recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**סמיואל רולס דרייבר** (באנגלית: **Samuel Rolles Driver**;‏‏2 באוקטובר 1846 – 26 בפברואר 1914) היה תאולוג אנגלי וחבר באקדמיה הבריטית, אשר הקדיש את חייו למחקר הטקסטואלי והביקורתי של הברית הישנה.

ביוגרפיה
--------

סמיואל רולס דרייבר נולד בסאות'המפטון. הוא התחנך בוינצ'סטר (אנ') ובניו קולג' (אנ'), שם הייתה לו קריירה מכובדת, והשתתף בכיתה ראשונה ב-Literae Humaniores (אנ') בשנת 1869. הוא זכה במלגה על שם פוזי (אנ') ואלרטון (אנ') בשנת 1866, ולמלגה על שם קניקוט (אנ') בשנת 1870 (שתי המלגות לחקר העברית), וכן זכה בפרס Houghton Syriac בשנת 1872. משנת 1870 הוא היה עמית מחקר, ומ-1875 גם מרצה בניו קולג'. בשנת 1883 ירש את תפקידו של אדוארד בוברי פוזי בתפקיד פרופסור לעברית באוקספורד (אנ') וכקאנון של כרייסט צ'רץ'.

דרייבר היה חבר בוועדת הגרסה המתוקנת (אנ')‏ (1876–1884, עדכון לתרגום המלך ג'יימס), ובוועדת איתור לתפקיד הבישוף מסאות'וול (אנ')‏ (1884-1904). הוא קיבל תוארי דוקטור של כבוד מאוניברסיטת דבלין (1892), ודוקטור לתאולוגיה מאוניברסיטת גלאזגו (1901) ומאוניברסיטת קיימברידג' (1905). ב-1902 נבחר לעמית האקדמיה הבריטית, וב-1908 התכבד לשאת בה את הראשונה בסדרת הרצאות שווייך.

דרייבר התחתן בשנת 1891 עם מייבל, בתו של אדמונד באר, ליד איילשם, נורפוק, ונולדו להם שני בנים ושתי בנות. הוא נפטר באוקספורד בשנת 1914.

עבודתו החשובה ביותר הייתה "מילון העברית המקראית" (A *Hebrew and English Lexicon of the Old Testament*‏ ידוע כיום כ-*Brown–Driver–Briggs*,או BDB, בראון דרייוור ובריגס) שיצא בשנת 1906, עליו עבד יחד עם צ'ארלס אוגוסטוס בריגז תחת העורך הראשי פרנסיס בראון. מילון זה הרחיב את מילון העברית המקראית של וילהלם גזניוס בתרגום לאנגלית של אדוארד רובינסון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סמיואל רולס דרייבר** בוויקישיתוף
* שמואל רולס דריבר (1846-1914), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Glasgow University jubilee". The Times (36481). London. 14 June 1901. p. 10
2. ↑  Times staff (27 February 1914). "Death Of Canon S. R. Driver. A Great Biblical Scholar". The Times (40458). London. col F, p. 11

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007260402505171
* BnF: cb13478461z (data)
* CANTIC: a11369140
* CiNii: DA01742289
* GND: 123849349
* ISNI: 0000 0001 2275 7803
* LCCN: n86821018
* LNB: 000135755
* NKC: zmp2016923681
* NLA: 35045816
* NLG: 162874
* NTA: 069606765
* SNAC: w67100w0
* SUDOC: 198734301
* Trove: 810878
* VcBA: 495/93999
* VIAF: 2621187
* WorldCat: lccn-n86821018

 |
**הנס פון האייק** (בגרמנית: **Hans von Hayek**‏; 19 בדצמבר 1869 – 17 בינואר 1940) היה צייר אימפרסיוניסטי גרמני יליד אוסטריה.

ביוגרפיה
--------

בשנת 1891, לאחר תקופת לימודים קצרה באוניברסיטה לאמנויות יישומיות בווינה, עבר למינכן ונרשם לאקדמיה לאמנויות, שם למד אצל גבריאל פון האקל (אנ'), וילהלם פון לינדנשמיט (אנ') וקרל פון מאר. מאוחר יותר הוא פגש את צייר בעלי-החיים היינריך פון ציגל, שבסופו של דבר השפיע ביותר על סגנונו.

לאחר שעזב את מינכן הוא שהה באולכינג (גר') זמן מה ובשנת 1900, התיישב במושבת האמנים בדכאו. שם הוא הקים בית ספר פרטי שהוקדש לציור באוויר הפתוח, אותו הפעיל עד 1915. ציירים בולטים רבים למדו בו, ביניהם הוגו האצלר (גר'), הרמן שטנר, אנה קליין ונורברטין ברסלרן-רוט. אחד מתלמידיו, קרל תימן, כתב בזכרונותיו כי החקלאים המקומיים התלוננו לעיתים קרובות על כך שהאומנים דורכים על הדשא ומשאירים צבעי שמן מאחור.

ההצלחה הכלכלית של בית ספרו אפשרה לו לערוך טיולים לימוד תכופים ברחבי אירופה. כחבר מועצת המנהלים של הזצסיון במינכן, הוא עזר בארגון תערוכת 1904 שלהם. הוא הציג גם עם Deutscher Künstlerbund ובשנת 1908 הפך לאזרח גרמני.

במהלך מלחמת העולם הראשונה עבד כצייר צבאי. לאחר המלחמה הוא נסע לטיולים ממושכים באינדונזיה וציילון. רבות מיצירותיו אבדו בשריפה שהרסה את גלאספלאסט במינכן בשנת 1931. אחרות אבדו שנים ספורות לאחר מותו כאשר הסטודיו שלו נפגע במהלך הפצצה בשנת 1945. עם זאת, יצירות רבות שרדו, בעיקר אלה בגמדלגאלרי דכאו ("Gemäldegalerie Dachau") שהוא סייע בהקמתה.

האייק מונצח בשמה המדעי של מין לטאה סומטרית, Bronchocela hayeki.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הנס פון האייק** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Beolens, Bo; Watkins, Michael; Grayson, Michael (2011). *The Eponym Dictionary of Reptiles*. Baltimore: Johns Hopkins University Press. xiii + 296 pp.
2. ↑  Hayek, Hans von in: Thieme-Becker: Allgemeines Lexikon der Bildenden Künstler von der Antike bis zur Gegenwart. Vol. 18, E. A. Seemann, Leipzig 2008. מסת"ב 978-3-86502-177-9

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 11655343X
* ISNI: 0000 0000 7257 4872
* NKC: xx0107197
* RKD: 36649
* SELIBR: 243506
* SUDOC: 26218642X
* ULAN: 500008990
* VIAF: 22896733
* WorldCat: viaf-22896733

 |
**שחרור מושהה** היא טכנולוגיה שבה משתחררים כימיקלים כלשהם באופן הדרגתי ולאורך זמן רב. השימושים העיקריים הם בחקלאות ובתעשיית התרופות. בחקלאות משתמשים בטכנולוגיה לשמירה על ריכוז קבוע למדי של דשנים (או של חומרי הדברה) בקרקע, כך שאפשר להוריד את תדירות הדישון. בתעשיית התרופות טכנולוגיה זו מאפשרת שליטה בריכוז התרופה בגוף לאורך זמן רב יחסית.

בתעשיית התרופות הצורך העיקרי שהטכנולוגיה עונה עליו הוא שמירה על ריכוז קבוע של החומר הפעיל בתרופה בגוף האדם, מבלי צורך בנטילת התרופה פעמים רבות במועדים קבועים. בעיית נטילת התרופות והמינונים עולה כסף רב למדינות המפותחות. ההערכות הן שבארצות הברית נטילת תרופה במינון שגוי היא הגורם ל-25% מהפניות לבתי חולים. לכן תחום זה מקבל תנופה רבה בשנים האחרונות, בד בבד עם התפתחות הנדסת הפולימרים.

השמירה על ריכוז קבוע של חומר פעיל מושגת על ידי שימוש בפולימרים שמתכלים ומתמוססים בגוף האדם (בדרך כלל נפלטים בשתן) בקצב איטי. לכידת החומר הפעיל בתוך הפולימר גורמת לשחרור החומר הפעיל בקצב שבו מתפרק הפולימר, וכך נשמר ריכוז יחסית קבוע (אך לא קבוע לגמרי) של החומר הפעיל בגוף.

בתרופות החדישות ביותר שבהן משתמשים בשחרור מושהה, מסיסות החומר הלוכד את החומר הפעיל משתנה בהתאם להימצאותם של חומרים מסוימים בסביבה (בדרך כלל מערכת הדם). לדוגמה, פולימר שלוכד בתוכו אינסולין עבור חולי סוכרת, כאשר מסיסותו של הפולימר הלוכד יורדת כאשר ריכוז האינסולין מסביבו עולה. באופן זה קצב שחרור האינסולין דווקא אינו קבוע אלא הוא משתנה בזמן, באופן ששומר על ריכוז קבוע של החומר בדם.

דוגמה לשימוש חקלאי היא הדברת הפטרייה בוטריטיס שתוקפת ענבים וירקות שונים. כדי להילחם בפטרייה מפזרים את המלח סודיום מטאביסולפיט. כאשר המלח סופח בהדרגה מים מהלחות שבאוויר הוא מתפרק ופולט לאיטו גופרית דו-חמצנית שמונעת את התפתחות הפטרייה.

