לאומית
------------

לוון שיחק בנבחרות הצעירות של גרמניה ואף זומן לסגל הנבחרת האולימפית לאולימפיאדת טוקיו 2020.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אדוארד לוון** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית)
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  St. Louis CITY SC Signs German International Eduard Löwen, stlcitysc
**אלכסיי אולנין** (רוסית: **Алексей Оленин**; ‏. 9 בדצמבר 1763 - 29 באפריל 1843) היה ארכאולוג רוסי בסנט פטרסבורג, מנהל הספרייה הציבורית הקיסרית בין 1811 ל-1843 והנשיא השישי של האקדמיה הקיסרית לאמנויות בין 1817 ל-1843.

חיים מוקדמים
------------

אולנין נולד למשפחת אצולה במוסקבה. את השכלתו הראשונית קיבל בבית. ובשנת 1774, כפי שהיה מקובל באותה תקופה בקרב האצולה הרוסית, הוא התקבל לאקדמיה הצבאית. ב-1780 הוא נשלח ללמוד היסטוריה ותולדות האמנות בדרזדן.

קריירה
------

בשנת 1785 חזר אולנין לרוסיה כדי להתחיל בקריירה צבאית. במקביל הוא כתב מילון של ציטוטים צבאיים ובשנת 1786 הוא נבחר לאקדמיה למדעים של סנט פטרבורג, למרות שהמילון טרם פורסם. בדצמבר 1786 אולנין עזב את השירות הצבאי, אך חזר והצטרף שוב לצבא. הוא נשלח לפסקוב ולאחר מכן, בשנים 1789–1790, השתתף במלחמת רוסיה-שוודיה. בשנת 1795 הועלה לדרגת אלוף-משנה ופרש משירות צבאי סופית.

לאחר 1795 אולנין הועסק במגוון תפקידים אזרחיים, כולל מנהל מטבעת סנט פטרבורג (1799). ב-1811 מונה למנהל הספרייה הציבורית הקיסרית.

משנת 1794 הוא גילה עניין רב באמנות וארכאולוגיה, והפיק מספר יצירות גרפיות, ויצר אוסף גדול של עתיקות, שאותו תרם מאוחר יותר (ב-1829) לאקדמיה לאמנויות. הוא המשיך ואייר מספר ספרים, ביניהם יצירותיו הנבחרות של גברייל דרז'אבין וספר אגדות מאת איוואן חמניצר. בשנת 1804 הוא נבחר כחבר באקדמיה לאמנויות.

בשנת 1806 פרסם אולנין את המאמר הראשון שלו, על פיענוח כתובת עתיקה מאבן שנמצאה באי תמאן בשנת 1792. בעקבות מאמר זה, אולנין נחשב כמייסד הפלאוגרפיה הרוסית. הוא גם בלט בהיותו המארח של אחד הסלונים האופנתיים ביותר בסנט פטרסבורג, שמשך אליו סופרים, אמנים, מוזיקאים ושחקנים רבים.[2]

אלכסנדר פושקין, שנחשב למשורר הרוסי המפורסם ביותר, היה מעורב רומנטית עם אנה אולנינה, בתו הצעירה של אלכסיי אולנין. הוא כתב לה מספר שירים, ואף הציע לה נישואין בשנת 1828, אך נדחה על הסף. אנה אולנינה לא התחתנה עד 1840.

מוות
----

אלכסיי אולינין מת בסנט פטרבורג בשנת 1843, עדיין בתפקיד, ונקבר במנזר אלכסנדר נבסקי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלכסיי אולנין** בוויקישיתוף
* אלכסיי אולנין, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Оленин Алексей Николаевич (in Russian). Great Soviet Encyclopedia. Retrieved 19 June 2020.
2. ↑  Голубева, О.Д. "Оленин Алексей Николаевич" (in Russian). National Library of Russia.
3. ↑  Члены Академии, www.rah.ru
4. ↑  Лия ПевзнерВо власти красоты. Часть I. »...глаза Олениной моей!». Журнал «Русское искусство», www.russiskusstvo.ru

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb120909839 (data)
* GND: 11712057X
* ISNI: 0000 0001 1029 5947
* LCCN: n84059996
* NKC: jn20000701339
* NTA: 072629630
* SUDOC: 029242592
* VIAF: 74621266
* WorldCat: lccn-n84059996

 |
איור מימי הביניים
**חלום נבוכדנצר**, הוא סיפור תנ"כי המסופר בספר דניאל.

הרקע לסיפור
-----------

דניאל חנניה, מישאל ועזריה, היו ארבעה נערים יהודים שהוגלו בידי מלך הכשדים נבוכדנצר השני לבבל, בתקופת מלכותו של יהויקים. ניתנו להם שמות חדשים, דניאל נקרא **בלטשצאר**, חנניה נקרא **שדרך**, מישאל נקרא **מישך**, ועזריה נקרא **עבד נגו**. הם זוכים למיטב החינוך הבבלי, אולם שומרים על יהדותם מקפידים על הכשרות ומסרבים לעבוד עבודה זרה. נבוכדנצר מתרשם מהם ונותן להם תפקידים בכירים בממלכה.

הסיפור
------

נבוכדנצר חלם חלום שמטריד את מנוחתו. הוא קורא לחרטומי בבל, ומבקש מהם לפתור אותו. הם מבקשים ממנו לספר להם מה החלום, אולם המלך כבר שכח אותו ומצווה עליהם לנחש אותו בעצמם. החרטומים אינם מסוגלים לעשות זאת ונבוכדנצר פוקד להוציא אותם להורג. דניאל מתפלל שיתגלה לו הפתרון והוא אכן חולם אותו בלילה. הוא ניגש אל **אריוך** הממונה על ההוצאה להורג ומבקש ממנו להיכנס אל המלך. נבוכדנצר מסכים לקבל אותו ומבקש לדעת מה חלם. דניאל מתאר בדיוק את חלומו של נבוכדנצר. בחלום הוא רואה פסל ענק, ראשו עשוי זהב, חזהו וזרועותיו כסף, בטנו וירכיו נחושת, שוקיו עשויים ברזל, וכפות רגליו חלקם חרס וחלקם ברזל. והנה לפתע מופיעה מאליה אבן ומרסקת את הפסל לרסיסים שאותם מעיפה הרוח. והאבן הופכת להר גדול.

נבוכדנצר הנדהם מכריז שאכן זה היה חלומו ומבקש לדעת את הפתרון. דניאל מסביר לו שראש הזהב משול לממלכת בבל. לפי אחדים מן הפרשנים הקלסיים, זרועות הכסף הן ממלכת פרס האחמנית שתהיה פחותה מבבל, בטן הנחושת משולה ליוון, שוקי הברזל משולים לממלכות ישמעאל, כפות הרגליים מרמזות על כך שחלקן יהיו חזקות וחלקן חלשות, והאבן מסמלת את מלכות האלוהים שתשלוט לנצח.

