recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
מסגד הקתדרלה ההיסטורי מוקף באתר הבנייה של המסגד החדש (2009).
האולם המרכזי עם הכיפה.
**מסגד הקתדרלה של מוסקבה** (ברוסית: **Московская соборная мечеть**) הוא המסגד הראשי של מוסקבה, רוסיה. ממוקם בשדרת אולימפיסקי, קרוב לאצטדיון האולימפי בנפת משצ'אנקה מרכז העיר.

היסטוריה
--------

המבנה המקורי נבנה בשנת 1904 על פי תכנון האדריכל ניקולאי ז'וקוב ועבר כמה שיפוצים ושחזורים מאז. נקרא לעיתים גם "מסגד הטטרים" מכיוון שהקהילה שלו כללה בעיקר טטרים אתניים. מבחינה חברתית, המסגד הקהילתי במוסקבה נתפס לעיתים קרובות בתור המסגד המרכזי ברוסיה. בעקבות הקמתו שונה שם של המסגד העתיק של מוסקבה שנבנה בתחילת המאה ה-19. 

המסגד הישן נהרס ב-11 בספטמבר 2011. ההחלטה להרוס אותה הייתה שנויה במחלוקת. ביוני 2008 הוכר המסגד כאובייקט של מורשת תרבותית, אולם בסוף 2008 הוא הוסר מרשימת המונומנטים ההיסטוריים והארכיטקטוניים. כך, בזמן ההריסה, היא לא הייתה מוגנת כבעבר. היו תוכניות לשחזור המסגד ופרויקט השחזור תוכנן על ידי האדריכל איליאס טזייב. אחת הסיבות לשיקום הייתה שהמבנה סטה בכמה מעלות מהכיוון למכה. הפרויקט כלל פירוק המסגד, איסוף כל האבנים והרכבתו מחדש בכיוון המתוקן. עם זאת, בשנת 2009, מועצת המופתי של רוסיה פיטרה את טזייב, טענה תחילה כי יבצעו פרויקט שחזור נוסף ואז הרסה את הבניין בטענה שהוא עלול להתמוטט. טזייב הצהיר לאחר ההריסה כי השחזור עדיין אפשרי, והמבנה לא היה בסכנת קריסה.

עם הריסתו, מסגד הקתדרלה במוסקבה הפך לבניין הדתי הראשון שנהרס במוסקבה מאז 1978.

מסגד חדש
--------

במקום נבנה מסגד חדש שנחנך רשמית ב-23 בספטמבר 2015. למסגד החדש קיבולת של עשרת אלפים מתפללים. בטקס חנוכת המסגד השתתפו נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן ומחמוד עבאס, יו"ר הרשות הפלסטינית, יחד עם מנהיגים מוסלמים מקומיים.

ראו גם
------

| עיינו גם בפורטלים: |
| --- |
|  | **פורטל אסלאם** |
|  | **פורטל רוסיה** |

* מסגד סנקט פטרבורג
* מסגד אחמד קדירוב

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מסגד הקתדרלה של מוסקבה** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של מסגד הקתדרלה של מוסקבה (ברוסית)
* היסטוריה של מסגד הקתדרלה במוסקבה
* המסגד של רוסיה כולה
* מסגדים רוסים

הערות שוליים
------------

1. ↑  Krainova, Natalya (13 בספטמבר 2011). "Historic Mosque Demolished on 9/11 Anniversary". *The Moscow Times*. נבדק ב-4 ביולי 2016. `{{cite news}}`:  (עזרה)
2. 1 2  Зачем снесли Соборную мечеть? (ברוסית). Echo of Moscow. 17 בספטמבר 2011. נבדק ב-21 בספטמבר 2011. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  "Central mosque of Moscow will be inaugurated in 23rd September". Shabestan News Agency. 19 בספטמבר 2015. נבדק ב-22 בספטמבר 2015. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2017005441
* VIAF: 4503148574312824430005
* WorldCat: lccn-no2017005441

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק באדם המכין מוצרי בצק. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו אופה (פירושונים).
אופה פיתות באיסטנבול
אופים במאפיית פיתות מודרנית באיסטנבול
**אופה** (בעברית נקרא גם "נחתום"), להבדיל מקונדיטור, הוא אדם שעוסק באפייה, בדרך כלל של לחם לסוגיו, אך גם מיני מאפה אחרים, כגון עוגות, עוגיות וכיוצא בזה.

מקום עבודתו של האופה נקרא "בית מאפה" או "מאפייה". אפייה היא פעילות עתיקת יומין. קבוצת האנשים הראשונה שאפתה לחם הייתה המצרים הקדמונים, כנראה בראשית האלף ה-8 לפנה"ס. אופי לחם עובדים כיום כשכירים במאפיות, ולפעמים הם בעלים של מאפיות משלהם.

אופים שעובדים במאפיות גדולות משמשים בדרך כלל כמפקחי איכות, שכן עיקר מלאכת האפייה נעשה באמצעות מכונות. מאפיות קטנות הן פעמים רבות עסקים משפחתיים. בדרך כלל מאפיות קטנות עוסקות ביצור סוג פרטני של לחמים. בשנים האחרונות נעשו נפוצות רשתות לאפיית לחם, בעסקים עצמאיים או במסגרת רשתות השיווק.

משנת 1951 עד 1998 התקיים במסגרת דיני העבודה בישראל חוק איסור אפיית לילה. חוק זה נחקק בעקבות אמונה בינלאומית, ואסר אפייה מסחרית בשעות הלילה, כלומר משעה 22:00 ועד שעה 6:00, בנימוק שאפייה בלילה מזיקה לבריאות העובד, ויש לה השפעה רעה על כל אורח החיים של העובד. לא הייתה הקפדה על קיומו של החוק, ובסופו של דבר הוחלט לבטלו.

ראו גם
------

* אין הנחתום מעיד על עיסתו

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **אופה** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אופים** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4120966-7
* NKC: ph381243

 |
הרב **מנחם מנדל גלוכובסקי** (נולד בכ"ט באייר ה'תשט"ז, 10 במאי 1956) הוא סגן מזכיר בית דין רבני חב"ד ורב שכונת דניה וקהילת חב"ד ברחובות.

ביוגרפיה
--------

נולד בדטרויט, לרב אברהם יעקב ולפרידה גלוכובסקי, בגיל שלוש עבר עם משפחתו לטורונטו, למד בישיבת תומכי תמימים בברינוא שבצרפת, בישיבת אהלי תורה ובישיבת תומכי תמימים המרכזית - 770.

בשנת תשל"ח נשלח על ידי רבי מנחם מנדל שניאורסון לארץ ישראל ביחד עם עוד 11 שלוחים, ולמד כשלוש שנים בכולל צמח צדק בירושלים.

התחתן עם רחל ביילא, בתו של הרב חיים אליהו מישולובין, ולמד כשנה בכולל אברכים בכפר חב"ד ועשה "שימוש" לרבנות אצל הרב מאיר ברנדסדורפר.

הוסמך לרבנות על ידי הראשון לציון הרב מרדכי אליהו. בשלהי שנת תשמ"א מונה לרב קהילת חב"ד ברחובות. בסוף שנות ה-90 מונה לסגן מזכיר בית דין רבני חב"ד ולחבר בהנהלת בית הדין.

בה'תשנ"ב אמר לו הרבי מלובביץ': "יאריך ימים על ממלכתו, אתה הרי ממנהיגי ועד הרבנים שם, שיהיה בהצלחה". 