קישורים חיצוניים
----------------

* החברה לשחרור מבוקר
* כתב עת שמוקדש לשחרור מבוקר (באנגלית)
**הנס פון טטאו** (בגרמנית: **Hans von Tettau**;‏ 30 בנובמבר 1888 – 30 בינואר 1956) היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

פון טטאו נולד ב-30 בנובמבר 1888 בבאוצן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1909 התגייס פון טטאו לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-105 (הסקסוני המלכותי ה-6 - וילהלם השני, מלך וירטמברג), עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-16 באפריל 1915 הוא הועלה לדרגת אובר לוטננט, וב-18 באוגוסט 1917 הוא הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה הצטרף פון טטאו לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בנובמבר 1930 הוא הועלה לדרגת מיור, וב-1 במאי 1934 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 באוקטובר 1934 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-101, וב-1 באפריל 1936 הוא הועלה לדרגת אוברסט.

### מלחמת העולם השנייה

במהלך המערכה בפולין לחם פון טטאו עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה ה-14, וב-1 במרץ 1940 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור. במהלך המערכה על צרפת שוב לחם פון טטאו עם הרגימנט שבפיקודו, וב-14 ביוני 1940 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-24. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-4 במסרת הארמייה ה-17, והשתתפה בקרב אומן ובקרב קייב, ולאחר מכן אף השתתפה במצור על סבסטופול כחלק מהארמייה ה-11. באוגוסט 1942 הועברה הדיוויזיה לגזרה הצפונית, שם לחמה כחלק מהארמיות ה-16 וה-18 לסירוגין. ב-1 במרץ 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט, וב-5 במאי הוענק לו על פעולותיו עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-3 בספטמבר 1942 הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 בספטמבר 1943 הוא מונה למפקד מחנה הדרכה בהולנד, ובמהלך הקרב על ארנהם הוא פיקד על צוות קרב שהוקם מכוחותיו. ב-4 בנובמבר 1944 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-604, ובאמצע ינואר 1945 הוא מונה למפקד צוות קרב בקולברג. ב-16 במרץ 1945 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-5 באפריל הוא קיבל תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים. בסוף המלחמה נפל פון טטאו בשבי בעלות הברית.

### לאחר המלחמה

בשנת 1947 השתחרר פון טטאו מהשבי, ולאחר שחרורו התגורר במנשנגלדבך ועסק שם בטקסטיל, עד מותו ב-30 בינואר 1956.

קישורים חיצוניים
----------------

* הנס פון טטאו באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 130606715
* VIAF: 10957748
* WorldCat: viaf-10957748

 |
**שחרור מנהלי** הוא שחרור מוקדם של אסיר מבית סוהר, שמתבצע בהתאם לתפוסת המקומות בבתי הסוהר.

עקרונות השחרור המינהלי הוסדרו ב-1993 בפקודת בתי הסוהר, במטרה להתמודד עם מצוקת מקומות הכליאה בבתי הסוהר. הפקודה קובעת כי השר לביטחון הפנים יקבע, באישור ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת את תקן הכליאה, הוא מספר המקומות שבהם ניתן לשכן אסירים בכלל בתי הסוהר. התקן נקבע בכל פעם לתקופה מרבית של שנה. ביום שבו מספר האסירים השפוטים הכולל מגיע לתקן הכליאה, ניתן להתחיל לשחרר אסירים שיתרת מאסרם קצרה יחסית, בהתאם לקבוע בפקודה. כך, למשל, ניתן לשחרר אסיר שנדון ל-18 עד 24 חודשי מאסר, אם יתרת מאסרו אינה עולה על חמישה שבועות, ואילו אסיר שנדון לתקופה שבין 90 ל-96 חודשי מאסר יכול להשתחרר בשחרור מנהלי אם יתרת מאסרו אינה עולה על 17 שבועות. אף שהפקודה מקנה לנציב בתי הסוהר שיקול דעת באשר לשחרור האסירים, בפועל משתחררים כל האסירים שניתן לשחרר לפי התקן הקבוע בפקודה.

לאורך השנים עלה תקן הכליאה, בהתאם לעלייה במספר האסירים. עם זאת, לקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21 השתנתה המגמה, מספר האסירים החל לרדת (בעיקר עקב ירידה במספר האסירים הביטחוניים), וכתוצאה מכך ירד גם תקן הכליאה. כשפקע תוקפו של תקן הכליאה ב-31 במאי 2011, החליט השר לביטחון הפנים שלא לקבוע תקן כליאה חדש, והשחרורים המנהליים נפסקו. לבסוף, לאחר לחץ של ועדת הפנים והגנת הסביבה, נקבע תקן כליאה חדש. עם שחרור האסירים הביטחוניים כחלק מעסקת שליט ירדה מצבת האסירים בבתי הסוהר באופן משמעותי, והשחרורים המנהליים נפסקו פעם נוספת. ב-29 בפברואר 2012 הורד תקן הכליאה בכ-800 מקומות.

מאז נקבע ההסדר נמתחה עליו ביקורת מכיוונים שונים. בין היתר, נטען כי מאחר שההסדר מבוסס על מספר מקומות ולא על קביעת מרחב מחיה מינימלי, הוא אינו מעודד את שיפור התנאים בבתי הסוהר. טענה נוספת היא כי השיקול הכלכלי מוביל לכך שאסירים משוחררים בטרם סיימו לרצות את עונשם, בעוד שהפתרון המתבקש היה אמור להיות בניית בתי סוהר נוספים. אחרים הלינו על כך שהתקן אינו מבחין בין סוגי אסירים, ומאפשר את שחרורם המוקדם של אסירים מסוכנים או שאינם מתאימים לשחרור מוקדם.

בשנת 2012 תוקנה פקודת בתי הסוהר, ונקבע בה כי השחרור המנהלי ימשיך לחול כסדרו על אסירים המרצים תקופת מאסר שאינה עולה על ארבע שנים, ואילו אסירים שמרצים תקופת מאסר ממושכת יותר יזכו לשחרור מנהלי רק אם ועדת השחרורים קבעה כי ישוחררו גם שחרור מוקדם ("ניכוי שליש").

בשנת 2022 נכנס לתוקפו תיקון 57 לפקודת בתי הסוהר במסגרתו חלו שינויים בנושא השחרור המנהלי : 
תקופת המאסר בגינה יהיה אסיר זכאי לשחרור מנהלי ללא ועדת שחרורים קוצרה לתקופת מאסר של 18-36 חודשים
משמע, תקופת מאסר בגינה יהיה אסיר זכאי לשחרור מנהלי ללא ועדת שחרורים קוצרה מ 4 שנים ל 3 שנים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  בעבר הובא תקן הכליאה לאישור ועדת חוקה חוק ומשפט, אך ב-2008 תוקן החוק, והסמכות הועברה לוועדת הפנים והגנת הסביבה, מאחר שזו מפקחת על בתי הסוהר באופן שוטף בתי הסוהר
2. ↑  בסוף 2008 עמד תקן הכליאה על 22,035 מקומות, והוא ירד בהדרגה ל-19,190, 18,280, 18,163, 17,700 וב-2012 נקבע על 16,873 מקומות
3. ↑  פרוטוקול ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת מיום 2 באוגוסט 2011
4. ↑  צו בתי הסוהר (שחרור מינהלי) (קביעת תקן כליאה), התשע"ב-2012, ק"ת 7096 מיום 29 בפברואר 2012
5. ↑  ראו, למשל, פרוטוקולי ועדת הפנים והגנת הסביבה מה-19 באוקטובר 2009 ומה-23 בנובמבר 2009
**תיאוריית האפס** (באנגלית: **The Zero Theorem**) הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי בבימויו של טרי גיליאם משנת 2013.

עלילה
-----

קוון לת' (כריסטוף ואלץ), הוא מתכנת מחשבים אשר חברה בשם מנקום מטילה עליו משימה – לחקור את משמעות הקיום. במהלך עבודתו הוא נתקל ומוטרד בידי דמויות שונות, בהן הממונה עליו, ג'ובי (דייוויד ת'יוליס), "הנהלה" (מאט דיימון) וד"ר שרינק-רום (טילדה סווינטון), מטפלת מתוכנתת שתפקידה להעריך את מצבו הנפשי.

הפקה
----

פט רשין כתב את התסריט לסרט בהשפעת מגילת קהלת, אשר לדבריו מעלה שאלות פילוסופיות באשר למשמעות הקיום. שחקנים שונים תוכננו להיות מלוהקים לסרט, ביניהם גם יואן מקגרגור, עמו נחתם חוזה לשחק בתפקיד הראשי, אך הוא פרש מאוחר יותר מההפקה. צילומי הסרט החלו בשנת 2009, אך הופסקו משום שטרי גיליאם נאלץ לחזור לעבודה על סרטו "מופע הפלאים של ד"ר פרנסוס", בעקבות מותו של השחקן הית' לדג'ר.
הפקת הסרט חודשה בשנת 2012, עם כריסטוף ואלץ, אשר החליף בתפקיד הראשי את בילי בוב ת'ורנתון וארכה כשנה. חלק מהקשיים בהם נתקלה ההפקה, לדברי גיליאם, נבעו משום שתקציבו של הסרט לא היה נמוך או גבוה במיוחד ולכן לא תאם את מסגרות ההפקה אליהם הורגלה תעשיית הסרטים בהוליווד בשנים האחרונות.

