recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
מראה האנדרטה. משמאל נראה פסל הקולונל פרסקוט
**אנדרטת גבעת בנקר** (**Bunker Hill Monument**) ניצבת בעיר בוסטון במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית. האנדרטה, מן הראשונות שניבנו בארצות הברית, הוקמה בשנת 1843 לזכר קרב גבעת בנקר ב-1775, מקרבות מלחמת העצמאות של ארצות הברית.

תולדות האנדרטה
--------------

האתר שעליו הוקמה האנדרטה איננו מצוי על גבעת בנקר אלא על גבעת בריד ברובע צ'ארלסטאון. עליה התרחש עיקר קרב גבעת בנקר (בניגוד למשתמע משמו). 

האנדרטה הראשונה שהוקמה על גבעת בריד לכבוד משתתפי הקרב הייתה עמוד עץ בגובה של 5.5 מטרים, שבראשו הוצב לפיד. לפניו הוצב פסלו של קולונל ויליאם פרסקוט, ממפקדי הכוח האמריקאי בקרב, אשר לו מיוחסת הפקודה הידועה **אל תירו עד שתראו את הצבע הלבן בעיניהם [של הבריטים]**.

יוזם הקמת האנדרטה הנוכחית היה תושב בוסטון ויליאם טיקנור (William Ticknor), אשר הוא ואחרים ייסדו ב-1823 את אגודת אנדרטת גבעת בנקר והחלו לגייס כספים להקמתה. 

עד 1825 רכשה האגודה כ-61 דונם משטח גבעת בריד. היא קיימה תחרות לתכנון האנדרטה ובחרה בתוכניתו של סולומון וילרד (Solomon Willard). טקס הנחת אבן הפינה לאנדרטה נערך ב-17 ביוני 1825 בהשתתפות המרקיז דה לה פאייט. 

לצורך הובלת האבן לבניית האנדרטה, נבנתה במסצ'וסטס מסילת רכבת מיוחדת שנקראה **מסילת הגרניט** והייתה אחת מהמסילות הראשונות שהוקמו בארצות הברית. 

בניית האנדרטה התעכבה בשל מחסור בכספים, וב-1838 נאלצה האגודה למכור את מרבית השטח שרכשה על גבעת בריד כדי לממן את הבנייה. 

הבנייה הסתיימה בקיץ 1842 והאנדרטה נחנכה ב-17 ביוני 1843, יום השנה ה-68 לקרב גבעת בנקר.

אגודת האנדרטה ניהלה את האתר עד 1919, מועד בו הועבר ניהולו לידי מדינת מסצ'וסטס. ב-1976 נמסר האתר לניהול שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית. 

ב-1961 הוכרזה האנדרטה כאתר היסטורי לאומי (National Historic Landmark) של ארצות הברית וב-1966 צורפה למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.

האנדרטה
-------

האנדרטה היא אובליסק שגובהו 67 מטרים, אשר נבנה מאבן גרניט מקומית. 294 מדרגות מובילות אל ראש האנדרטה, שממנו נשקף מראה העיר כולה. 

מעברו האחד של האובליסק ניצב פסלו של קולונל פרסקוט. במבנה (Lodge) שהוקם מעברו השני בשלהי המאה ה-19 מוצגת דיורמה של זירת הקרב. 

בשנת 2007 נחנך בקרבת האנדרטה **מוזיאון גבעת בנקר** ובו מוצגים על הקרב.

האנדרטה היא חלק מהפארק ההיסטורי הלאומי של בוסטון ואחת התחנות במסלול שביל החירות בעיר.

ראו גם
------

* אנדרטת וושינגטון
* אנדרטת סן חסינטו

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנדרטת גבעת בנקר** בוויקישיתוף
* האנדרטה באתר שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית
* האנדרטה באתר Boston Central
* האנדרטה באתר רובע צ'ארלסטאון
* האנדרטה באתר האתרים ההיסטוריים הלאומיים של ארצות הברית

הערות שוליים
------------

1. ↑  קיימת מחלוקת מיהו האדם אשר אמר משפט זה בקרב.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n82117086
* NKC: ge678822
* VIAF: 143092071
* WorldCat: lccn-n82117086

 |
**אנדרטת גדוד 184** היא אנדרטה לזכר חללי גדוד 184 מחטיבה 14. האנדרטה ממוקמת בפרוזדור ירושלים.

רקע
---

גדוד 184 הוקם בשנת 1967 בחטיבה 14 כגדוד טנקים סדיר והשתתף במלחמת ההתשה. 

במלחמת יום הכיפורים לחם הגדוד במסגרת החטיבה בקרבות קשים בסיני. הוא לחם מיומה הראשון של המלחמה וספג אבדות כבדות. בין היתר השתתף בכיבוש מרחב החווה הסינית. כינויו **אבירי לב** אומץ משם מבצע הצליחה של צה"ל לגדה המערבית של תעלת סואץ. מפקדיו במלחמה היו שאול שלו - שנפל בקרב - אברהם אלמוג ובני טרן.

הגדוד היה בין גדודי צה"ל שסבלו את האבדות הכבדות ביותר במלחמה – 80 מחייליו נהרגו ו-112 נפצעו.

האנדרטה
-------

האנדרטה הוקמה ביער מלך ומלכת ספרד (חלק מיער צרעה), ליד המושב תרום, כחמישה קילומטרים מצפון לבית שמש. האנדרטה ניצבת בצד צומת שבילים ביער. היא מורכבת מכותל זיכרון מפוסל שלפניו רחבה מרוצפת ומגודרת. בפינת הרחבה ניצב עץ אורן טבעי גדול.

חללים ושקעים בכותל יוצרים בו צללית של חיילי שריון היושבים על גבי צריח טנק. מעל הצללית נקבעו סמל הגדוד וסמל חטיבה 14. לפני הכותל, מתחת לצללית, ניצבים אלכסונית שישה לוחות אבן שחורה, הנושאים את שמות 102 חללי הגדוד מאז הקמתו. צללית הלוחות נראית כאילו היא תובת הטנק שמתחת לצריח.

בצידו הימני של הכותל נקבע לוח זיכרון ועל גביו כתובת המספרת את סיפור הגדוד. בצידו השמאלי מתעקל הכותל בקשת כצריח מבוצר. לתחתיתו הוצמדו חלקים של זחל טנק ונגמ"ש ומעליהם נקבעו תרנים שעליהם דגל ישראל ודגלי חיל השריון. 

האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל יהודה יהב בשנת 2003 ביוזמת עמותת יוצאי הגדוד.

לקריאה נוספת
------------

* אהוד מיכלסון, **אבירי לב - גדוד 184**, תל אביב: משרד הביטחון, 2003.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנדרטת גדוד 184** בוויקישיתוף
* האנדרטה באתר יזכור (כולל רשימת השמות שעל האנדרטה)
* על האזכרה באנדרטה, 2013 באתר יד לשריון
**המוזיאון הפתוח של הולנד** (בהולנדית: Nederlands Openluchtmuseum) הוא מוזיאון פתוח ופארק בקרבת ארנהם, במחוז חלדרלנד בהולנד. זהו מוזיאון לאומי, שנועד לשמר את המסורת התרבותית ואת חיי היום-יום של העם ההולנדי. המוזיאון מציג בתים, חוות ומפעלים מאזורים שונים של הולנד, כפי שהתקיימו במאות הקודמות.

היסטוריה
--------

המוזיאון הפתוח נוסד ב-1912 על בסיס אחוזת ואטרברך. ב-1918 נפתח לציבור.

ב-1987 עמד המוזיאון בסכנת סגירה. בזכות תמיכת הציבור, החל מ-1991 "קרן המוזיאון הפתוח של הולנד" היא האחראית על תחזוקתו המתמשכת של המוזיאון, בעוד נכסי המוזיאון שייכים למדינה. הממשלה מסבסדת את המוזיאון.

ב-2005 הוכתר בתואר "המוזיאון האירופאי של השנה".

תכנים
-----

המוזיאון פרוש על שטחים נרחבים, בשטחו ישנם אגמים, תעלות, מפלי מים, חוות, כנסיות, טחנות רוח, בתי מלאכה וחנויות וכן בתי מגורים מטיפוסים שונים. המבנים הובאו מאזורי המדינה השונים ונועדו להציג את מגוון המורשת ההולנדית. 

במוזיאון נערכות הדגמות של עיסוקים שונים, באופן בו נעשו בעבר, ביניהם כביסה, מבשלת בירה, טווית פשתן. מוצרים המיוצרים בהדגמות אלו נמכרים בחנות המזכרות של המוזיאון.

במוזיאון פעיל קו חשמליות עתיקות מאמסטרדם, ארנהם, רוטרדם והאג.