נבוכדנצר נדהם, כורע על ברכיו לפני דניאל ומכיר באמיתות דתו. הוא נותן לדניאל מתנות וממנה אותו על כל החרטומים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חלום נבוכדנצר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספר דניאל, פרק ב', פסוק א'.
2. ↑  ספר דניאל, פרק ב', פסוק ה'.
3. ↑  ספר דניאל, פרק ב', פסוק י"ג.
4. ↑  ספר דניאל, פרק ב', פסוק י"ט.
5. ↑  ספר דניאל, פרק ב', פסוקים ל"א–ל"ה.
6. ↑  ספר דניאל, פרק ב', פסוק ל"ז.
7. ↑  מצודת דוד, ספר דניאל, פרק ב', פסוק ל"ט.
8. ↑  רש"י, ספר דניאל, פרק ב', פסוק ל"ט.
9. ↑  מצודת דוד, ספר דניאל, פרק ב', פסוק מ'.
10. ↑  מצודת דוד, ספר דניאל, פרק ב', פסוק מ"ב.
11. ↑  ספר דניאל, פרק ב', פסוק מ"ד.
12. ↑  ספר דניאל, פרק ב', פסוק מ"ח.
השער של מהדורת 1932 של המילון הכללי של הלשון הקטלאנית
**המילון הכללי של הלשון הקטלאנית** (**Diccionari General de la Llengua Catalana**; בקיצור **DGLC**) מאת פומפאו פברה הוא מילון של השפה הקטלאנית, שפורסם לראשונה בהמשכים בשנת 1931 ובתור כרך אחד בשנת 1932. הוא היה המילון התקני של קטלאנית במשך 63 שנה, עד שב־1995 הופיעה המהדורה הראשונה של מילון השפה הקטלאנית של המוסד ללימודים קטלאניים (IEC).

היסטוריה
--------

המוסד ללימודים קטלאניים רצה ליצור אוצר מילים רשמי, ומשימה זו הופקדה בידי קבוצה קטנה בראשות פומפאו פברה. פברה כבר פרסם לפני־כן מילון אורתוגרפי (1917) על פי הכללים של המוסד ללימודים קטלאניים, בנוסף לעבודות רבות נוספות בנושא תקנון השפה הקטלאנית.

פברה ערך המילון בזמן הדיקטטורה של פרימו דה ריברה (1923–1930). הוא הקדיש לכך שש שנים. הוא הופיע בצורה של סדרת חוברות שהופצוא למנויים במהלך 1931. ב־30 בנובמבר 1932 חנות הספרים הגדולה ליברריה קטלוניה פרסמה את המהדורה הראשונה בכרך אחד. העורך האחראי על ההוצאה לאור היה אנטוניו לופז ליאוזאס.

ב־4 בפברואר של 1939, בסוף מלחמת האזרחים הספרדית ובאווירה של דיכוי של השפה הקטלאנית, הלוחות המקוריים של המילון וטיוטות העורכים הושמדו על ידי הצבא של פשיסטי גנרל פרנקו.

המהדורה השנייה יצאה לאור רק בשנת 1954 (לאחר מותו של פברה), והייתה מצונזרת. עד שנת 1994 יצאו לאור עוד 32 מהדורות.

תיאור
-----

פברה יישם בעריכת המילון שיטה מדעית קפדנית שזיכתה אותו בהכרה של בני דורו. ברוח הזאת, הוא דחה מילים אזוריות בעלות תפוצה מוגבלת ומילים מיושנות שיצאו מהשימוש.

פברה כתב בהקדמה למהדורה הראשונה על מקורות לעבודה: "בעריכת המילון עמדו למולי מילונים רבים של קטלאנית ושל שפות אחרות (בעיקר זה של האקדמיה הספרדית, זה של האצפלד ודרמסטטר, וזה של ובסטר), ואוספים מילונאיים שפורסמו בעבר (מילון אגילו [Aguiló], עלון הדיאלקטולוגיה בקטלאנית, וכו') והפעילויות הנוכחיות של הלשכה המילונאית (בהן אלה של מנואל דה מונטוליו וקרלס ריבה, והמאמרים על בוטניקה מאת פיוס פונט אי קר ומאת מיקל דה גרגנטה אי פאברגה); נעשו שאילתות רבות למומחים, ובמקרים רבים בהם היו ספקות על המשמעות עצמה או על ההגדרה הטובה ביותר של מילה, זה הועבר למחלקה הפילולוגית: ננקטו כל אמצעי הזהירות כדי למנוע הגדרות לא מדויקות."

המילון הכללי, או פשוט "הפברה", כפי שרבים כינוהו, הצליח לאחד את הכתיב, לטהר את אוצר המילים, ולתקנן את הדקדוק ואף לטבוע תחדישים.

לקריאה נוספת
------------

* Germà Colon i Amadeu-J. Soberanas, *Panorama de la lexicografia catalana: de les glosses medievals a Pompeu Fabra*, Barcelona, Enciclopèdia Catalana, 1991 (2ª ed.).
* Albert Rico i Joan Solà, *Gramàtica i lexicografia catalanes, síntesi històrica*. Universitat de València, València 1995.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המילון הכללי של הלשון הקטלאנית** בוויקישיתוף
* Els anys de les 32 diferents edicions del DGLC
* Un llibre d'opinions de contemporanis sobre el DGLC
* Web de l'IEC
* Web sobre Pompeu Fabra
* "L'abecé de Pompeu Fabra: D". נבדק ב-2018-11-30.
* המילון הכללי של הלשון הקטלאנית, באתר OCLC (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  את Fabra 1931
2. ↑  הודעה של ההוצאה לאור של המילון
3. 1 2  של המוסד ללימודים קטלאניים.
המטה הראשי של בית האופנה ז'יבנשי, שדרת ג'ורג' החמישי, פריז
**אובר מארסל טאפין דה ז'יבנשי** (בצרפתית: **Hubert James Marcel Taffin de Givenchy**‏; 21 בפברואר 1927 – 10 במרץ 2018) היה מעצב אופנה צרפתי ומייסד בית האופנה ז'יבנשי.

קורות חיים
----------

אובר דה ז'יבנשי היה בנו של טאפן דה ז'יבנשי (Taffin de Givenchy), המרקיז מז'יבנשי, ואשתו ביאטריס באדין ז'יבנשי (Béatrice Badin). ז'יבנשי נולד בבוואה שבצרפת למשפחת אצולה שהגיע לצרפת מוונציה שבאיטליה. המשפחה קיבלה תואר אצולה בשנת 1713. 
אביו נפטר משפעת בשנת 1930, ואובר ואחיו הבכור, ז'אן קלוד גודלו על ידי אמו וסבתו מצד אמו.

