**מרטין שון אינדיק** (באנגלית: **Martin Sean Indyk**; ‏‏נולד ב־1 ביולי 1951) הוא איש אקדמיה ודיפלומט אמריקאי-יהודי. כיהן כשגריר ארצות הברית בישראל בשתי קדנציות לא-רציפות. עמד בראש מרכז סבן למדיניות במזרח התיכון במכון ברוקינגס. שירת כשליח המיוחד לישראל במהלך השיחות עם הפלסטינים בשנים 2013–2014. לפני כן שירת בין היתר כעוזר מזכיר המדינה לענייני המזרח הקרוב בממשל קלינטון.

קורות חיים
----------

אינדיק נולד להורים יהודים בלונדון, אנגליה, וגדל והתחנך בפרוור של סידני שבאוסטרליה. הוא קיבל תואר B.A בכלכלה מאוניברסיטת סידני ב-1972 ותואר דוקטור ביחסים בינלאומיים מהאוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה ב-1977.

ב-1982 היגר לארצות הברית והחל לעבוד כמנהל מחקר בלובי הפרו ישראלי איפא"ק. ב-1985 ייסד את מכון וושינגטון למדיניות המזרח הקרוב, שהתמחה ביחסי ישראל-ערב ומדיניות מזרח תיכונית בכלל, ושימש כמנהלו במשך שמונה שנים, עד 1993 עת הוחלף על ידי הסופר וההיסטוריון רוברט סטלוף. הוא שימש גם כפרופסור נספח בבית הספר ללימודים בינלאומיים מתקדמים באוניברסיטת ג'ונס הופקינס שם לימד על הפוליטיקה הישראלית ומדיניות חוץ.

הוא לימד במכון המזרח התיכון באוניברסיטת קולומביה, במרכז משה דיין ללימודי המזרח התיכון ואפריקה באוניברסיטת תל אביב ובמחלקת הפוליטיקה של אוניברסיטת מקאוארי בסידני. אינדיק פרסם פרסומים רבים על אודות תהליך השלום הישראלי-ערבי, יחסי ארצות הברית–ישראל ועל האיומים על יציבות המזרח התיכון הנשקפים מעיראק ואיראן.

הוא שימש כעוזר מיוחד לנשיא ארצות הברית ביל קלינטון וכמנהל בכיר של תחום המזרח הקרוב ודרום אסיה במועצה לביטחון לאומי. בעת ששירת במועצה לביטחון לאומי שימש גם כיועץ ראשי לנשיא וליועץ לביטחון לאומי בנושאי ישראל-ערב, עיראק, איראן, ודרום אסיה. הוא היה חבר בכיר בצוות השלום למזרח התיכון של מזכיר המדינה וורן כריסטופר ושימש כנציג הבית הלבן בוועדה האמריקנית-ישראלית למדע וטכנולוגיה.

הוא כיהן כשגריר ארצות הברית בישראל בשתי קדנציות, מאפריל 1995 עד ספטמבר 1997 ומינואר 2000 עד יולי 2001.

מאז 2006 משמש חבר בדירקטוריון הקרן החדשה לישראל, כמו כן מכהן כסגן נשיא וחבר דירקטוריון מכון ברוקינגס.

בשנת 2013 נשלח על ידי נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, לתווך במשא ומתן בין ישראל לפלסטינים. ביוני 2014, לאחר הקפאת המשא ומתן, פרש אינדיק מתפקידו.

הוא היה נשוי לג'יל ולזוג יש שני ילדים.

ביקורת
------

ב-2014 פרסם הניו יורק טיימס, כי מרכז סבן למדיניות ארצות הברית במזרח התיכון, בראשותו של מרטין אינדיק, קיבל תרומות בסך של 14.8 מיליון דולר מקטאר, בו בזמן שאינדיק היה המתווך בין ישראל והפלסטינים. הביקורת העלתה חשש כי התרומות מקטאר הובילו את חוקרי המכון לייצר מדיניות שתאמה את מטרותיהם של התורמים.

ספריו שתורגמו לעברית
--------------------

* **שלום אמריקני**, תרגמה מאנגלית: כרמית גיא. הוצאת עם עובד, ספרית אפקים, 2009.
* **בתחבולות תסיים מלחמה: הנרי קיסינג'ר והחתירה לשלום במזרח התיכון**, מאנגלית: נורית גרידינגר, ידיעות אחרונות ספרי חמד, 2023.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מרטין אינדיק** |

* מרטין אינדיק, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* מרטין אינדיק (1951-), דף שער בספרייה הלאומית
* מרטין אינדיק, באתר מכון ברוקינגס
* איתמר רבינוביץ, המתווך, שלום אמריקני, על ספרו של אינדיק, באתר הארץ, 17 ביוני 2009
* "Martin Indyk: Obama "Has Essentially Written Off Netanyahu, באתר PBS,‏ 6 בינואר 2016 (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  יצחק בן-חורין, השליח האמריקני התייאש: אינדיק מתפטר, באתר ynet, 27 ביוני 2014
2. ↑

| שגרירי ארצות הברית בישראל |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| ג'יימס מקדונלד: 1949–1950 • מונט ביין דייוויס: 1951–1953 • אדוארד לוסון: 1954–1959 • אוגדן ריד: 1959–1961 • וולוורת ברבור: 1961–1973 • קנת קיטינג: 1973–1975 • מלקולם טון: 1975–1976 • סמואל לואיס: 1977–1985 • תומאס פיקרינג: 1985–1988 • ויליאם בראון: 1988–1992 • ויליאם הרופ: 1992–1993 • אדוארד ג'רג'יאן: 1993–1994 • מרטין אינדיק: 1995–1997 • אדוארד ווקר: 1997–1999 • מרטין אינדיק: 2000–2001 • דן קרצר: 2001–2005 • ריצ'רד ג'ונס: 2005–2008 • ג'יימס קנינגהם: 2008–2011 • דן שפירו: 2011–2017 • דייוויד פרידמן: 2017–2021 • תומאס ריצ'רד ניידס: 2021–2023 |  |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007310791605171
* BnF: cb167326615 (data)
* GND: 1089578415
* ISNI: 0000 0000 7738 260X
* LCCN: n80026398
* NKC: vse2014844464
* NTA: 238053717
* SUDOC: 133486702
* VIAF: 48055155
* WorldCat: lccn-n80026398

 |