בין אוספי המוזיאון - תלבושות מסורתיות, צעצועים ותכשיטים.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המוזיאון הפתוח של הולנד** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של המוזיאון הפתוח של הולנד (באנגלית)

* אתר האינטרנט הרשמי של המוזיאון הפתוח של הולנד (בגרמנית)

* אתר האינטרנט הרשמי של המוזיאון הפתוח של הולנד (בהולנדית)
* המוזיאון הפתוח של הולנד, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 1033665
* BnF: cb12196236g (data)
* GND: 5105807-8
* ISNI: 0000 0001 2156 7370
* LCCN: n79108867
* NKC: ko20191056404
* NLA: 36550377
* RERO: 02-A012443710
* SUDOC: 030574498
* Trove: 1287073
* ULAN: 500261968
* VcBA: 494/33574
* VIAF: 129917522
* WorldCat: lccn-n79108867

 |
**המוזיאון היהודי של יוון** (יוונית: Εβραϊκό Μουσείο της Ελλάδος) נמצא במרכז העיר אתונה. הוא נוסד בשנת 1977, והוא נמצא בבניין ובו שלוש קומות של מוצגים מוזיאוניים המתארים את קהילת יהדות יוון לאורך הדורות. בקומה התחתונה קיים שחזור של בית הכנסת של פטרס. הקומה העליונה מוקדשת לתיאור שואת יהודי יוון וחסידי אומות העולם מיוון.

אגודת הידידים של המוזיאון היהודי של יוון (Association of Friends of the Jewish Museum of Greece) נוסדה בשנת 1981, וכללה בעיקר מבני קהילות אתונה וסלוניקי.

הפריטים שהוצגו במוזיאון בתחילה היו ברובם חפצי נוי ותכשיטים שהוחרמו במהלך הכיבוש הבולגרי של תראקיה היוונית, והוחזרו לקהילה היהודית על ידי ההנהגה הקומוניסטית של בולגריה. בשנת 1997 נרכש עבור המוזיאון מבנה חדש, בעזרתו של משרד התרבות היווני.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המוזיאון היהודי של יוון** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של המוזיאון היהודי של יוון (באנגלית וביוונית)

בית הכנסת של פטרס במוזיאון היהודי של יוון

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007303431705171
* GND: 5327810-0
* LCCN: n90626932
* NKC: zmp20191026981
* ULAN: 500306480
* VIAF: 122100234
* WorldCat: lccn-n90626932

 |
כלי רכב מאוספי המוזיאון מוצגים בחזיתו
**המוזיאון הלאומי למלחמת העולם השנייה** (אנגלית: National World War II Museum) של ארצות הברית שוכן בעיר ניו אורלינס ומתמקד בהצגת תרומתה של ארצות הברית לניצחון בעלות הברית במלחמת העולם השנייה, בפרט במערכה בנורמנדי.

תולדות המוזיאון
---------------

המוזיאון נפתח ב-6 ביוני 2000 תחת שמו הקודם, **המוזיאון הלאומי ליום הע'**, אשר הוקדש לפלישה לנורמנדי. הוא הוקם בניו אורלינס משום שבעיר זו שכנו מפעלי תעשיות היגינס, החברה אשר פיתחה וייצרה את הנחתות הקלות (סירות היגינס) אשר היוו את כלי הנחיתה המרכזי בנורמנדי. כמו כן באוניברסיטת ניו אורלינס כיהן כמרצה ההיסטוריון הצבאי סטיבן אמברוז, אשר הנהיג את המהלך להקמת המוזיאון.

בשנת 2003 בחר הקונגרס של ארצות הברית במוזיאון לשמש כמוזיאון הלאומי למלחמת העולם השנייה. מאז מסונף המוזיאון למוסד הסמית'סוניאן. הוא הוקם ומורחב בסיוע כספים שהועברו על ידי מחלקת ההגנה של ארצות הברית ועל ידי תורמים שונים, לרבות תרומה גדולה מחברת בואינג.

בשנת 2005 גרמה סופת ההוריקן קתרינה נזק למוזיאון, ולאחריה הוא נסגר למשך שלושה חדשים.

בשנת 2010 ביקרו במוזיאון 406 אלף מבקרים.

מבנה המוזיאון ואוספיו
---------------------

המוזיאון כולל שני ביתני תצוגה רב-קומתיים, שאולם מבואה גדול מחבר ביניהם. לאחרונה נוסף לו ביתן תצוגה נוסף, והשלמתו של ביתן תצוגה רביעי מתוכננת לשנת 2015.

אוספי המוזיאון כוללים מגוון של אמצעי לחימה של בעלות הברית ושל גרמניה במלחמת העולם השנייה, ובכללם רבים מדגמי המטוסים ששימשו את ארצות הברית, אשר תלויים מתקרות ביתני התצוגה. הם כוללים בין השאר מפציץ B-17 ומטוס תובלה מדגם דקוטה.

במוזיאון מספר תערוכות קבועות, ובכללן על חזית העורף במלחמה, תכנון הפלישה לנורמנדי, הפלישה עצמה והנחיתות שנערכו בזירת האוקיינוס השקט. נעשה בו שימוש רב בחומרי מולטימדיה, לרבות סרטים וראיונות מוקלטים עם עשרות מוותיקי המלחמה.

גלריה
-----

* מטוס דקוטה במוזיאוןמטוס דקוטה במוזיאון
* סירת היגינס ותותחים במוזיאוןסירת היגינס ותותחים במוזיאון
* טנק שרמן במוזיאוןטנק שרמן במוזיאון

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המוזיאון הלאומי למלחמת העולם השנייה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של המוזיאון הלאומי למלחמת העולם השנייה (באנגלית)
* המוזיאון הלאומי למלחמת העולם השנייה, ברשת החברתית פייסבוק

* המוזיאון הלאומי למלחמת העולם השנייה, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* המוזיאון הלאומי למלחמת העולם השנייה, ברשת החברתית אינסטגרם

* המוזיאון הלאומי למלחמת העולם השנייה, סרטונים בערוץ היוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1185414134
* ISNI: 0000 0001 2106 8790
* LCCN: n2008085994
* VIAF: 1146635480441982279
* WorldCat: lccn-n2008085994

 |
**המוזיאון הפתוח בנגבה** הוא מקבץ של אתרים בקיבוץ נגבה. בין האתרים, שחזור של "חומה ומגדל", הקרנת סרטים היסטוריים בצריף חדר האוכל, הטנק המצרי, מגדל המים הנקוב, האנדרטה בבית הקברות הצבאי, גבעת תום ותומר לזכר 73 חללי אסון המסוקים ועוד.

רקע
---

 ערכים מורחבים – **חומה ומגדל, המערכה על נגבה**  

הקיבוץ הוקם על ידי גרעין "גבעת גנים" של חברי השומר הצעיר מפולין, אליו הצטרפו החברים הפולנים של גרעין "שמיר" שרוב חבריה עלו מרומניה. היישוב הוקם ב-12 ביולי 1939 כיישוב חומה ומגדל, בסיוע חברי קיבוץ גבעת ברנר. בעת הקמתה הייתה נגבה הנקודה היהודית הדרומית ביותר בכל ארץ ישראל, למעט סדום על חוף ים המלח.

כשפרצה מלחמת העצמאות היה נגבה היישוב היהודי הדרומי ביותר בארץ ישראל, למעט יישובי הנגב. במקום נערכו קרבות כבדים נגד הצבא המצרי וערביי האזור.

למרות ההתקפות המצריות הכבדות שנסתייעו במטוסים, בטנקים ובתותחים, לא עלה בידם לכבוש את הקיבוץ. נגבה נהרסה, אך מגיניה התחפרו בבונקרים, בתעלות ובעמדות, ומשם המשיכו בעמידתם האיתנה בפני ההתקפות החוזרות ונשנות, שנמשכו כשלושה חודשים. במבצע יואב הובס הצבא המצרי, וב-9 בנובמבר 1948, לאחר כמה ניסיונות נפל, נכבשה משטרת עיראק סואידן על ידי כוחות צה"ל. בכך באה הרווחה לחברי נגבה שהחלו מיד בשיקום הריסותיה.

עמידת הקיבוץ במערכה על נגבה, הפכה לסמל של עקשנות ונחישות בה עמדו מעטים מול רבים.

אתרי המוזיאון הפתוח
-------------------

אנדרטה למגיני נגבה: חברה, חבר וחייל. הפסל:נתן רפופורט, 1953
בשנת 1953 הוצבה במקום אנדרטה לזכר החללים בסמוך לבית העלמין הצבאי, המציינת את אחוות הלוחמים: חבר וחברה של הקיבוץ עם חיל לוחם. אנדרטה זו פוסלה על ידי הפסל נתן רפופורט. גם מגדל המים המנוקב בפגזי האויב נותר כזכר למערכה הכבדה.

מול האנדרטה ניצב טנק לוקסט M22 כתחליף לטנק המצרי שנבלם מדרום לקיבוץ ב-12 ביולי 1948.

שחזור של חומה ומגדל ליד הקיבוץ
ליד שער הקיבוץ נמצא שחזור של מבנה חומה ומגדל.