ביקורות
-------

הסרט, אשר הקרנת הבכורה שלו נערכה בפסטיבל הסרטים של ונציה בשנת 2013, זכה לביקורות מעורבות, באתר ביקורת הסרטים Rotten Tomatoes קיבל הסרט ציון ממוצע של 54%.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של תאוריית האפס

* "תאוריית האפס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "תאוריית האפס", באתר נטפליקס

* "תאוריית האפס", באתר AllMovie (באנגלית)

* "תאוריית האפס", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* "תאוריית האפס", באתר Box Office Mojo (באנגלית)

* "תאוריית האפס", באתר Metacritic (באנגלית)

* "תאוריית האפס", באתר אידיבי

* "תאוריית האפס", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
**משהב חברה לשכון בנין ופתוח בע"מ** המוכרת בשם המקוצר "**משהב**" היא חברה פרטית ישראלית שנוסדה בשנת 1936 על ידי הסתדרות הפועל המזרחי, ועוסקת בתחום השיכון והבינוי.

היסטוריה
--------

בשנת 1936 נוסדה חברת היזמות "**משכנות**", ששמה המלא היה "משכנות - חברה ליסוד שכונות דתיות בע"מ". בשנת 1937 נוסדה חברת הבינוי "**הבונה**" במטרה לספק עבודה בענף הבנייה לפועלים דתיים. לאחר הקמתן שתי החברות פעלו כחברות קבלניות מבצעות לציבור הדתי לאומי.
החברות נוסדו על ידי הסתדרות הפועל המזרחי בראשות משה קלמר, שכיהן כיושב ראש הדירקטוריון שלהן.
בתחילת 1959, לאחר שנים שבהן התגלגל הרעיון לאחד את החברות, הוחל בפעילות למיזוג החברות. האיחוד הובא בפני מרכז הפועל המזרחי באפריל 1959 ושתי החברות נקראו יחד "משכנות-הבונה". בשנת 1960 הושלם המיזוג והחברה קיבלה את שמה החדש: "משהב".

החברה בנתה עשרות אלפי דירות ברחבי ישראל. בשנת 2003 רכשה חברת משהב מתחם בן 127 דונם באורנית, ובנתה במקום 250 קוטג'ים.

במאה ה-21 עסקה החברה גם במיזמי פינוי בינוי בקריית אונו, ברמת גן ובגבעתיים.

בשנת 2016 עברו משרדיה הראשיים של החברה לפתח תקווה, לאחר כחמישים שנה שבהן שכנו בתל אביב.

באוקטובר 2018 הטילה רשות מקרקעי ישראל על החברה קנס בגובה 30 אלף ש"ח על אפליה במכירת דירות לערבים.

ביולי 2021 הטילה הרשות להגנת הצרכן ולסחר הוגן על החברה עיצום כספי בסך 54 אלף ש"ח, עקב הטעיית צרכנים בפרסום.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של משהב

הערות שוליים
------------

1. ↑  שילוב של המילים: **מש**כנות ו-**הב**ונה
2. ↑  "משכנות - חברה ליסוד שכונות דתיות בע"מ", מעריב, 21 ביוני 1953
3. 1 2  ברכת העשייה, הצופה, 18 בפברואר 1959
4. ↑  מרכז הפועל המזרחי מתכנס היום, הצופה, 12 באפריל 1959  
התעוררות רצינית בתחום המשקי - כלכלי, הצופה, 13 באפריל 1959
5. ↑  הבו שיכונים דתיים לגבעתיים, הצופה, 10 ביוני 1959
6. ↑  שכונה חדשה בצפון העיר, הצופה, 12 באוגוסט 1960
7. ↑  אלעזר לוין, ‏משהב תבנה 200–250 קוטג'ים ביישוב אורנית ליד הקו הירוק, באתר גלובס, 1 באפריל 2003
8. ↑  דותן לוי, קריית אונו: תוכניות פינוי ובינוי בהיקף של 546 דירות, באתר כלכליסט, 16 באוגוסט 2009
9. ↑  שי פאוזנר, פינוי-בינוי ברמת גן : 96 דירות ייהרסו, 360 יוקמו, באתר כלכליסט, 2 באפריל 2011
10. ↑  דותן לוי, פרויקט פינוי-בינוי של י.ח דמרי, מבני אופיר ומשהב בגבעתיים יצא לדרך, באתר כלכליסט, 28 בפברואר 2018
11. ↑  דותן לוי, משהב רכשה משטראוס שתי קומות בפתח תקווה ב-14.4 מיליון שקל, באתר כלכליסט, 3 באוגוסט 2016
12. ↑  דותן לוי, בפעם הראשונה: קנס הוטל על אפליית לאום במכירת דירות, באתר כלכליסט, 3 באוקטובר 2018
13. ↑  אמיתי גזית, קנס של כ-600 אלף שקל לשתי חברות ששיווקו קרקע לא מתוכננת תוך הטעיית הקונים, באתר כלכליסט, 19 ביולי 2021
**רומיאו ויוליה** (בצרפתית: **Roméo et Juliette**) הוא סרט צרפתי משנת 1900, עיבוד למחזה "רומיאו ויוליה" מאת ויליאם שייקספיר.

הפקה
----

במאי הסרט היה קלמאן מוריס. בסרט מושמעת אריה מתוך האופרה "רומיאו ויוליה" מאת שארל גונו, בביצוע זמר הטנור אמיליו קוסירה. הוא נחשב לעיבוד הקולנועי הראשון של המחזה השייקספירי.

חברת Phono-Cinéma-Théâtre הפיקה את הסרט, שהקרנת הבכורה שלו הייתה בתערוכה של פריז משנת 1900. זה היה בין הסרטים הראשונים שהוקרנו עם סינכרון קול. ההקלטה של הקול נעשתה בליאורטוגראף על גבי צילינדר צלופן. בצילומי הסרט השחקנים צולמו כשהם מתאמים את השפתיים לפי ההקלטה. בהקרנת הסרט הושמעה ההקלטה, והמקרין התאים את מהירות המקרן לפי הקולות שנשמעו.

קוסירה היה אחד מ-18 הידוענים המשתתפים ביצירות של Phono-Cinéma-Théâtre, שהועלו בתערוכה העולמית של פריז משנת 1900. מחזה שייקספירי נוסף שהוצג היה "Le Duel d'Hamlet" עם שרה ברנאר בתפקיד המלט, העיבוד הקולנועי הראשון של המחזה "המלט". אחד הסרטים הידועים שהוצגו בתערוכה היה עיבוד למחזה "סיראנו דה ברז'ראק" מאת אדמון רוסטאן, אף הוא בבימויו של מוריס.

קישורים חיצוניים
----------------

* "רומיאו ויוליה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "רומיאו ויוליה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Abel, Richard (2005). *Encyclopedia of Early Cinema*. Taylor & Francis. p. 489. ISBN 9780415234405.
2. ↑  Ball, Robert Hamilton (2013). "The Beginnings of Shakespeare Film 1899–1907". *Shakespeare on Silent Film: A Strange Eventful History*. Routledge Library Editions: Film and Literature. Vol. 1. Routledge. pp. 21–37. ISBN 9781134980840.
***Tjiraa*** הוא סרט עלילתי קצר נמיבי משנת 2012, בבימויה של קרישקה סטופלס. את התסריט כתבה טוסי טג'יג'ומבו, והסרט הוא כמעט כולו בשפה הילידית הנמיבית אוטג'יהררו.

הסרט עוקב אחר וזובה, אישה צעירה מבני האובהרו, אשר חוזר הביתה לאחר שלמדה בגרמניה, ומגלה שבת דודתה נפטרה, והמשפחה שלה דורשת שתהיה לאשתו של האלמן שלה, כפי שהמסורת דורשת, ועל אף שווזובה מאוהבת במישהו אחר.

שם הסרט הוא קיצור למילה האוטג'יהררית, *Tjiramue*, שפירושו "בת דוד". מסורת הנישואים באופן המתואר קיים זמן רב, והתפתח כדי לשמר הון ועוצמה בתוך שבטים ומשפחות בזמנים של קושי. אך מסורת זו גורמת לווזובה להיתקע בנישואים מתעללים, ונעדרים כל צל של אהבה או חיבה. המסר של הסרט הוא, אם כן, שגם מסורות שנוצרו למטרות לכאורה טובות, יכולות להפוך למזיקות. בסופו של הסרט, בני משפחתה של וזובה, לרבות אמה שהיא זו שביקשה ממנה לפעול על פי המסורת, רואים את הרע שבדבר. הסרט מתאר את העצמתה של וזובה, אשר מתנגדת למצב שהיא שרויה בו, ועוזבת את הנישואים המזיקים בברכת הוריה. השינוי החברתי ניכר בנרטיב זה, המשקף שיח קיים בחברה האובוהררית, המנסה ליצור איזון בין דרכיה המסורתיות לחיים המודרניים.

הסרט נבחר להקרנה במגוון פסטיבלי קולנוע בינלאומיים, ביניהם פסטיבל התפוצה האפריקאית הבינלאומית בניו יורק, ופסטיבל הקולנוע בקאן, בפינת הסרט הקצר. הסרט הופק במימון ועדת הקולנוע הנמיבית.

קישורים חיצוניים
----------------

* "Tjiraa", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Writing Namibia: Literature in Transition, Krishnamurthy, Sarala, Vale, Helen, University of Namibia Press, 2018
2. ↑  Women excel in Namibian film making, Andreas Kathindi, The Villager, 22 May 2014
**רוּמִיָאנָה רוּסֶבָה זֶ'לֶבֶה** (בבולגרית: **Румяна Русева Желева**;‏ נולדה ב-18 באפריל 1969, נובה זאגורה, הרפובליקה העממית של בולגריה) היא פוליטיקאית וסוציולוגית בולגרייה אשר כיהנה מיולי 2009 ועד ינואר 2010 כשרת החוץ של בולגריה בממשלתו של בויקו בוריסוב.

