recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
ה**ח'ילווה** הוא בית התפילה בדת הדרוזית. מקור המילה בשפה הערבית, ופירושה "מקום ריק".

מבנה
----

הח'ילווה נקרא כך בשל היותו מקום מבודד, מרוחק, צנוע ונטול קישוטים. הח'ילווה נבנה על פי רוב בשולי הכפר, במקום שנועד להשרות אווירה רוחנית בשעת התפילה. הוא נעדר שילוט או עיצוב מיוחד, במטרה למנוע מזרים לזהותו כבית תפילה. הוא מהווה מקום התכנסות למאמינים לתפילה בציבור וכבית מדרש ללימודי דת.

הח'ילווה בנוי כמבנה ציבורי רחב, מחולק לשניים: חלק לנשים וחלק לגברים. שני החלקים מופרדים בווילון אטום. כמו כן יש בבית התפילה ארון קודש ודרגש לדרשן. בכל כפר דרוזי קיים ח'ילווה.

סדרי התפילה
-----------

בתפילות הדרוזיות רשאים להשתתף אך ורק בני הדת הדרוזית, משום שהיא נחשבת לסודית ורזי האמונה גלויים אך ורק למאמינים. מי שאינו נמנה עם אנשי הדת יכול לפקוד את בית התפילה, בלבוש צנוע כמקובל, וזאת רק לשמיעת דרשות והטפות; זר אינו רשאי להיות נוכח בזמני תפילות ולימודי דת.
הדרוזים מתפללים פעמיים בשבוע, בערב יום שישי, היום הקדוש לעדה הדרוזית, ובערב יום שני. ניתן ואף מומלץ להתפלל תפילת שחרית מדי יום.

אופן התפילה
-----------

הכניסה לבית התפילה מחייבת לבוש דתי מושלם וחליצת נעליים לפני הכניסה. התפילה נעשית בישיבה מזרחית, בשעה קבועה, אך ללא כיוון מוגדר. בבית התפילה הדרוזי מתמקדים אך ורק בתפילות עצמן. חל איסור על אכילה, שתייה או שיחה בנושאים שאינם קשורים לתפילות. נוסף לתפילות, נהוג בקרב אנשי הדת ללמוד בצוותא ולהעמיק ברזי האמונה, ומכאן שבית התפילה משמש גם כבית מדרש.

ראו גם
------

* הלבוש הדרוזי המסורתי

לקריאה נוספת
------------

* סעיד נבואני, **דרוזים: מיסטיקה פולקלור ומורשת**, הוצאת בית המורשת הדרוזית, 2005, עמ' 54-50.
* סעיד נבואני, **מנהגי מהמורשת הדרוזית**, משרד החינוך והספורט, 2004, עמ' 174-167.
* פלאח ס. חיר נ. שעורים במורשת דרוזית עממית, ירושלים 1979, עמ' 70-50.

קישורים חיצוניים
----------------

* אנשים ישראל, מדריך לחברה הישראלית
**משבר דיפלומטי** הוא מצב ביחסים בינלאומיים המתרחש כאשר התנהגות נציג של מדינה אחת מביכה מדינה אחרת, או התנהגות של מדינה מביכה נציג דיפלומטי זר המבקר בה. משברים דיפלומטיים מתרחשים בטעות או במכוון, ככלי לאותת למדינה על מורת רוח של מדינה אחרת מהתנהלותה. משברים דיפלומטיים בדרך כלל לא מתפתחים למעשי תוקפנות או פגיעה הדדית אלא נשארים במישור הדיפלומטי ונפתרים באמצעות התנצלות של המדינה הפוגעת בפני המדינה הנפגעת, אולם יש חשש שמשבר כזה יהפוך למשבר בינלאומי ואפילו למלחמה.

תקרית דיפלומטית
---------------

משבר דיפלומטי מתרחש בעקבות **תקרית דיפלומטית**. התקרית היא אירוע בו נגרמת פגיעה או מבוכה לנציג מדיני של מדינה אחת בעת ביקורו במדינה אחרת. לדוגמה, בשנת 2006 ביקר נשיא לוב מועמר קדאפי בניגריה ומאבטחים מקומיים ביקשו לפרוק מנשק את לוחמות משמר האמזונות שלו. קדאפי עזב בכעס שהוא מצהיר שבכוונתו לגמוא את 40 הק"מ לבירה ברגל וחזר בו רק לאחר התערבותו של הנשיא הניגרי אולוסגון אובאסניו שהזדמן לשם במקרה. דוגמה נוספת היא ההכרזה של מדינת ישראל, בשנת 2010 על בנייה של 1,600 יחידות דיור ברמת שלמה, שנמצאת מעבר לקו הירוק בעת ביקורו של סגן נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן בישראל, זאת בניגוד למדיניות האמריקאית כלפי ההתנחלויות. תקרית דיפלומטית יכולה להתרחש גם כאשר נציג של מדינה פוגע בטעות או במתכוון במדינה אחרת. דוגמה לכך היא התקרית בשנת 2017, כאשר ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו פרסם ציוץ תמיכה בנשיא ארצות הברית דונלד טראמפ על כוונתו לבנות חומה בגבול ארצות הברית מקסיקו. ממשלת מקסיקו מחתה על הציוץ ונשיא מדינת ישראל, ראובן ריבלין, התנצל בפניה.

תקרית דיפלומטית יכולה גם להיות מכוונת כדי לאותת למדינה אחרת על היחס של המדינה היוזמת את התקרית אליה. כך לדומה בשנת 2009 שחרר צוות הבית הלבן תמונה של הנשיא ברק אובמה משוחח בטלפון עם ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, כאשר רגליו מונחות על השולחן. כך רמזה ארצות הברית על מורת רוחה ממדיניות ממשלת ישראל. דוגמה נוספת התרחשה בשנת 2010 לאחר שנשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן התבטא כנגד מדינת ישראל. שגריר טורקיה בישראל הוזמן לשיחת נזיפה עם סגן שר החוץ, דני אילון, ובפגישה הושב השגריר על כיסא נמוך, היו רק דגלי ישראל על השולחן והצוות הישראלי לא חייך. בכך הביעה ישראל את יחסה לדברי ארדואן.

משמעותו של משבר דיפלומטי
------------------------

משבר דיפלומטי בדרך כלל לא נמשך זמן רב, ונפתר ללא אלימות. מקובל שאם התרחש משבר דיפלומטי בטעות המדינה הפוגעת מתנצלת והיחסים בין המדינות ממשיכים בשגרה. במקרים חריגים יכול משבר דיפלומטי להידרדר ולגרום לפגיעה ממשית ביחסים בין מדינות, ובמקרים קיצוניים להפוך להיות משבר בינלאומי, בו יש סכנה של פרוץ מלחמה.

לקריאה נוספת
------------

* ששון סופר, **הדיפלומטיה ביחסים הבין-לאומיים**, תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, 1996.

הערות שוליים
------------

1. ↑  סוכנויות הידיעות ואבי יששכרוף, סגן נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן: ישראל חותרת תחת מאמצי ארצות הברית, באתר הארץ, 10 במרץ 2010
2. ↑  ברק רביד, ריבלין לנשיא מקסיקו: מצר על כל פגיעה שנגרמה בעקבות ציוץ נתניהו, באתר הארץ, 31 בינואר 2017
3. ↑  טל שניידר, אובמה שוחח עם רה"מ ושם רגליים על השולחן, באתר nrg‏, 9 ביוני 2009
4. ↑  רוני סופר, ההשפלה הפומבית לשגריר טורקיה: "שיישב נמוך", באתר ynet, 11 בינואר 2010

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb135640010 (data)

 |
**פיטר מוריס רייט** (באנגלית: **Peter Maurice Wright**;‏ 9 באוגוסט 1916 - 27 באפריל 1995) היה מדען ומרגל בריטי שעבד ב-MI5. עיקר פרסומו בעקבות הספר שכתב, לוכד המרגלים (אנ') והסאגה המשפטית שנגרמה בעקבות פרסומו.

ביוגרפיה
--------

רייט נולד בצ'סטרפילד, אנגליה ולמד באוניברסיטת אוקספורד.

במלחמת העולם השנייה עבד רייט במעבדת המחקר של האדמירליות והתמחה בגילוי צוללות.

ב-1946 מונה לקצין המדע הראשי במעבדה למחקר אלקטרוני של הצי המלכותי.

ב-1949 חזר רייט לשרת באדמירליות כמומחה לתקשורת.

ב-1955 הצטרף רייט ל-MI5 כמדען ראשי, ותפקידו היה לפעול לחשיפת מרגלים סובייטים. בנוסף פעל כקצין קישור ראשי עם גורמים בכירים במודיעין האמריקאי.

ב-1976 פרש רייט מעבודתו ב-MI5 ועבר יחד עם אשתו לגדל כבשים בחווה בטסמניה.

ב-1984 גברה ההתעניינות ציבורית בו לאחר ריאיון שנתן ל-BBC על הקריירה שלו ב-MI5, ועל המפקד שלו, רוג'ר הוליס (אנ').

ב-1987 פרסם רייט את הספר "*לוכד המרגלים*" (אנ').