מתוקף תפקידו הרשמי כסגן, משרד בית הדין נמצא ברחובות, והרב גלוכובסקי מנהלו בפועל ואחראי על קבלת בקשות לדיונים, קביעת הרכבים, ניסוח פסקי דין ועוד.

חבר בהנהלת רשת אהלי יוסף יצחק - גוף החינוך החבד"י ובמספר ארגונים נוספים בחסידות. מתמחה בחינוך ובזוגיות ומשמש כמרצה בתחומים אלו.

מתוקף תפקידו הוא מעורב גם בנעשה בקהילות חב"ד השונות, בשנת תשס"ז פיקח על הבחירות למשרת רב קהילת חב"ד באלעד, קידם את הליך הבחירות בשכונת קראון הייטס בניו יורק ומעורב בפרויקטים שונים בהנהגת חסידות חב"ד בישראל ומחוצה לה.

במקביל משמש כרב שכונת דניה ברחובות, ועומד בראש מוסדות שבהם למעלה מ-1,200 תלמידים ותלמידות, מוסדות צדקה וחסד, גני חינוך מיוחד, רווחה ועוד.

משפחתו
------

* בנו הרב חיים אליהו (חתן הרב מנדל ווכטר) הוא אחראי על אגף המקוואות בבית דין רבני חב"ד ורב קהילת חב"ד ברמת בית שמש ג'
* בנו, הרב יוסף יצחק, שליח חב"ד בקלסטר ניו ג'רזי.
* בנו, הרב שניאור זלמן, שליח חב"ד בשכונת קריית הלאום בראשון לציון
* בנו, הרב יחיאל, שליח חב"ד בפארק המדע רחובות-נס ציונה, ורב קהילת בית מנחם הצעירים ברחובות
* בנו, הרב אליעזר, משפיע בישיבת תומכי תמימים בבני ברק ומשליחי חב"ד בעיר
* בנו, הרב שמואל, רב קהילת ובית הכנסת צעירי אנ"ש ברחובות
* בתו ברכה ובעלה, הרב שלמה שטרנברג - מנהל רוחני בישיבת חובבי תורה, קראון הייטס
* בת אסתר נשואה לרב גרשון הכהן בורנשטיין - ר"מ בישיבת תומכי תמימים בניו הייבן, קונטיקט ומשלוחי חב"ד בעיר
* בתו חנה נשואה לרב לוי מטוסוב - משפיע בישיבת אהלי תורה
* בתו בתי'ה נשואה לרב משה זאב ירוסלבסקי (נכד הרב יצחק יהודא ירוסלבסקי) משמש כר"מ בישיבת תומכי תמימים ברחובות.
* בנו התמים אברהם יעקב שיחי'תלמיד בישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית 770.

קישורים חיצוניים
----------------

* **פרנסה בגשמיות וברוחניות**, הרב גלוכובסקי מתראיין לדף השבועי של חברת jem - כסלו תשע"ז
* שיעורי של הרב גלוכובסקי באתר חינוך יהודי

הערות שוליים
------------

1. ↑  דברי משיח תשנ"ב עמ' 333

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007411647305171

 |
**מנואל "מנולו" ג'וליאן קרדונה מולאנו** (בספרדית: **Manuel Julián Cardona Molano**; נולד ב-25 באפריל 1977) הוא שחקן קולומביאני.

ביוגרפיה וקריירה
----------------

קרדונה נולד בפופאיאן, קאוקה, שבקולומביה. בגיל שבע העניקה לו משפחתו את השם "מנולו" ככינוי, אשר ישמש מאוחר יותר כשמו כשחקן. כשהיה בן 18 עבר לקאלי בקולומביה כדי לסיים את לימודיו. אמו של מנולו, ננסי מולאנו, היא פסיכולוגית, סוחרת ואסטרולוגית. אביו, אנריקה חבייר קרדונה, הקדיש את חייו לפוליטיקה, והיה ראש עיריית פופאיאן. לקרדונה 4 אחים. הבכור, פרנסיסקו, הוא סוכן ומהנדס, והצעיר יותר, חואן חוסה, למד בימוי קולנוע באוניברסיטת קטלוניה בברצלונה.

בשנת 1995, הוא החל את קריירת המשחק שלו בסדרת טלוויזיה קולומביאנית פופולרית בשם "Padres e Hijos", בה כיכב במשך שלוש שנים. בשנת 1998 הוא זכה בתפקיד הראשי הראשון שלו באופרת הסבון "קרולינה באראנטס". שנה לאחר מכן הוא התבלט עוד יותר בזכות תפקידו באופרת הסבון המצליחה "¿Por qué Diablos?", המתאר צעיר שהופך להיות חלק מארגון סמים כדי שיוכל לנקום את מות חברו. מאוחר יותר בשנת 2001 כיכב ב-"Amor a Mil". בשנת 2002 הוא חתם על חוזה בלעדי עם Telemundo ו- Argos Comunicación, ושנה לאחר מכן בשנת 2003 שיחק באופרת הסבון המקסיקנית הראשונה שלו, "Ladrón de Corazones", בה גילם את גוסטבו ולסקו, אדם שחוזר למולדתו לאחר עשר שנים כדי לנקום את מות אביו ולנקות את שמו. הוא ידוע גם בתפקידו כסבסטיאן בטלנובלה המקסיקנית גיטאנה. בשנת 2005 יצא בקולומביה הסרט "רוזאריו טיגרס", הופעת הבכורה של קרדונה על המסך הגדול. הסרט התבסס על ספרו של חורחה פרנקו באותו השם.

בשנת 2005 שיחק בסרט "La mujer de mi hermano" עם ברברה מורי וכריסטיאן מאייר שיצא בארצות הברית בשנת 2006. בשנת 2006 סיים לצלם את "מדריד-מקסיקו" עם הבמאי אנריקה רנטריה.

לאחר שנתיים של היעדרות, קרדונה חזר לעבוד אצל טלמונדו וארגוס בהפקת אופרת הסבון "טלמונדו מרינה".

ב-27 בספטמבר 2007 הוענק לקרדונה "פרס הגאווה הלטיני" במרכז האירועים Back Bay בבוסטון. הפרס מכבד את הישגיהם של היספנים באזורים שונים והוא הפקה של מגזין הגאווה הלטיני. קרדונה הופיע בסרט של דיסני הצ'יוואווה מבוורלי הילס משנת 2008.

בשנת 2011 כיכב בסרט הפשע הקולומביאני "*The Snitch Cartel*" של הבמאי קרלוס מורנו לצדו של טום סייזמור.

בשנת 2013 שיחק בסרט הטלוויזיוני "הסידור" של רשת הטלוויזיה האמריקאית USA Network. 

בשנים 2016–2017 כיכב במשך שתי עונות של סדרת הדרמה המקסיקנית "האחים" בדמותו של חוליו קזינסקי, פסיכיאטר יוקרתי מהבירה שהופך לאלכוהוליסט לאחר המוות האלים של אשתו ובתו. 

החל משנת 2021 הוא מככב בסדרה "מי הרג את שרה?" בנטפליקס כדמות הראשית "אלכס גוזמן". באותה שנה שיחק בסרט המוזיקלי המקסיקני "El rey de todo el mundo" לצדו של מנואל גרסיה-רולפו.

בשנת 2022 כיכב בסדרה האמריקאית "*Now and The*n" מבית אפל TV פלוס; בגילומו של מרקוס הררו. 