ביוגרפיה
--------

רומיאנה ז'לבה נולדה בנובה זאגורה, היא רכשה השכלה אקדמית בסוציולוגיה באוניברסיטת סופיה, ובהמשך דוקטורט בסוציולוגיה מאוניבריטת מגדבורג. היא הצטרפה למפלגת אזרחים למען פיתוח אירופי של בולגריה (ГЕРБ) בהנהגת בויקו בוריסוב ובין 2007–2009 כיהנה כחברת הפרלמנט האירופי. בין יולי 2009 לינואר 2010 כיהנה כשרת החוץ של בולגריה. בהמשך הועלתה מועמדותה לתפקיד נציבת האו"ם לניהול משברים, אך בשל חשדות לקשרים של בעלה עם המאפיה הרוסית נדחתה המועמדות. בעקבות החשדות, התפטרה ז'לבה מתפקיד שרת החוץ וסיימה את חייה הפוליטיים בבולגריה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רומיאנה ז'לבה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Bulgaria backpedals on Turkey compensation claim, באתר האובזרבר (באנגלית).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**איבאילו קאלפין** | **שר החוץ של בולגריה** 27 ביולי 2009 – 27 בינואר 2010 | **הבא**:**ניקולאי מלאדנוב** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 129257346
* ISNI: 0000 0000 2583 0351
* VIAF: 1086180
* WorldCat: viaf-1086180

 |
**פלביוס רומולוס אוגוסטוס** (**Flavius Romulus Augustus**) (נולד בסביבות 460 לספירה, מת אחרי 511) המכונה גם **רומולוס אוגוסטולוס** היה הקיסר האחרון של האימפריה הרומית המערבית.

חייו
----

רומולוס היה בנו של פלביוס אורסטס, פוליטיקאי רומי שהיה ככל הנראה ממוצא גרמאני בחלקו[דרוש מקור]. אורסטס מונה לתפקיד ראש הצבא (מגיסטר מיליטום) על ידי הקיסר הרומי יוליוס נפוס בשנת 475. ב-28 באוגוסט 475 אורסטס חולל הפיכה והשתלט על הממשלה ברוונה, בירת האימפריה הרומית המערבית מאז שנת 402. יוליוס נפוס נמלט לדלמטיה שבבלקן, ושם שלט עד מותו בשנת 480.

אורסטס הפך לשליט בפועל של הפרובינקיות שממערב לדלמטיה, אך לא נחשב כשיר לרשת את הכתר בעצמו, ולכן הכריז ב-31 באוקטובר 475 על בנו רומולוס כקיסר (אימפרטור). ההכרזה לא הוכרה על ידי קיסר האימפריה הביזנטית, זנון.

בעת התרחשות האירועים היה רומולוס ילד כבן עשר ותפקד כבובה תחת שלטון אביו. זמן קצר אחרי שאורסטס סירב להעניק אדמות להתיישבות לשכירי החרב ההרולים, הסקירים והטורקילינגים התחוללה הפיכה תחת הנהגתו של אחד ממפקדי הצבא, הגרמני אודואקר. אורסטס נלכד ליד פיאצ'נצה ב-28 באוגוסט 476 והוצא להורג.

אודואקר התקדם לרוונה ולכד את העיר והקיסר הצעיר בה. רומולוס הוכרח לוותר על כיסאו ב-4 בספטמבר 476. מכיוון שאחר ויתורו על הכתר לא מונה קיסר אחר, ויתור זה נחשב לקיצה של האימפריה הרומית המערבית, אף כי חלקה המזרחי המשיך להתקיים עד שנת 1453. השלטון בפועל בשטחי הפרובינקיות הרומיות המערביות, מכל מקום, היה מסור מזמן בידי מנהיגי השבטים הגרמאניים.

בגלל גילו הצעיר, חס אודואקר על חייו של הקיסר לשעבר ושלח אותו למחוז קמפניה, שם גרה משפחתו. הוא גם העניק לו פנסיה שנתית, אותה המשיך להקציב לו גם מנצחו של אודואקר, תאודוריק הגדול בשנת 507 ושוב בשנת 511. רומולוס ייסד מנזר ששרד משך מאות בשנים, אך ככל הנראה לא חי עד תקופת שיקום הסמכות הרומית באיטליה בשנת 536.

יצירות המתייחסות לדמותו
-----------------------

* פרידריך דירנמט כתב מחזה על שמו, שבו הוויתור של רומולוס מוצג בצורה אירונית-קומית.
* הלגיון האחרון - סרט מ-2007, המבוסס באופן חופשי על ימי נפילתה של האימפריה הרומית, ומתאר את חייו כקיסר שנלחם על חייו כמנהיג הלגיון האחרון

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רומולוס אוגוסטולוס** בוויקישיתוף
* רומולוס אוגוסטולוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| **קיסרי האימפריה הרומית המערבית** |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| הונוריוס • קונסטנטיוס השלישי • יואנסוס • ולנטיניאנוס השלישי • פטרוניוס מקסימוס • אוויטוס • מיוריאנוס • ליביוס סוורוס • אנתמיוס • אוליבריוס • גליקריוס • יוליוס נפוס • רומולוס אוגוסטולוס |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987009837985605171
* GND: 124521940
* ISNI: 0000 0000 1877 6975
* LCCN: n79077166
* NLP: A27971880
* SUDOC: 234393750
* VIAF: 32932293
* WorldCat: viaf-32932293

 |
**Tom & Jerry: The Movie** (ביפנית: **トム＆ジェリー ザ ムービー**, בעברית: **טום וג'רי: הסרט**) הוא משחק וידאו שמבוסס על הסרט "טום וג'רי: הסרט" שהופץ לראשונה בשנת 1992. המשחק פותח ופורסם על ידי "סגה" בשנת 1992 עבור מערכת Sega Master System. שנה לאחר מכן, בשנת 1993, המשחק פורסם בסגה גיים גיר עם שלבים שונים. למרות שלמשחק ולסרט יש אותו שם, למשחק אין שום קשר לסרט.

עלילת המשחק
-----------

בגרסת "Sega Master System", טום החתול רודף אחרי ג'רי העכבר במרדף גדול והרפתקני בתוך הבית, מחוץ לבית, בארץ ושוב בתוך הבית. בסוף המשחק טום תופס את ג'רי לכמה רגעים.

בגרסת "סגה גיים גיר", טום רודף אחרי ג'רי בשביל לחפש אוצר נסתר. טום וג'רי הולכים מהבית לאי שבו קבור האוצר.

אופן המשחק
----------

השחקן יכול לשלוט בדמותו של טום בלבד. במשחק השחקן צריך לרדוף אחרי ג'רי דרך שלבים שונים. ג'רי מעכב את ההתקדמות של טום על ידי הנחת מלכודות נפץ. טום יכול לטפס, לקפוץ ולזנק. ג'רי יכול להיתפס רק בסוף המשחק על ידי פתרון חידה, אבל אפשר לתפוס אותו מוקדם יותר ברמה גבוהה יותר. ברגע שטום תופס את ג'רי, ג'רי מצליח לברוח וממשיכים לשלב הבא.

ראו גם
------

* טום וג'רי
* טום וג'רי: הסרט

קישורים חיצוניים
----------------

* Tom & Jerry: The Movie, באתר MobyGames
**רומולוס רוסין-סנדי** (בהונגרית: **Ruszin-Szendi Romulusz**; נולד ב-4 במאי 1973) הוא גנרל שלושה כוכבים (Lieutenant General) הונגרי (מקביל לרב-אלוף), היה מפקד (מקביל לרמטכ"ל) של כוחות ההגנה ההונגריים.

ביוגרפיה
--------

רוסין-סנדי נולד במישקולץ ב-4 במאי 1973. הוא למד במכללת יאנוש הוניאדי באגר, ולאחר מכן במכללה הצבאית לאיוש קושוט, וב-1995 התגייס לחיל התותחנים של צבא הונגריה. ב-1997 מונה לסגן מפקד סוללה והמשיך להתקדם בסולם הדרגות. במקביל, רכש השכלה אקדמית ואף השתתף בקורסים צבאיים מיוחדים בארצות הברית. בין 2007–2008 שירת בעיראק בכוח שמירת שלום, ולאחר מכן כמדריך גדוד בצבא עיראק. בין 2011–2012 שירת באפגניסטן בכוח נאט"ו. ב-2016 מונה למפקד בריגדת חיל הרגלים אישטוואן בוצ'קאי בדברצן עד 2019. לאחר מכן מילא תפקידי מנהל ומטה עד 3 ביוני 2021 אז מונה למפקד כוחות ההגנה (מקביל לרמטכ"ל).

ב-27 באפריל 2023, בהמלצתו של שר ההגנה קרישטוף סלאי-בוברובניצקי, נשיאת הונגריה קטלין נובאק פיטרה את רוסין-סנדי מתפקיד מפקד כוחות ההגנה, ובמקומו מונה לתפקיד גנרל גאבור בורונדי. פיטוריו באו על רקע תכנית התחדשות של ממשלת הונגריה, אשר במסגרתה פוטר מהמטכ"ל כל גנרל שגילו עלה על 45 ושרת למעלה מ-25 שנים.

קישורים חיצוניים
----------------

* רומולוס רוסין-סנדי באתר נאט"ו
* רומולוס רוסין-סנדי בלינקדאין

הערות שוליים
------------

1. ↑  Leváltotta a vezérkari főnököt Novák Katalin
**וולוף וילהלם פטרסון ברגר** (בשוודית: **Olof Wilhelm Peterson-Berger** (מידע • עזרה); 27 בפברואר 1867 – 3 בדצמבר 1942) היה מלחין שוודי ומבקר מוזיקה.