כשהיה בן 10, אובר דה ז'יבנשי ביקר בתערוכה העולמית של פריז (1937), התרשם עמוקות מהתצוגות שהופיעו בה, והחליט שייעודו בחיים הוא עיצוב אופנה. ז'יבנשי למד באקול נסיונל סופרייר דה בוזאר, ובשנת 1945 החל לעצב עבור ז'אק פאת' (Jacques Fath). בהמשך עיצב בגדים עבור לוסיאן ללונג, ועבד לצידם של פייר באלמיין וכריסטיאן דיור. בין השנים 1947–1951 עבד לצד המעצבת האבנגרדית אלזה שאפארלי. 

בשנת 1952, בהיותו בן 25, פתח ז'יבנשי את בית האופנה שלו בפריז, והיה הצעיר שבמעצבי האופנה החשובים של פריז. בגדיו, שאופיינו בשימוש בבדים זולים מחד ובעיצובים מודרניים מאידך, עוררו עניין רב.

ז'יבנשי פגש את אודרי הפבורן בשנת 1953 בעת צילומי הסרט "סברינה". הופעתה בסרט בבגדיו הביאה לבית האופנה שלו פרסום רב. הפבורן המשיכה להופיע בבגדים בעיצובו של ז'יבנשי בסרטים רבים לאחר מכן. בין לקוחותיו היו גרייס קלי וג'קלין קנדי-אונאסיס.

בשנת 1981 התפצל בית האופנה של ז'יבנשי, כאשר קו ייצור הבשמים נרכש על ידי וו קליקו וקו האופנה נרכש על ידי חברת לואי ויטון. מאוחר יותר רכשה חברת לואי ויטון גם את קו ייצור הבשמים.

אובר דה ז'יבנשי פרש מעסקי האופנה בשנת 1995.

נפטר ב-10 במרץ 2018 בגיל 91.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **אובר דה ז'יבנשי** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אובר דה ז'יבנשי** |

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אובר דה ז'יבנשי
* אובר דה ז'יבנשי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* אובר דה ז'יבנשי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מעצב האופנה אובר דה ז'יבנשי מת בגיל 91, באתר ynet, 12 במרץ 2018

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 14068447
* BNC: 000300543
* BNE: XX5124897
* BnF: cb13519688q (data)
* CiNii: DA08716301
* GND: 119119587
* ISNI: 0000 0001 2144 344X
* LCCN: n87147046
* LNB: 000260236
* NDL: 001182689
* NKC: xx0200381
* NTA: 074075039
* RERO: 02-A027059734
* RKD: 224005
* SNAC: w60p2g42
* SUDOC: 031068057
* ULAN: 500004811
* VIAF: 95710143
* WorldCat: lccn-n87147046

 |
**אורות** הוא אלבומו השני של הזמר אברהם טל, שיצא לאור ב-28 ביוני 2010 על ידי חברת התקליטים "הד ארצי". האלבום זכה להצלחה מסחרית, מכר למעלה מ-80,000 עותקים והגיע למעמד אלבום פלטינה כפול. טל כתב והלחין את רוב השירים באלבום, וכן הפיק ועיבד אותם לצד יונתן דגן.

הפקה
----

לפני צאת האלבום יצאו לרדיו הסינגלים "אורות "ו"מחוזקים לעולם" שכתב והלחין טל, שזכו שניהם להצלחה. השיר "מחוזקים לעולם" הגיע לראש מצעדי הפזמונים של גלגלצ ושל רשת ג'. אחרי צאת האלבום יצא גם הסינגל "אם את הולכת", אותו הלחין טל יחד עם בוריס מוזיצ'וק. אחריו יצא הסינגל הרביעי "ימים". הסינגלים דורגו בדירוגים גבוהים במצעדי הפזמונים וזכו להשמעות רבות בתחנות הרדיו. 

באלבום נכלל השיר "תן לי להיות", שאת מילותיו כתב רפאל אלישע, שנהרג במלחמת ששת הימים; טל הלחין והקליט את השיר במסגרת הפרויקט "עוד מעט נהפוך לשיר". 

בספטמבר 2010 זכה השיר "אורות", מתוך האלבום, בתואר שיר השנה במצעד השנתי של גלגלצ. השיר זכה גם בפרס אקו"ם לשיר השנה.

לצד יציאת הסינגל "אורות" מתוך האלבום, שזכה להצלחה, הוציא טל אלבום רמיקסים, ובו שמונה גרסאות כיסוי של אמנים שונים לשיר זה, בהם גרסה של להקת ההיפ הופ הישראלית "התקווה 6".

רשימת השירים באלבום
-------------------

1. אורות
2. מחוזקים לעולם
3. אבא
4. אני לא מרים ידיים
5. אם את הולכת
6. ימים
7. טטלה
8. סימן שהכול טוב
9. שוב חזרו הקולות
10. לילות
11. תן לי להיות
12. שיר הלל

קישורים חיצוניים
----------------

* אברהם טל - דיסקוגרפיה, באתר הרשמי של טל

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלבום פלטינה ל*אורות*, באתר של אברהם טל
2. ↑  אור ברנע, העם עם אברהם, באתר ynet, 8 בספטמבר 2010
תותח הוביצר FH77 מהסוג שעמד במרכז השערורייה
**שערוריית בופורס** (בשוודית: **Boforsaffären**; בהינדית: **बोफोर्स घोटाला**) הייתה שערורייה פוליטית שהתרחשה בשוודיה ובהודו בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20. במרכז השערורייה עמד חוזה נשק שנחתם בין צבא הודו לחברת הנשק השוודית בופורס, וטענות לשוחד שנתנו אנשי החברה לפקידים ופוליטיקאים בהודו ובשוודיה.

מהלך האירועים
-------------

ב-24 במרץ 1986, נחתם חוזה אספקת נשק בין ממשלת הודו לחברת הנשק השוודית בופורס לאספקת 410 תותחי הוביצר FH77 לצבא הודו. שווי העסקה היה 285 מיליון דולר. ב-16 באפריל 1987, חשף רדיו שוודיה כי אנשי בופורס שילמו שוחד לפוליטיקאים ופקידים בשוודיה ובהודו כדי לקדם את העסקה. את השוחד, כך נטען, העביר המתווך האיטלקי אוטביו קוואטרוצ'י אשר היה מקורב לראש ממשלת הודו רג'יב גנדי. החשיפה לא התפרסמה בהודו, אולם ממשלת הודו הכניסה את בופורס לרשימה השחורה שלה.