לקריאה נוספת
------------

* פרנק מק'לין, 4, **משפטים מפורסמים**, תרגום: לילית אור, אנדרומדה אוקספורד, 1995, עמ' 180–183

קישורים חיצוניים
----------------

* היום בהיסטוריה - הממשלה מפסידה בקרב "לוכד המרגלים" באתר הBBC. (באנגלית)
* פיטר רייט באתר האינדפנדנט. (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007273295705171
* BIBSYS: 90543896
* BNE: XX982714
* BnF: cb120960640 (data)
* GND: 118913603
* ICCU: PALV050709
* ISNI: 0000 0001 1449 8936
* LCCN: n87900929
* LNB: 000045747
* NDL: 00477543
* NKC: jn20000720333
* NLA: 35164142
* NLP: A11793545
* NTA: 072875607
* SNAC: w6061qqc
* SUDOC: 031472028
* Trove: 481058
* VIAF: 84043883
* WorldCat: lccn-n87900929

 |
**אדמונטוניה** (שם מדעי: *Edmontonia*) הוא סוג טקסונומי של דינוזאור במשפחת הנודוזאוריים - משפחה של דינוזאורים משוריינים ללא "אלת זנב", ושקדמה לאנקילוזאוריים.

מאפיינים
--------

האדמונטוניה חי בשלהי הקרטיקון, כ-75 עד 70 מיליון שנה לפני זמננו, באמריקה הצפונית.

האדמונטוניה היה מכוסה במעטפת שריון עצם וקשקשים גרמים בתוספת דוקרנים קרניים שהגנו על גבו, אך בעיקר בלטו לצידי הגוף והיו ארוכים ביותר בכתפיים. ישנה מחלוקת כיצד ניצבו הדוקרנים בכתפיים, האם פנו הצידה או שנטו קדימה. ייתכן ושימשו ככלי נשק כאשר האדמונטוניה הסתער, הן כנגד טורפים והן כנגד בני מינו במאבק על טריטוריה או על נקבה. למרות מעטה השריון המרשים הזה, לאדמונטוניה היו גם נקודות תורפה. בטנו, לדוגמה, חסרה מעטה שריון ומשום כך נותרה חשופה לחלוטין לתקיפות. למרות מראהו המפחיד, הוא היה צמחוני ואכל צמחייה נמוכה אותה תלש במקורו ולעס בלחייו.

האדמונטוניה היה מבין הגדולים שבנודוזאוריים: אורכו נע בין 6 ל-7 מטר והוא שקל כ-4 טון. את גופו הגדול והכבד תמכו 4 רגליים מוצקות, שהיו חזקות מרגלי פיל.

הוא נתגלה לראשונה בתצורת אדמונטון שבקנדה ב-1924 וסווג על ידי צ'ארלס מורטרם שטרנברג ב-1928 שגם נתן לו את שמו, על שם מקום גילויו. מאוחר יותר מאובני אדמונטוניה נתגלו גם במקומות אחרים באמריקה הצפונית בקנדה ובארצות הברית.

בתרבות
------

דינוזאור זה הופיע בסרטים ללכת בין דינוזאורים ונדידת הדינוזאורים וכן במשחק פארק היורה 3: בניית פארק.

לקריאה נוספת
------------

* סטיב פארקר, **The Complete Book of Dinosaurs**, אפל, 2004 - עמ' 324 (ותמונה בעמ' 325)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אדמונטוניה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |

* Edmontonia במדריך הדינוזאורים The Dino Directory של המוזיאון להיסטוריה של הטבע (לונדון)

איור המשחזר שני פרטי אדמונטוניה לפי מאובני 1915 AMNH
איור של אדמונטוניה
| רחוב יהודים 
בשם "ויה דלה ג'ודקה" (Via della Giudecca) |
| --- |
|  
עד היום קיים בסירקוזה רחוב הקרוי בשם "ויה דלה ג'ודקה"

שפירושו הוא בעברית: רחוב יהודים

ברובע יהודי סירקוזה בשם ה"אורטיג'ה" (Ortygia).

 |
|  **כתובת בבית הכנסת של סירקוזה  שהפך לכנסיית יוחנן המטביל  (Chiesa di San Giovanni Battista )** |
|  

כתובת בבית הכנסת:
"בית כנסת סרקוסה נכן בצדק ואמונה"
הכתובת העברית הנמצאת בכנסיית יוחנן המטביל 
(Chiesa di San Giovanni Battista)
כנסייה שהייתה במקור בית כנסת
והפכה לכנסייה בשנת 1472.
 |
| **מקווה שנתגלה בכנסיית יוחנן המטביל**  |
|  

(Via Alagona 53)
 |

בסירקוזה שבסיציליה התקיימה קהילה יהודית עוד מהתקופה הרומית. בשנת 440 הרסו הוונדלים את בית הכנסת המקומי. ב-1474 התרחשה עלילת דם כנגד יהודי סירקוזה בה נטען שהם צלבו איל כדי ללעוג לצליבת ישו. בשנת 1493 היה גירוש כללי של כל יהודי העיר.

גטו סירקוזה נמצא ברובע הקרוי בשם ה"אורטיג'ה" (Ortygia). עד היום קיים בגטו סירקוזה רחוב הקרוי בשם "רחוב היהודים" (ויה דלה ג'ודקה).

תחומו של רובע יהודי סירקוזה (ה"אורטיג'ה" (Ortygia)) היה בין הרחובות: ויה דלה ג'ודקה (Via della Giudecca) ,מרגריטה (Pr. Margherita), ויה ניצה (Via Nizza). 

בגטו היו שני בתי-כנסת עתיקים: בית הכנסת הגדול בשם ה"סינגוגה מג'ורה "(Sinagoga maggiore) ובית הכנסת הקטן בשם ה"סינגוגה מינורה" (Sinagoga minore). בית הכנסת הקטן היה בית הכנסת הנמצא בבית החולים היהודי (ospedale degli ebrei) בסירקוזה. כנסיית יוחנן המטביל (Chiesa di San Giovanni Battista) הייתה במקור בית הכנסת ונהפכה לכנסייה בשנת 1472. נמצאת כתובת בכנסיית יוחנן המטביל: "בית כנסת סרקוסה נכן בצדק ואמונה ". ארמון מונטאלטו (Palazzo Mergulese-Montalto) היה בעבר ארמון יהודי. מנזר רוקו הקדוש (Monastero/Ospedale San Rocco) היה במקור ארמון יהודי והפך למנזר בשנת 1472. עד היום מתנוסס מגן דוד על קיר המנזר.

גלריית תמונות
-------------

* ארמון מונטאלטו(Palazzo Montalto)ארמון מונטאלטו  
(Palazzo Montalto)
* מגן דוד בארמוןמגן דוד בארמון
* ארמון מונטאלטו(Palazzo Montalto)ארמון מונטאלטו  
(Palazzo Montalto)
* מגן דוד בארמוןמגן דוד בארמון
* מנזר  רוקו הקדוש  (Monastero San Rocco)מנזר רוקו הקדוש   
 (Monastero San Rocco)
* מגן דוד במנזר  רוקו הקדושמגן דוד במנזר רוקו הקדוש

ראו גם
------

* יהדות סיציליה
* יהודי סירקוזה
"משאת משה ויהודית" מוצג במרכז הבינתחומי הרצליה
"**מַשְׂאַת משה ויהודית**" הוא כינויה של מכונת דפוס שהוענקה בשנת 1842 על ידי משה מונטפיורי לבית הדפוס של ישראל ב"ק בירושלים.

היסטוריה
--------

בשנת 1841 פתח ישראל ב"ק בית דפוס עברי ראשון בירושלים. בשנת 1842 קיבל ב"ק מכבש דפוס מידי משה מונטפיורי. היה זה מכבש ידני, שהדפיס בטכניקה של דפוס בלט, מדגם "Columbian Prets", שיוצר בשנת 1841 בלונדון על ידי חברת "Clymer & Dixon Manufactureres" (מס' 970). גובה המכבש הוא 232 ס"מ ובראשו מותקן פסל של נשר אוחז נחש. רוחבו 170 ס"מ ואורכו 150 ס"מ. מכבש זה יכול היה להדפיס גיליונות באורך של עד 85 ס"מ, וברוחב של עד 57 ס"מ.

ב"ק כינה את בית הדפוס שלו ואת המכבש "משאת (=מתנת) משה ויהודית" לכבוד מונטיפיורי ורעייתו יהודית, והקפיד לציין זאת בספרים שהדפיס. בנוסף, חיבר שיר לכבוד מונטפיורי. על פי פנחס גרייבסקי, בעת ביקור הרצל בירושלים בשנת 1898, הלך עמו לראות את המכבש..