חייו
----

ברגר נולד בשוודיה בשנת 1867, ושם נפטר בשנת 1942. כשהיה בן 19 התחיל את לימודיו המוזיקליים בקונסרבטוריון של סטוקהולם, שם למד במשך כשלוש שנים. בין 1896 ל־1914 עבד ברגר על שלושה אלבומים חשובים: Frösöblomster כרכים 1,2,3 שבעיקר בזכותם קנה לו את שמו כמלחין. האלבומים כתובים בסגנון רומנטי-לאומי-סקנדינבי המזכיר את סגנונו של אדוורד גריג. במקביל, החל ברגר לעבוד בתור המבקר המוזיקלי של העיתון של סטוקהולם, בתפקיד זה נשא ברגר עד 1930. ב-1908 נתמנה ברגר למנהל בית האופירה של סטוקהולם, בתפקיד זה החזיק ברגר עד 1910. לאחר מכן החל ברגר לעבוד באינטנסיביות על חמש הסימפוניות שלו. בשנת 1935 החל ברגר לכתוב את הסימפוניה השישית אך לא הספיק להשלימה. ברגר נפטר ב-1942.

יצירתו
------

יצירתו של פטרסון ברגר היא מתאפיינת בליריות[דרושה הבהרה], בקו מלודי ברור ובהרמוניות פשוטות יחסית. לכאורה אין זו אלא מוזיקה נאיבית, אלא שלמעשה המוזיקה של ברגר קוסמת, ובעלת גוון מיוחד ואישי. ברגר הושפע רבות מהסגנון הרומנטי-לאומי שרווח בתקופתו ובעיקר בזמן שהיה צעיר. במיוחד הושפע ברגר מגריג, שהלחין בסגנון זה, והיה סקנדינבי כמותו. סגנונו של ברגר גם מזכיר לעיתים את יצירותיהם של מלחינים קדומים יותר כגון שוברט ושומאן שחיו כמאה שנה לפניו. מבחינה זו, ברגר 'איחר את זמנו', ואולי משום כך לא זכה להרבה הכרה בעולם (ובמיוחד לא בישראל). עם זאת, יצירותיו ידועות ומוכרות בארץ מולדתו. שמו מוכר לרוב הסקנדינבים, ובשוודיה יצירותיו מנוגנות תדיר, ושיריו מפורסמים ופופולריים. בביקורותיו, כמו גם ביצירתו, מגלה ברגר עמדה שמרנית. ברגר יצא כמבקר במתקפה עזה על המוזיקה המודרנית שהחלה להתפתח בתקופתו, ובמיוחד כנגד המלחין ארנולד שנברג אבי המוזיקה הדודקפונית. ברגר כתב רבות לפסנתר, ולקול ולפסנתר. בנוסף, כתב ברגר מספר אופרות וחמש סימפוניות. יצירותיו היותר מפורסמות הן הסימפוניה השנייה, ושלושת האלבומים Frösöblomster, מתוכם מפורסם במיוחד הקטע Sommarsång.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וילהלם פטרסון ברגר** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של וילהלם פטרסון ברגר

* וילהלם פטרסון ברגר, באתר ספוטיפיי

* וילהלם פטרסון ברגר, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* וילהלם פטרסון ברגר, באתר Discogs (באנגלית)
* כתבי וילהלם פטרסון ברגר בפרויקט גוטנברג (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007283669705171
* BIBSYS: 90176970
* BnF: cb138984105 (data)
* GND: 124023592
* ISNI: 0000 0001 0788 9517
* LCCN: n82063841
* MusicBrainz: 3217c136-2126-4cd8-9c85-25a6366ace1a
* NDL: 001290589
* NKC: mzk2010616741
* NTA: 332169022
* RERO: 02-A005242384
* SELIBR: 196991
* SNAC: w6r217n4
* SUDOC: 080277861
* VIAF: 122349558
* WorldCat: lccn-n82063841

 |
**מבצע בר יוחאי** היה מבצע שנערך ב-27 במאי 1948, במהלך מלחמת העצמאות, ובו נכבשו הכפר הערבי אלקֻבֵּיבַּה (אל קוביבה (רמלה)) ואחריו הכפר זַרְנוּקָה (זרנוגה), על ידי חטיבת גבעתי (תש"ח).

רקע
---

מבצע 'בר יוחאי', שנקרא כך כיוון שתוכנן להיערך בל"ג בעומר, נועד להוות מעין 'השלמה' למבצע ברק, שנערך כשבועיים קודם לכן, אשר נתבקשה עקב עלייתו של הצבא המצרי צפונה, לכיוון איסדוד.
הכפר אלקֻבֵּיבַּה היה הצפוני במובלעת ערבית של שלושה כפרים אשר נותרה לאחר שהחטיבה כבשה את הכפרים השכנים, כולל בַּשִית (בשיט), בשלבים קודמים. אותה מובלעת כללה גם את זַרְנוּקָה, כשני ק"מ מדרום מזרח, ויבנא, כארבעה ק"מ מדרום מערב. אלה היו מוקפים מצפון, ממזרח ומדרום בישובים יהודיים, אשר כללו, מלבד רחובות וגבתון, את טירת שלום, כפר אהרון, קבוצת שילר (גן שלמה) וגבעת ברנר.

הכוחות המשתתפים
---------------

מן הצד הישראלי, במבצע השתתפו כל פלוגות גדוד 52 של 'גבעתי', וכן קיבל הגדוד, כסיוע מהחטיבה, מרגמה כבדה. סיוע אחר נתן גדוד 55, אשר הטריד בזמן ההתקפה את זַרְנוּקָה, הן כהסחה, הן כדי למנוע מזַרְנוּקָה לשלוח תגבורות לאלקֻבֵּיבַּה. גדוד 55, אשר הוקם ימים מספר קודם לכן, וכלל שיעור ניכר של חיילים מבוגרים יחסית, נחשב ב'גבעתי' לגדוד קו שני, וכשירותו הקרבית הייתה פחותה מזו של גדודי החטיבה האחרים.

באשר לצד הערבי, על פי הערכת הש"י, היו בכפר כ-60 עד 70 לוחמים, ולהם מקלע ברן אחד. במקרה של התקפה עליו, ייתכן משלוח תגבורת של כמה עשרות לוחמים מכיוון יבנא, ואלה מצוידים גם בשני מקלעים ובמרגמה שני אינץ'. הכפר היה מוקף בעמדות ובתעלות להגנתו. לוחמי הכפר רכשו ככל הנראה ביטחון בכוחם, כיוון שהדפו שתי התקפות של גדוד 55.

מהלך המבצע
----------

המבצע החל בשעה 4:50 בבוקר 27 במאי. פלוגה אחת (ד'), חדשה וחסרת ניסיון מבצעי, הוצבה לחסום את הצטלבות הדרכים יבנא-רחובות ואלקֻבֵּיבַּה-זַרְנוּקָה. בהגיעה למקום מצפון נתקלה באש מפרדס סמוך, ונסוגה מבלי לבצע את תפקידה, אולם כיוון שלכפר לא שוגרו תגבורות, לא השפיע הדבר על תוצאות ההתקפה. פלוגות א' וג', בתנועה מצפון לדרום, כבשו את גבעת נבי-גנְדה (כיום – הגבעה שעליה בריכת המים) ואת שכונת המוכתר, בהתאמה. פלוגה ב' נעה אל מרכז הכפר מצפון, ובראשה מספר משוריינים. אלה נתקלו בתעלה כמה מאות מטרים מן היעד, ונעצרו. הפלוגה נערכה בפרדס שמשמאל הדרך, למרגלות גבעת נבי-גַּנְדָּה, ובסיוע אש מרגמות ואש פלוגות א' וג', פרצה לכפר, ופרט לבית אבן אחד, עליו התגברו בעזרת כמה רימונים, לא נתקלו בהתנגדות. הכיבוש הסתיים בסריקות ובהצבת חסימה בבית הבאר שמדרום לכפר. כיוון שהוכרע הקרב על אלקֻבֵּיבַּה, שינה גדוד 55 את משימתו, ובמקום להסתפק בהטרדה, כבש ללא אבדות את זַרְנוּקָה.

אחרית דבר
---------

במבצע נהרג חייל ישראלי אחד. אבדות הערבים, על פי הערכה, היו שמונה עד עשרה הרוגים ומספר דומה של פצועים.
בתחילת יוני, כמה ימים לאחר מבצע 'בר יוחאי', כבשה 'גבעתי' גם את יבנא. בסופו של דבר, המצרים נעצרו מעט צפונה לאיסדוד.

לקריאה נוספת
------------

* אברהם איילון, **חטיבת גבעתי במלחמת הקוממיות**, הוצאת מערכות, 1958.
* מרדכי בר-און, **׳גבעתי׳ כמו כולם: קורות גדוד 55 במלחמת העצמאות**, המרכז לחקר כוח המגן על שם ישראל גלילי, ירושלים, 2009.
**מבצע בלוקבאסטר** היה השלמת מבצע ממשי הגדול יותר שנערך על ידי הארמייה הקנדית הראשונה, שתוגברה על ידי הקורפוס ה-30 מהארמייה הבריטית השנייה מסוף פברואר עד תחילת מרץ 1945.