בשנת 2023 כיכב בדרמת המותחן המקסיקנית "Uno para morir" שם גילם את פבלו וגה, אחד משבעה אנשים שנחטפו ופתאום מוצאים את עצמם חלק ממשחק קטלני.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מנולו קרדונה** בוויקישיתוף
* 

* מנולו קרדונה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* מנולו קרדונה, באתר AllMovie (באנגלית)

* מנולו קרדונה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX4830645
* BnF: cb155989438 (data)
* GND: 139948961
* ISNI: 0000 0001 1474 0702
* LCCN: nr2007009895
* NTA: 329073354
* SUDOC: 117581380
* VIAF: 66435285
* WorldCat: lccn-nr2007009895

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**יעקב ברגלס** (15 באוקטובר 1884 – אפריל 1963) היה בנקאי יהודי גרמני שביקש בשנת 1939 לקדם רעיון של יישוב מאה אלף פליטים יהודים במחוז יונאן שבסין.

חייו
----

ברגלס נולד בגליציה לסולומון ופאני ברגלס. הוא למד ב-Sophien Gymnasium בברלין ובשנת 1907 הקים את חברת ברגלס ואחיו (Berglas Bros), שעסקה בבנקאות ומסחר, והחזיקה משרדים בלונדון ובברלין. בשנות ה-20 וה-30 כיהן כנשיא התלמוד תורה של ברלין. בשנת 1930 הוא נשא לאישה את מרגוט לבית ארונסדורף. בשנת 1935 נמלט מגרמניה בעקבות עליית הנאצים לשלטון, ועבר להתגורר בשאנגחאי. שם הוא ניהל התכתבויות עם ראשי השלטון הלאומני הסיני במטרה למצוא מקום מקלט לפליטים היהודים מגרמניה.

ביוני 1939 כינס ברגלס מסיבת עיתונאים במלונו בשאנגחאי, ובה הציג את תוכניתו ליישוב מאה אלף פליטים יהודים במחוז יונאן. על פי התוכנית, הממשלה הסינית תעניק לפליטים היהודים זכויות וחובות שוות לאלו של התושבים הסינים, ותאפשר להם להתיישב ביונאן ובבירתה קונמינג. היהודים מצדם יביאו סיוע כספי מיהודי ארצות הברית ואנגליה לפיתוח מחוז יונאן, שהיה זקוק לכח אדם משכיל ומקצועי לצורך פיתוחו. על פי התוכנית, כל פליט נדרש להביא עמו 200 דולר לצורך מחיה לשנה, ותהיה הנהלה מרכזית שתדאג להכשרה מקצועית ולהקמת בנק קואופרטיבי. ברגלס הציג מכתבים של ראשי ממשל סינים, בהם צ'יאנג קאי שק ואת תמיכתו של סאן פו, בנו של סון יאט-סן, אשר תמך גם בבית לאומי ליהודים בארץ ישראל. התמיכה של הסינים בתוכנית נבעה בין השאר מאמונה שיחס הוגן ליהודים יביא ליחס חיובי מצד ארצות הברית כלפיהם.

אף על פי שהיה סקפטי לגבי הצלחת הפרויקט, העיתונאי מארק גיין, שייצג בשנגחאי את הוושינגטון פוסט, סייע לברגלס להפיץ את תוכניתו בין כלי התקשורת, במטרה לעורר את דעת הקהל בעולם למצוקתם של הפליטים היהודים בשנגחאי, והתוכנית זכתה לתהודה רבה. ברגלס יצא לארצות הברית לגייס כספים לצורך תוכניתו, שם תפסה אותו מלחמת העולם השנייה, שהיו שטענו שהיא שגרמה לכך שתוכניתו לא יצאה אל הפועל.

תוכניתו של ברגלס התקבלה בהסתייגות על ידי מנהיגי ארגוני העזרה היהודיים. אלכס פריידר, נשיא ועד הסיוע לפליטים יהודיים במנילה, כתב שהתוכנית מעוררת חשד בהיותה תוצר של אדם בודד ולא ארגון מוכר. גם מחלקת המדינה של ארצות הברית הסתייגה מהתוכנית, וגם הממשלה הסינית הביעה הסתייגות מהתוכנית בגלל החשש שהממשלה הסינית תאבד שליטה על קבוצה כה גדולה של זרים. אולם באופן רשמי נימקה הממשלה הסינית את הסתייגותה בכך שהתוכנית היא בקנה מידה גדול מדי, ועל כן בלתי מעשית או מקדימה את המאוחר. עם זאת הסכימו הסינים להקל על כניסת יהודים ולהבטיח להם הגנה מאפליה על רקע גזעי או דתי.

לאור כישלון תוכניתו, נשאר ברגלס בארצות הברית, התאזרח בה, והתגורר בניו יורק עד מותו בשנת 1963.

הערות שוליים
------------

1. ↑  American Jews: Their Lives and Achievements ; a Contemporary Biographical Record, 1947, p. 172
2. 1 2  Mark Gayn, **Journey from the East**, A. A. Knopf, 1944, pp. 245-248
3. ↑  Pamela Rotner Sakamoto, **Japanese Diplomats and Jewish Refugees** , Praeger, 1998, pp. 84-85
4. ↑  Marcia Reynders Ristaino **Port of Last Resort**, Stanford University Press, 2003, pp. 117-118
**איתמר מינמר** (נולד ב-24 בפברואר 1991), הוא עיתונאי ישראלי, כתב נדל"ן וטכנולוגיה בתוכנית חיסכון ומבזקן בחברת החדשות בערוץ 12.

ביוגרפיה
--------

מינמר גדל ברמת גן, למד בתיכון בליך בעיר וסיים את לימודיו במגמת קולנוע. הוא היה חניך ומדריך בתנועת הצופים. לפני הגיוס לצבא התנדב לגרעין נח"ל, ועשה שנת שירות בעיר אשדוד.

בשנת 2011 התגייס לחטיבת הנח"ל ושירת כלוחם בגדוד 50. מאז שחרורו משרת במילואים בחטיבה 16. כחלק משירותו הצבאי עבד עם נוער בסיכון ופעל בבית הספר "סדנאות" של רשת ברנקו וייס בפרדס חנה.

מינמר בוגר האוניברסיטה הפתוחה בתקשורת ומדע המדינה.

קריירה מקצועית
--------------

בשנת 2015 הצטרף מינמר לחברת החדשות כתחקירן בפינה הכלכלית "ערך מוסף" במהדורה המרכזית. במסגרת עבודתו הביא לחשיפת "עוקץ הקשישים" עם העיתונאית יונה לייבזון.

בשנת 2016 חשף את התנהלותו הבעייתית של יזם הנדל"ן גיא מונסונגו, שמכר דירות ללא היתר בעיר רמת גן.

בנובמבר 2017 הביא תיעוד בלעדי מהפגנה למען אלאור אזריה, שבמהלכה נשמעו קולות הסתה נגד הרמטכ"ל גדי אייזנקוט "גדי תזהר, רבין מחפש חבר". בעקבות דברים אלה היועץ המשפטי לממשלה אישר לחקור את הקריאות ועל רקע פרסום זה נעצר תושב ירושלים בן 33.

בשנת 2018 מונה לכתב ב"תוכנית חיסכון", ומספטמבר 2019 מסקר את תחום הנדל"ן והטכנולוגיה בתוכנית.

במסגרת עבודתו, ב-2020 חשף את שיטת סלקום למכור מוצרים בעשרות אלפי שקלים לבעלי מוגבלויות.