העיתונאית ההודית צ'יטרה סוברמאניאם ששהתה בשוודיה באותה תקופה לצורך סיקור של סיפור אחר, חשפה את הסיפור בעיתון "ההינדו". הקונגרס הלאומי ההודי - מפלגת השלטון בהודו, הפעיל לחץ עצום על ההינדו להפסיק לפרסם דיווחים על התקדמות הפרשה. אי לכך, סוברמאניאם עברה לפרסם בשני עיתונים אחרים: The Indian Express, ו-The Statesman. השערורייה הסעירה את הודו, ותרמה בצורה משמעותית לתבוסת הקונגרס הלאומי ההודי בבחירות 1989. הממשלה החדשה החלה לחקור את המקרה, אולם עברו עשר שנים נוספות עד שהוגשו כתבי אישום נגד הפקידים והפוליטיקאים המעורבים בפרשה. באותו זמן רבים מהם כבר לא היו בין החיים. המשפט התעכב במשך מספר שנים, וב-5 בפברואר 2004 ביטל בית המשפט של דלהי את האישומים.

למרות השערורייה, תותחי ההוביצר של בופורס התגלו כיעילים מאוד במהלך מלחמת קרגיל, והעניקו להודים יתרון משמעותי מול פקיסטן. בעקבות כך, חזרה ממשלת הודו לעשות עסקים עם בופורס.

קישורים חיצוניים
----------------

* Indian Express article on CBI's handling of the Bofors scam under NDA and UPA
* Bofors resurrects, gives more ammo to BJP
* Death Of A Scandal – Bofors, India's Watergate
* Lecture by an IMF aid projects manager about government bribery

הערות שוליים
------------

1. ↑  "25 years of India's 'Watergate': The Bofors scandal".
2. ↑  "Interview with Chitra Subramaniam and Madhu Trehan"
3. ↑  "What the Bofors scandal is all about"
4. ↑  Past still haunts defence ministry
5. ↑  "Arms and the middleman"
6. ↑  "Bofors gun helped India win against Pak
**צ'וקוונונסו "נוני" טריסטן מדואקה** (באנגלית: **Chukwunonso "Noni" Tristan Madueke**; נולד ב-10 במרץ 2002 בלונדון שבאנגליה) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הכנף בקבוצה צ'לסי מהפרמייר ליג.

קריירת מועדונים
---------------

מדואקה גדל במחלקת הנוער של טוטנהאם הוטספר, ובשנת 2019 עבר למחלקת הנוער של פ.ס.וו. איינדהובן מליגת העל ההולנדית. בתחילת עונת 2019/2020 ערך מדואקה מספר הופעות בקבוצת המילואים של המועדון.

ב-19 בינואר 2020 ערך מדואקה את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הראשונה של המועדון, בתיקו 1-1 נגד VVV פנלו במסגרת המחזור ה-19 בליגה לעונת 2019/2020. עד לתום עונה זו ערך מדואקה שלוש הופעות ליגה נוספות.

ב-19 בספטמבר 2020 הבקיע מדואקה את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על אמן במסגרת המחזור השני לעונת 2020/2021. בסך הכל ערך מדואקה 24 הופעות ליגה בעונה זו, בהן הבקיע שבעה שערים.

ב-7 באוגוסט 2021 הבקיע מדואקה צמד שערים בניצחון 4-0 על אייאקס במסגרת מגן יוהאן קרויף.

קריירה בינלאומית
----------------

מדואקה היה חלק מסגל נבחרת אנגליה עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2021, וערך הופעה אחת בטורניר.

תארים
-----

פ.ס.וו. איינדהובן
* מגן יוהאן קרויף: 2021, 2022
* הגביע ההולנדי: 2021/2022

קישורים חיצוניים
----------------

* נוני מדואקה, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל, באתר ESPN

הערות שוליים
------------

1. ↑  PSV COMPLETE SIGNING OF MADUEKE באתר הרשמי של פ.ס.וו. איינדהובן, 29 ביוני 2018 (באנגלית)
**זיקוקים** הוא אלבום האולפן ה-5 של הזמר משה פרץ, שיצא לאור ב-8 בספטמבר 2011.

הפקה
----

את הסינגל המצליח הראשון מתוך האלבום "אין כמוך", אותו כתב והלחין עם גילי זכאי להפקה מוזיקלית של טל שגב ויעקב למאי .

בספטמבר 2010. השיר זכה לפופולריות גדולה, להשמעות רבות בתחנות הרדיו ואף עמד בראש מצעדי הפזמונים בתחנות הרדיו השונות למשך שבועות רבים.

בנובמבר 2010 הפיץ פרץ את הסינגל השני, "ארוץ עד אלייך", בו שילב גם מוזיקה מצרית.

בינואר 2011 הוציא את הסינגל "קחי אותי אלייך", לרגל הופעות אינטימיות שערך במועדון זאפה תל אביב.
בפברואר 2011 הוציא את הסינגל "כמו מלך", וביצע אותו במופע במה מסתובבת ראשון מסוגו בישראל, שנערך על בימת ההאנגר 11.

באפריל 2011 חבר פרץ אל הזמר החסידי יניב בן משיח והוציא את דואט התפילה, "ואחרי ככלות הכל".

במאי 2011 במהלך סיבוב הופעותיו בקיסריה הוציא את הסינגל החמישי מתוך האלבום, "רחוק ממך", את השיר ביצע בהופעה חיה בתוכנית, "כוכב נולד", בספיישל מוזיקלי בו לקח חלק ביחד עם דודו אהרון.
ביוני 2011 הצטרף לפרויקט המוזיקלי, "שני צדדים למטבע", פרץ ביצע קאבר בהפקה מוזיקלית של יעקב למאי ללהיט של להקת משינה, "אהובתי".

באוגוסט 2011 הוציא את הסינגל, "אלף פעמים", שזכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו. בספטמבר 2011 הוציא פרץ את האלבום המלא "זיקוקים".
ביתר השירים שנחשפו שיתף פרץ פעולה ביחד עם יוסי בן דוד שכתב לו את השיר, "הולך לי מיואש", עם טל רביב ושמוליק נויפלד שכתבו והלחינו את שיר הנושא של האלבום, "זיקוקים", יוסי נוריאל שכתב לו את המילים לשיר, "אם את הולכת" ועם אחיו ניר פרץ איתו כתב והלחין את השיר, "רוצה אותך".