סקירה כללית
-----------

בפברואר 1945 ציפו בעלות הברית להיות מסוגלות לכבוש את הרייכסוואלד ליד קלווה בתוך שלושה עד ארבעה ימים. לפני כן, הם התקדמו במהירות: לאחר מבצע בלקקוק (כיבוש משולש הרור בין רורמונד, היינברג וסיטארד) בין 14 ל-26 בינואר, הוורמאכט הגרמני פינה את עמדת מאס-רור בין היינברג לפנלו ללא קרב, כדי להימנע מכיתור. אולם, הקרב התמשך, בין השאר בגלל תקופה של מזג אוויר סוער שמנע מבעלות הברית לנצל באופן מלא את העליונות האווירית המוחלטת שלהן. מבצע ממשי היה איטי ויקר מהצפוי והמפקד הקנדי, הגנרל הארי קריראר, החליט להשיק את 'מבצע בלוקבאסטר' ב-26 בפברואר 1945.

שלוש דיוויזיות בריטיות וקנדיות התקדמו דרום-מזרחה, ותפסו עמדות גרמניות לא מוכנות ביער הוכוולד, לפני התקדמות לקסאנטן. ב-27–28 בפברואר נערך קרב שריון גדול בין הכוחות הקנדיים לגרמנים על תחנת הרכבת במרינבאום, במהלכו הושמדה 40% מהעיר. התקפות על פער הוכוולד החלו ב-27 בפברואר ונמשכו עד 2 במרץ, כאשר רגימנט אגם סופריור, שסבל אבדות כבדות, פרץ ואיבטח את הקצה המערבי של היער. לאחר הקרב חברו הכוחות עם הארמייה האמריקאית התשיעית בברנדונק, ליד גלדרן ב-3 במרץ.

הקרב בתרבות
-----------

הקרב על פער הוכוולד היה הנושא של פרק בסדרה התיעודית "קרבות הטנקים הגדולים". ותיקים משני הצדדים מסרו עדויות על אלימות הקרב. הקנדים בפרט דיברו על העקשנות של חיילים גרמנים באזור הריין בעוד שחיילים גרמנים לשעבר מסרו עדויות על חוויותיהם שלהם עם הקנדים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מבצע בלוקבאסטר** בוויקישיתוף
פירוש נוסף ערך זה עוסק בנוירוכירורג ישראלי. אם התכוונתם לקצין בצה"ל ובפלמ"ח, ראו צבי רם (קצין).

**צבי רם** (נולד ב-3 בנובמבר 1955) הוא רופא ישראלי, ששימש כמנהל המערך הנוירוכירורגי במרכז הרפואי תל אביב.

ביוגרפיה
--------

צבי רם נולד בתל אביב, בנם של ציפורה והעיתונאי אלימלך רם. בילדותו השתתף בסרט "שמונה בעקבות אחד" (1964). סיים את לימודי הרפואה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב בשנת 1979 במסלול עתודה אקדמית. לאחר סטאז' במרכז הרפואי שיבא שירת בצה"ל כרופא עד 1985. התמחה בנוירוכירורגיה במרכז הרפואי שיבא וקיבל תואר מומחה ב-1991. בשנים 1991–1994 שהה בהשתלמות בארצות הברית ושימש כרופא בכיר במחלקה לנוירוכירורגיה במכונים הלאומיים לבריאות (NIH). בשנים 1994–2003 היה רופא בכיר במחלקה הנוירוכירורגית במרכז הרפואי שיבא (מ-1999 – סגן מנהל המחלקה). משנת 2003 ואילך משמש כמנהל המערך הנוירוכירורגי במרכז הרפואי תל אביב.

משמש כמרצה לנוירוכירורגיה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב מאז 1995. בשנת 2000 הועלה לדרגת פרופסור חבר וב-2011 היה לפרופסור מן המניין.

רם פרסם כ-200 מאמרים בכתבי עת רפואיים. הוא חבר בארגונים רפואיים מקצועיים בישראל, בארצות הברית ובאירופה ומכהן במערכות של מספר כתבי עת רפואיים. 

רם שימש כיועץ לחברת הסיגריות Juul.

ב-17 בדצמבר 2013 בעקבות כתבת תחקיר בתוכנית הטלוויזיה "עובדה" בערוץ 2, הודיע מנהל בית חולים איכילוב, פרופ' גבי ברבש, כי בכוונתו לפתוח בהליכי השעיה נגד רם לאחר שתועד דורש עשרות אלפי שקלים עבור טיפול ב"תיירי מרפא" אולם מאז לא נפתחו כל תהליכי השעיה נגדו והוא המשיך בתפקידו כמנהל המערך הנוירוכירורגי באיכילוב. בעקבות חקירה שנמשכה שנתיים ביחידת להב 433, במרץ 2016 המליצה המשטרה להעמיד את צבי רם לדין באשמת שוחד. באפריל 2019 החליטה פרקליטות מחוז תל אביב לסגור את התיק נגדו.

### משפחתו

רם נשוי לרופאה ואב לשתי בנות, מתגורר ברמת גן. אחיו, חגי רם, הוא פרופסור במחלקה ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטת בן-גוריון.

קישורים חיצוניים
----------------

* צבי רם באתר המרכז הרפואי תל אביב
* אביבה לורי, "צבי ומיה רם", באתר הארץ, 3 בנובמבר 2011

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר למנויים בלבד רוני לינדר, לוביסטים בחלוק: לא תאמינו מי שוכבים על הגדר בשביל חברות הסיגריות, באתר TheMarker‏, 27 ביולי 2019
2. ↑  ירון קלנר, מנכ"ל איכילוב: נפתח בהליכי השעיית הרופאים שביקשו כסף, באתר ynet, 17 בדצמבר 2013
3. ↑  אלי סניור, המשטרה ממליצה: להעמיד לדין רופאים באיכילוב בגין שוחד, באתר ynet, 22 במרץ 2016
4. ↑  אלה לוי-וינריב, ‏פרשת תיירות המרפא: נסגר התיק נגד 3 הרופאים המנתחים מאיכילוב, באתר גלובס, 10 באפריל 2019

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007409887305171
* SUDOC: 087535777
* VIAF: 39652800
* WorldCat: lccn-n2019180730

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**צבי רטרט** (13 בנובמבר 1929 - 6 במרץ 2014) היה עסקן ספורט ישראלי יו"ר איגוד השחייה בישראל.

רטרט שימש שנים רבות חבר ועדת המאסטרס בשחייה ב-LEN‏ (Ligue Européenne de Natation) וזכה בשנת 2012 ב"סיכת הזהב", שהיא העיטור הגבוה ביותר של איגוד השחייה האירופאי ושימש חבר בוועדת המסטרס העולמית בשחייה וכיהן בתפקיד סגן יו"ר הוועדה.

ביוגרפיה
--------

רטרט, שנבחר בשנת 1978 באופן מפתיע לתפקיד יו"ר וועדת השחייה מטעם ההתאחדות לספורט בישראל, וחבר נשיאות ההתאחדות, תפקיד אותו מילא בהתנדבות; היה אלמוני עד אז, ועבד כמנהל סופרמרקט בסביון. בתפקידו זה הוא כיהן עד פברואר 1986. הוא הוביל את ישראל, שהורחקה בשנות ה-70 ממוסדות הספורט באסיה, אל המסגרת האירופאית, אליה היא שייכת גם במאה ה-21. בשנת 1995 הוא הביא את קונגרס איגוד השחייה האירופאי (LEN - Ligue Européenne de Natation) לישראל ופעל להבאת אירועים בינלאומיים רבים נוספים לישראל. עם הקמת איגוד השחייה בשנת 1996 נבחר כחבר הנהלה ומונה אחראי על הנושאים הבינלאומיים.

קישורים חיצוניים
----------------

* הודעה על פטירתו של צבי רטרט באתר *isa.one*

הערות שוליים
------------

1. ↑  ברוך דגון, זינוק מטאורי מאלמוניות מלאה לנשיאות המוסד ולוועדת השחייה, דבר, 26 במרץ 1978
מקהלת הנערים של וינה, אגודת הזמר הווינאית, המקהלה הפילהרמונית ברטיסלאבה, התזמורת הממלכתית של ברלין –  מוזיקפראיין
**אגודת הזמר הווינאית** (בגרמנית: **Wiener Singverein**) היא מקהלה המונה כ-230 זמרות וזמרים המופיעה על פי רוב באולם ה"מוזיקפראיין" שבווינה, אוסטריה.

היסטוריה
--------

בשנת 1812 יזם אנטוניו סליירי את ביצוען של יצירות מקהלתיות רבות משתתפים בווינה, כגון האורטוריות של גאורג פרידריך הנדל. יוזמה זו הובילה לייסודה של "אגודת ידידי המוזיקה" הווינאית ("Gesellschaft der Musikfreunde"). 

בשנת 1858 הוקמה אגודת הזמר הווינאית על ידי יוהאן פון הרבק ועמיתים נוספים. אגודה זו, הקיימת ופעילה גם כיום, הופיעה עם מספר רב של תזמורות מפורסמות, כגון הפילהרמונית של וינה והתזמורת הסימפונית של וינה, ושרה תחת שרביטם של חשובי המנצחים. בין מנצחי המקהלה במאה התשע-עשרה היה יוהנס ברהמס. 

בין השנים 1947 ועד-1989 עבדה המקהלה באופן הדוק עם המנצח הרברט פון קאראיין, עמו הופיעה גם במסגרת מסעות קונצרטים ברחבי העולם.
החל מ-1991 מנהלה האומנותי של אגודת הזמר הווינאית הוא יוהנס פרינץ.