במרץ 2021 תיעד בסדרת כתבות כיצד הבנקים עוקפים את החלטת בנק ישראל שנועדה להקל על נוטלי המשכנתאות - ביטול מגבלת הפריים. בעקבות התחקיר נערך דיון בוועדת הכלכלה בכנסת בו הבנקים נדרשו לתקן את העיוות שיצרו.

מינמר מסקר באופן עקבי ב"תוכנית חיסכון" את משבר הנדל"ן בישראל, הדירות שאינן ראויות למגורים, ומצב שוק השכירות בארץ.

חיים אישיים
-----------

בנובמבר 2021 נישא לבת זוגו תום גזלה.בפברואר 2023 נולד בנם הראשון ברי.

קישורים חיצוניים
----------------

* איתמר מינמר, ברשת החברתית פייסבוק
* איתמר מינמר, ברשת החברתית אינסטגרם
* איתמר מינמר, ברשת החברתית פייסבוק
* איתמר מינמר, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* איתמר מינמר, ברשת החברתית אינסטגרם

הערות שוליים
------------

1. ↑  יפעת הללי אברהם, ‏איתמר מינמר התחתן - וכל החברים מהחדשות הגיעו לחגוג איתו, באתר ‏מאקו‏, 21 בנובמבר 2021
2. ↑  יפעת הללי אברהם, ‏איתמר מינמר ואשתו חושפים את השם של בנם, באתר ‏מאקו‏, 12 בפברואר 2023
**בארי וילמור** (באנגלית: **Barry Eugene Wilmore**;‏ נולד ב-29 בדצמבר 1962, מרפריסבורו, טנסי) הוא טייס קרב ואסטרונאוט בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א. הוא היה מפקד משלחת מס' 42 לתחנת החלל הבין-לאומית.

ביוגרפיה
--------

בארי וילמור נולד בעיירה מרפריסבורו שבטנסי. לאחר סיום בית ספר הוא למד באוניברסיטה לטכנולוגיה של טנסי אותה סיים עם תואר ראשון בהנדסת חשמל והמשיך לתואר שני בהנדסת אווירונאוטיקה באוניברסיטת טנסי.

לאחר סיום הלימודים וילמור התגייס לצי ארצות הברית וסיים קורס טיס. הוא התחיל לשרת כטייס "ווט A-7 קורסייר II" ו-"מקדונל דאגלס F/A-18 הורנט" והוצב בנושאות מטוסים USS Forrestal (CV-59), USS John F. Kennedy (CV-67), אנטרפרייז (CVN-65) ו-דווייט אייזנהאואר (CVN-69). הוא השתתף בטיסות מבצעיות במלחמת המפרץ ומשימות בבוסניה והרצגובינה. הוא סיים קורס בבסיס חיל האוויר אדוארדס והוסמך כטייס ניסוי

בסך הכול וילמור הגיע ל-6,200 שעות טיסה ו-663 נחיתות על נושאת מטוסים.

שירות בתחום החלל
----------------

בשנת 2000 וילמור נבחר לצוות אסטרונאוטים. הוא סיים קורס במרכז החלל ג'ונסון וביצע מספר משימות בצוות הקרקע.

בנובמבר 2009 וילמור טס לחלל כטייס במשימה STS-129 במעבורת החלל אטלנטיס (צ'ארלס הובו היה מפקד צוות). זוהי המשימה האחרונה ששימשה גם להעברת צוותים אל תחנת החלל הבין-לאומית וממנה.

בספטמבר 2014 הוא טס בפעם השנייה בחללית סויוז TMA-14M והצטרף למשלחת מס' 41 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד מקסים סוראייב. לאחר סיום עבודת המשלחת וילמור מונה למפקד משלחת מס' 42 לתחנת החלל הבין-לאומית. הוא חזר לכדור הארץ לאחר 167 ימים בחלל.

בשנת 2020 הוכרז שוילמור ישתתף בטיסה ראשונה של חללית CST-100 סטארליינר. הטיסה מתוכננת לשנת 2024.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בארי וילמור** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה
**ספר האלילים** (בערבית: **كتاب الأصنام**), הוא ספר המתאר אלים וטקסים של דתות ערביות פרה-אסלאמיות. נכתב על ידי החוקר הערבי הישאם בן אל-כלבי (אנ') (737–819), הטקסט ביקורתי כלפי הדת הערבית הפרה-אסלאמית ומגנה את מצב השחיתות הדתית שאליה התדרדרו כביכול הערבים מאז ייסוד הכעבה. הספר סייע בזיהוי שירק (חטא הפוליתאיזם) עם "עבודת האלילים של הערבים הפרה-אסלאמים". 

אחמד זכי פאשה (אנ'), הפילולוג המצרי, גילה ורכש את כתב היד היחיד הקיים במכירה פומבית בדמשק. פאשה הכריז על תגליתו בקונגרס הבינלאומי ה-14 של המזרחנים (אנ').

כתב היד, אחד מני רבים באוסף הנרחב שלו, נתרם לממשלת מצרים לאחר מותו ב-1934.

קישורים חיצוניים
----------------

* **ספר האלילים** (באנגלית)
* **ספר האלילים**, באתר Encyclopedia Britannica (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  G. R. Hawting, **The Idea of Idolatry and the Emergence of Islam: From Polemic to History**, עמ' 89

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TDVİA: kitabul-esnam
* VIAF: 175828747
* WorldCat (עם VIAF): 175828747

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"ספר האלילים"**.
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**משה בן דוד** (באנגלית: **Moshe Ben David**; ‏24 בנובמבר 1898 – 13 באפריל 1948) היה רופא, המזכיר הכללי של האוניברסיטה העברית בירושלים, מונה לעוזר דקאן בבית הספר לרפואה שיפתח בעתיד בהר הצופים, עסק במשך כ-18 שנים בתכנון והקמת בית הספר לרפואה על הר הצופים. נרצח בשיירת הדסה.

קורות חיים
----------

נולד בשם מקס הולנדרסקי בשנת 1898 לדוד יצחק ולרוזה (רחל) לבית פרוידנהיים, בלודז' שבפולין. כאשר היה בן חמש עברה משפחתו לקניגסברג. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה הוגלתה משפחתו למערב גרמניה, לכן נאלץ להפסיק את לימודיו התיכוניים, אך הוריו דאגו שישוב לבית סבו ויסיים את לימודיו בגימנסיה.

בין השנים 1917–1921 למד בן דוד רפואה בקניגסברג. בתקופת לימודיו בפקולטה לרפואה בקניגסברג עסק בפעילות ציונית ואף נבחר לעמוד בראש ברית הסטודנטים היהודים הציונים בעיר.

עם סיום לימודיו, בשנת 1922, עלה בן דוד לארץ ישראל. כשהגיע לישראל, עיברת את שמו ממקס הולנדרסקי למשה בן דוד. תחילה השתלב בהכנת התשתיות למפעל החשמל בנהריים, בהמשך עסק בפעילות סניטרית כנגד המלריה באזור עקרון. משנת 1923 עבד כרופא בבית החולים "הדסה". בינואר 1924 פוטר מבית החולים הדסה.

מאפריל 1924 עד יולי 1925 עבד בן דוד בתור מזכיר של חברת הנדסה בירושלים. באותה תקופה התגורר בעיר העתיקה.

משנת 1925 עד 1929 היה המזכיר הראשי של בית הספר הריאלי בחיפה. באותה תקופה התחתן על לאה לבית גולדשטיין.

מנהל בית הספר הריאלי הד"ר ארתור בירם הניח שבן דוד ינהל את בית הספר לאחר פרישתו, לכן שלח אותו מטעם האוניברסיטה העברית לשנת לימודים במכללה למורים של אוניברסיטת קולומביה בניו יורק.