בשנת ה'תרמ"ב (1882-1881), לאחר סגירת בית הדפוס של ב"ק, נמכר המכבש על ידי ניסן ב"ק, בנו של ישראל, ל"דפוס צוקרמן". מאוחר יותר נמסרה המכונה על ידי בנו-ממשיכו של שמואל צוקרמן, חיים-יעקב צוקרמן למשמרת לבית הדפוס של הוצאת א. לוין אפשטיין. לימים יעבור בית דפוס זה לבית דפוס של קבוצת "מעריב". כיום נמצא המכבש באוניברסיטת רייכמן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **משאת משה ויהודית** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: אוליצקי, יוסף, **אמנות הדפוס**, הוצאת המוזיאון לאמנות הדפוס ומפעלי נייר חדרה, 1973, עמ' 37
2. ↑  ראו: יוסף אוליצקי, **אמנות הדפוס**, הוצאת המוזיאון לאמנות הדפוס ומפעלי נייר חדרה, 1973, עמ' 37, 54-53
3. ↑  בשנת התרנ"ח, בחודש "רביע אול" בשנת הג'רה 1316, נתן "פרמאן" צו רישיון מטעם שלטונות האימפריה העות'מאנית לדפוס צוקרמן, בעברית, ה"פרמאן" נמצא אצל בני המשפחה מאז.
**פיטר רינדיסבאכר** (בגרמנית: **Peter Rindisbacher**‏; 12 באפריל 1806 – 12 או 13 באוגוסט 1834) היה אמן שווייצרי, שהתמחה בציור בצבעי מים ובאיורים העוסקים בשבטים הילידים הראשונים של מערב קנדה וארצות הברית, בעיקר תיאורים של סצינות פעולה קבוצתיות או ז'אנריות. לעיתים רחוקות הוא צייר דיוקנאות של בודדים.

ביוגרפיה
--------

רינדיסבאכר היגר משווייץ למערב קנדה עם משפחתו כשהיה בן חמש עשרה. המשפחה גויסה על ידי סוכן של המושבה "רד ריבר", שהוקמה על ידי הרוזן מסלקירק, כדי ליישב את האזור שנמצא ליד ויניפג של ימינו, מניטובה. מענק הקרקע של הרוזן סלקירק, נוהל על ידי מושל ומועצה, אך מכיוון שלכל פקידי המושבה היו קשרים עם חברת מפרץ הדסון, המושבה הייתה למעשה זרוע לפעילות מפרץ הדסון. המושבה התמודדה עם קשיים עקב שיטפון והרס של הנהר האדום, בגבול המזרחי של צפון דקוטה מה שהוביל לפגיעה בגידולים ולרעב. משפחת רינדיסבאכר עברה להתגורר בוויסקונסין בשנת 1826, ואחר כך התיישבה לצמיתות בסנט לואיס, מיזורי, בשנת 1829.

קריירה
------

מגיל חמש עשרה עד מותו, בגיל 28 היה אמן יוצר. הוא החל לעבוד עם פחם כילד צעיר, בעידוד אביו, וקיבל הכשרה רשמית של שנה אצל האמן יעקב סמואל וייבל בשווייץ. הוא ביצע רישומים וצבעי מים של המסע של משפחתו מאירופה למערב קנדה, פקידי המושבה, ואינדיאנים ובעלי חיים במערב קנדה ובמערב ארצות הברית, כולל אנשי צ'יפווה ומטיס שחיו לאורך הנהר האדום.

בגיל עשרים ושלוש, לאחר שעבר לסנט לואיס, הקים רינדיסבאכר סטודיו לאמנים, שם הפיק גם איורים למגזינים וכריכות לספרים, ותרם לאוסף ההיסטוריה של שבטי האינדיאנים בצפון אמריקה.

מורשת
-----

לאחר שבילה חמש עשרה שנים בציור האינדיאנים בצפון אמריקה, רינדיסבאכר נפטר ב־13 באוגוסט 1834, מספר ימים לאחר שהשתתף בפגישת מיליציה בסנט לואיס.

באותה תקופה ג'ורג' קטלין, שלעיתים קרובות ניתן לו קרדיט על היותו הצייר המקצועי הראשון שתיאר את האינדיאנים האמריקניים במישורים הגדולים, היה רק ארבע שנים במהלך שש שנות המסעות שלו במערב בשנים 1830–1836. כצייר מקצועי, רינדיסבאכר הקדים את קטלין במערב בעשר שנים לפחות, ולכן נחשב לאמן המקצועני הראשון שצייר ממערב לאגמים הגדולים.

רינדיסבאכר הפיק במהלך הקריירה שלו יותר מ 124 ציורים. ארבעים מיצירותיו מוחזקות כיום על ידי הספרייה והארכיונים של קנדה, אוטווה.

ריכוזים גדולים אחרים של ציוריו ממוקמים באוספי מוזיאון ווסט פוינט של האקדמיה הצבאית של ארצות הברית ומוזיאון גילקריס בטלסה, אוקלהומה.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פיטר רינדיסבאכר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Josephy, Alvin M. Jr. *The Artist was a Young Man: The Life Story of Peter Rindisbacher*. Fort Worth: Amon Carter Museum, 1970.
2. ↑  Painted in 1824, one of the earliest studies of a tipi by a non-Indian. Library and Archives Canada Collection.
3. ↑  "Peter Rindisbacher: Beauty by Commission". Library and Archives Canada.
4. 1 2  Biography – RINDISBACHER, PETER – Volume VI (1821-1835) – Dictionary of Canadian Biography, www.biographi.ca

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 118940600
* HDS: 022594
* ISNI: 0000 0000 7374 5477
* LCCN: n84095545
* RKD: 67075
* SIKART: 4022944
* SNAC: w6513z9g
* SUDOC: 261787292
* ULAN: 500014619
* VIAF: 52488594
* WorldCat: lccn-n84095545

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"פיטר רינדיסבאכר"**.
העמוד הראשון של ההעתק המקורי של החוקה
**חוקת 3 במאי 1791** (בפולנית: **Konstytucja 3 maja**; בליטאית: **Gegužės trečiosios konstitucija**) אומצה בידי הסיים הגדול (פרלמנט) של האיחוד הפולני-ליטאי. החוקה נכתבה במשך 32 חודשים ואומצה באופן רשמי כ**חוק הממשלתי** (*Ustawa rządowa*). המסמך נועד לתקן את הליקויים הפוליטיים שהיו קיימים באיחוד. המערכת הפוליטית של דמוקרטיית האצילים העניקה זכויות רבות מדי למעמד האצולה (szlachta) ועם הזמן הביאה לשחיתות. לאימוץ החוקה קדמה תקופה של תסיסה בקרב העם, שדרש רפורמות פוליטיות. הרפורמות הביאו לבחירות ממלכויות ולבחירתו של סטניסלאב פוניאטובסקי כמלך האחרון של האיחוד.

החוקה ביקשה להחליף את האנרכיה ששררה בממלכה במונרכיה חוקתית. היא הציגה אלמנטים של שוויון פוליטי בין בני המעמד הנמוך לבני האצולה, והעניקה לאיכרים הגנה ממשלתית, בכך מיתנה את שעבודם. החוקה אסרה על הליכים פרלמנטריים כגון הליברום וטו, שאפשר לכל אחד מבני האצולה להביא לפירוק המושב הנוכחי של הסיים. שכנות האיחוד הגיבו בעוינות כלפי החוקה. פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה, ביטל את הברית בין שתי המדינות. האיחוד הותקף בידי יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה, ומלך האיחוד נאלץ לבסוף להיכנע.

החוקה הייתה החוקה הדמוקרטית הראשונה באירופה, והיא נשארה בתוקף למשך תקופה של פחות מ-19 חודשים; היא בוטלה על ידי הגרודנו סיים (Grodno Sejm), מושב הסיים האחרון של האיחוד, ב-23 בנובמבר 1793. עד 1795, החלוקה הראשונה והשנייה של פולין הביאו לסיומה של מדינה פולנית ריבונית. במשך 123 השנים הבאות, חוקת 3 במאי 1791, נתפסה כעדות להצלחתן של הרפורמות הפנים-מדינתיות וכסמל המבטיח את השבת הריבונות של פולין.

הסיים הגדול, או סיים ארבע השנים (1788-92) והסנאט מאמצים את **חוקת 3 במאי 1791**, בטירה המלכותית בוורשה
לזכר החוקה נבנו מספר מבני הנצחה ואנדרטאות ברחבי פולין, הראשונה שבהן היא אנדרטת החוקה בלובלין.

קישורים חיצוניים
----------------

* Polishconstitution.org
חוקת 1793
**חוקת 1793** (בצרפתית: *Acte constitutionnel du 24 juin 1793* או *Constitution montagnarde* (חוקת ההר) או *Constitution de l'an I* (חוקת השנה הראשונה)) הייתה החוקה השנייה שכוננה בצרפת בימי המהפכה הצרפתית והחוקה הראשונה שהתקבלה תחת הרפובליקה הצרפתית הראשונה. החוקה הייתה אמורה להחליף את חוקת 1791 שלא הייתה רלוונטית לאחר שבוטל מוסד המלוכה. החוקה החדשה נוסחה על ידי ועדה של חמישה אישים, ביניהם לואי אנטואן דה סן-ז'וסט, שנבחרו לצורך תפקיד זה על ידי הוועידה הלאומית ואשר מתוקף בחירתם הפכו גם לחברי הוועד לשלום הציבור. 

הנוסח הסופי של החוקה התבסס על הצהרת זכויות האדם והאזרח, שגרסה חדשה ורדיקלית שלה הופיעה כפתיח לחוקה (הצהרת זכויות האדם והאזרח של 1793). ההצהרה החדשה הכריזה כי כל בני האדם שווים על פי הטבע ובפני החוק. היא כללה הגנות מפני פגיעה של הממשלה בזכויות האדם, שהן הזכות לשוויון, לחירות, לביטחון ולרכוש. היא כללה הגנה על חירויות שונות, כגון חירות הדת והמצפון, חופש העיתונות, חופש ההתאגדות, והחופש למסחר. ההצהרה קבעה כי אדם אינו יכול למכור את עצמו או להימכר על ידי אחר, ובכך קבעה שעבדות אינה חוקית. 