רשימת השירים באלבום
-------------------

| מס' | שם | מילים | לחן | אורך השיר |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | "אם את הולכת" | יוסי נוריאל | משה פרץ | 3:26 |
| 2. | "רחוק ממך" | משה פרץ | משה פרץ | 3:33 |
| 3. | "אלף פעמים" | משה פרץ | משה פרץ | 3:03 |
| 4. | "קחי אותי אלייך" | משה פרץ | משה פרץ | 4:21 |
| 5. | "כל מה שחלמתי" | משה פרץ | משה פרץ | 3:46 |
| 6. | "בואי אליי" | משה פרץ | משה פרץ | 3:28 |
| 7. | "כמו מלך" | משה פרץ | משה פרץ | 3:52 |
| 8. | "שיגרה" | משה פרץ | משה פרץ | 3:47 |
| 9. | "אין כמוך" | משה פרץ וגילי זכאי | משה פרץ וגילי זכאי | 3:31 |
| 10. | "רוצה אותך" | משה פרץ וניר פרץ | משה פרץ וניר פרץ | 3:17 |
| 11. | "אין לי עוד מקום" | משה פרץ | משה פרץ | 4:08 |
| 12. | "אהובתי" | אורלי זילברשץ ויובל בנאי | אבנר חודורוב, שלומי ברכה, ראובן שפירא, מייקל בנסון, יובל בנאי ואיגי דיין | 3:42 |
| 13. | "ואחרי ככלות הכל" (עם יניב בן משיח) | משה פרץ | משה פרץ | 4:17 |
| 14. | "ארוץ עד אלייך" | משה פרץ | משה פרץ | 3:52 |
| 15. | "הולך לי מיואש" | יוסי בן דוד | יוסי בן דוד | 3:51 |
| 16. | "זיקוקים" | טל רביב | שמוליק נויפלד | 3:48 |

1.

קישורים חיצוניים
----------------

* אבי שושן, ביקורת: לא זקוקים ל"זיקוקים" של משה פרץ, באתר ynet, 26 בספטמבר 2011
**ריק קרופורד** (באנגלית: **Rick Crawford**; נולד ב-22 בינואר 1966) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת ארקנסו. טרם היבחרותו לקונגרס האמריקני, עבד קרופורד בתחום העסקים ורדיו.

ביוגרפיה
--------

קרופורד נולד בבסיס חיל האוויר האמריקני הומסטד שבפלורידה, לרות אן ודוני ג'יי. את לימודיו סיים בתיכון אלווירן בעיירה הדסון שבניו המפשייר, ובעדן, התגייס לצבא ארצות הבריתכטכנאי חבלה וסילוק פצצות במחלקה ה-56 בפנסילבניה. לאחר ארבע שנות שירות, עזב את הצבא בדרגת סמל. קרופורד קיבל תואר ראשון בחקלאות ובכלכלה מאוניברסיטת המדינה של ארקנסו, ואחר כך הצטרף לרודיאו של מחוזו. אולם בעקבות פציעה ברגלו, נאלץ קרופורד לפרוש מהקריירה שלו כקאובוי. בשנת 1994 הוציא קרופורד לאור את אלבום הבכורה שלו, *Crackin' Out*, שהוקלט באולפני האג בקירביוויל. האלבום לא זכה להצלחה, וקרופורד נאלץ לעזוב את תחום המוזיקה. במרוצת השנים הפעיל קרופורד רשת קמעונאות בתחום החקלאות, שמנתה בשיאה 39 סניפים ברחבי ארקנסו, מיזורי, טנסי, מיסיסיפי וקנטקי.

בשנת 2010, לאחר שהנציג הדמוקרטי רוברט מריון ברי פרש, החליט קרופורד להתמודד על מחוז הקונגרס הראשון של ארקנסו, במטרה להיכנס אל בית הנבחרים האמריקני. הוא ניצח בבחירות המוקדמות של המפלגה הרפובליקנית, ברוב של 72 אחוזים על יריבו אסא האצ'ינסון. בבחירות הכלליות ניצח קרופורד את צ'אד קיסי ברוב של 52 אחוזים, ונבחר לייצג את מדינתו בבית הנבחרים. באותה שנה חתם קרופורד על האמנה של הארגון אמריקאים למען שגשוג, המתחייבת להסתייג לכל חקיקה בנושא התחממות עולמית. ב-5 בינואר 2011 הושבע לתפקיד, והחל לכהן כחבר בבית הנבחרים. קרופורד הצליח להיבחר שוב מטעם מחוז הקונגרס שלו כחמש פעמים נוספות. במרוצת כהונתו, הצביע בעד ביטול חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה, והפסקת מימון מערכות הבחירות המקדימות של המפלגות על ידי משלמי המיסים. קרופורד תמך בצו הנשיאותי 13769 של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, שמנע את כניסתן של אזרחים מוסלמים מאיראן, עיראק, סוריה, תימן, לוב, סודאן וסומליה. בשנת 2019 איים ג'יימס פאוול ברצח על קרופורד. פאוול נשלח למאסר במשך 6 שנים, וקיבל קנס של 10,000 דולרים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ריק קרופורד** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ריק קרופורד (באנגלית)
* ריק קרופורד, ברשת החברתית פייסבוק

* ריק קרופורד, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* ריק קרופורד, ברשת החברתית אינסטגרם

* ריק קרופורד, סרטונים בערוץ היוטיוב
* ריק קרופורד באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Improvised bombs 'tricky' to handle, Arkansas congressman says
2. ↑  About Rick Crawford
3. ↑  AR District 01 - R Primary
4. ↑  AR - District 01
5. ↑  Vote Record

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n2021011752
* SNAC: w6bq0twr
* US Congress: C001087
* VIAF: 7052161514256370750001
* WorldCat (עם VIAF): 7052161514256370750001

 |
**נחשון נגלר** (נולד ב-1974) הוא קצין משטרה ישראלי בדרגת תת-ניצב, המכהן כסגן מפקד משמר הגבול. בתפקידיו הקודמים כיהן כמפקד הימ"מ וכמפקד מרחב הנגב במחוז דרום של משטרת ישראל.

ביוגרפיה
--------

נולד וגדל בקיבוץ בארי.

בשנת 1993 התגייס לצה"ל והתנדב ליחידת שלדג, שם עבר מסלול הכשרה כלוחם וכמפקד. השתחרר מצה"ל ב-1998 בדרגת סרן, וב-1999 התגייס למשטרת ישראל כלוחם בימ"מ. ב-2007, במהלך שירותו, איבד את עינו בפעילות מבצעית.

בשנת 2011 מונה לסגן מפקד הימ"מ (בדרגת סגן-ניצב), ובעת כהונתו אירע הפיגוע בכביש 12, בו נהרג פקודו פסקל אברהמי. על תפקודו באירוע, עוטר יחד עם אחדים מלוחמי היחידה בעיטור המופת.