בשנת 1930 התמנה בן דוד למזכיר הכללי של האוניברסיטה העברית. בן דוד החל לתכנן את לימודי הרפואה באוניברסיטה העברית, הרבה לבקר במוסדות אקדמאים ובמכונים רפואיים באירופה ובארצות הברית, וכבר אז מונה עוזר דקאן בבית הספר לרפואה שיפתח בעתיד בהר הצופים.

בן דוד היה אסטרונום חובב וצלם חובב. הנציח במצלמתו את נופי הארץ ומפעל ההתיישבות בשנות ה-20 וה-30 של המאה העשרים.

ב-13 באפריל 1948, יצאה "שיירת הדסה", ובה בעיקר רופאים ואחיות מבתי החולים הדסה ומדענים מהאוניברסיטה העברית, בדרכה מירושלים המערבית להר הצופים. סמוך לשייח' ג'ראח נקלעה השיירה, שאמורה הייתה להיות מאובטחת בידי הבריטים, למארב של פורעים ערבים והותקפה קשות. בן דוד וחבריו מצאו את מותם.

הניח אישה ובת, מרים שיר.

מספריו
------

* "ספר הכוכבים : מורה דרך להסתכלות בצבא השמים", הוצאת תרשיש, תש"ז (1947)

לקריאה נוספת
------------

* הרפואה, חוברת 2, מרץ 1958, עמוד 37 (באנגלית)

קישורים חיצוניים
----------------

* נדב מן, "ביתמונה", בארץ אהבתו: סיפורו של ד"ר משה בן דוד, באתר ynet, 10 בפברואר 2006
* עודד מיוחס, שלושה שנפלו בדרך להקמת הפקולטה לרפואה בירושלים, בבלוג "עונג שבת", 18 ביוני 2021
* אוסף משה בן דוד, יד יצחק בן-צבי, הספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", נסים לוי, יעל לוי, הוצאת איתי בחור, מרץ 2012, מהדורה שנייה, ערך: בן דוד, משה עמוד 123
2. ↑  משה בן דוד, "ספר הכוכבים: מורה דרך להסתכלות בצבא השמים", הוצאת תרשיש, תש"ז
3. ↑  מורה-דרך להסתכלות בצבא השמים / משה בן דוד, 112 עמודים אתר הספרייה הלאומית
**וין מיין** או **וין מינט** (בבורמזית: **ဝင်းမြင့်**,‏ היגוי: [wɪ́ɴ mjɪ̰ɴ]; נולד ב-8 בנובמבר 1951) הוא פוליטיקאי בורמזי, אסיר פוליטי לשעבר ושוב פעם החל מ-2021. כיהן החל מ-2018 כנשיא של מיאנמר עד שנעצר במהלך ההפיכה הצבאית במיאנמר 2021, שהחלה ב-1 בפברואר 2021. הוא הנשיא העשירי של מדינה זו. בשנים 2016–2018 כיהן כיושב ראש בית הנבחרים של מיאנמר.
בשנים 2012–2018 היה חבר בית הנבחרים. וין מיין נחשב לבן ברית של יועצת המדינה אונג סן סו צ'י שכיהנה אחרי 2016 כראש הממשלה בפועל של מיאנמר. והייתה מנועה על ידי החוק מלשמש בתפקיד ראש ממשלה או נשיאה. הוא עורך דין במקצועו.

ביוגרפיה
--------

וין מיין נולד בשנת 1951 בכפר ניאונג צ'אונג במחוז דנוביו איראוואדי, להוריו - טון קין ודו תאן.
למד לתואר ראשון לגאולוגיה ואחר כך משפטים באוניברסיטת יאנגון. בשנת 1981
אחרי שנת 1981 עבד כעורך דין בבית המשפט החוקתי של בורמה. הוא נעצר אחרי השתתפותו ב"התקוממות 8888" משנת 1988. זמן קצר בשנת 1990 (אז החונטה הצבאית פיזרה את הפרלמנט שנבחר) וכן בין מאי 2012 למרץ 2018 כיהן כחבר בבית הנבחרים מטעם הליגה הלאומית למען דמוקרטיה.
אחרי שכיהן כיושב ראש בית הנבחרים בשנים 2016–2018 במרץ 2019 נבחר מול שני מועמדים אחרים כנשיא מיאנמר.
אף על פי שתפקידו הוא במידה רבה סמלי בלבד למיין יתרון על קודמו טין צ'ו, בניסיון הפוליטי שצבר באופוזיציה בשנים 1988–2015.

ב-31 בינואר 2021, נעצר וין מיין בידי צבא מיאנמר, שהכריז על תוצאות הבחירות הכלליות בנובמבר 2020 כמזויפות.
ב- 6 בדצמבר2021 בבית משפט בנייפידאו נידון וין מיין יחד עם אונג סן סו צ'י לארבע שנות מאסר בגין "הסתה להפרעות סדר" והפרת החוקים האפידמיולוגיים בזמן הבחירות בשנת 2020 בימי מגפת הקורונה. כעבור כמה שעות הכת הצבאית הורידה את העונש לשנתיים מאסר. בהמשך על סו צ'ו הוטלו עונשי מאסר נוספים.

חייו הפרטיים
------------

וין מיין נשוי לצ'ו צ'ו ואב לבת, פיו פיו תין, יועצת בכירה בחברת City Mart Holdings.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **וין מיין** בוויקישיתוף

* כתבה במגזין לה פואן על בחירתו של וין מיין, 28 במרץ 2018

הערות שוליים
------------

1. ↑  יונה לייבזון, ‏הפיכה צבאית במיאנמר: מנהיגי המדינה נעצרו והצבא הכריז על שליט חדש, באתר ‏מאקו‏, 1 בפברואר 2021
פירוש נוסף ערך זה עוסק בסב-סבו של דוד המלך. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו שלמון (פירושונים).
לונטה שצייר מיכלאנג'לו בתקרת הקפלה הסיסטינית, (1511-1512). הכתובת: שלמון -בעז -עובד (איט') (איט')
**שלמון**, או  **שַׂלְמָה**, היה, על פי הסיפור המקראי, סב סבו של דוד המלך. שלמון היה בנו של נחשון בן עמינדב, נשיא שבט יהודה בתקופת המדבר, ואביו של בעז, בעלה של רות המואביה והסבא רבא של דוד המלך.

> 
> וְאֵלֶּה תּוֹלְדוֹת פָּרֶץ, פֶּרֶץ הוֹלִיד אֶת חֶצְרוֹן. וְחֶצְרוֹן הוֹלִיד אֶת רָם, וְרָם הוֹלִיד אֶת עַמִּינָדָב. וְעַמִּינָדָב הוֹלִיד אֶת נַחְשׁוֹן, וְנַחְשׁוֹן הוֹלִיד אֶת **שַׂלְמָה. וְשַׂלְמוֹן** הוֹלִיד אֶת בֹּעַז, וּבֹעַז הוֹלִיד אֶת עוֹבֵד. וְעֹבֵד הוֹלִיד אֶת יִשָׁי, וְיִשַׁי הוֹלִיד אֶת דָּוִד.
> 
> 
> 
> — מגילת רות, פרק ד', פסוקים י"ח–כ"ב
> 

ברשימת היחס בספר דברי הימים א', פרק ב', פסוק י"א מופיע השם שלמא. ברשימת היחס המופיע בספר דברי הימים א', פרק ב', פסוקים נ"א–נ"ד מצוין כי הוא בנו של כלב בן חור ו"אבי בית לחם". לדעת יאיר זקוביץ ואחרים, מעתיקי המגילה ביקשו לשמר את שני השמות, שלמה ושלמון.