גלריה
-----

* מגדל המים המנוקבמגדל המים המנוקב
* הטרקטור והמחרשה הראשונים בנגבההטרקטור והמחרשה הראשונים בנגבה
* טנק מסוג לוקוסט M22 המשמש כזיכרון לקרב על נגבהטנק מסוג לוקוסט M22 המשמש כזיכרון לקרב על נגבה
* גבעת תום ותומר, גן בוטני לצמחי ארץ ישראל ואתר הנצחה ל-73 נספי אסון המסוקים.גבעת תום ותומר, גן בוטני לצמחי ארץ ישראל ואתר הנצחה ל-73 נספי אסון המסוקים.
* אתר חומה ומגדל של קיבוץ נגבהאתר חומה ומגדל של קיבוץ נגבה
* אתר חומה ומגדל של קיבוץ נגבה ממעוף ציפוראתר חומה ומגדל של קיבוץ נגבה ממעוף ציפור

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המוזיאון הפתוח בנגבה** בוויקישיתוף
* אתר המוזיאון הפתוח
* המוזיאון הפתוח, באתר הקיבוץ
* המוזיאון הפתוח (אורכב 20.11.2016 בארכיון Wayback Machine), באתר המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל
* המוזיאון הפתוח (קיבוץ נגבה), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  אורי דרומי, הלוחמת מעמדה 6, באתר הארץ, 10 ביולי 2007
2. ↑  נתן, נגבה, דבר, 14 באוגוסט 1939

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007313006805171

 |
המוזיאון לאמנות המזרח הרחוק ברמת גן
**המוזיאון לאמנות המזרח הרחוק ע"ש יחיאל נהרי, רמת גן** הוא מוזיאון אמנות שנפתח ב-1988 ברמת גן. מטרת המוזיאון היא להציג יצירות שדרכן מתאפשרת למידה והיכרות של תרבות ואמנות המזרח הרחוק. המוזיאון מבוסס על אוסף של הנדבן יחיאל נהרי, שמוצג בו באופן קבוע, לצד תערוכות מתחלפות בנושאים שונים הקשורים לתרבות ולאמנות המזרח הרחוק.

מוצגים
------

אוסף המוזיאון כולל פריטים מהמאה ה-13 עד המאה ה-20 מארצות מזרח אסיה. מוצאם של מרבית הפריטים מסין ומיפן. האוסף כולל כלי חרסינה בסגנונות שונים, כלי מתכת דקורטיביים, כלי לכה, פסלוני שנהב, עבודות אמייל, עבודות טקסטיל, כלי חרב, רהיטים, גילופי עץ ואבן, והדפסי עץ יפניים.

אופיו האקלקטי של האוסף משקף את טעמו של בעל האוסף, שלא היה איש מקצוע בתחום אמנות המזרח הרחוק, אלא אספן שרכש את חפציו בעת שביקר במזרח הרחוק. החפצים שנרכשו היו בעלי ערך רב בעיני הסינים והיפנים אותם פגש נהרי, אך בעת שנרכשו, בשנות ה-40 ובתחילת שנות ה-50, היו אספנים בודדים במערב שגילו בהם עניין, וכיום הם נדירים יחסית.

ביוזמת קרל שוורץ הוצג אוסף נהרי בשנת 1953 במוזיאון תל אביב הישן. נהרי קיווה שהאוסף יוצג באופן קבוע במוזיאון בישראל, אך לא זכה לכך בחייו. לאחר מותו הפתאומי נודע כי ציווה לתרום את האוסף לעיר מגוריו, רמת גן. בשנת 1974 הוצג האוסף לראשונה ברמת גן, אך רק לתקופה קצרה, שלאחריה הוחזר לארגזים ונשמר במחסני עיריית רמת גן. בשנת 1988 מונה צוות מקצועי מיוחד כדי להעריך ולשקם את האוסף ולהכינו לקראת הצגתו במשכן של קבע. בנובמבר 1988 נפתח רשמית המוזיאון לאמנות המזרח הרחוק ע"ש יחיאל נהרי במשכנו הקבוע.

### יחיאל נהרי

יחיאל נהרי היה איש עסקים שהיה פעיל בעסקי העץ ברחבי העולם. הוא נולד בעיירה ויינגרוב שבפולין, עלה לארץ ישראל בשנת 1938 ועיברת את שם משפחתו מינז'ירז'בסקי (שפירושו בפולנית נהר קטן) לנהרי. לימים, עם התרחבות עסקיו, קבע את מקום מושבו במונטריאול. לאחר מלחמת העולם השנייה נודע לו שכל משפחתו נספתה בשואה, והוא יצא לאירופה והחל לעזור לניצולי השואה; שם כונה הנדבן הגדול. גם בישראל תרם לנזקקים בתקופת הצנע. נהרי נסע בעולם והתאהב במזרח הרחוק, ובשלב מסוים החל לרכוש שם חפצי אמנות. במקביל לעסקי העץ, פתח גם חנות עתיקות במונטריאול. בגיל 49 נישא למזכירתו, יהודייה ילידת בולגריה, שניהלה את המשרדים שלו במונטריאול ובפריז. בשנת 1961 חזר לישראל, עם אשתו ושתי בנותיו, והתגורר ברמת גן. בשנת 1962 נפטר באופן פתאומי מהתקף לב, כשהיה באירופה. אלמנתו ושתי בנותיה נשארו בארץ עד שנת 1974, ואז חזרו למונטריאול.

ראו גם
------

* מוזיאון טיקוטין לאמנות יפנית

קישורים חיצוניים
----------------

* המוזיאון לאמנות המזרח הרחוק באתר עיריית רמת גן

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007309083205171

 |
**קוליפון** היא חברת תקליטים, אולפן הקלטות וחנות לתקליטים ופטיפונים בכיכר השעון ביפו.
החברה היא עסק משפחתי, שפעל מחוץ לזרם המרכזי של התרבות בישראל, החל משנות החמישים המוקדמות ועד שנות השמונים. קוליפון הייתה החלוצה בתחום "מוזיקת הקסטות" (בתקליטים) בישראל וגם מרכז להפצת תרבות ישראלית אלטרנטיבית. היום נקרא העסק בשם "האחים אזולאי".

חברת קוליפון הייתה אבן דרך בהתפתחות המוזיקה המזרחית והים תיכונית בישראל, הכתובת הראשונה אליה פנו אמנים מתחילים בעיקר מתחום הזמר המזרחי. החברה הפיצה מוזיקה ערבית, תימנית, מרוקאית, יוונית וישראלית. בין האמנים הראשונים בשנות החמישים שהוקלטו על גבי תקליטים במהירות 78 סיבובים לדקה היו ג'ו עמאר, פילפל אל-מסרי ושלמה דחיאני.

החברה בבעלותם של האחים מאיר, יצחק (זאקי) ודוד אזולאי פעלה כמעט במחתרת, באמצעים ביתיים ובכלים בסיסיים ומיידיים, דבר שהוזיל את ההוצאות על התקליטים הראשונים שהיו בעיקר תקליטוני סינגל.
בשנות ה-50 הופקו תקליטונים רבים תחת המותג Zakiphon.
בשנות השישים הוקלטו בחברה זוהרה אלפסיה, ריימונד אבקסיס, אריס סאן, טריפונס, לויטרוס, נינו ניקולאידיס, סטלוס, סמיר שוקרי, בני אלבז, להקת צלילי העוד ואחרים.

ראו גם
------

* האחים אזולאי

קישורים חיצוניים
----------------

* אורי וורטהיים, לייבל התקליטים קוליפון
* נויה כוכבי, האוצר הבלום של המוזיקה המזרחית, באתר הארץ, 22 ביולי 2009
* סגול 59, "ג'ו עמר מכר יותר תקליטים מאריק אינשטיין", באתר הארץ, 10 באפריל 2014

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: b7b4b47e-47d3-4c5b-8f25-0b432056d5ff

 |
**המוזיאון הרומי-גרמאני** (גרמנית **Römisch-Germanisches Museum**) הוא מוזיאון לארכאולוגיה השוכן במרכזה של העיר קלן בגרמניה. הוא מוקדש לממצאים מהתקופה הרומית ומימי הביניים המוקדמים, שנמצאו בעיר "קולוניה קלאודיה ארא אגריפינסיום" (Colonia Claudia Ara Agrippinensium) ששכנה במקום בו ניצבת כיום קלן.

היסטוריה
--------

רובו של האוסף נכלל עד שנת 1946 במחלקה הרומית והגרמנית של מוזיאון ולראף-ריכרץ (Wallraf-Richartz-Museum) בקלן. באותה שנה הוא הופרד ממנו. מבנה המוזיאון עצמו הוקם בשנת 1974 ליד קתדרלת קלן, במקום בו ניצבה וילה רומית. רצפת הפסיפס של הווילה, המוקדשת לדיוניסוס, התגלתה באקראי בשנת 1941 במהלך מלחמת העולם השנייה, אגב חפירת מקלט. היא מתוארכת למחצית הראשונה של המאה ה-3. מבנה המוזיאון נבנה סביב הרצפה, באופן הנדמה לדרך בה הוקמו ווילות רומיות סביב חצרן הפנימית. הרצפה מוצגת כיום אין סיטו במרתף הבניין, המתוכנן כך שהיא נראית גם מכיכר רונקליפלאץ (Roncalliplatz) שבחזית המוזיאון. עוד שוכנים במתחם שרידיה של דרך רומית מקורית המוצגת גם היא במיקומה ההיסטורי, ובמובן זה המוזיאון הוא גם אתר ארכאולוגי. מוצג ידוע נוסף של המוזיאון הוא אנדרטת הקבר המשוחזרת של פובליקיוס (Poblicius), לגיונר רומי, המתוארכת לשנת 40 לספירה לערך. גם שערה הצפוני של העיר הרומית הוצב בחזיתו של המוזיאון, והוא נושא את ראשי התיבות של שמה הרומי של העיר (CCAA).