המקהלה הופיעה עם שורה של מנצחים מישראל, כגון יוזף קריפס, אישטוון קרטס, יורי אהרונוביץ', אליהו ענבל ודניאל בארנבוים, והופיעה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית תחת שרביטו של זובין מהטה במרץ 1993 בווינה. 

ביוני 1993 התארחה המקהלה בירושלים, שם השתתפה בקונצרט של התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון עם הסימפוניה השנייה ("התחייה") מאת גוסטב מאהלר בניצוחו של גילברט קפלן.

רפרטואר
-------

המקהלה השתתפה בביצוע יצירות מפרי עטם של מלחינים כפרנץ שוברט, אנטון ברוקנר, יוהנס ברהמס וגוסטב מאהלר, יצירות שהן מעמודי התווך של הרפרטואר המקהלתי. עם זאת, המקהלה נטלה חלק גם בביצוען של היצירות "הספר בעל שבע החותמות" (1938) ו"תחייה גרמנית" (1940) מאת פרנץ שמידט, מלחין השנוי במחלוקת בשל קשריו עם המשטר הנאצי. 

רפרטואר המקהלה כולל מספר נכבד של יצירות מאת מלחינים יהודים, בין היתר ג'אקומו מאיירבר, פליקס מנדלסון-ברתולדי, ארנולד שנברג ("שירי גורה" ו"ניצול מגטו ורשה"), אריק צייסל (רקוויאם עברי) וליאונרד ברנשטיין (מזמורי צ'יצ'יסטר).

לקריאה נוספת
------------

* August Böhm, *Geschichte des Singvereines der Gesellschaft der Musikfreunde in Wien*. Wien 1908.
* Joachim Reiber, *Wiener Singverein – Menschen Stimmen Götterfunken* (2007)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אגודת הזמר הווינאית** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של אגודת הזמר הווינאית (בגרמנית)
* אגודת הזמר הווינאית, ברשת החברתית טוויטר

* אגודת הזמר הווינאית, באתר AllMusic (באנגלית)

* אגודת הזמר הווינאית, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* אגודת הזמר הווינאית, באתר Discogs (באנגלית)
* האגודה באתר residenzverlag (בגרמנית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  L. v. Beethoven: *Neunte Sinfonie*, Finale: *Freude schöner Götterfunken*, Wiener Philharmoniker, Christian Thielemann. DVD – April 2010.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007269794405171
* BnF: cb13907502w (data)
* CiNii: DA08882016
* GND: 1088734-9
* ISNI: 0000 0001 0944 2305
* LCCN: n82119509
* MusicBrainz: 18dc8071-2248-4c25-ba94-c92e288bd4ae
* NKC: kn20030215132
* SUDOC: 118244523
* VIAF: 247111890
* WorldCat (עם VIAF): 247111890

 |
**מרקוס יוניוס ברוטוס** (בלטינית: **Marcus Junius Brutus**;‏ ? – 77 לפנה"ס) היה פוליטיקאי רומאי.

תולדות חייו
-----------

ברוטוס היה בן למשפחת היוניים הברוטיים שמייחסת את עצמה ללוקיוס יוניוס ברוטוס, מדיחו של מלך רומא האחרון ומייסד הרפובליקה הרומית. ברוטוס היה איש הסיעה הפופולרית, ובזמן מלחמת האזרחים בין גאיוס מריוס ללוקיוס קורנליוס סולה הביע את תמיכתו במריוס.

ברוטוס נבחר לכהן כטריבון הפלבס בשנת 83 לפנה"ס. הוא ניסה להקים קולוניה בקפואה, שעמדה שוממת מאז חורבנה במלחמה הפונית השנייה. ניסיון זה נכשל בסופו של דבר - לפי קיקרו מכיוון שברוטוס התעלם מאותות מבשרי רע מטעם האלים.

כאשר מרקוס אמיליוס לפידוס מרד בשנת 77 לפנה"ס, בניסיון לתפוס את השליטה ברומא לאחר מותו של סולה בשנה שעברה, תמך בו ברוטוס ומונה על ידו כמפקד הצבא שהוצב בגאליה קיסאלפינה. ברוטוס נלחם כנגד פומפיוס במוטינה (כיום מודנה שבאיטליה), אולם שהבין שהמרד נכשל ואין לו שום ברירה הוא נכנע לפומפיוס תוך שהאחרון מבטיח לו שלא יאונה לו כל רע. אולם, למרות ההבטחה הוא הוצא להורג על ידי אחד מאנשי פומפיוס.

ברוטוס היה נשוי לסרוויליה קפיאוניס. בנם היה מרקוס יוניוס ברוטוס, שעמד בראש הקשר לרציחתו של יוליוס קיסר. קיקרו מציין אותו כמומחה בחוק הרומאי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מרקוס יוניוס ברוטוס** בוויקישיתוף
**פוליקסינידאס** (ביוונית: **Πολυξενιδας**; המאה ה-2 לפנה"ס) היה מצביא סלווקי, שיחד עם חניבעל פיקד על הצי הסלווקי בזמן מלחמת אנטיוכוס.

ביוגרפיה
--------

פוליקסינידאס נולד ברודוס, אולם הוגלה משם ונכנס לשירותו של אנטיוכוס השלישי מלך האימפריה הסלווקית. הוא מוזכר לראשונה במהלך מסעו של אנטיוכוס להירקניה בשנת 209 לפנה"ס, אז פיקד על שכירי חרב כרתים. בשנת 192 לפנה"ס בהתאם להצעת היועץ הצבאי של אנטיוכוס חניבעל, נשלח פוליקסינידאס מיוון לאסיה כדי להביא משם תגבורת למלך שאותה עת היה במסע מלחמה ביוון. מאז לא שומעים עליו עד שנת 191 לפנה"ס, אז נסוג אנטיוכוס מיוון וחזר לאסיה. חניבעל חזה מראש שהרומאים אויביו של אנטיוכוס יקימו צי וישלחו אותו בעקבותיו של אנטיוכוס.

ואכן צי רומאי עשה את דרכו לאסיה ועמד להתאחד עם הציים של רודוס ופרגמון. פוליקסינידאס ביקש מאנטיוכוס שירשה לו לתקוף את הצי הרומאי בטרם יספיק להתאחד עם בעלי בריתו. אנטיוכוס הסכים ופוליקסינידאס יצא עם 70 אניות. אולם האדמירל הרומאי גאיוס ליוויוס סלינטור חמק ממנו והצליח להתאחד עם הצי הפרגמוני. הצי הרומאי מנה כעת 150 אניות, בקרב קוריקוס שיטות הלוחמה הסלווקיות התגלו כחסרות תועלת 10 אניות סלאוקיות נלקחו בשבי ועוד 13 טובעו. פוליקסינידאס עם השאר נמלט והתארגן בנמל אפסוס. הוא נשאר שם במשך החורף, ובאביב של שנת 190 לפנה"ס נודע לו שהצי של רודוס תחת פאוסיסטראטוס עומד להתאחד עם השייטת של ליוויוס. הוא הערים עליו והעמיד פנים כביכול רצונו לבגוד באנטיוכוס בתמורה לכך שירשו לו לחזור לרודוס. ובעוד הם מנהלים משא ומתן, תקף פוליקסינידאס בהפתעה והשמיד כמעט את כל הצי הרודי. הוא ניסה אחר כך להגיע אל סאמוס אולם בגלל סערה נאלץ לשוב לאפסוס.

ליוויוס שקיבל תגבורת של 20 אניות מרודוס, חפץ כעת לתקוף את פוליקסינידאס, אולם הוחלף בפיקוד. אותה שנה ניסה פוליקסינידאס לסגור על הצי הרומאי בנמל טאוס, אולם הרומאים הביסו אותו בקרב מיאונסיס שבו השתמשו הרומאים בטקטיקות לחימה חדשות. פוליקסינידאס איבד אניות רבות וחזר לאפסוס. לאחר קרב מגנסיה חזר לסוריה שמו לא נזכר שוב במקורות העתיקים.

לקריאה נוספת
------------

* דוד גולן, **תולדות העולם ההלניסטי**, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשמ"ג (מהדורה ראשונה) תשמ"ז (מהדורה שנייה).
* טיטוס ליוויוס. **תולדות רומא**. ספרים א, ב, כא, כב, ל. תרגמה מרומית: שרה דבורצקי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"ב
* הרולד למב, **חניבעל - האחד נגד רומי**, מערכות, 1964.
* ישראל שצמן. **תולדות הרפובליקה הרומית**. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תש"ן.
* תאודור מומזן, **דברי ימי רומא**. תרגמו צ’ ויסלבסקי, דוד קלעי, צ’ רודי. עורכים: פ. לחובר, צ’ וויסלבסקי. תל אביב, הוצאת מסדה,

* Livius. Translated by F.G. Moore. The Loeb Classical Library. London, William Heinemann, 1919-1959 .
* Polybius. Translated by W.R. Paton. The Loeb Classical Library. London, William Heinemann, 1922-1925 .
* Appianus. Translated by H. White. The Loeb Classical Library. London, William Heinemann, 1912.
* Mommsen, Theodore. *History of Rome*. Online version in Classic Literature Library.