בנצרות
------

על פי הברית החדשה (הבשורה על-פי מתי, פרק א'), שלמון ורחב הזונה הולידו את בעז.

> 
> ספר היוחסין של ישוע המשיח בן-דוד בן-אברהם: [...] 4 רם הוליד את עמינדב, עמינדב הוליד את נחשון ונחשון הוליד את שלמון. 5 שלמון הוליד את בעז מרחב, בעז הוליד את עובד מרות ועובד הוליד את ישי. 6 ישי הוליד את דוד המלך.
> 
> 
> 
>

ראו גם
------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל תנ"ך** |

הערות שוליים
------------

1. ↑  יאיר זקוביץ, **מקרא לישראל: רות**, ירושלים, מאגנס, 1990, עמ' 118.

* עץ משפחה של דמויות מקראיות - מתרח ועד שלמה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1223995585
* VIAF: 6863160909258012870006
* WorldCat (עם VIAF): 6863160909258012870006

 |
**אדם מוּשְׁקָא** (**Adam Muszka**;‏ 4 במרץ 1914 – ינואר 2005) היה אמן יהודי-פולני-צרפתי, צייר ופסל, ניצול מלחמת העולם השנייה, שחי מרבית שנותיו בפריז ועסק בהנצחת עיירת הולדתו פיוטרקוב טריבונלסקי, הווי החיים שלה, דמויותיה וסופה הטראגי בשואה. הושפע רבות ממרק שאגאל ומפול סזאן, אך יצר סגנון ייחודי ריאליסטי-לירי משלו, שהוגדר על ידי מבקרים פולנים כ"יודאיקה" ייחודית.

ביוגרפיה
--------

נולד בעיר פיוטרקוב טריבונלסקי, פולין, ב-1914 כצעיר מבין תשעת ילדי אהרון מושקט, חזן בבית הכנסת הגדול בפיוטרקוב ונכד לחזן עקיבא מושקט-אפטר, שהיה ידוע גם כמלחין ומלחין של ליטורגיה יהודית, בפרט. למד בחדר ולאחר מכן בבית ספר ציבורי פולני.

לאחר שהאב איבד את קולו ומעמדו כחזן, המשפחה עברה לגור בלודז'. בלודז' סיים מושקא את בית ספר התיכון ועבד כפקיד, כדי לתרום להכנסה המשפחתית. במקביל למד בבית הספר העירוני לאמנויות דקורטיביות.

בעת כיבוש פולין הצליח לברוח עם אשתו לטשקנט. ב-1947 חזר לעיר הולדתו פיוטרקוב, ומצא את ביתו ואת עירו בחורבות כשכל תושביה היהודים הושמדו. האירועים הנוראים האלה הותירו את חותמם העז עליו ועל עבודתו. הוא עבר לגור בלודז'. שם יצר וכיהן בתפקיד ראש אגודת האמנים.

לאחר התלבטות ארוכה נענה מושקא לפניית מחלקת התרבות במועצת העיר של פיוטרקוב, שבאותה עת בנתה מחדש את בית הכנסת ההרוס, כספרייה ציבורית, וצייר על התקרה על החיים היהודיים בעיר, כשמעליהם מרחפת ציפור סימבולית בעלת כנפיים שבורות. ב-1955 פיסל את מצבת הזיכרון לנִספי השואה של לודז'. ציור קיר גדול שלו מתנוסס גם במועדון היהודי בלודז'. 

ב-1967 הוזמן על ידי עיריית פריז לגור וליצור בה. הוא גר ברובע מונפארנס והיה מעורב מאוד בקרב הקהילה האידישאית הפריזאית עד יום מותו בינואר 2005. היה ידוע גם כפסנתרן מחונן. מושקא היה מיודד עם איציק מאנגער וצייר ציורים בהשראתו, המפורסם שבהם הוא "טווס הזהב". היה קשור גם לדמותו של יאנוש קורצ'אק וצייר את דיוקנו. הרבה להגיע לישראל עם שמחה הולצברג, שהיה ידידו הקרוב.

לכבוד הסכם השלום בין ישראל למצרים, ב- -26 במרץ 1979, השירות הבולאי הישראלי פרסם מעטפת היום הראשון המעוטרת בציורו של מושקא: כינור דוד שממנו פורחות יונות שלום.

ב-1972 הפיקה הטלוויזיה הצרפתית סרט על מושקא בשם "צבעים של זיכרון". הסרט הוקרן ברחבי העולם וגם בישראל בערוץ 1 ב-1973.
יצירותיו הוצגו בתערוכות בעיקר בפולין, בצרפת ובארצות הברית, וב-1977 וב-2008 גם בישראל.

כיום נמצאים ציוריו של מושקא בגלריה הלאומית של ורשה, במוזיאון לודז' לאומנות, במוזיאון להיסטוריה יהודית ובמוזיאון האתנוגרפי של העיר, בגלריה בן אורי בלונדון, בגלריית קלצ'קין בתל אביב, וכן באוספים פרטיים ברחבי העולם.

משפחתו
------

היה נשוי לברברה, לבית הימלפרב, ילידת ורשה, ולזוג נולד בלודז' ב-1946 בנם ברוניסלב – כיום יורם מושקט – עורך דין מומחה בתחום התקשורת וקניין רוחני, המתגורר בתל אביב. נכדו דניאל הוא סוכן של הבנק העולמי. ברברה נפטרה בתל אביב ב-12 באוגוסט 2004.
מאשתו השנייה נולדו לו שתי בנות: סוניה, הגרה בצרפת, עובדת בסורבון, ולודמילה, לבורנטית, הגרה בארצות הברית.

לקריאה נוספת
------------

* Lili Berger, Adam Muszka, Warsaw: Idisz Buch, 1966. In Polish, English & Hebrew

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר המוקדש לאדם מושקא (אורכב 26.03.2013 בארכיון Wayback Machine)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ICIA: 274543
* NLI: 987007265597505171
* BnF: cb12627617z (data)
* ISNI: 0000 0001 1872 6502
* LCCN: nr99001204
* VIAF: 7307664
* WorldCat: lccn-nr99001204

 |
ברתולומאו סקאפי
**ברתולומאו סקאפי** (איטלקית: **Bartolomeo Scappi**, נולד ככל הנראה אחרי 1500 בוונציה; מת ב-13 באפריל 1577) היה טבח מפורסם בתקופת הרנסאנס. 

קיים מעט מאוד מידע ודאי על קורות חייו. העובדה הראשונה המתועדת היא מאפריל 1536, כשהוא ארגן משתה לכבודו של החשמן לורנצו קמפג'ו. הוא שירת מספר חשמנים נוספים לאחר מכן, ובכללם פאולוס השלישי ויוליוס השלישי ואחר כך היה הטבח האישי של האפיפיור פיוס הרביעי במטבח הוותיקן. הוא המשיך לעבוד כשף גם תחת פיוס החמישי.

עיקר תהילתו היא מספר הבישול שפרסם, **Opera dell'arte del cucinare**. בספר הוא מפרט כ-1000 מתכונים מתקופת המטבח של תקופת הרנסאנס, טכניקות בישול בנות זמנו וכלי המטבח הזמינים, כולל התמונה הראשונה הידועה של מזלג. הוא טען כי פרמזן היא הגבינה הטובה ביותר עלי אדמות, וציין כי "כבד האווז שמגדלים היהודים גדול וכבד במיוחד - ושוקל בין שתיים לשלוש ליטראות" (דבר המעיד כי היהודים בסביבתו נהגו לפטם את האווזים). הספר פורסם שוב בין 1570 ו-1643.