בנוסף מוצגים במוזיאון אוסף גדול של כלי זכוכית מהתקופה הרומית ומימי הביניים המוקדמים, וכן תכשיטים, כתובות, דיוקנים, חרסים, פריטים אדריכלים, פסיפסים, פרסקאות וממצאים רומיים נוספים. עוד כולל האוסף ממצאים פרהיסטוריים מקלן ומסביבתה, וממספר אתרים ארכאולוגים באירופה. במוזיאון שוכנת המחלקה הארכאולגית של העיר קלן, המפקחת, בין היתר, על עבודות הקמת קו הרכבת הקלה התת-קרקעי בעיר, מרכז מחקר וארכיון.

גלריה
-----

* רצפת דיוניסוסרצפת דיוניסוס
* קבר פובליקיוסקבר פובליקיוס
* קטע מהדרך הרומית באתרקטע מהדרך הרומית באתר
* השער הצפוני של העיר הרומית העתיקה בקלן, ניצב בחזית המוזיאון. מימין נראה חלק קטן מקתדרלת קלןהשער הצפוני של העיר הרומית העתיקה בקלן, ניצב בחזית המוזיאון. מימין נראה חלק קטן מקתדרלת קלן

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המוזיאון הרומי-גרמני** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של המוזיאון הרומי-גרמאני
* המוזיאון הרומי-גרמאני, ברשת החברתית פייסבוק

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007267436705171
* BIBSYS: 90713750
* BNE: XX118059
* BnF: cb118670656 (data)
* CANTIC: a11624358
* CiNii: DA06189602
* GND: 2019910-7
* ICCU: UFIV065954
* ISNI: 0000 0001 2158 5050
* LCCN: n50047758
* LNB: 000204603
* MusicBrainz: 498fc917-9194-43cd-8c6c-081731ee40d4
* NKC: kn20060118023
* NLA: 36565304
* RERO: 02-A000184937
* SUDOC: 026420139
* ULAN: 500305273
* VcBA: 494/32083
* VIAF: 131165063
* WorldCat: lccn-n50047758

 |
האנדרטה במבט מכיוון דרום-מערב
**אנדרטת הכוחות המזוינים** (אנגלית: **Armed Forces Memorial**) בסטפורדשייר מנציחה את שמותיהם של 16 אלף אנשי הכוחות המזוינים של בריטניה, שנהרגו או מתו במהלך שירותם מאז תום מלחמת העולם השנייה.

הקמת האנדרטה
------------

ממשלת בריטניה הכריזה על יוזמת הקמת האנדרטה בשנת 2000. עלות הקמתה, שהגיעה ל-6 מיליון לירות שטרלינג, מומנה בעיקר ממכירתו לציבור של מטבע זיכרון שטבעה המטבעה המלכותית, וכן ממענק שנתקבל מנציבות המילניום של בריטניה.

תחרות בינלאומית נערכה לתכנון האנדרטה, ובה זכו משרד האדריכלים ליאם אוקונור והפסל איאן רנק-ברודלי, יוצר הפסלים באתר. אליהם הצטרף ריצ'רד קינדרסלי, שתכנן את האותיות שנחרתו על גבי האנדרטה. תוכנית האנדרטה פורסמה לציבור במוזיאון המלחמה האימפריאלי באפריל 2005.

האנדרטה נחנכה ב-12 באוקטובר 2007 ונפתחה לציבור בהמשך אותו חודש. בטקס החנוכה נכחו אליזבת השנייה, מלכת בריטניה ובנה הנסיך צ'ארלס, ראש הממשלה גורדון בראון והארכיבישוף מקנטרברי רואן ויליאמס.

האנדרטה
-------

מראה המעבר המרכזי באנדרטה מכיוון מזרח
האנדרטה ניצבת בתחומי משתלת הזיכרון הלאומית שליד ליצ'פילד בחבל סטפורדשייר. אתר זה נבחר בכוונה לתת לאנדרטה מיקום גאוגרפי מרכזי שיהיה נוח יותר לגישה מכל חלקי האי הבריטי.

האנדרטה שוכנת על גבי תל אדמה עגול, שהוקם בהשראת תילי קבורה עתיקים. היא כוללת חומת אבן גיר מעגלית גבוהה, שקוטרה 43 מטרים. פתחים רחבים פעורים בעברה המזרחי ובעברה המערבי של החומה. טור מדרגות מעפיל אל הפתח המערבי. מול הפתח המזרחי, מחוץ לחומה, ניצב אובליסק אבן. שביל לולייני, שעצים נטועים לאורכו, מקיף את מורדות התל, מעפיל אל שני הפתחים ומנגיש את האנדרטה למוגבלים בתנועה.

מעבר מרכזי רחב מתמשך בין שני הפתחים בתוך מתחם החומה. משני צידיו מתמשכים שני כותלי אבן מקבילים. על גבי הכתלים נחרתו שמות החללים. הם כוללים בין היתר את שמות חללי בריטניה בארץ ישראל, קוריאה, מלאיה, צפון אירלנד, איי פוקלנד, עיראק ואפגניסטן.

מול מרכזי שני הכתלים ולצידם, בתוך המעבר הרחב, ניצבים שני פסלי ארד. הם מסמלים את האובדן והצער הכרוכים במות החיילים. הפסל שליד הכותל הצפוני כולל דמויות של ארבעה חיילים המניפים אל על אלונקה שעליה חייל, כשלצידם חמישה בני משפחה אבלים. הפסל שליד הכותל הדרומי מציג חייל וחיילת המרימים את גופת חברם. לידם חורת חייל שבידו מפסלת ופטיש כתובת בכותל: "נזכור אותם. היום. מחר. תמיד". מעברם השני מצביע חייל רביעי על פתח בין שתי דלתות, המוליך אל הנצח.

שטח האנדרטה זרוע חצץ, וקבועים בו ערוגות דשא מסוגננות ושלושה פסלי ארד של זרי עלי דפנה, סמל הניצחון. הפתח בין שתי הדלתות שבכותל הדרומי עוצב כך שקרני השמש המאירות דרכו ינוחו פעם אחת בשנה על פסל זר עלי הדפנה הממוקם במרכז שטח האנדרטה; המועד לכך הוא השעה 11:00 ביום ה-11 לחודש נובמבר - זיכרון ליום שביתת הנשק במלחמת העולם הראשונה, שבהשראתו נקבע מועד יום הזיכרון בבריטניה.

טקס זיכרון ממלכתי במעמד המלכה נערך באנדרטה בחודש יולי מדי שנה. במהלך הטקס נקראים שמות אנשי הכוחות המזוינים הבריטים שנפלו בשנה שקדמה לו, ואשר שמותיהם הוספו לאנדרטה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנדרטת הכוחות המזוינים** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אנדרטת הכוחות המזוינים
* על האנדרטה באתר משתלת הזיכרון הלאומית
* על האנדרטה באתר Veterans UK

הערות שוליים
------------

1. ↑  בזמנו הוגדרו כל החללים שנפלו עד 31 בדצמבר 1947 כמתי מלחמת העולם השנייה. בהתאם לכך מנציחה האנדרטה את אלו שנפלו מה-1 בינואר 1948 ואילך.
2. ↑  הטקס נערך סמוך לאחר **יום הכוחות המזוינים**, המצוין בבריטניה מדי שנה בשבת האחרונה של חודש יוני.
**אנדרטת המלחמה הלאומית** (בהינדי: **राष्ट्रीय युद्ध स्मारक**) הוא מונומנט הנבנה על ידי ממשלת הודו ליד שער הודו בניו דלהי על מנת לכבד ולהנציח את הכוחות המזוינים של הודו. האנדרטה משתרעת על פני יותר מ-40 אקרים ונבנית סביב חהאטרי (Chhatri) קיים. מותיהם של אנשי הכוחות המזוינים שהתאבדו במהלך העימותים המזוינים ובהם מלחמת הודו–פקיסטן הראשונה, סיפוח גואה, מלחמת הודו–סין, ומבצעים אחרים רשומים על קירות הזיכרון.