אחד החידושים העיקריים בפתיח של החוקה הוא ההוספה של מספר זכויות חברתיות וכלכליות כזכויות מוגנות של האדם והאזרח, ביניהן, זכות האזרח לרווחה, זכותם של נזקקים לקבל סיוע מהחברה, והזכות לחינוך.

ההצהרה בפתיח לחוקה קובעת גם מספר זכויות פוליטיות, שהחשובה והרדיקלית ביניהן היא זכות המרד. כך למשל נכתב כי "כאשר הממשלה פוגעת בזכויות של העם, המרד יהיה, עבור העם ועבור כל חלק ממנו, הזכות המקודשת ביותר והחובה ההכרחית ביותר" (סעיף 34). 

על אף שהתקבלה על ידי הוועידה הלאומית ב-24 ביוני 1793 ואשררה במשאל עם עם 1,800,000 קולות בעד ו-11,000 קולות נגד, החוקה הושעתה מייד עם כינונה הרשמי ולמעשה מעולם לא שימשה כחוקה בפועל. הוועידה, שנשלטה על ידי היעקובינים, הכריזה על מצב החירום בשל מצב המלחמה בו הייתה צרפת שרויה. למרות שלא שימשה בחוקה בפועל, ההיסטוריון ולטר גראב טוען ש"חוקה יעקובינית זו... מסמנת את פסגת הדמוקרטיה הבורגנית שהמהפכה הצרפתית הגיעה אליה והיא שימשה דוגמה ומופת לחוקות הדמוקרטיות במאות ה-19 וה-20.

לאחר תקופת שלטון הטרור, שלטון תרמידור הביא לכינון חוקת 1795, שהייתה שמרנית יותר מחוקת 1793, שאפה ליצירת סדר חברתי ופוליטי ליברלי ולמנוע מרד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חוקת 1793** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  ולטר גראב, **המהפכה הצרפתית**, עמ' 75

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007361995405171
* BnF: cb16684241s (data)
* GND: 4155190-4
* LCCN: no90010779
* SUDOC: 034631887
* VIAF: 176798666
* WorldCat (עם VIAF): 176798666

 |
**רפאל קטן** (נולד ב-27 באוקטובר 1942) הוא פרופסור לאונקולוגיה ישראלי, יקיר ירושלים.

ביוגרפיה
--------

נולד ברואן שבצרפת, הבכור מבין 11 ילדיהם של שולמית (סלמה) וד"ר משה (פול קליין) קטן. הוריו הצליחו לברוח לשווייץ בזמן מלחמת העולם השנייה, שם שהו במחנה פליטים ליד ז'נבה עד סוף המלחמה. עלה לישראל עם משפחתו בשנת 1949.

סיים את לימודי הרפואה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1967.

קריירה
------

שירת כרופא בצה"ל במשך שש שנים (שלוש שנים ביחידות שדה, כולל שנה בסיני, ליד תעלת סואץ ושלוש שנים בבית החולים באשקלון). חזר להתמחות באונקולוגיה בבית החולים הדסה בירושלים.

עבד בהדסה כ-15 שנים, עם הפסקה של חמש שנים של התמחות בארצות הברית בבית החולים Roswell Park Memorial Institute שבבאפלו ובמכון הלאומי לסרטן של ארצות הברית בבת'סדה שבמרילנד.

ייסד את המכון האונקולוגי בשערי צדק ומשם עבר לנהל, במשך 15 שנים, את המערך האונקולוגי בתל השומר, ושימש כנשיא המכון עד לפרישתו בשנת 2016.

משמש כפרופסור חבר (אמריטוס) בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.

קטן הוא מחבר או שותף לחיבור של למעלה מ-160 מאמרים מדעיים-רפואיים בנושא הסרטן והטיפול בו.

בשנת 2016 קיבל עיטור "יקיר ירושלים".

אחד מתלמידיו הוא פרופ' רענן ברגר.

חיים אישיים
-----------

נשוי לד"ר חיה קטן, רופאת ילדים, שניהלה את המחלקה הרפואית בביטוח הלאומי, ולהם חמישה ילדים, נכדים ונינים.

חברות באיגודים רפואיים
----------------------

חבר באגודים מקצועיים רבים בארץ ובעולם:

* חבר בחברה האמריקאית לאונקולוגיה קלינית – ASCO
* חבר בחברה האירופית לאונקולוגיה קלינית ESMO, ויו"ר הוועדה לאתיקה שלה
* חבר במועצה הלאומית למניעה, אבחון וטיפול במחלות ממאירות ובחבר הנאמנים של האגודה למלחמה בסרטן.
* לשעבר, יו"ר החוג לסרטן השד של האיגוד הישראלי לאונקולוגיה, המסונף להסתדרות הרפואית בישראל.
* שימש כיו"ר ועדת הבחינות באונקולוגיה מטעם המועצה המדעית של ההסתדרות הרפואית ונציג ישראל באיגוד האונקולוגי האירופי.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופ' רפאל קטן, באתר עיריית ירושלים
* עישון וסרטן, רקע רפואי, באתר דעת
* ריאיון עם פרופ' קטן בתוכניתו של רפי קרסו

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987008898389405171
* ISNI: 0000 0000 3869 5507
* LCCN: nb2006002772
* NTA: 292495579
* VIAF: 51210190
* WorldCat: lccn-nb2006002772

 |
**יחיעם מרט** (נולד ב-1946) כיהן כראש אגף במוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים

ביוגרפיה
--------

מרט נולד בירושלים, האמצעי מבין שלושה בנים של ציפורה וזלמן. אביו שירת כמפקד גדוד מוריה במלחמת העצמאות, ואימו היא אחייניתו של ברל כצנלסון. אחיו הצעיר בארי, שהיה קצין בחיל השריון, נהרג במהלך קרב החווה הסינית במלחמת יום הכיפורים. כשהיה בן שמונה עברה משפחתו להתגורר ברמת גן, וכשהיה בן 16 עברה לארגנטינה שם מונה אביו לקונסול בבואנוס איירס. מרט שירת בצה"ל כלוחם בגדוד 890 של חטיבת הצנחנים ולחם במלחמת ששת הימים. בשירות המילואים לחם במלחמת יום הכיפורים. 

לאחר שחרורו מצה"ל השלים מרט תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון ותואר שני בהיסטוריה צבאית. במקביל התגייס לשב"כ ושימש כמאבטח באל על. הוא גויס למוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים ועשה את שירותו המבצעי באגף "צומת", המפעיל את קציני האיסוף ואת רשת הסוכנים של המוסד. הוא שימש בין היתר ראש לשכת ראש המוסד יצחק חופי, ראש שלוחת המוסד בפריז, סגן ראש אגף "צומת" וראש אגף. 

מרט נשוי לסטלה ואב לשני בנים. הוא בעל חברה בתחום האבטחה והמודיעין העסקי. חבר בתנועת מפקדים למען ביטחון ישראל.

ב-2009 הוציא יחד עם רעייתו את הספר "סוף סוף ירו על הפלוגה שלנו" המתאר את שירותו הצבאי של בנו, בארי (שנקרא על שם אחיו של יחיעם) בחטיבת הצנחנים, כלוחם וכקצין, בעיני הוריו. הוא מחברו של ספר הסיפורים הקצרים בנושאי מרגלים "Heaven Can Wait".

קישורים חיצוניים
----------------

* שירי לב-ארי, הכל נשאר במשפחה, באתר ynet, 28 באפריל 2009

הערות שוליים
------------

1. ↑  יוסי מלמן, ‏הילת הביטחון נשחקה: השב"כ והמוסד חייבים להיאבק על מקומם בשוק העבודה, באתר מעריב אונליין, 3 בדצמבר 2017
2. ↑  סטלה ויחיעם מרט, סוף סוף ירו על הפלוגה שלנו: עמודים ראשונים, באתר nrg‏, 19 בפברואר 2009.
3. ↑  עמית סלונים‏, "להיות אמא של חייל": הספר של ליהיא לפיד פחדני כמעט כמו שהוא משעמם, באתר וואלה!‏, 05 באוגוסט 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007303964905171
* BnF: cb160810048 (data)
* ISNI: 0000 0000 6669 3111
* LCCN: no2009172268
* VIAF: 90751348
* WorldCat: viaf-90751348

 |
אחוזת אלאטיני, סלוניקי יוון**משפחת אלאטיני** (באיטלקית: **Allatini**) היא משפחה יהודית-איטלקית, שהצמיחה מתוכה בנקאים, רופאים, אדריכלים, סוחרים ואישי ציבור. אחת ממשפחות הפראנקוס העשירות והחשובות בסלוניקי, יוון.

היסטוריה
--------

מוצא המשפחה מצפון איטליה. יש סברה כי מוצאה הקדום של המשפחה מחצי האי האיברי.