בפברואר 2015, עם מינויו של מפקד הימ"מ שלומי מיכאל למפקד מחוז יהודה ושומרון, מונה נגלר לממלא מקום מפקד היחידה. בדצמבר של אותה שנה, מונה על ידי המפכ"ל רוני אלשיך לתפקיד מפקד היחידה באופן קבוע, וזמן קצר לאחר מכן הועלה לדרגת ניצב-משנה.

משך כהונתו כמפקד היחידה היה הארוך ביותר בתולדותיה. במהלך שנים אלה, התמודדה היחידה עם עשרות רבות של אירועים מבצעיים, ביניהם: מעצר רוצחי איתם ונעמה הנקין, סיכול המחבלים שביצעו את פיגועי הירי ברחוב דיזנגוף ובאזור התעשייה ברקן, מעצר רוצחה של אורי אנסבכר וסיכול המחבל שביצע את הפיגוע המשולב בצומת אריאל. כמו כן, הוביל מספר ביקורים של מנהיגי מדינות ושרים בבסיס היחידה.

במרץ 2021 הועלה לדרגת תת-ניצב, וביוני של אותה שנה מונה למפקד מרחב הנגב במחוז דרום של משטרת ישראל. בתקופת כהונתו נדרש להתמודד עם מפלס הפשיעה הגובר בנגב ובשלהי כהונתו נפצע בתאונת דרכים יחד עם כמה מבני משפחתו.

ביולי 2023 מונה לסגן מפקד משמר הגבול, ובספטמבר סיים את תפקידו כמפקד מרחב הנגב.

בעל תואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון ותואר שני במדעי המדינה, שניהם מאוניברסיטת חיפה.

חיים אישיים
-----------

נגלר נשוי ואב לארבעה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  חילופי פיקוד במרחב הנגב, באתר משטרת ישראל, ‏24 ביוני 2023
2. ↑  סנ"ץ נחשון נגלר, באתר הגבורה
3. ↑  איציק סבן, המינוי הראשון של אלשיך: מפקד ימ"מ, באתר ישראל היום, 21 בדצמבר 2015
4. ↑  איליה יגורוב, מפקד מרחב הנגב הבא: תת ניצב נחשון נגלר, באתר ישראל היום, ‏24 ביוני 2021
5. ↑  אילנה קוריאל, בכיר המשטרה שעבר תאונה בדרום: "מול מחבלים לא פחדתי כמו בכביש", באתר ynet, 11 ביולי 2023
6. ↑  64 מסתערבים חדשים בשורות מג"ב, באתר פורטל הכרמל והצפון, ‏20 ביולי 2023

|  מפקדי הימ"מ  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| יעקב ראובן נמרוד • מאוד הלוי • אסף חפץ • שמואל צוקר • גבי כהן • צפריר ניר • אליק רון • דוד צור • דוד בן-שימול • חגי פלג • זהר דביר • יורם הלוי • בועז הרשקוביץ • שלומי מיכאל • נחשון נגלר • תנ"צ ח' |

 |
**ינקו בובטקו** (בקרואטית: **Janko Bobetko**;‏ 10 בינואר 1919 – 29 באפריל 2003) היה גנרל ופוליטיקאי קרואטי אשר כיהן כראש המטה הכללי בין השנים 1992-1995. לאחר מכן כיהן כחבר הפרלמנט הקרואטי בין השנים 1995-1999. 

בשנת 2002, הואשם בובטקו בידי בית הדין הפלילי הבין-לאומי ליוגוסלביה לשעבר בפשעי מלחמה שבוצעו, לכאורה, בידי הצבא הקרואטי במהלך מלחמת העצמאות של קרואטיה. הוא נפטר לפי שהספיק לעמוד לדין.

ביוגרפיה
--------

בובטקו נולד בסיסאק ב-10 בינואר 1919. הוא למד וטרינריה באוניברסיטת זגרב, אולם בעקבות הכיבוש הגרמני של יוגוסלביה במלחמת העולם השנייה, הוא סולק מהאוניברסיטה. הוא הצטרף לפרטיזנים של טיטו, ולחם עמם עד סיום המלחמה. שלושה מאחיו נרצחו בידי האוסטאשה. לאחר המלחמה, הוא התגייס לצבא העממי היוגוסלבי. הוא למד באקדמיה הצבאית בבלגרד, והתקדם בסולם הדרגות עד שהגיע לדרגת גנרל-פולקובניק. עם זאת, במהלך האביב הקרואטי בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70, בובטקו תמך בקריאות להענקת אוטונומיה גדולה יותר לקרואטיה בתוך האיחוד היוגוסלבי. בעקבות כך, הוא סולק מהצבא ב-1972.

ב-1992, לאחר שקרואטיה הכריזה על עצמאותה, בובטקו התגייס לצבא קרואטיה, והשתתף במלחמת העצמאות של קרואטיה. ב-20 בנובמבר 1992 הוא מונה לראש המטה הכללי השני של הצבא הקרואטי. במהלך תפקידו, הוא יזם את מבצע כיס מדאק, כנגד המעוזים הסרביים במחוז קראינה. חיילי הצבא הקרואטי הואשמו בביצוע פשעי מלחמה במהלך המבצע, אולם בובטקו הכחיש זאת. 

ב-15 ביולי 1995 הוא הודח מהתפקיד ועזב את הצבא. בעקבות כך, הוא החל לעסוק בפוליטיקה והצטרף למפלגת האיחוד הקרואטי הדמוקרטי. בבחירות שנערכו באותה שנה, הוא נבחר לסאבור (הפרלמנט הקרואטי). הוא כיהן כחבר הפרלמנט עד 1999. בשנת 2000 הוא היה בין החותמים על מכתב שנים עשר הגנרלים, שמחה על הטיפול של ממשלת קרואטיה בתודעת מלחמת העצמאות ובוותיקי המלחמה. המכתב גרם לסערה עזה בקרואטיה.

בספטמבר 2002, בית הדין הפלילי הבין-לאומי ליוגוסלביה לשעבר מצא את בובטקו אשם בפשעי מלחמה. הוא היה הקצין הקרואטי הבכיר ביותר שהואשם בידי בית הדין. ראש ממשלת קרואטיה איביץ' ראצ'אן מתח ביקורת על החלטת בית הדין והודיע שממשלת קרואטיה לא תשתף פעולה עם בית הדין. במקביל, הסאבור העביר פה אחד החלטה המגנה את בית הדין. ותיקי מלחמה אף ארגנו משמר על ביתו של בובטקו. סקר שנערך באותה שנה העלה כי 84% מהאזרחים הקרואטים התנגדו להסגרתו של בובטקו, ו-71% יישארו מתנגדים גם אם האומה תאוים בסנקציות פוליטיות וכלכליות.

בובטקו נפטר ב-29 באפריל 2003 לפני שבית הדין הספיק לנקוט צעדים מעשיים להסגרתו.