ארכיטקטורה
----------

בתחילה נערכה תחרות עולמית לעיצוב האנדרטה והתוצאה הוכרזה בתחילת אפריל 2017. משרד אדריכלים Webe Lab מצ'נאי, הצעתו של הוכרז כמנצח ועל כן נבחר להמשך המשגה של העיצוב האדריכלי ולתיאום הקמת הפרויקט. האדריכל הראשי של אנדרטת המלחמה הלאומית הוא יוגש צ'נדרהסן מחברת האדריכלים Lab WeBe, בצ'נאי. צ'נדרהסן, שתכנן את הפרויקט, אמר:

> 
> "כל התפיסה מבוססת על המחשבה שאנדרטת המלחמה צריכה להיות מקום בו אנחנו לא מתאבלים על המוות, אלא חוגגים את חיי החיילים ומקדישים כבוד לקורבנות שנעשו על ידיהם."
> 
> 
> 
> 

מצבת הזיכרון והמוזיאון הלאומי למלחמה שנמצא גם הוא בשלבי בניה במתחם הוגדרו כפרויקט מיוחד, ומשימת ביצועו במועד הוקצתה לאגף פרויקטים מיוחדים תחת הממונה הראשי (משרד הביטחון) ושירותי המהנדס הצבאי.

האנדרטה כוללת ארבעה מעגלים קונצנטריים ואובליסק מרכזי, שבתחתיתם שורפת 'להבה נצחית' המייצגת את החייל האלמותי (עמר ג'וואן). העיגולים הקונצנטריים נקראים:

* אמרה צ'אקרה (מעגל האלמוות)
* וירטה צ'אקרה (מעגל גבורה)
* טייאג צ'קרה (מעגל ההקרבה)
* ראקשק צ'אקרה (מעגל ההגנה)

קטע פאראם ויר צ'קרה של אנדרטת המלחמה הלאומית. בתמונה רס"ן סומנת שארמה, PVC.
ארבעת המעגלים הקונצנטריים הללו מעוצבים כצ'אקראוויה, מעין מלחמה הודית עתיקה.

Param Yodha Sthal מאכלס את תוספותיהם של 21 מקבלי הפאראם ויר צ'קרה, העיטור הצבאי הגבוה ביותר בהודו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנדרטת המלחמה הלאומית** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אנדרטת המלחמה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0001 2184 9888
* LCCN: n82064088
* VIAF: 151047420
* WorldCat: lccn-n82064088

 |
**אנדרטת הצי בפלימות'** (באנגלית: **Plymouth Naval Memorial**) היא אנדרטה בעיר פלימות' שבבריטניה, המנציחה, בצוותא עם שתי אנדרטאות אחרות במדינה, את שמותיהם של קציני ומלחי הצי הבריטי, שנפלו במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה ומקום קבורתם לא נודע. כיום מונצחים על גביה 23,184 שמות.

תולדות האנדרטה
--------------

האנדרטה הוקמה לאחר מלחמת העולם הראשונה, כאחת משלוש אנדרטאות שהאדמירליות הבריטית החליטה ב-1920 על הקמתן בערי נמל מרכזיות של הצי הבריטי לשם הנצחת חלליו הנעדרים. לאחר מלחמת העולם השנייה הורחבה האנדרטה - שוב יחד עם שתי האנדרטאות האחרות - כדי להנציח יחדיו את השמות הרבים יותר של נעדרי הצי ממלחמה זו. 

האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל הסקוטי רוברט לורימר (Robert Lorimer) ועבודות הפיסול בה הן מעשה ידיו של הנרי פול (Henry Poole). היא נחנכה על ידי הנסיך ג'ורג' ב-29 ביולי 1924. הרחבת האנדרטה לאחר מלחמת העולם השנייה תוכננה על ידי האדריכל אדוארד מאוף (Edward Maufe) ועבודות הפיסול שנוספו לה נעשו על ידי צ'ארלס וילר (Charles Wheeler) וויליאם מקמילן (William McMillan). האנדרטה המורחבת נחנכה על ידי הנסיכה מרגרט ב-20 במאי 1954.

האנדרטה נבנתה ומתוחזקת על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.

תיאור האנדרטה
-------------

האנדרטה שוכנת בשטח ציבורי פתוח ומוגבה בדרומה של פלימות', הידוע בשם Plymouth Hoe, ומשקיפה מצפון על מיצר פלימות'; היא הוקמה בקרבת אנדרטת הארמדה. חלקה המקורי מורכב מאובליסק אבן שבראשו גלובוס ועליו ארבע דמויות המסמלות את רוחות השמים, ובבסיסו ארבעה פסלי אריות. תבנית האובליסק נבחרה על מנת שהוא יוכל גם לשמש כסימן דרך בולט לספינות המשייטות בנמל ובסביבתו.

שמות הנעדרים ממלחמת העולם הראשונה נרשמו על גבי לוחות מתכת הצמודים לבסיסו של האובליסק. שמות הנעדרים ממלחמת העולם השנייה נרשמו על גבי לוחות מתכת הצמודים לקירות אבן שנבנו לאחר המלחמה מצפון, ממזרח וממערב לאובליסק.

כיום מונצחים על גבי האנדרטה 7,251 שמות ממלחמת העולם הראשונה ובכללם גם נעדרי הצי האוסטרלי והצי הדרום-אפריקני ממלחמה זו. כן מונצחים על גביה 15,933 שמות של נעדרים ממלחמת העולם השנייה ובכללם נעדרי ציי כל מדינות האימפריה הבריטית למעט קנדה וניו זילנד. 

בשנת 2008 נגנבו מן האנדרטה ארבעה לוחות מתכת ועליהם שמות נעדרים. שניים מן הלוחות אותרו בהמשך והוחזרו למקומם, ושני הלוחות הנותרים יוצרו מחדש.

מראה ה-Plymouth Hoe. האובליסק באנדרטה נראה בקצה הימני של התמונה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנדרטת הצי בפלימות'** בוויקישיתוף
* אנדרטת הצי בפלימות' באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה
* אנדרטת הצי בפלימות'

הערות שוליים
------------

1. ↑  האנדרטאות האחרות ניצבות בעיר פורטסמות' שבמחוז המפשייר ובעיר צ'טהם שבמחוז קנט. שלוש האנדרטאות יחד מנציחות 66,385 חללים נעדרים.
2. ↑  חלק מחללים אלו נקברו בקבורה ימית.
3. ↑  שלוש ערי הנמל שנבחרו היו אלו שבהן נעשה האיוש באנשי צוות (Manning) של ספינות הצי הבריטי.
4. ↑  מאוף תכנן גם את אנדרטת נעדרי חילות האוויר.
5. ↑  .
**אנדרטת הרוכבים** (אנגלית: Mounted Memorial) היא אנדרטה הניצבת בקנברה, בירת אוסטרליה ומוקדשת לזכרם של חיילי יחידות הפרשים של אוסטרליה וניו זילנד, שנפלו בקרבות בסיני, בארץ ישראל ובסוריה במלחמת העולם הראשונה. אנדרטה זו היא הראשונה שהוצבה בטור האנדרטאות המזרחי בשדרת המצעדים אנזא"ק, השדרה הטקסית של העיר.

מבנה
----

האנדרטה כוללת פסל ברונזה הניצב על כן. הוא מתאר סוס פרשים הנפגע וכורע תחתיו, כשרוכבו יורד או נופל ממנו, ורוכב אחר וסוסו הבאים לעזרתו משמאל. שני הפרשים פוסלו כלבושים במדי הפרשים האוסטרלים במלחמת העולם הראשונה. 

לוח הזיכרון על גבי האנדרטה מעיד כי הפסל המקורי שבה היה חלק מאנדרטה שהוצבה בפורט סעיד שבמצרים בשנת 1932. הפסל הוקדש לזכר חללי הפרשים הקלים האוסטרלים, הרובאים הרכובים של ניו זילנד, גיס הגמלים האימפריאלי וחיל התעופה האוסטרלי, שנפלו בשנים 1916-1919 במצרים, ארץ ישראל וסוריה. הוא ניזוק ללא תקנה במהלך משבר תעלת סואץ בשנת 1956 ושבריו הובאו לאוסטרליה. שני העתקים ממנו נוצרו ואחד מהם הוצב בשנת 1964 על גבי בסיסו המקורי של הפסל בעיר אולבני שבמערב אוסטרליה. ההעתק האחר הוצב בשדרת אנזא"ק. הוא נחנך ב-19 באפריל 1968 על ידי ראש ממשלת אוסטרליה דאז, ג'ון גורטון. 

לוח זיכרון נוסף בסמוך לאנדרטה מנציח את שירותו בכוח האימפריאלי האוסטרלי של גנרל סר הנרי ג'ורג' שובל. הוא פיקד על בריגדת הפרשים הקלה ה-1 ועל הדיוויזיה האוסטרלית ה-1 במהלך מערכת גליפולי ב-1915. בהמשך פיקד על דיוויזיית אנזא"ק הרכובה ועל הגיס הרכוב המדברי בקרבות בסיני, ארץ ישראל וסוריה.

טקסי זיכרון נערכים ליד האנדרטה מדי שנה ביום אנזא"ק וכן ב-31 באוקטובר – יום השנה להסתערות הפרשים האוסטרלים על באר שבע ב-1917.

ראו גם
------

* המרכז להנצחת חיילי אנז"ק בבאר שבע
* פארק החייל האוסטרלי
* תמונת מתקפת הפרשים בקרב באר שבע

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנדרטת הרוכבים** בוויקישיתוף
**אנדרטת חילות האוויר** (שמה באנגלית: **Commonwealth Air Forces Memorial**) בעיר אוטווה, בירת קנדה, מנציחה את זכרם של 799 אנשי צוות אוויר מחילות האוויר של בריטניה ומדינות חבר העמים הבריטי, שנפלו במלחמת העולם השנייה במהלך פעילות מבסיסים בקנדה, בארצות הברית ובאיים הקריביים, ומקום קבורתם לא נודע.