בתחילת המאה ה-19 מהגרים חלק מבני המשפחה אל סלוניקי שביוון ונמנים שם על הפראנקוס, העלית החברתית והכלכלית של העיר. שכבת העלית של הקהילה היהודית בסלוניקי כללה מספר משפחות יהודיות אריסטוקרטיות ממוצא איטלקי שבלטו בעושרן, ברמת החינוך הגבוהה שהעניקו לבניהן ובקשריהן הכלכליים.

בני משפחת אלאטיני השתלבו בפיתוח התעשייה ותרמו לפיתוחה של העיר בהקמת תשתית תאורה, ביצור ובהפצת גז טבעי, בפיתוח אמצעי תחבורה, טחנות מים שסייעו ליצור הטקסטיל, יסדו בתי חרושת, בתי חולים ובתי ספר, תקעו יתד בתעשיית הטבק ובקידום התיעוש והמודרניזציה של העיר.

בסוף המאה ה-19 הקימו בני המשפחה חברה בשם **מודיאנו ואלאטיני** ליבוא קמח ותבואות, לאחר זמן התרחבה החברה ושינתה את שמה ל**דארבלי מודיאנו ואלאטיני**.

אחד מבני המשפחה, הגביר משה (מואיז) אלאטיני, התפרסם במיוחד בשל פעילותו כנדבן וכרופא.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Allatini Family
2. ↑  זיכרון שלוניקי: גדולתה וחורבנה של ירושלים דבלקן, כרך 2, עמ' 136
3. ↑  נישואים באסטרטגיה של קיום והישרדות בקהילת שאלוניקי, בתקופת מלחמת השלם השנייה: המשניות ותמורה, גילה הדר
4. ↑  סלוניקי היהודית בעיני נוסע יהודי גרמני בראשית המאה העשרים, דישון יהודית
5. ↑  זיכרון שלוניקי: גדולתה וחורבנה של ירושלים דבלקן, כרך 2, עמ' 199
6. ↑  זיכרון שלוניקי: גדולתה וחורבנה של ירושלים דבלקן, כרך 2, עמ' 133
**גאורגה אנדריי מירון** (ברומנית: **George Andrei Miron**; נולד ב-28 במאי 1994 בגאלאץ שברומניה) הוא כדורגלן רומני, המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אוניברסיטת קלוז' מליגת העל הרומנית.

קריירת מועדונים
---------------

מירון גדל במחלקת הנוער של אוצלול גאלאץ. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הרומנית, במדיה ערך 22 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.

ב-1 ביולי 2015 חתם בבוטושאן מליגת העל הרומנית. הוא ערך 150 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שבעה שערים.

ב-17 בפברואר 2020 חתם בסטיאווה בוקרשט מליגת העל הרומנית.

ב-1 ביוני 2022 חתם בהפועל חיפה מליגת העל הישראלית. ב-29 בספטמבר שוחרר מהמועדון בצורה הדדית לאחר חתימתו של חאתם אלחמיד ובשל רצונו לשהות ליד אשתו בעת הריונה המתקדם.

תארים
-----

סטיאווה בוקרשט
* הגביע הרומני (1): 2019/2020

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway

הערות שוליים
------------

1. ↑  שלמה וייס‏, הפועל חיפה החתימה שני זרים חדשים: אנדריי מירון וקוואמה קווי, באתר וואלה!‏, 1 ביוני 2022

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"אנדריי מירון"**.
**יחיעם ימני** הוא פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת קולומביה, יזם בתחום הטכנולוגיה וממייסדי קומברס. מומחה בתחום רשתות מחשבים.

חייו
----

ימיני סיים תואר במתמטיקה באוניברסיטה העברית בשנת 1972, תואר שני בשנת 1974 ודוקטורט מאוניברסיטת קליפורניה בשנת 1978. ימני היה נשוי לד"ר שאולה אלכסנדר-ימיני, אחותו של קובי אלכסנדר, שעמו ועם בועז משעולי ייסד בתחילת שנות השמונים את חברת קומברס. לאחר שעזב את קומברס, הקים בשנת 1992 יחד עם שאולה אלכסנדר-ימיני, את חברת סמארטס (Smarts). החברה פיתחה מערכת תוכנה לניהול אירועים במערכות IT ורשתות תקשורת בזמן אמת, ונמכרה לחברת EMC בשנת 2004 תמורת 260 מיליון דולר. ימיני עזב את החברה ב-1997 וחזר לאקדמיה, אך נשאר בעל מניות ודירקטור.

בשנת 2006 הקים יחד עם ניר מיכלוביץ את חברת ערוץ אינטראקטיב (InterCast) אשר עסקה בפיתוח טכנולוגיה להפצת תוכני וידאו באינטרנט. בשנת 2009 החברה נסגרה.

קישורים חיצוניים
----------------

* יחיעם ימיני, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה
* יחיעם ימיני, באתר dblp
* יחיעם ימיני, באתר ResearchGate
* דף אישי באתר אוניברסיטת קולומביה
* מירב אנקור, ‏פרופ' יחיעם ימיני מדגדג את פיל מדעי הסביבה, באתר גלובס, 18 בספטמבר 2008

הערות שוליים
------------

1. ↑  סוניה גורודיסקי, ‏הגאות של מנהלי קומברס, באתר גלובס, 23 בספטמבר 1999
2. ↑  סמארטס שנוסדה ע"י ד"ר שאולה אלכסנדר-ימיני נמכרה ב-260 מיליון דולר, באתר גלובס, 21 בדצמבר 2004
3. ↑  גליה ימיני, אלכסנדר הגדולה, באתר הארץ, 24 בדצמבר 2005
4. ↑  בתיה פלדמן , ‏אחרי שנכשלה במכירת הקניין הרוחני: אינטרקאסט של יחיעם ימיני נסגרת, באתר גלובס, 26 בפברואר 2009

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* DBLP: y/YechiamYemini
* MGP: 183213

 |
**Speedy Gonzales** הוא שיר הומוריסטי משנת 1961 מאת דוד דנטה העוסק בדמות העכבר המקסיקני ספידי גונזלס מהסרטים המצוירים של האחים וורנר. השיר הפך פופולרי רק ב-1962 בגרסת הכיסוי של פאט בון.

היסטוריה
--------

בשנת 1961 פורסם השיר לראשונה בביצוע המקורי של דוד דנטה. השיר בגרסתו של דנטה לא זכה להצלחה רבה ונשכח עד מהרה.

אף על פי כן, הזמר פאט בון שמע במקרה את השיר בפאב בפיליפינים, ובהמשך החליט להקליט גרסת כיסוי לשיר. המדבב מל בלאנק השתתף גם הוא בהקלטת השיר כאשר ביצע את קולו של ספידי גונזלס (דמות אותה דיבב בסרטי האנימציה של האחים וורנר).

גרסת הכיסוי של פאט בון שפורסמה במהלך שנת 1962 זכתה להצלחה רבה בארצות הברית וברחבי העולם. גרסת הכיסוי של בון הגיעה בשנת 1962 למקום ה-6 במצעד הבילבורד הוט 100 ונשארה במצעד במשך 13 שבועות.

הסינגל זכה להצלחה עצומה באירופה, שם נמכרו ממנו כמיליון עותקים.

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "Speedy Gonzales" באתר מיוזיק בריינז
* גרסאות נוספות ל"Speedy Gonzales" באתר SecondHandSongs
* עמוד השיר באתר songfacts.com (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Pat Boone

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: febc5ba6-ae0e-48fd-a9bf-befe228e283e

 |
סמל יחידת שט"ל
**יחידת שט"ל 121** (**שירות טכנולוגי למודיעין**) היא יחידת המודיעין החזותי של להק המודיעין (למד"ן) בחיל האוויר הישראלי.

תפקידה של היחידה הוא לפענח תצלומי אוויר ולייצר עזרים מבצעיים ליחידות חיל האוויר באמצעות אותם תצלומים. מפקד היחידה הוא קצין בדרגת סגן-אלוף. היחידה פועלת בשיתוף פעולה עם עוצבת מודיעין חזותי באגף המודיעין ועם יחידת המודיעין החזותי של מספן מודיעין (מד"ן) בחיל הים.

היחידה הוקמה בשנת 1948 מאיגוד של "מחלקת צילום אוויר" שאוישה על ידי מתנדבי חו"ל, טייסים ואנשי מיפוי בעלי ניסיון רב בצילום ופענוח תצלומי אוויר בפיקודו של איש צוות אוויר האמריקני, לי גודווין ו"מחלקת מפות" בפיקודו של ברוך קריס שנעשה למפקד היחידה הראשון, ועמד בראשה עד שנת 1963. 

בעת שגרה תפקידה של שט"ל הוא לספק תשתית פענוח המאפשרת הערכת מצב על פעילות בזירת המזרח התיכון, תוך חיפוש אחר פעילות בלתי-שגרתית.

בזמן חירום תפקידה של שט"ל הוא לייצר מטרות לתקיפה עבור חיל האוויר.

כאשר צריך לתקוף מטרה, אנשי שט"ל מקבלים את תצלום האוויר, מפענחים אותו, מוצאים ומסמנים את המטרה, מייצרים את העזר ההכרחי לביצוע התקיפה ולסיום מבצעים הערכת נזק הפצצה (באנגלית: BDA, ראשי תיבות של:**B**omb **D**amage **A**ssessment).