סקאפי התעניין במטבחים זרים ובניסיון לפתח מתכונים חדשים ולמעשה חולל מהפכה במטבח של תקופתו, כששילב מצרכים חדשים שיובאו מיבשת אמריקה במאכלים. הוא גם הביע עניין רב במטבח הספרדי, הצרפתי והגרמני, ואף תיאר הכנת מאכל עם קוסקוס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ברתולומאו סקאפי** בוויקישיתוף
* מספר מתכונים של סקאפי (מתורגמים לאנגלית)
* עותק פקסמיליה מקוון של הספר Opera dell'arte del cucinare

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007461905505171
* BIBSYS: 12029161
* BnF: cb150521250 (data)
* CiNii: DA09475288
* GND: 135608058
* ISNI: 0000 0001 1803 9833
* LCCN: n86858861
* NLG: 238965
* NSK: 000467790
* NTA: 344042847
* RERO: 02-A003790639
* SELIBR: 214708
* SUDOC: 150404603
* VcBA: 495/160492
* VIAF: 28574363
* WorldCat: lccn-n86858861

 |
**סלמון מעושן** הוא שיטה להכנת דג סלמון למאכל. בשיטה זו פרוסות הדג נכבשות ולאחר מכן עוברות עישון קר או עישון חם. המאכל נחשב למעדן ולרוב מחירו יקר למדי.

לעיתים מתייחסים ללקס כאל סלמון מעושן, אולם מדובר בשיטות שונות להכנת דג הסלמון.

שימושים
-------

הסלמון המעושן מוגש כמתאבן, לרוב לצד גבינת שמנת. בצפון אמריקה הדג מוגש לרוב על לחם, לצד פרוסות של בצל אדום, לימון וצלפים. באירופה מקובל לשלב את הסלמון המעושן בפשטידות, להגישו בצורת פאטה או לשלבו ברוטב לפסטה.

השימוש בסלמון מעושן כמרכיב בסושי מקובל בצפון אמריקה, אולם אינו מקובל ביפן.

ייצור
-----

הסלמון המשמש בייצור סלמון מעושן הוא לרוב סלמון אטלנטי, המגודל בחוות בנורווגיה, סקוטלנד, אירלנד ומפרץ פונדי שבקנדה.

הסלמון מעושן בעישון קר, לרוב בטמפרטורה של 37 מעלות צלזיוס. עישון קר זה אינו מבשל את הדג, ושומר על מרקמו של הדג.

פרוסות הדג נתלות על מתלים ומדורות נסורת לחה מובערות מתחת הפרוסות. הלחות של הנסורת מבטיחה עשן רב, והמרחק בין המדורה לדגים מבטיח שהדג לא יתבשל. העישון נמשך לילה שלם.

היסטוריה
--------

שיטת העישון הקר של סלמון התפתחה במזרח אירופה. מהגרים יהודים שהגיעו לאנגליה מפולין ורוסיה והתיישבו באזור האיסט אנד של לונדון בשלהי המאה ה-19 הביאו עימם את שיטת העישון. לימים הביאה הגירה יהודית לצפון אמריקה את שיטת הבישול גם ליבשת זו. שיטת עישון זו נועדה לשמר את הדג בתקופה בה לא היו אמצעי קירור. מהגרים יהודים אלה נהגו לייבא את הסלמון מהים הבלטי, ולא השתמשו בדג סלמון מקומי שנדוג באנגליה ובסקוטלנד. הדג שהגיע מהים הבלטי - שומר בזמן העברה בחביות מי מלח. כאשר החלו לייצר את הדג מדגים מקומיים, נהגו, על מנת להגיע לאותו טעם, לכבוש את הדגים קודם לעישונם במי מלח, וכך התפתחה שיטת הייצור המקובלת כיום.

עישון חם של הדג יוצר מרקם וטעם שונה למאכל. בשיטת הכנה זו יש לכבוש את הדג בחומץ קודם לעישונו.

ראו גם
------

* לקס

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סלמון מעושן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  אריקה קינץ, **כל כך ורוד, כל כך ניו יורקי**, הניו יורק טיימס, 22 בספטמבר 2002
הרב אליהו קושלבסקי זצ"ל
הרב **אליהו קושלבסקי** (ה'תר"ע 1909 – כ' באלול תשנ"ב, 18 בספטמבר 1992) היה רבה של באר שבע, ולפני כן ראש ישיבה ורב בארצות הברית וממייסדי ישיבת חפץ חיים בניו יורק.

קורות חייו
----------

נולד בעיר מאלאט בליטא, לרב משה אהרן קושלבסקי ולריכל שהייתה ממשפחת הגאון מווילנה. אחיו היה הרב אריה זאב גורביץ, לימים ראש ישיבת גייטסהד. בהיותו פחות מבן שלוש עשרה נכנס ללמוד בישיבת סלובודקה, ונודע בכינוי "העילוי ממאלאט". במוסד זה למד שנים רבות (ה'תרפ"ג–ה'תרצ"ד). למד גם בישיבת רמיילס ובישיבת וילקומיר.

בשנת תרצ"ה (1935) עלה לארץ ישראל ולמד בישיבת חברון בירושלים ובישיבת היכל התלמוד בתל אביב. לאחר נישואיו, נסע בסוף שנות ה-30 לארצות הברית, שם כיהן כראש ישיבה על שם הרב שלמה קלוגר. יחד עם הרב מנחם מנדל זקס, חתנו של החפץ חיים, הקים את ישיבת חפץ חיים בניו יורק. החל משנת תש"י כיהן כרב קהילה בפטרסון, ניו ג'רזי.

בשנת תשי"ג (1953) שב לישראל כדי לייסד ולעמוד בראש "מתיבתא מרום ציון קריית נוער ירושלים" עבור עולים חדשים בשכונת בית וגן בירושלים, כסניף ארצישראלי של ישיבת תורה ודעת. בשנת 1959 התמנה לרב הראשי של באר שבע ואב בית הדין בעיר. בתקופת כהונתו הקים ופיתח מוסדות תורה ודת שם. בשנת תשל"ט (1979), בהגיעו לגיל שבעים, פרש מתפקידו ועבר להתגורר בירושלים, שם נפטר בשנת תשנ"ב.

בניו הם: הרב צבי – ראש ישיבת היכל התורה בירושלים, פרופ' הרב אברהם, ממקימי היישוב מיתר, והרב משה אהרון, מבני ברק. חתניו הם הרב דניאל פרבשטיין (בנו של הרב אברהם פרבשטיין) והרב ליפא רבינוביץ ממנצ'סטר.

ספריו
-----

* **נר למאור** - הארות וחידושים בענייני הלכה, תשכ"ט
* **דבר שבמנין** – על ספר המצוות לרמב"ם, תשמ"ג

קישורים חיצוניים
----------------

* הגאון רבי אליהו קושלבסקי, הפרדס

הערות שוליים
------------

1. ↑  לשכת השר יעקב משה טולידאנו - מינויים לדיינים, באתר ארכיון המדינה, עמ' 20
2. ↑  הרב א. קושלבסקי יכהן בבאר שבע, מעריב, 8 במרץ 1959; כתבי מינוי לדיינים בבתי-הדין הרבניים (העתקים), באתר ארכיון המדינה, עמ' 53

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007313108005171
* VIAF: 300351628
* WorldCat (עם VIAF): 300351628

 |
מפלגת **פנינה רוזנבלום** הייתה מפלגה בראשותה של אשת העסקים ודוגמנית העבר פנינה רוזנבלום. המפלגה הוקמה ב-1999, לקראת הבחירות לכנסת החמש עשרה ולראשות הממשלה, התמודדה לכנסת במערכת בחירות זו בלבד ולא נכנסה לכנסת, אולם המפלגה הייתה קרובה לעבור את אחוז החסימה.