האנדרטה ממוקמת מול בניין העירייה הישן של אוטווה, באתר המשקיף על נהר אוטווה מגדתו המזרחית, ליד מפלי רידו (Rideau Falls). היא מורכבת מכיכר עגולה בקוטר של כ-10 מטרים, שבמרכזה בריכת מים שקועה. על גבי בסיס מוגבה במרכז הבריכה ממוקם גלובוס ארד חלול, אשר פסל ארד של נשר רכוב על ראשו. שני קירות קשתיים קצרים ממוקמים על קו ההיקף של הכיכר, משני עבריו של הגלובוס, ועליהם נרשמו שמות הנעדרים. שמותיהם נרשמו לפי סדר שנות נפילתם, ובתוכן לפי השיוך שלהם לחילות האוויר השונים. 

מרבית הנעדרים המונצחים באנדרטה שירתו בחיל האוויר המלכותי הקנדי ובחיל האוויר המלכותי. חלקם פעלו בצפון אמריקה ובים הקריבי בפעילות מבצעית באוקיינוס האטלנטי או בהטסת מטוסים מארצות הברית ומקנדה אל בריטניה. אחרים שהו בצפון אמריקה לצורך הכשרה כטייסים ואנשי צוות אוויר של חילות האוויר של מדינות חבר העמים הבריטי (בבסיסי אוויר בצפון אמריקה אומנו במהלך מלחמת העולם השנייה למעלה מ-137,000 אנשי צוות אוויר של מדינות אלו).

הלוט מעל האנדרטה הוסר ב-1 ביולי 1959 על ידי המלכה אליזבת השנייה, מלכת בריטניה, שהיא גם מלכת קנדה.

האנדרטה הוקמה על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה ומתוחזקת על ידה.

ראו גם
------

* אנדרטת נעדרי חילות האוויר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנדרטת חילות האוויר באוטווה** בוויקישיתוף
* אנדרטת אוטווה באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה
* האנדרטה באתר Canada's Capital.
* האנדרטה באתר Veteran's Affairs Canada.
**אנדרטת חללי עמק הירדן** היא אנדרטה הניצבת בצומת צמח, בקרבת חופה הדרומי של הכנרת. היא מוקדשת להנצחת שמות החללים מישובי מועצה אזורית עמק הירדן שנפלו במערכות ישראל ושמות הנופלים במערכה באזור צמח במלחמת העצמאות.

הקמת האנדרטה
------------

ראשיתה של האנדרטה בגלעד שהוקם במקום בשנת 1949, בעקבות הקרבות העזים עם הצבא הסורי סביב הכנרת. האנדרטה הוקמה באתר שהיה מוקד קרב עמק הירדן במאי 1948. 

במאי 1957 נרשמו במקום שמות חללי עמק הירדן. ביום הזיכרון תשכ"ח נחנכה באתר אנדרטת הסלע הניצבת בה כיום, בתכנונו של האדריכל ש. אלמוזלינו. בשנת 2002 חודשה האנדרטה בתכנונם של האדריכל אלמוזלינו, דב פייגין וראובן ג'יאמבשו.

האנדרטה
-------

האנדרטה ממוקמת בגן הצמוד מצפון לכיכר התנועה בצומת צמח (במפגש הכבישים 90 ו-92). 

המוקד הסמלי של האנדרטה הוא סלע גבוה הניצב על גבי במה מוגבהת. על גביו קבוע שלט אבן הנושא כתובת זו:

**כבוד לגיבורים**
**חללי עמק הירדן**
**שבמותם נתנו**
**את החיים והחרות**
**לעמם ולארצם**
בחלקו התחתון של הסלע קבועה כתובת באותיות מתכת: **דור לדור יישא זכרם**.

בצדה של במת הסלע ניצבים כן ללהבת זיכרון ותרנים לדגלי ישראל והמועצה האזורית עמק הירדן.

מימין לסלע הזיכרון, על גבי במה נוספת, ניצבים שבעה סלעים שעל גביהם נחקקו שמות החללים בחלוקה לפי תקופות הזמן, משנת תש"ח ואילך. כבש אבן שנקבע בשמאל הבמה מנגיש אותה למוגבלים בניידות. מעקות המתכת של הכבש נושאים דמויות של ארבעה חיילים.

על גבי שבעת הסלעים מונצחים שמותיהם של 332 חללים. 151 מהחללים נפלו במהלך מלחמת העצמאות. רבים מהם נפלו בקרבות נגד הצבא הסורי בעמק הירדן.

גן האנדרטה רחב ידיים, נטוע דשא וסביב חלקו הצפוני נטועה שורת דקלים ועצים אחרים. בחלקו המערבי מוצבים ספסלים בפינה מוצלת. בעורף הגן מאחורי האנדרטה מצוי גן נוסף, שקוע, המכיל את האנדרטה המקורית שהוקמה באתר והוחלפה על ידי הנוכחית. מהאנדרטה המקורית הוסרו שמות הנופלים.

ראו גם
------

* בית הקברות הצבאי בדגניה א'

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנדרטת חללי עמק הירדן** בוויקישיתוף
* האנדרטה, באתר נזכור את כולם
* דברי הסבר קוליים על האנדרטה, באתר מסבירן
* אלי אלון, נא להכיר: האנדרטה לחללי עמק הירדן בצמח, באתר דה מרקר, 11 באוגוסט 2017
* מיכאל יעקובסון, סיבוב באמפי צמח ובאתר ההנצחה העזובים, בבלוג חלון אחורי

הערות שוליים
------------

1. ↑  המספר מעודכן לחודש אוגוסט 2019.
**אנדרטת מייקל פאראדיי** (באנגלית: **Michael Faraday Memorial**) היא אנדרטה לזכרו של המדען מהתקופה הוויקטוריאנית מייקל פאראדיי. האנדרטה נמצאת באזור אלפנט אנד קאסל ברובע סאת'ק של העיר לונדון בממלכה המאוחדת.

היסטוריה ותיאור האנדרטה
-----------------------

האנדרטה עשויה פלדת אל חלד, צורתה קופסתית, והיא עוצבה על ידי האדריכל הברוטליסטי רודני גורדון בשנת 1959 ונבנתה בשנת 1961 במרכז כיכר באלפנט אנד קאסל, בסמוך לשכונת ניואינגטון באטס בה נולד פאראדיי.

בתוך קופסת האנדרטה ממוקמת תחנת תמסורת חשמלית של קו נורת'רן של הרכבת התחתית של לונדון (שימוש ראוי לאור העובדה שפאראדי היה אחד מחוקריו הראשונים של החשמל). 

גורדון תכנן את האנדרטה מזכוכית מתוך כוונה שיראו את השנאים שבתחנת הממסר, אולם מחשש של ונדליזם הוחלט לבנות את האנדרטה מפלדה.

בשנת 1996 הוכרזה האנדרטה כמבנה בעל חשיבות אדריכלית המיועד לשימור. באותה שנה שונתה תאורת האנדרטה בעקבות תחרות שארגנה רשת ה-BBC במסגרת תוכנית הילדים בלו פיטר.

תוכניות לפיתוח האזור כוללות הצעה להזזת האנדרטה 400 מטרים לכיוון דרום מזרח ולהציבה בסמוך למוזיאון קאמינג.

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל לונדון** |

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנדרטת מייקל פאראדיי** בוויקישיתוף
* תיאור האנדרטה
* תיאור האנדרטה באתר riskybuildings
**אנדרטת מרדסון** (**Mémorial du Mardasson**) שליד העיירה בסטון שבבלגיה הוקמה לזכר השתתפותה של ארצות הברית בקרב על הבליטה במלחמת העולם השנייה.

האנדרטה ממוקמת מצפון מזרח לבסטון, שעליה הגנה הדיוויזיה המוטסת ה-101 האמריקאית ושסביבה ניטש אחד מקרבות המפתח באותה מערכה. המקום נבחר כאתר להקמת האנדרטה ב-4 ביולי 1946. אז נאסף עפר מאדמת המקום, הוטס לוושינגטון הבירה ונמסר לנשיא הארי טרומן. האנדרטה עצמה נחנכה בטקס שנערך ב-16 ביולי 1950.

האנדרטה מעוצבת כפנטגרם - אכסדרת עמודים דמוית כוכב מחומש, שבה חצר מרכזית עגולה וחמישה אגפים זוויתיים, הניצבים במרכזה של רחבה פתוחה. גובה המבנה הוא 12 מטרים וקוטרה של האכסדרה בו - 20 מטרים. בנקודה המרכזית של האנדרטה ניצבת אבן שעליה נחרתה בלטינית הכתובת: 

**העם הבלגי זוכר את משחרריו האמריקאים, 4 ביולי 1946**
בקרקע שתחת האבן מצוי כוך שנחצב באדמה, ובו מוצבים שלושה מזבחות - לזכר הנפגעים האמריקאים הקתולים, הפרוטסטנטים והיהודים בקרב.