עבודת המפענחים דורשת היכרות מעמיקה עם תאי השטח אותם הם מנתחים ועם אמצעי הלחימה בהם אפשר להיתקל. על המפענחים להכיר את שדות התעופה בזירה ואת כלי הטיס החונים בהם. כמו כן עליהם להכיר את מערכות הנ"מ וטילי הקרקע-אוויר (טק"א), וכן את טילי הקרקע-קרקע (טק"ק), המצויים בזירה.

תהליך המיון
-----------

מבחני המיון מתקיימים טרם הגיוס, לאחר מבחני הצו ראשון. במיונים המלש"בים נבחנים על יכולת ניתוח מידע ויזואלי ממפות ותצלומי אוויר וזיכרון חזותי.

תהליך ההכשרה
------------

את הטירונות החיילים מבצעים יחד עם יחידות אחרות בצה"ל.

לאחר הטירונות החיילים עוברים לבסיס הדרכה בו הם לומדים תכנים הקשורים לעבודה אותם יבצעו בשירותם, באחד משני התחומים: קורס פענוח וקורס מיפוי אווירי, בסופו של הקורס משתבצים החיילים בגפי היחידה השונים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יחידת שט"ל** בוויקישיתוף
* רואים רחוק רואים שקוף, בטאון חיל האוויר, גיליון 157, יוני 2004
* אריה אגוזי, חשיפה: מרכז פיענוח המודיעין המאוחד של צה"ל, באתר ynet, 10 ביולי 2005
* אמיר בוחבוט‏, הכוח ששומר על טייסי חיל האוויר – מתחת לאדמה, באתר וואלה!‏, 18 במאי 2017

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987011934876705171

 |
**משפחת בוקמה** (בהולנדית: **Bockma**) הייתה משפחה הולנדית שפעלה למען הצלת ילדים יהודים בזמן מלחמת העולם השנייה, בשיתוף עם התנועה המחתרתית ההולנדית ה-N.V.

הרמן בוקמה (**Harmen Bockma**;‏ 1901–1981), שרה בוקמה (**Sara Bockma**;‏ 1898–1977) ורינס קנוק-בוקמה (**Knook Rins**;‏ 1922).

פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
--------------------------------

משפחת בוקמה הייתה משפחה הולנדית שגרה בחווה על דרך צדדית, מחוץ לאזור העירוני של הירלן, לימבורג. למשפחת בוקמה היו שמונה ילדים. הרמן, אב המשפחה, עבד כאיכר וככורה פחם.

הרמן ושרה השתייכו ל-.N.V - תנועה מחתרתית הולנדית שפעלה בזמן מלחמת העולם השנייה בעיקר למען הצלת ילדים יהודים מידי הנאצים. הקשר בין משפחת בוקמה לתנועת ה-N.V נוצר על ידי יאפ מוש (Jaap Musch). לפני הצטרפותם לקבוצה, המשפחה הסתירה את ליאו בראון בעקבות בקשת הכומר פונטייר, ראש הכנסייה הקלוויניסטית בהרלן.

הרמן ושרה החלו לקלוט אנשים ולהסתירם, עוד לפני שהוסדרה עבורם אספקת כרטיסי מזון, על מנת להזין את המוסתרים. במהלך השנים 1942–1944 הפך ביתם בהדרגה לבית מעבר לצורך הסתרת עשרות יהודים, בעיקר ילדים. נוסף על כך הם הסתירו סטודנטים שפעלו במחתרת ההולנדית. כל המשפחה נרתמה לפעולת ההצלה. ילדי המשפחה נשלחו להחליף ביגוד תמורת מזון. חלקם גם נאלצו לגנוב חיטה לשם הזנת המוסתרים.

בחורף 1942 חלו כמה מבני הבית וביניהם ילדי המשפחה וחלק מהילדים היהודים המוסתרים. שרה והרמן בוקמה כרעו תחת העומס שכן פרט לדאגה למוסתרים הם נאלצו להמשיך ולעסוק בעבודתם לפרנסת המשפחה. לפיכך הם ביקשו את עזרת בתם הבכורה, רינס קנוק-בוקמה, שעבדה כמנהלת משק בית אצל משפחה עשירה בהרלן. רינס נענתה לבקשת הוריה ונחלצה לעזרתם. היא עזרה להוריה בדאגה לאספקת כרטיסי מזון, בהעברת נשק ובקשר עם המוסתרים. באחד המקרים, אספה יחד עם אביה 5 ילדים, תוך כדי התרחשות של אקציה באמסטרדם, ואיתרה תינוק שנשאר בבית ריק לאחר שמשפחתו שולחה.

הבן הבכור של משפחת בוקמה נמלט לאנגליה, שם הצטרף לכוחות המיוחדים של בריטניה ונהרג בהולנד בפעולת מחתרת בשנת 1944.

בבית שרר מתח רב עקב היעדרויות תכופות של הרמן, והמחלות שחזרו ופקדו את הילדים. נוסף על כך, שרה הלכה ונחלשה מיום ליום וכולם חיו בפחד מתמיד להיתפס. הבת רינס הייתה שרויה בקושי נפשי, לחץ ובדידות, אך בעיני המוסתרים היא הייתה דמות משרה ביטחון.

בני משפחת בוקמה שרדו את המלחמה פרט לבנם הבכור שמצא את מותו בחזית ב־1944.

הכרה והנצחה
-----------

אף על פי שכל המשפחה השתתפה במעשה ההצלה רק שלושה מהם הוכרו כחסידי אומות עולם על ידי יד ושם - הרמן בוקמה, שרה בוקמה, רינס קנוק-בוקמה.

טקס הענקת התואר מיד ושם התקיים בהאג שבהולנד.

ב-14 במאי 1967 יד ושם הכיר בהרמן ושרה בוקמה כחסידי אומות עולם.

ב-8 במרץ 1987 יד ושם הכיר ברינס קנוק-בוקמה כחסידת אומות עולם.

לכבוד שלושתם ניטעו עצים בשדרת חסידי אומות העולם ביד ושם.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Bockma Harmen, Shoah Resource Center, The International School for Holocaust Studies
2. ↑  N.V. Group, Shoah Resource Center, The International School for Holocaust Studies
3. ↑  the Bockma family, Shoah Resource Center, The International School for Holocaust Studies
4. ↑  Knook Rins, Shoah Resource Center, The International School for Holocaust Studies
5. ↑  Bockma Sara, Shoah Resource Center, The International School for Holocaust Studies

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"משפחת בוקמה"**.
הרב **יהודה לייב סרוואל** (נפטר באייר ה'שע"ז, 1617) היה רבה של ונציה וראש ישיבה בעיר, מגדולי רבני יהדות איטליה במאה ה-16.

ביוגרפיה
--------

תלמידו של הרב שמואל יהודה קצנלבוגן. ישב כדיין בבית דינו של הרב בן ציון צרפתי. לאחר פטירתו, התמנה לרבה של ונציה ועמד בראשות ישיבה בעיר. היה הגזבר של הכספים שנאספו באיטליה עבור ארץ ישראל. עמד בקשרי ידידות עם רבי יהודה אריה די מודינה, שאף דן בבית דינו בצעירותו.

התכתב עם גדולי דורו באיטליה, בהם רבי יששכר בר איילנבורג, רבי יעקב לבית הלוי.

בעת שפרצה המחלוקת על המקווה ברוביגו, הצטרף למכשירים את המקווה, בניגוד לעמדת הרבנים אבטליון בן שלמה מקונסיליו, משה רפא פורטו, יהודה סאלטרו ועוד. פסקו בסוגיה זו הובאה בספר "משבית מלחמות", ותשובות האוסרים התפרסמו בספר "פלגי מים".

נפטר ב-1617, אייר ה'שע"ז בפדובה. רבי יהודה אריה די-מודינה כתב קינה על מותו. בנו רבי נחמיה סרוואל כיהן כדיין בוונציה.

חלק מתשובותיו פורסמו בשו"ת נחלת יעקב של תלמידו ר' יעקב בן אלחנן הלפרין (אלפרון), ובספרי שו"ת נוספים של חכמי דורו.
היה בעל ידיעה בערבית יהודית, ולחלק מהדעות תרגם לערבית את פירוש רב סעדיה גאון לשיר השירים.

קישורים חיצוניים
----------------

* סארוואל, יהודה לייב מתוך: אנציקלופדיה יודאיקה (באנגלית)
* [דברי פי חכם חן בספר זכר צדיקים לברכה] אות ל סימן ב.

הערות שוליים
------------

1. ↑  כתבי רבי יאריה יהודה מודינא (מהד' בלוי) עמ' 105
2. ↑  משה אביגדור שולוואס, רומא וירושלים, עמ' 105
3. ↑  זקני יהודה תשובה צט, ועוד
4. ↑  שו"ת באר שבע סימן עב, שם כתב עליו: "הגאון המופלא אריא דבי עילאה ותתאה גבר מרא דאתרא מהר"ר ליב סרוואל יצ"ו...
הגאון המופלא הנ"ל במקום גדולתו שם ענותנותו שבשפלנו זכר לנו ושלח לי זה הפסק אחר שנדפס". הוא אף כתב הסכמה לספר "באר שבע".
5. ↑  שו"ת מהר"י לבית הלוי כלל ד סוף סימן כד
6. ↑  דיוואן, רז (עמ' 212)
7. ↑  סימן מא, סימן מג, סימן כא, נ ונא
8. ↑  שו"ת מהר"ם גלאנטי סימן קכה; שו"ת מהרי"ט סימן קמח.
9. ↑  ויינער עמ' 64
שלט האצולה של המשפחה
דיוקן ג'ובאנה אלביצי-טורנאבוני. מאת דומניקו גירלנדיו
**משפחת אלביצי** (באיטלקית: **Albizi** או **Albizzi**) הייתה המשפחה ששלטה בפירנצה מ-1382 ועד 1434. המשפחה הייתה יריבה של בית מדיצ'י.