הערות שוליים
------------

1. ↑  הרולד לם, "חניבעל האחד נגד רומי", עמ' 300.
2. ↑  פוליביוס, ספר עשירי, 29.
3. ↑  דוד גולן, "תולדות העולם ההלניסטי", עמ' 502.
4. ↑  לם, עמ' 299.
5. ↑  גולן עמ' 509.
6. ↑  טיטוס ליוויוס, ספר שלושים ושבעה, 11.
7. ↑  גולן עמ' 512.
"**אהבה**", ניו יורק.
"**אהבה**" (1977), אוסף מוזיאון ישראל, ירושלים.
**רוברט אינדיאנה** (באנגלית: **Robert Indiana**;‏ 13 בספטמבר 1928 - 19 במאי 2018) היה אמן אמריקאי שהיה מזוהה עם תנועת זרם הפופ ארט.

ביוגרפיה
--------

אינדיאנה נולד כ**רוברט קלארק** בניו-קאסל, אינדיאנה, כאשר בשנת 1954 עבר להתגורר בניו יורק והצטרף לתנועת הפופ ארט, בעודו משתמש בדימויים מובהקים מאמנות פרסומית המעורבים עם גישה אקזיסטנציאליסטית, דרך אשר הובילה אותו לכדי יצירת "פסלים פואמיים" כהגדרתו.

עבודתו של אינדיאנה לרוב מכילה אלמנטים צורניים פשוטים, בולטים ובעלי ניחוח אייקוני, כאשר לרוב מדובר במספרים או מילים קצרות כגון "אהבה", "חיבוק" ו"אוכל".
אינדיאנה עבד אף כמעצב תלבושות ותפאורה בתיאטרון, כדוגמה בהפקת האופרה של סנטה-פה, "אם כולנו", משנת 1976, המבוססת על חיה של הסופרז'יסטית סוזן ב. אנתוני.
לאחר אירועי מתקפת הטרור של ה-11 בספטמבר 2001, אינדיאנה יצר סדרת "ציורי שלום", אשר הוצגו בניו יורק בשנת 2004.

חרף הצלחתו הרבה והפיכתו לדמות מרכזית בקרב עולם האמנות העכשווית, פרש אינדיאנה לחיים הרחק מאור הזרקורים בשלב מאוחר יותר בחייו, ומאז שנת 1978 התגורר במדינת מיין.

אהבה
----

עבודתו הידועה ביותר של אינדיאנה היא הפסל "אהבה" (באנגלית: LOVE) המורכבת מהאימאג', כתובה באדום בתבנית מרובעת, עם האות "O" נטויה על צידה. אימאג' זה נוצר עבור כרטיס חג-מולד של המומה משנת 1964. בשלב מאוחר יותר, נישא האימאג' על-גבי בול אמריקאי בשווי 8 סנט משנת 1973, והיה לראשון מבין סדרת "בולי אהבה". גרסאות מפוסלות של האימאג' נמצאות בשדירה השישית בניו יורק, במוזיאון לאמנות של אינדיאנפוליס, במרכז הציבורי של סקוטסדייל, אריזונה, והמפורסמת שבהן ב"פארק האהבה" אשר בפילדלפיה. אינדיאנה ידוע גם בצביעת מגרש הכדורסל לשעבר של קבוצת המילווקי באקס, עם האות "M" בגדול בכל חצי של המגרש. הוא לא רשם זכויות יוצרים של האימאג' "אהבה", ולכן לא הצליח למנוע שימוש מסחרי ובלתי-מבוקר של יצירתו. ברפרודוקציה של האימאג' נעשה שימוש רב, כולל הדפסה על חולצות, פסלים, ספלים ועוד. האימאג' אף תורגם על ידי האומן ב-1977 לעברית ותורגמו גם יצירות בשפה הסינית, האיטלקית והספרדית.

האימאג' הושאל על ידי אמנים רבים מתחומים שונים, ביניהם מוזיקאים ומעצבים גרפיים, והיווה השראה לאמן מאת'יו ג'ונס בעבודת המחאה שלו נגד איידס, "DEAD"[דרוש מקור].

נפטר ב-19 במאי 2018.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רוברט אינדיאנה** בוויקישיתוף
* רוברט אינדיאנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007279743605171
* AAG: 109
* BNE: XX1123379
* BnF: cb12293332t (data)
* GND: 118708856
* ICCU: RMSV029788
* ISNI: 0000 0001 2021 766X
* LCCN: n50082289
* NGV: 18554
* NKC: mub2017952804
* NLA: 35220747
* NTA: 120246090
* PIC: 1388
* RKD: 41024
* SNAC: w6h70npq
* SUDOC: 050677330
* Trove: 870839
* ULAN: 500015478
* VIAF: 17498463
* WorldCat: lccn-n50082289

 |
אנשי פלמ"ח בשמירה על מצודת רמות נפתלי, 1946 (המצודה ברקע)
מצודת רמות נפתלי. מבט מכיוון המושב (2019)
**מצודת רמות נפתלי** הוא מבנה אבן, מוקף חומה, בשולי היישוב רמות נפתלי שהוקם ב-1944 על ידי סולל בונה בשיתוף אנשי פלמ"ח על מנת לשמש כאתר ההתיישבות הראשון של מקימי רמות נפתלי. משמש כבסיס צה"ל מאז שנות ה-80.

רקע
---

המודל של התיישבות המוגנת על ידי חומה אומץ עוד מתחילת ההתיישבות היהודית בארץ. בתקופת גזרות הספר הלבן אומצה, על ידי היישוב העברי, שיטת חומה ומגדל שאיפשרה בנייה מהירה של התיישבות. לאחר מלחמת העולם השנייה איפשר השלטון הבריטי בנייה מסודרת יותר וזה אפשר להנהגת היישוב להורות על הקמת מצודות כבסיס להתיישבות יהודית. מודל זה יושם בביריה, בחוקוק וברמות נפתלי.

ההיסטוריה של המקום
------------------

 ערך מורחב – **רמות נפתלי במלחמת העצמאות**  

מצודת רמות נפתלי הוקמה על פסגה שנקראה על ידי הערבים "בילוואי" (ושמה שונה בהמשך ל"הר זמר"). תכנון המצודה נעשה על ידי יעקב מטריקין (שתכנן מצודות אחרות באותה תקופה). הקמתה החלה ב-24 באפריל 1944 ובוצעה על ידי חברת סולל בונה (בניהולו של דוד טוביהו) בשיתוף חברי פלוגה ד' של הפלמ"ח (שכונו בני פל"ד). הבנייה הסתיימה בסוף 1945 ואז עלו להתיישב בה אנשי פלוגה ד', מקימי המצודה, ובהמשך חברי 2 גרעינים ממשוחררי הבריגדה היהודית, עליהם פיקד אורד וינגייט, שסיימו את שירותם בצפון אפריקה. לאור ריבוי המתיישבים, היה המקום במצודה צר מלהכיל את כולם והוחלט שחלק מאנשי פלוגה ד' יעזבו את המקום (בסופו של דבר הם התיישבו בבית לחם הגלילית). תושבי המקום הראשונים גרו במצודה עצמה כשבחצר המצודה וסביבה (מחוץ לחומות) הוקמו מבני המשק (רפת, לול, ארנביה, אסם ומחסנים). בפי השכנים הבדואים כונה המקום "קסר-אל-יהוד" (מבצר היהודים).

במהלך מלחמת העצמאות נערכו במקום קרבות כבדים והמצודה הגנה על תושבי המקום שתוגברו על ידי כוחות חי"ש מחיפה (ביניהם עדה בן-נחום). במהלך הקרבות נהרגו 23 ממגיני המקום (חברי פלוגה ד', חברי גרעיני וינגיט וחיילים מפלוגת החי"ש). כמו כן נפגע חלק גדול מהמצודה.

עם סיום המלחמה החלו תושבי היישוב להקים את בתיהם מחוץ למצודה עד שזו ננטשה.

ב-1976 שופץ המקום ביוזמת צה"ל ואלוף פיקוד הצפון, באותה עת, האלוף רפאל איתן. בטקס שנערך עם סיום השיפוץ הוסר הלוט מלוח זיכרון ל-23 הלוחמים שנפלו במהלך ההגנה על המקום.

לאחר שעמדה שנים רבות נטושה החליט צה"ל לנצל את מיקומה הגבוה והאסטרטגי והקים בה, בשנות ה-80, בסיס צבאי. מאחר שהאתר מוגדר כאתר מורשת, נעשה התהליך בשיתוף המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל. נכון ל-2019, הצבא החל תהליך של פינוי האתר על מנת לאפשר לשפצו ולהופכו לאתר תיירות.

מבנה המצודה
-----------

חצר מוקפת חומה. שער בצד הדרומי. מגדל שמירה בצד המערבי הפונה לכוון העמק ומצודת נבי יושע. המבנה כולל 2 בריכות לאגירת מי גשמים.

לקריאה נוספת
------------

* זאב ענר, **סיפורי בתים - סיפורם של שבעים בתים בתולדות ההתיישבות**, הוצאת אורבך ומשרד הביטחון, 1988, עמודים 53–55
* ורדה שולמן, **רמות נפתלי במערכה**, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1984

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מצודת רמות נפתלי** בוויקישיתוף
* רמות נפתלי: ספורה של מצודה במצור כאן אוצרות החינוכית - ארכיון השידור הציבורי, 5 באוגוסט 2018

הערות שוליים
------------

1. ↑  במהלך הבנייה גרו אנשי הפלוגה באוהלים בקרבת המצודה
2. ↑  ארגון ווינגייט מקים מחדש את ביתו, על המשמר, 28 בפברואר 1950, המשך
3. ↑  דוד שליו, שוקמה מצודת רמות נפתלי, דבר, 2 ביוני 1976
4. ↑  שוחזרה מצודת רמות נפתלי, 3 לוחות זכרון לנופלים, דבר, 16 ביוני 1976