קישורים חיצוניים
----------------

* ינקו בובטקו באתר בית הדין בהאג

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Cultures of Victory and the Political Consequences of Foundational Legitimacy in Croatia and Kosovo"
2. ↑  "International Justice and Domestic Politics: Post-Tudjman Croatia and the International Criminal Tribunal for the Former Yugoslavia"
אנדרטת ויווקנדה ופסל תירוּבַלוּבַר בכף קומורין
**כף קוֹמוֹרין** הוא הנקודה הדרומית ביותר בתת-היבשת ההודית גופא (כלומר למעט סרי לנקה) בקו הרוחב '4 8° צפון ובקו אורך '35 77° מזרח. הכף הוא לשון יבשה סלעית במדינת טאמיל נאדו בהודו, המהווה המשך של רכס הרי גהאט המערביים. בנקודה זו נפגשים שלושה גופי מים: הים הערבי ממערב, מפרץ בנגל ממזרח והאוקיינוס ההודי מדרום. הכף מפריד גם בין שני אזורים חשובים בהיסטוריה של הודו: חוף מלבר ממערב וחוף קורומנדל ממזרח.

בכף קומורין שוכנת העיירה קניאקומרי בת 20,000 התושבים, שהיא אתר חשוב לעלייה לרגל בהודו. השם קומורין הוא שיבוש השם קניאקומרי שפירושו בשפות הסנסקריטיות: "הבתולה קאניה" בהתייחס לאלה הבתולה מהמיתולוגיה ההודית שהמקדש "בהגוותי אמן" (Bhagavathy Amman), שבו נוהגים לסגוד לה, שוכן בכף.

המקום משמש כאתר עלייה לרגל לאלה הבתולה, ויש בו גם אתר זיכרון למהאטמה גנדי ופסל ענק בן 41 מטר של תירוּבַלוּבַר - פילוסוף, סופר ומשורר טמילי שמשערים כי חי בין המאה הראשונה לפנה"ס למאה השמינית לספירה וחיבורו הידוע ביותר דן באתיקה.

אף שכף קומרין הוא הנקודה הדרומית ביותר בתת-היבשת ההודית גופא, הוא איננו הנקודה הדרומית ביותר בהודו. איי ניקובר שוכנים דרומה ממנו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כף קומורין** בוויקישיתוף
* כף קומורין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אם כי על פי ההגדרה שני הראשונים הם חלק מהאוקיינוס ההודי
**שבט הקונה** הוא שבט אינדיאני שחי באיי סאן בלאס שבפנמה, באמריקה המרכזית.

אופי חיי השבט
-------------

שבט הקונה יושב באיי סאן בלאס הנקראים בפי המקומיים "קונה יאלה". זהו ארכיפלג של 365 איים מצפון לפנמה, בים הקריבי, בסמוך לגבול קולומביה. בני הקונה מנהלים בטריטוריה שלהם אוטונומיה מוחלטת. על אף שהחוק הפנמי חל עליהם, בפועל אורח חייהם מנוהל באופן עצמאי. הם מחולקים ל-49 קהילות עם מושל מקומי לכל קהילה. שלושת מושלי-העל הממונים על עסקי השבט כולו נפגשים באי המרכזי פעמיים בשנה, מחליטים החלטות ומעבירים אותן לשבט בקונגרס גדול.

בני הקונה נישאים בינם לבין עצמם בלבד, והנישא לזר שאינו בן השבט מחויב לעזוב את האיים.

### תעסוקה

בני שבט הקונה חיים מדיג ומחקלאות, בעיקר מטעי עצי קוקוס. על איים אחדים בנוי יישוב שלם בצפיפות, איים אחרים מאוכלסים רק בבתים בודדים בין עצי הקוקוס. התנועה בין האיים נעשית בעזרת סירות קאנו. בבקרים משיטים את הילדים אל האי המרכזי ששם נמצא בית הספר, ובמהלך היום הנשים שטות לקניות באחד האיים.

ענף תעסוקה מרכזי נוסף באיים הוא תיירות, ורבים מבני השבט מתפרנסים מהסעת תיירים מאי לאי. הגשם באיים מועט מאוד ולא ניתן לקיים חקלאות ירקות. המים ברובם מליחים ומשמשים לרחצה. את מי השתייה מביאים בסירות מהנהרות בפנמה ובאזור.

באי פורווניר ישנן בקתות קש עבור שיכון תיירים. באי הכלב- איסלה פרו יש עצי קוקוס רבים ושוניות.

שבט הקונה מאופיין באמנות אריגה ייחודית הנקראת "מולה". האריגים עשויי הטלאים משמשים כקישוט וכבגדי היום-יום של הנשים.

### מסחר עם קולומביה

קרבת סאן בלאס לגבול קולומביה הופכת את האיים לאזור סחר ומעבר. הסוחרים מקולומביה מגיעים לאיים הפנמיים בערך אחת לשבוע, וכמו במסחר הקדום לפני המצאת הכסף, הם אוספים את פירות הקוקוס ונותנים בעדם סחורות שונות ללא תיווך של כסף.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שבט הקונה** בוויקישיתוף
* שבט הקונה בסאן בלאס - מסע אחר, באתר מסע אחר, ‏3 בינואר 2013
* שבט הקונה בסאן בלאס, סרטון בערוץ "masaaher", באתר יוטיוב (אורך: 1:31)
* איי סאן בלאס - Red Pineapple, באתר Red Pineapple, ‏4 בפברואר 2018
* אתר למנויים בלבד ויטני ריצ’רדסון, ניו יורק טיימס, פולחן המים של בני שבט הקונה התגלה כמקח טעות, באתר הארץ, 14 באפריל 2013
* שבט הקונה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007535961205171
* GND: 4010766-8
* LCCN: sh85034797
* NKC: ph953906

 |
קבר אלמנתו בהר הזיתים (מיקום קברו עצמו לא ידוע)
רבי **דוד די-סילוה** (**רד"ס**) היה בנו של רבי חזקיה די סילוה, ונכדו של הרופא רבי רפאל מרדכי מלכי. חי בירושלים במאה ה-18 ונחשב לרופא מומחה. רד"ס מייצג את תקופת המעבר בין שלהי שלטונה של הרפואה הגאלנית-ערבית המסורתית ובין ניצני חדירת הרפואה המודרנית ובכך הוא מהווה מקור חשוב למחקר תולדות הרפואה.

במהלך חייו הוא ערך שני מסעות בארצות המערב ושם הוכשר לרופא מוסמך. רד"ס הוא כנראה הרופא היהודי הארץ-ישראלי הראשון שלמד רפואה 'מודרנית' באירופה[דרוש מקור]. כאשר חזר לירושלים עסק לפרנסתו ברפואה פרטית ואת שירותיו העניק לבני כל הדתות.