מקור המשפחה בעיר ארצו ובניה הגיעו למעמד של אוליגרכיה מקומית בפירנצה ושלטו בממשלת הרפובליקה במשך שני דורות. בשנת 1378 ארגנה הגילדה של מנפצי הצמר מרד עממי בשלטון ("מהפכת כפכפי העץ"), משפחת אלביצי, בראש קבוצת משפחות עשירות אחרות, בהן משפחת סטרוצי, שכרה את שירותיו של שכיר החרב הנודע ג'ון הוקווד לדיכוי המרד והפכה לחזקה במשפחות העיר. מעמד המשפחה התחזק עוד ב-1382 לאחר שצבא פירנצה הביס, בסיועו של הוקווד ושכירי החרב שלו, את צבאו של ג'אן גלאצו ויסקונטי והעיר השיגה הסכם שלום עם דוכסות מילאנו החזקה, תוך שימור עצמאותה. ב-1427 הייתה משפחת אלביצי למשפחה העשירה והחזקה בעיר ללא ערעור. למרות שחברי המשפחה היו פטרוני אמנים, הם השקיעו את רוב התקציב העירוני בשכירת חילות שכירי חרב ובמסעות מלחמה נגד לוקה, פיזה, סיינה, מדינת האפיפיור ודוכסות מילאנו.

אבי המשפחה היה **מסו דלי אלביצי** (1343-1417 ;Maso degli Albizzi). שני בניו היו **רינלדו דלי אלביצי** (Rinaldo degli Albizzi ;1370–1442) הבכור ו**לוקה** (Luca Albizzi). בעוד שרינלדו היה יריבו של קוזימו דה מדיצ'י ובן בריתה של משפחת סטרוצי, היה לוקה חברו של קוזימו ללימודים ובן בריתו ואף חלק עמו את העניין באמנות.

ב-1433 הצליח רינלדו לשכנע את ראשי הציבור להגלות את קוזימו דה מדיצ'י מהעיר, אך לאחר שפירנצה הפסידה בקרב מול דוכסות מילאנו, ירדה קרנה של משפחת אלביצי. שובו של קוזימו מהגלות זמן קצר לאחר מכן סימן את עלייתו של בית מדיצ'י כשליטי העיר ואת סוף תקופת משפחת אלביצי, שנאלצה לגלות מהעיר. אחיו של רינלדו, לוקה הורשה להישאר בעיר, נשא לאשה בת מדיצ'י ואף הפך לאחד מ"תשעת האזרחים הנכבדים", חבר הממשלה המצומצמת של העיר (Gonfaloniere di Giustizia).

**ג'ובאנה אלביצי-טורנאבוני** (1468-1488 ;Giovanna Tornabuoni degli Albizzi) מסמנת התקרבות בין משפחות אלביצי ומדיצ'י. אביה החורג, ג'ובאני טורנאבוני (Giovanni Tornabuoni), היה דודו של לורנצו דה מדיצ'י. ג'ובאנה מופיעה במספר יצירות אמנות של הציירים סנדרו בוטיצ'לי (מופיעה בין השאר בפרסקו "ונוס ושלוש הגרציות מגישות מתנות לנערה צעירה") ודומניקו גירלנדיו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **משפחת אלביצי** בוויקישיתוף
* ניקולו מקיאוולי, **ההיסטוריה של פירנצה** ספר III פרק שביעי, ספר IV פרק ראשון, ספר IV פרק שני (באנגלית)
* משפחת אלביצי באתר המילון ההיסטורי של הרנסאנס (Historical Dictionary of Renaissance)
* Eleanora degli Albizzi
* "משפחות אחרות", אתר הסדרה ההיסטורית "מדיצ'י" באתר PBS

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007287860705171
* GND: 132406764
* LCCN: sh85003233
* RERO: 02-A010041016
* VIAF: 30697649
* WorldCat (עם VIAF): 30697649

 |
**אובה ביין** (בגרמנית: **Uwe Bein**, נולד ב-26 בספטמבר 1960 בהרינגן שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר, ונודע במסירותיו המדויקות. ביין זכה עם נבחרת מערב גרמניה במונדיאל 1990.

קריירת מועדונים
---------------

ביין החל את קריירת הבוגרים בשנת 1979 בקיקרז אופנבך, עמה שיחק בליגת הבונדסליגה השנייה, וסייע לה לעלות לליגת הבונדסליגה בשנת 1983, אך ירד עם הקבוצה בחזרה לליגת המשנה בתום עונה אחת, בה ספגה הקבוצה 106 שערים ב-34 משחקים. לאחר ירידת הליגה, ביין עזב את הקבוצה לאחר חמש עונות, בהן כבש 72 שערים ב-153 הופעות. 

בקיץ 1984 חתם ביין בפ.צ. קלן, שם שיחק שלוש עונות, בהן הבקיע 17 שערים ב-64 הופעות. ביין סייע לקבוצה להעפיל לגמר גביע אופ"א בשנת 1986, בו הפסידה הקבוצה 5-1 לריאל מדריד בסנטיאגו ברנבאו, וניצחה בגומלין בתוצאה 2-0 שלא הספיקה, כשביין מבקיע את השער הראשון. 

בשנת 1987 חתם בהמבורג, שם שיחק שתי עונות וכבש 22 שערים ב-52 הופעות. בשנת 1989 עבר לאיינטרכט פרנקפורט, שם שיחק חמש עונות ברציפות, והבקיע 38 שערים ב-150 הופעות. בתקופה זו, פרנקפורט סיימה בכל העונות לפחות במקום החמישי, אך לא זכתה באליפויות, כשביין מהווה חוליה חשובה במשחק ההתקפי של הקבוצה.

בשנת 1994 הצטרף ביין לחברו לנבחרת גרמניה, גידו בוכוואלד, וחתם בקבוצה היפנית אוראווה רד דיימונדס מהעיר סאיטאמה מליגת העל היפנית שזה עתה הוקמה. בקבוצה זו שיחק שלוש עונות, בהן הבקיע 25 שערים ב-68 הופעות. בשנת 1997 עבר למועדון VFB גיסן מהליגות הגרמניות האזוריות, במדיו פרש ממשחק פעיל בשנת 1998.

קריירה בינלאומית
----------------

לביין 17 הופעות בנבחרות, תחילה במדי גרמניה המערבית ואחר כך במדי גרמניה, בהן כבש שלושה שערים. ביין השתתף במונדיאל 1990 וזכה עם נבחרת גרמניה המערבית בטורניר, לאחר ניצחון 1-0 במשחק הגמר על נבחרת ארגנטינה. ביין לא זומן על ידי המאמן ברטי פוגטס ליורו 1992, ובשנת 1993 פרש מהנבחרת.

קריירת אימון
------------

ביין אימן בשנת 2005 במשך חצי עונה את קיקרז אופנבך.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אובה ביין** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית)
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

| **נבחרת מערב גרמניה – מונדיאל 1990 (אלופת העולם)** |
| --- |
| 1 אילגנר • 
2 רויטר • 
3 ברמה • 
4 קולר • 
5 אאוגנטאלר • 
6 בוכוואלד • 
7 ליטבארסקי • 
8 הסלר • 
9 פלר • 
10 מתאוס • 
11 מיל • 
12 אאומן •
13 רידלה • 
14 ברטולד •
15 ביין •
16 שטיינר •
17 מולר •
18 קלינסמן •
19 פפלוגלר •
20 תון •
21 הרמן •
22 קפקה •
מאמן: בקנבאואר | מערב גרמניהמערב גרמניה |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1266346864
* VIAF: 5272166172280190800004
* WorldCat (עם VIAF): 5272166172280190800004

 |
**משפחת אמאטי** (באיטלקית: **Amati**) הוא שמה של משפחת בוני כינורות איטלקים, שפעלה ושגשגה בקרמונה משנת 1549 עד 1740.

כינור של אנדראה אמאטי במוזיאון מטרופוליטן בניו יורק

בני המשפחה
----------

### אנדראה אמאטי

**אנדראה אמאטי** (1505-1510 בערך - 1578 בערך) היה בונה הכינורות המוקדם ביותר, שכליו שרדו עד ימינו. למעשה, אפשר לראות בו, פחות או יותר, את האחראי לפרופיל הסופי של משפחת הכינור המודרנית. מספר קטן מן הכלים שבנה עודם קיימים כיום, מתוארכים בין 1564 ו-1574 ורובם נושאים את שלט האצולה של שארל התשיעי, מלך צרפת.