על הקיר בהיקפה החיצוני העליון של האנדרטה נרשמו שמות 48 המדינות שנכללו בארצות הברית במהלך המלחמה. על הקירות החיצוניים מופיעים סמלי העוצבות האמריקניות שנטלו חלק בקרב על הבליטה. באנדרטה מוצבות גם מפות המתארות את מהלך הקרב. 

האנדרטה הוקמה ביוזמת האגודה האמריקאית-בלגית. היא תוכננה על ידי האדריכל ז'ורז' דדויאר (Georges Dedoyard).

בסמוך לאנדרטה ניצב מוזיאון המלחמה של בסטון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנדרטת מרדסון** בוויקישיתוף
* תיאור האנדרטה
* ידיעה על טקס זיכרון בינלאומי שנערך באנדרטה ביום השנה השישים לחנוכתה, באתר צבא ארצות הברית
* אתר מוזיאון המלחמה של בסטון

הערות שוליים
------------

1. ↑  העפר שמור כיום בספרייה הנשיאותית והמוזיאון על שם טרומן באינדיפנדנס, מיזורי.
רפאל, **סבסטיאן** (1502-1501)
**אקדמיית קררה** (באיטלקית: **Accademia Carrara**) היא גלריה לאמנות ואקדמיה לאמנות בברגמו איטליה.

היסטוריה
--------

ראשית הגלריה ברוזן ג'אקומו קררה, מצנט (פטרון אמנות ) ואספן שהוריש עיזבון נדיב לעיר ברגמו בסוף המאה ה-18. ממותו של הרוזן ב-1796 ניהל את עיזבונו אפוטרופוס ממונה. בשנת 1958 עברה האקדמיה לפיקוח ישיר של עיריית ברגמו. הבניין הנאוקלאסי תוכנן על ידי הארכיטקט סימונֶה אליה, תלמידו של לאופולדו פולק, ונבנה בשנת 1810.

המוזיאון ממשיך להגדיל את האוספים שברשותו באמצעות רכישות ותרומות. בשנת 2006 היו ברשותו 1,800 ציורים מהתקופה שבין המאה ה-15 למאה ה-19 משל ציירים כדוגמת פיזאנֶלּו,ֹ בוטיצ'לי, בליני, מנטניה, רפאל, מורוני, בסקניס, פְרָה גלגאריו, טייפולו, קאנאלטו ופיצ'ו.

מלבד ציורים מוצגים בגלריה גם שרטוטים והדפסים, כלי ברונזה, פסלים וכלי פורצלן, ריהוט ואוסף מדליות.

ב-1793, באותו הזמן שבו פתח הרוזן ג'אקומו קררה את הגלריה שלו לראשונה לציבור הרחב, ביקש הרוזן להעביר שעורים בשרטוט וציור באותו המקום. בית הספר שהיה ממוקם עד 1912 באותו הבניין בו שוכנת הגלריה לאמנות מצוי כיום בבניין סמוך משלו. ב-1988 קיבל בית הספר הכרה רשמית כ"אקדמיה של האמנויות היפות" (Accademia di Belle Arti).

ב-1991 נוספה למוזיאון "גלריה לאמנות מודרנית ובת־זמננו" (*Galleria d’Arte Moderna e Contemporanea*) שמוקמה במבנה משופץ ששימש בעבר מנזר לנשים, הנמצא מול המבנה הנאוקלאסי המכיל את הגלריה לאמנות. כיום יש בגלריה עשרה אולמות תצוגה בשלוש קומות. האוספים הקבועים מכילים יצירות אמנות עכשוויות שנוצרו במאה ה-20 על ידי אמנים איטלקים ונוכרים כדוגמת בוצ'וני, באלה, מורנדי, קמפיליי, קזוראטי, סביניו, דה קיריקו, קנדינסקי, גראהם סאתרלנד ומנצוּ.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אקדמיית קררה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אקדמיית קררה
* אקדמיית קררה, ברשת החברתית פייסבוק

* אקדמיית קררה, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* אקדמיית קררה, ברשת החברתית אינסטגרם

* אקדמיית קררה, סרטונים בערוץ היוטיוב
* אתר הגלריה לאמנות מודרנית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007605548305171
* BIBSYS: 90514454
* BNE: XX120253
* BnF: cb121703675 (data)
* CiNii: DA02412144
* GND: 2058436-2
* ICCU: CFIV043870
* ISNI: 0000 0001 2374 4916
* LCCN: n79079560
* NKC: xx0204434
* NLA: 36533610
* RERO: 02-A000184084
* SNAC: w6kt2vrb
* SUDOC: 030246369
* VcBA: 494/5983
* VIAF: 128730646
* WorldCat: lccn-n79079560

 |
ארכיב הבאוהאוס - הכניסה הראשית
ארכיב הבאוהאוס - הגג בתכנונו של גרופיוס
**ארכיב הבאוהאוס** (בגרמנית: **Bauhaus-Archiv**) הוא ארכיב ומוזיאון במערב ברלין המתעד את יצירות של אסכולת הבאוהאוס שפעלה בברלין בין השנים 1919–1933.

היסטוריה
--------

ארכיב הבאוהאוס נוסד בשנת 1960 בדארמשטאט בברכת ראשי תנועת הבאוהאוס ובהם ולטר גרופיוס. האוסף גדל בהדרגה וגרופיוס התבקש לתכנן מוזיאון להצגת האוסף. הבניין היה אמור להיבנות בדארמשטאט אולם בשל התנגדות מקומית המבנה לא הוקם. הסנאט של העיר ברלין הציע לממן את הפרויקט ולהקצות עבורו שטחים בקרבת הלאנדוורקאנאל שבמערב העיר, ובשנת 1971 עבר הארכיב לברלין.
אבן הפינה של בניין הארכיב והמוזיאון הונחה בשנת 1976 והבנייה הסתיימה בשנת 1979 (אולם הבניין שנבנה שונה באופן מהותי מתוכניתו המקורית של גרופיוס, למעט צורת גג המבנה הייחודית).
בשנת 1997 הוכרז המבנה כמבנה לשימור בשל חשיבותו הארכיטקטונית.

אוספים
------

בארכיב מצויים מסמכים רבים המתעדים את ההיסטוריה של אסכולת הבאוהאוס בתחום העיצוב, האדריכלות והאמנות. האוסף המוצג במוזיאון כולל עזרי לימוד, דגמים, תוכניות אדריכליות ותצלומים רבים. במוזיאון מוצגות יצירות של ליונל פיינינגר, יוהנס איטן, פאול קלי, וסילי קנדינסקי, לאסלו מוהולי-נאג', ורנר דרווס (אנ'), אוסקר שלמר וגונטה שטולצל.

פעילויות
--------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **ברלין** |

במוזיאון, לצד תערוכות הקבע, מוצגות מדי שנה ארבע תערוכות מתחלפות, וכן נערכים בבניין כנסים, הרצאות וקונצרטים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארכיב הבאוהאוס** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של ארכיב הבאוהאוס
* ארכיב הבאוהאוס, ברשת החברתית פייסבוק

* ארכיב הבאוהאוס, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* ארכיב הבאוהאוס, ברשת החברתית אינסטגרם

* ארכיב הבאוהאוס, סרטונים בערוץ היוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007450971205171
* BIBSYS: 90234986
* BnF: cb11995404d (data)
* CiNii: DA01508918
* GND: 4129019-7
* ISNI: 0000 0001 2159 968X
* LCCN: n80131494
* LNB: 000131714
* NKC: stk2008429231
* NLA: 36085456
* NSK: 000306633
* RERO: 02-A000184141
* SUDOC: 028038142
* ULAN: 500308087
* VIAF: 132121653
* WorldCat: lccn-n80131494

 |
המוזיאון להגנת החופים של הונג קונג
אנדרטה בשטח המוזיאון
**המוזיאון להגנת החופים של הונג קונג** (באנגלית: **Hong Kong Museum of Coastal Defence**; במנדרינית תקנית: **香港海防博物館**) הוא מוזיאון להיסטוריה צבאית הנמצא באי הונג קונג, על גדת תעלת ליי יו מון בסמוך לשאו קיי ואן. המוזיאון נמצא במצודה שהוקמה ב-1887 ,על מנת להגן על הגישה המזרחית לנמל ויקטוריה.

שטחו הכולל של המוזיאון הוא 34,200 מ"ר וכותרת תצוגתו "600 שנות הגנה חופית". המוזיאון מציג את ההיסטוריה של ההגנה החופית מאז תקופת שושלת מינג, וכן מציג את מלחמת האופיום הראשונה והשנייה והקרב על הונג קונג.

המוזיאון סגור לשיפוץ עד 2020. מתוכנן שדרוג של מתקני המבקרים, והעשרת התערוכה הקבועה. במהלך הסגירה מארגן המוזיאון מגוון של תוכניות הוצאה לאור, כמו תערוכות נודדות, הרצאות פומביות, סדנאות משפחתיות, ביקורי שטח באתרים צבאיים מקומיים וכן תוכניות מיוחדות לבתי ספר.