רבי דוד די-סילוה כתב חיבור בשם "פרי הדס" (נמצא עדיין בכתב יד), העוסק בעניינים שונים בנושא הרפואה. חיבורו מהווה מעין יומן ובו הוא מספר על מנהגים ורשמים שחווה בעת ביקורו באירופה עם השוואה לנעשה בירושלים. מעבר לכך הוא מביא דוגמאות לטיפולים שנתן לחולים בישראל ומחוצה לה, דבר המאפשר הצצה יוצאת דופן לשגרת עולמו של רופא בירושלים ועל חיי היום יום של הקהילה היהודית בעיר זו לפני כשלוש מאות שנה. החוקר זהר עמר מאוניברסיטת בר-אילן פרסם פרק מספר זה המכיל רשימת חומרי רפואה ומזונות, שמותיהם וסגולותיהם הרפואיים לפי סדר האלף-בית.

לקריאה נוספת
------------

* **פרי מגדים** לר’ דוד די סילוה רופא מירושלים; מבוא והערות: זהר עמר, ירושלים: המרכז לחקר ארץ ישראל ויישובה של יד יצחק בן צבי ואוניברסיטת בר-אילן, תשס"ד 2003.

הערות שוליים
------------

1. ↑  זהר עמר ואפרים לב, **רופאים ותרופות במאות העשירית עד השמונה עשרה**, תל אביב, תש"ס, עמ' 113.
2. ↑  זהר עמר, **פרי מגדים לר' דוד די-סילוה הרופא מירושלים**, יד יצחק בן-צבי, ירושלים תשס"ד.
**דין פישר** (נולד ב-12 בדצמבר 1992), הוא עיתונאי, איש רדיו וטלוויזיה ישראלי. כתב ומגיש בחברת החדשות בערוץ קשת 12 החל משנת 2017.

ביוגרפיה
--------

פישר נולד גדל והתחנך בקריית ביאליק, בנו של יוסי פישר, רכז הכתבים ב-ynet ולשעבר מנהל מחלקת חדשות של רדיו חיפה.

את לימודי התיכון למד בתיכון ״ויצו-לאובק״ בחיפה במגמת תיאטרון. בשנת 2019 סיים את לימודי התואר הראשון בחוג לממשל דיפלומטיה ואסטרטגיה במרכז הבינתחומי הרצליה.

בשנת 1998 החל פישר להגיש פינת ספורט שבועית ברדיו ״הגל הבטוח״ של רשות השידור. בשנת 2004 החל להגיש את מהדורת החדשות ״חמש וחצי״ של ערוץ הילדים לצד אברי גלעד, אלי אילדיס וקובי מחט. בין השנים 2005–2007 הגיש את מהדורת החדשות לילדים ונוער ״המהדורה״ של הערוץ הראשון לצד ליאון רוזנברג ונמרוד רשף.

בשנת 2019 החל להגיש את מבזקי החדשות בחברת החדשות של קשת 12, ואת ״המהדורה הצעירה״ שמופקת על ידי החדשות ושודרה בערוץ KIDZ.

באוגוסט 2023 פישר מונה לכתב תיירות ותעופה בחברת החדשות של קשת 12.

קישורים חיצוניים
----------------

* דין פישר, ברשת החברתית פייסבוק
* דין פישר, ברשת החברתית אינסטגרם

הערות שוליים
------------

1. ↑  דין פישר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
צלב הגפן בקתדרלת סיוני שבטביליסי
צלב הגפן מוטבע בדלת במנזר המערות בורדזיה
**צלב הגפן** (בגאורגית: **ჯვარი ვაზისა**; ג'בארי ואזיסה), הידוע גם בשם **הצלב הגאורגי** או **צלב נינו הקדושה**, הוא הסמל הראשי של הכנסייה האורתודוקסית הגאורגית, שמקורו מתוארך למאה הרביעית, עת הפכה הנצרות לדת הרשמית של ממלכת איבריה. 

הסמל הוא בצורת צלב נוצרי כאשר זרועותיו שמוטים קמעה. המקורות המסורתיים מייחסים את יצירתו לנינו הקדושה, האישה מקפדוקיה שניצרה את ממלכת איבריה (הממלכה העתיקה של כארתלי מקביל בערך לשטח גאורגיה של ימינו) בתחילת המאה הרביעית. האגדה מספרת כי צלב הגפן ניתן לה על ידי מרים הבתולה. לפי גרסה אחרת היא חישלה אותו בעצמה בדרכה למצחתה, והגנה עליו על ידי כך ששזרה אותו בשערה. נינו הביאה את הצלב עמה במשימתה המיסיונרית בגאורגיה. המייצג המוכר ביותר של הצלב, עם הזרועות השמוטות שלו, לא הופיע עד לתחילת העת החדשה. 

על פי המקורות המסורתיים נשמר הצלב בקתדרלת סווטיצחובלי שבמצחתה עד שנת 541. בתקופת הפלישה הפרסית נלקח הצלב לארמניה ונשאר שם עד שהמלך דוד הבנאי כבש את העיר הארמנית אני (Անի) מידי המוסלמים בשנת 1124, והביא את הצלב למצחתה. המלך וחטנג השלישי (1303-1307) נצר את הצלב במעטפה מיוחדת, המעוטרת בציורים של חיי נינו הקדושה. במאות ה-17-ה-18, כאשר גאורגיה הייתה נתונה לסדרת פלישות פרסיות ועות'מאניות, נלקח הצלב למקום בטוח. בתחילה לכנסיית גרגטי (כנסיית השילוש הקדוש), ולאחר מכן למנזר אננורי שבאזור ההררי של גאורגיה, ובסופו של דבר למוסקבה. בשנת 1801 העניק אותו הנסיך הגאורגי הגולה, גיאורגי בגרטיון לצאר הרוסי, אלכסנדר הראשון, שהחזירו לגאורגיה בשנת 1802, לאחר סיפוחה של האחרונה לאימפריה הרוסית. מאז מוצג הצלב בקתדרלת סיוני שבטביליסי גאורגיה.

לקריאה נוספת
------------

* אילמה רייסנר, כנסייה תחת צלב הגפן הנפוץ בספר הכנסייה המזרחית, 51 (1996), עמ' 77-97, בגרמנית
* פטר האופטמן, תחת צלב הגפן הנפוץ של נינו הקדושה: סקירה כללית על ההיסטוריה הכנסייתית של גאורגיה. בספר כנסיות במזרח 17 (1974) עמ' 9-41, בגרמנית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צלב הגפן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  ג'בארי ואזיסה (צלב הגפן), בגאורגית