### אנטוניו וג'ירולאמו אמאטי

יורשיו וממשיכי דרכו של אנדראה אמאטי היו בניו, **אנטוניו אמאטי** (נולד בסביבות 1550) 
ו**ג'ירולאמו אמאטי** (1551-1635). השניים, שנודעו בשם "האחים אמאטי", הכניסו חידושים מרחיקי-לכת בעיצוב הכלי, ביניהם שכלול צורתם של פתחי ה-f. הסברה היא, שהאחים היו חלוצי מתכונת האלט המודרנית של הויולה, בניגוד לוויולות הטנור, הוותיקות יותר.

### ניקולו אמאטי

 ערך מורחב – **ניקולו אמאטי**  

**ניקולו אמאטי** (נולד ב-3 בדצמבר 1596 - 12 באפריל 1684) היה בנו של ג'ירולאמו אמאטי ובעל המוניטין הרבים ביותר בבני המשפחה. ניקולו אמאטי שיפר את הדגם שאימצו יתר בני אמאטי ויצר כלים, שהיו מסוגלים להפיק צליל גדול יותר. התבנית שלו הייתה קטנה מן הרגיל, אך הוא בנה גם דגם רחב יותר, הידוע כיום כ"גראנד אמאטי", ואלה היו לכינורות המבוקשים ביותר שלו.

מבין תלמידיו, המפורסמים ביותר היו אנטוניו סטרדיווארי ואנדראה גוארנרי, הראשון במשפחת בוני הכינורות גוארנרי. (יש מחלוקת ניכרת בנושא חניכותו של אנטוניו סטרדיווארי. אף כי הכינור הראשון הידוע של סטרדיווארי קובע כי היה תלמידו של אמאטי, תקיפות הקביעה מוטלת בספק.)

### ג'ירולאמו אמאטי

בונה הכינורות האחרון במשפחה היה בנו של ניקולו, **ג'ירולאמו אמאטי**, שנודע בשם הירונימוס השני (26 בפברואר 1649 - 21 בפברואר 1740). הוא שיפר אומנם את הקשתות של אביו, אך בסך הכל הכלים שבנה נופלים מאלה של גדול בוני הכינורות בתקופתו, אנטוניו סטרדיווארי.

כינורות אמאטי קיימים
--------------------

באתר הרשת NMM אין רשימה מרוכזת של כלי אמאטי באוסף שלהם, על כן הקישור אליהם נעשה אינדיבידואלית.

כלי אמאטי במוזיאון המוזיקה הלאומי:

* אנדראה אמאטי:

צ'לו, "המלך", מסביבות 1545, הצ'לו העתיק ביותר בעולם
ויולה, 1560
כינור, 1560
כינור, 1574
* ג'ירולאמו אמאטי:

כינור, 1604
כינור בגודל 7/8, 1609
כינורון (ויולינו פיקולו), 1613
* ניקולו אמאטי:

כינור, 1628

הערות
-----

ערך זה בוויקיפדיה האנגלית עובד ממהדורת 1911 של האנציקלופדיה בריטניקה, ערך "אמאטי", שהוא כיום נחלת הציבור.

קישורים חיצוניים
----------------

* משפחת אמאטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007295358605171
* GND: 123263271
* LCCN: sh89003883
* VIAF: 74755762
* WorldCat: viaf-74755762

 |
**קונסטנטין פרבוכין** (ברוסית: **Константи́н Перву́хин**; ‏  2 ביוני 1863 - 8 בפברואר 1915) היה צייר נוף, סופר וצלם אימפרסיוניסטי אוקראיני ורוסי קשור לתנועת הנודדים.

ביוגרפיה
--------

אביו היה מודד עבור השלטון המקומי. הוא החל את לימודי האמנות שלו אצל האמן האוקראיני, דמיטרו בזפרצ'י.  בשנים 1884 עד 1885 למד ב"בית הספר לציור חרקוב" אצל מייסדה, מריה רייבסקיה-איבנובה.

לאחר 1885, הוא התגורר בסנט פטרסבורג, שם לקח שיעורים פרטיים מאיליה רפין. מ-1886 עד 1887, הוא היה סטודנט מדי פעם באקדמיה האימפריאלית לאמנויות ועבד עם פרופסור פאבל צ'יסטיאקוב. באותה שנה, הוא הפך לחבר בהנודדים  ולאחר מכן מכר כמה ציורים לפאבל טרטיאקוב.

ב-1902 עבר למוסקבה ושימש כמורה באוניברסיטה הממלכתית לאמנויות ותעשייה של סטרוגנוב עד 1912. הוא התפטר הנודדים ב-1903 ויחד עם אפולינרי וסנצוב, אברם ארכיפוב, אלכסיי סטפנוב, איליה אוסטרוכוב ואחרים, הפך לאחד ממייסדי "איחוד האמנים הרוסים", שהתקיים עד 1923.

הוא גם עבד כמאייר עבור כתבי עת, ובשנת 1910, צילומיו זיכו אותו בחברות בהאגודה הרוסית לצילום.

גלריה
-----

* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קונסטנטין פרבוכין** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Kenneth, Konstantin Pervukhin, www.rusartnet.com (ב־British English)
2. ↑  Art-каталог: живопись и графика - художник - Первухин Константин Константинович (1863-1915), www.art-catalog.ru

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* RKD: 62830
* ULAN: 500162294
* VIAF: 141800860
* WorldCat (עם VIAF): 141800860

 |
**יוליה פירוט** (בצרפתית: **Julia Pirotte**‏; 1 בינואר 1908 – 25 ביולי 2000) הייתה עיתונאית פולנייה שנודעה בעבודתה במרסיי במהלך מלחמת העולם השנייה, שם תיעדה את המחתרת הצרפתית, כן נודעה בצילומים שצילמה בעקבות פוגרום קיילצה בשנת 1946.

ביוגרפיה
--------

נולדה בשם יוליה דיאמנט בקונסקובולה שבפולין. היא היגרה לבלגיה ב-1934, שם נישאה לז'אן פירוט, פעיל זכויות עובדים בבריסל, ולמדה צילום, בהשראת סוזן ספאק, לימים פעילת המחתרת הצרפתית וחסידת אומות העולם.

במאי 1940, לאחר הכיבוש הגרמני וגירוש בעלה, עשתה פירוט את דרכה לדרום צרפת, שם מילאה תפקיד פעיל בקבוצות ההתנגדות היהודית והצרפתית. במרסיי עבדה כצלמת עיתונות בעיתון "Dimanche Illustré" (יום ראשון מאויר), והעבירה נשק, מסמכים מזויפים ופרסומי מחתרת. במהלך תקופה זו צילמה תצלומים רבים המתעדים את החיים תחת משטר וישי. כחברה במחתרת הקומוניסטית בצרפת - "FTP" ‏(Francs-Tireurs et Partisans) - הצליחה פירוט לצלם את פעילות ההתנגדות של המאקי בקיץ 1944 ואת שחרור מרסיי. תצלומיה במהלך הקרב על מרסיי (אנ') זכו לתהודה עולמית.

לאחר המלחמה שבה פירוט לפולין כצלמת עיתונות עבור העיתון הפולני "Zolnierz Polski". היא סיקרה את תוצאות פוגרום קיילצה שאירע ב-4 ביולי 1946 והשתתפה בקונגרס העולמי של האינטלקטואלים להגנה על השלום (אנ') בוורוצלב ב-1948. שם צילמה את דיוקנאותיהם של פיקאסו, אירן ז'וליו-קירי ואיש הרוח דומיניק דסנטי (אנ'). פירוט ביקרה בישראל ב-1957. לאחר מכן נישאה לכלכלן הפולני יפים סוקולסקי, שנפטר ב-1974.

פירוט נסעה לעיתים קרובות לבלגיה, צרפת וארצות הברית, שם הציג ב-1984 המרכז הבינלאומי לצילום בניו יורק תערוכה של עבודותיה.

אחותה של פירוט, מינדלה מריה דיאמנט (1911 - 24 באוגוסט 1944) הייתה חברה במחתרת הצרפתית. היא נתפסה, עונתה והוצאה להורג על ידי משטר וישי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוליה פירוט** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Julia Pirotte". *International Center of Photography* (באנגלית).
2. ↑  "Julia Pirotte". *Culture.pl* (באנגלית).
3. 1 2  על יוליה פירוט באתר ICP - מרכז הצילום הבינלאומי
4. ↑  מידע על תצלום של פירוט בדרום צרפת, אוגוסט 1944, באתר יד ושם
5. ↑  "Julia Pirotte - fragmenty filmu". *Culture.pl* (באנגלית).
6. ↑   יוליה פירוט, בביצוע Video of Julia Pirotte, סרטון באתר יוטיוב
7. ↑  "Julia Pirotte: The Resistance and Liberation of Marseilles". *International Center of Photography* (באנגלית).
8. ↑  "Ma soeur Mindla Maria Diament, Resistante Française, prisonnière N.N (Nuit et Brouillard) décapitée à Breslau". *International Center of Photography* (באנגלית). 2016-02-25. נבדק ב-2017-05-13.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007498573105171
* BnF: cb126488353 (data)
* GND: 119532956
* ISNI: 0000 0003 5728 2347
* LCCN: nb2003065975
* NLP: A21675867
* PIC: 314147
* RKD: 393941
* SNAC: w6tt7vrd
* SUDOC: 06899169X
* ULAN: 500346618
* VIAF: 2602151778258718130002
* WorldCat: lccn-nb2003065975

 |