היסטוריה
--------

המצודה הוקמה בשנת 1887 על ידי הצי הבריטי במטרה להגן על נמל ויקטוריה ממזרח. עמדת ירי הטורפדו נבנתה בין השנים 1892–1894.

ב-8 בדצמבר 1941 החל הקרב על הונג קונג. במהרה נפלו הטריטוריות החדשות וקאולון נכבשה. הכוחות הבריטיים התרכזו בהגנת האי הונג קונג והציבו כוחות במצודה על מנת להגן על האי מפני חציית תעלת ליי יו מון הצרה.

מגיני המצודה הצליחו להדוף מספר מתקפות יפניות אולם בשל הכוחות היפנים העודפים נכבשה המצודה ב-19 בדצמבר. כיבוש זה הביא לדחיקת הכוחות הבריטיים לחלקו המערבי של האי הונג קונג, ולתפיסת מאגרי המים של האי - דבר שהביא לכניעתו פחות משבוע לאחר מכן.

לאחר תום מלחמת העולם השנייה איבדה המצודה את חשיבותה הצבאית, והפכה למתקן אימונים של הצבא הבריטי. בשנת 1987 פינה הצבא את המצודה והעבירה לידי השלטונות האזרחיים של העיר במטרה שתהפוך למוזיאון.

ראו גם
------

* המוזיאון להיסטוריה של הונג קונג

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המוזיאון להגנת החופים של הונג קונג** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של המוזיאון להגנת החופים של הונג קונג (הקישור אינו פעיל, 13 בנובמבר 2019)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Hong Kong Museum, of Coastal Defence, Introduction

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 10095038-3
* LCCN: nb2005004190
* VIAF: 146832423
* WorldCat: lccn-nb2005004190

 |
**סופי פאסקו** (באנגלית: **Sophie Frances Pascoe**; נולדה ב-8 בינואר 1993) היא שחיינית ניו זילנדית המתחרה במשחקים הפאראלימפיים במסגרת המשלחת הניו זילנדית. פאסקו בעלת 14 מדליות פאראלימפיות, מהן תשע מדליות זהב.

ביוגרפיה
--------

פאסקו נולדה בעיר קרייסטצ'רץ' שבניו זילנד. כשהייתה בת שנתיים נקטעה רגלה מתחת לברך בתאונת מכסחת דשא. היא החלה לשחות כשהייתה בת שמונה, ובגיל 11 החלה להתחרות בתחרויות בינלאומיות.

### בייג'ינג 2008

כשהייתה בת 15 בלבד, נשלחה פאסקו כנציגה הצעירה ביותר במשלחת הניו זילנדית למשחקים הפאראלימפיים שהתקיימו בבייג'ינג, 2008. בתחרות השחייה ל-100 מטרים בסגנון פרפר סיימה פאסקו עם תוצאה של 1:10.53 דקות, שנייה רק לאנה אימס האמריקאית, והייתה לזוכת המדליה הפאראלימפית הצעירה ביותר בתולדות המדינה. במקצה ל-100 מטרים גב זכתה במדליית הזהב, במשותף עם הדרום אפריקאית שירין ספירו כשסיימו השתיים בתוצאה זהה ושיא עולם של 1:10.57 דקות.

פאסקו זכתה בשתי מדליות זהב פאראלימפיות נוספות, כשבמשחה ל-100 מטרים חזה ניצחה בתוצאה של 1:22.58 דקות, לפני שראי גאסון הספרדייה (1:24.51 דקות) ולואיס וילקינס הבריטית (1:26.10 דקות) ובמקצה ל-200 מטר בסגנון מעורב ניצחה כשעצרה את השעון על 2:35.21 דקות, לפני אלודי לוראדי הצרפתייה (2:39.28 דקות) וקטרזינה פאבליק (2:40.41 דקות)

### לונדון 2012

במשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012) זכתה פאסקו במדליית הזהב במקצה ל-200 מטר מעורב אישי עם שיא עולם של 2:25.65 דקות, לפני הקנדית סאמר אשלי מורטימר שסיימה בתוצאה של 2:32.08 דקות והסינית מנג ג'אנג שזכתה בארד עם שיא אסייתי של 2:33.95 דקות. היא זכתה במדליית זהב נוספת במשחה ל-100 מטר פרפר עם שיא עולם של 1:04.43 דקות, לפני הפולניה] אוליביה יבלונסקה שסיימה עם שיא אירופאי של 1:08.55 דקות ולוראדי הצרפתייה שזכתה במדליית הארד עם 1:09.08 דקות, ובמשחה ל-100 מטר חופשי ניצחה עם שיא פאראלימפי של 1:00.89 דקות, לפני אלודי שקבעה שיא אירופאי של 1:01.09 דקות ומורטימר הקנדית שזכתה בארד עם 1:01.58 דקות.

פאסקו הוסיפה במשחקים שתי מדליות כסף. במשחה ל-50 מטרים חופשי זכתה פאסקו במדליית הכסף כשסיימה בתוצאה של 28.24 שניות אחרי מורטימר שקבעה שיא עולם של 28.10 שניות ולפני הצרפתייה אלודי לורנדי ששברה את השיא האירופאי והעמידה אותו על 28.67 שניות, ובמשחה ל-100 מטר גב הפסידה שנית למורטימר שניצחה עם שיא עולם של 1:05.90 דקות. פאסקו קבעה את השיא האוקיאני עם תוצאה של 1:06.69 דקות ולפני הדרום אפריקאית שירין ספירו שקבעה שיא אפריקאי של 1:09.02 דקות שהספיק לה רק למדליית הארד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סופי פאסקו** בוויקישיתוף
* סופי פאסקו, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* סופי פאסקו, ברשת החברתית אינסטגרם

הערות שוליים
------------

1. ↑  Beijing 2008 Paralympic Games Swimming Women's 100 m Butterfly S10
2. ↑  Kiwi teen takes silver
3. ↑  Beijing 2008 Paralympic Games Swimming Women's 100 m Backstroke S10
4. ↑  Beijing 2008 Paralympic Games Swimming Women's 100 m Breaststroke SB9
5. ↑  Beijing 2008 Paralympic Games Swimming Women's 200 m Individual Medley SM10
6. ↑  Women's 200m Ind. Medley - SM10
7. ↑  Women's 100m Butterfly - S10
8. ↑  Women's 100m Freestyle - S10
9. ↑  Women's 50m Freestyle - S10
10. ↑  Women's 100m Backstroke - S10

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n2014008015
* VIAF: 308180593
* WorldCat: lccn-n2014008015

 |
**קווירינוס הקדוש מסיסאק** (קרואטית **Sveti Kvirin Sisački**; איטלקית **San Quirino di Siscia**) הוא קדוש נוצרי שהיה בישוף בעיר סיסאק אשר בפרובינקיית פאנוניה שבאימפריה הרומית (בימינו בקרואטיה), ומת בשל אמונתו בשנת 309 בסומבטהיי אשר בהונגריה המודרנית.

תבליט של קווירינוס הקדוש מסיסאק על אגן הטבילה בבשקה שבאי קרק
לפי אחד המקורות, הוא נאסר ונתפס לאחר שניסה להימלט מכלאו. הוא הצליח לנצר את סוהריו, אך לאחר שלושה ימים נלקח לסומבטהיי, וחויב לוותר על אמונתו. משסירב, נזרק אל מי הסאווה כשאבן מיל כרוכה על צווארו. 

לפי גרסה אחרת, הצליח להשתחרר ולהימלט, והמשיך להפיץ את הנצרות. 

לפי הגרסה המקובלת, קברו נוצרים מקומיים את גופתו, ובתחילת המאה ה-5 לקחו אותה תושבי המקום אשר נמלטו מפני פלישת הברברים, והביאוה לרומא. הוא נקבר מאחורי האפסיס של בזיליקת סבסטיאן הקדוש מחוץ לחומות (Basilica di San Sebastiano fuori le mura) הסמוכה לוויה אפיה, וקברו מכונה "פלטוניקה" (Platonica). לפי מקורות אחרים, הועברו שרידיו ממקום למקום, ובין היתר שכנו זמן מה בטיבולי, דבר העשוי להסביר את חשיבותו של קדוש בשם זה בעיירה. 

התאולוגיה הנוצרית מזכירה מספר קדושים שונים בשם קווירינוס, וקווירינוס הקדוש מסיסאק הוא אחד הידועים שבהם. באמנות מופיע קווירינוס הקדוש מסיסאק באופן מסורתי בבגדי בישוף.

יום חגו נקבע ל-4 ביוני, ומאחר שביום זה בשנת 1543 ניצלה סן מרינו מניסיון כיבוש, הוכר קווירינוס הקדוש כאחד הקדושים המגנים של המדינה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קווירינוס הקדוש מסיסאק** בוויקישיתוף
* קווירינוס הקדוש מסיסאק באנציקלופדיה קתוליקה
* כנסיית קווירינוס הקדוש בסן מרינו
* San Quirino di Siscia (איטלקית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 12905769X
* LCCN: n86107355
* VIAF: 55216192
* WorldCat: viaf-55216192

 |