בראשית 1997 הודיעה פנינה רוזנבלום שתרוץ לכנסת ברשימה עצמאית. בקמפיין שלה לכנסת התמקדה בין היתר בנושאים כמו קידום נשים.

בבחירות זכתה המפלגה ל-44,953 קולות, כ-4,500 קולות מתחת לאחוז החסימה (49,641 קולות).

המפלגה חתמה על הסכם עודפים (שלא התממש) עם מפלגת כח לגמלאים, שאף היא לא עברה את אחוז החסימה (קיבלה 37,525 קולות).

בשנים שלאחר מכן התמודדה רוזנבלום במסגרת הליכוד. בבחירות לכנסת ה-16 שובצה במקום ה-39, ובדצמבר 2005 לאחר התפטרותו של צחי הנגבי מהכנסת הושבעה כחברת כנסת, וכיהנה עד אפריל 2006.

נכון ל-2023 המפלגה אינה פעילה אך עדיין רשומה ברשם המפלגות.

מועמדי המפלגה לכנסת
-------------------

**מועמדי המפלגה לכנסת ה-15 (1999)**

| מקום | המועמד/ת | אודות המועמד/ת |
| --- | --- | --- |
| 1 | פנינה רוזנבלום-חיים |  |
| 2 | אברהם בלשניקוב |  |
| 3 | מאשה לובלסקי |  |
| 4 | גליה אלבין |  |
| 5 | משה מושקוביץ |  |
| 6 | עדנה שני |  |
| 7 | נאוה קול |  |
| 8 | יעקב עומרד |  |
| 9 | גיזל כהן |  |
| 10 | בועז שרקנסקי |  |
|

הערות שוליים
------------

1. ↑  ליטל לוין, 01.03.1998 / שדולת הנשים חלוקה? לגבי פנינה רוזנבלום, באתר הארץ, 1 במרץ 2011
הרב **מנחם מאיר ציוני** (אלול תרע"ז – ז' בסיוון תשס"ט) היה אב"ד תל אביב ורב בית הכנסת המרכזי בצפון תל אביב.

ביוגרפיה
--------

נולד באלול תרע"ז (1916) בעיר ארזאמס שברוסיה לאביו הרב ניסן בן-ציון, אב"ד ארזאמס שברוסיה ומאוחר יותר רבה של אמסטיבובא והעיר בודקי, וחתנו של רבי משה ארנער.

בצעירותו למד בישיבה הקטנה בביאליסטוק אצל הרב אריה לייב יוכט, ולמד בחברותא עם הרב משה שמואל שפירא. באלול תרצ"ב נשלח ללמוד אצל הרב ברוך בער ליבוביץ בקמניץ, שם למד במשך כשנתיים, שם למד בחברותא עם הרב ראובן יוסף גרשנוביץ.

עם פטירת אמו חזר בחודש ניסן תרצ"ד לבית אביו ובחודש אלול נסע ללמוד בישיבת מיר, ראש הישיבה הרב אליעזר יהודה פינקל סירב לקבלו לישיבה בשל גילו הצעיר, היות שבישיבה למדו בני עליה בני שלושים ומעלה, על אף שראש הישיבה סירב לקבלו נותר ללמוד בהיכל הישיבה ומדי שבועיים היה נכנס אל ראש הישיבה לומר לו את חידושי תורתו עד שלבסוף קיבלו לישיבה.

באב תרצ"ה עלה לארץ ישראל עם משפחתו ומיד עם בואם מונה אביו לכהן כרב בקריית חיים הסמוכה לחיפה, אך לאחר תקופה קצרה עזב אביו את כהונת הרבנות במקום ומונה לכהן כאב"ד בחיפה והתפרסם בספריו שו"ת בנין ציון.

עם בואו לארץ החל הרב ציוני ללמוד בישיבת חברון. באותן שנים היה עולה מידי שבת לבית הרב איסר זלמן מלצר ושמע מדברי תורתו, כמו כן היה עולה בקביעות מדי מוצאי שבת לביתו של בן דודו הרב יוסף שלום אלישיב לשוחח בדברי תורה, וגם במשך השנים היה בקשר תמידי עם הרב אלישיב.

נשא לאשה את רעייתו מרת שפרינצא תקוה, בת הרב פרץ סג"ל.

##### לאחר נישואיו

לאחר נישואיו למד בישיבת היכל התלמוד בתל אביב, ולימים נקרא לבוא למסור שיעורים בגמרא בבית הכנסת המרכזי לשכונות הצפון בתל אביב (רחוב בן יהודה 126) בבית מדרשו של הרב אליהו מיליקובסקי אב"ד בתל אביב, כן מסר שיעורים קבועים בבית הכנסת הגדול בתל אביב, ועם פטירתו של הרב מליקובסקי (בשנת ה'תש"ז) מונה לכהן כרב בית הכנסת המרכזי לשכונות הצפון.

בשנת תשי"ז לאחר ששימש בדיינות אצל הרב שמואל יפה מונה לכהן כדיין בבית הדין ולאחר מכן לאב בית הדין, התמחותו בדיני גיטין ובעיקר בשמות לגיטין, הביאו אליו פניות רבות מכל רחבי העולם, כשלוש שנים לפני פטירתו שיכל את בנו הרב פרץ ציוני, רבה של עפולה.

נפטר בשבת קודש פרשת נשא ז' בסיוון ה'תשס"ט.

##### משפחתו

חתניו ובניו:

* חתנו הרב יעקב יוסף אוירבך רבה של רמת חן
* חתנו הרב שמחה זיסל שפירא ראש ישיבת תפארת ישראל
* בנו הרב פרץ ציוני רבה של עפולה
בירה שלוס בכוס פילזנר
**כוס בירה** (או ספל בירה) היא כוס המיועדת להגשה ושתייה של בירה. קיימים שני סוגים נפוצים של כוסות בירה הנבדלים בעיקר בצורתם: "מאג" ו"פילזנר". 

ה"מאג" היא כוס כבדה לעיתים מחוספסת ובעלת ידית, דומה בצורתה לספל, ובעלת מראה כפרי וגס. המאג קיימת בשלושה נפחים: שליש ליטר, חצי ליטר וכוס של ליטר שלם.

ה"פילזנר" היא כוס צרה וארוכה בעלת מראה עדין. הפילזנר היא הכוס הנפוצה יותר וזאת בשל משקלה הקל ומראה העדין יותר.[דרוש מקור]

כיום חברות המשקאות נוהגות לייצר כוסות בירה ממותגות לצורך שיווק ופרסום.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כוס בירה** בוויקישיתוף
* גיא גיסר‏, הסתכלו בכוס ובמה שבתוכה, באתר וואלה!‏, 11 ביוני 2003

הערות שוליים
------------

1. ↑  גדי אבקסיסי, **שר המשקים**, הוצאת ברטנדר, 2010

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4319687-1
* NKC: ph1047538

 |


| כלי שתייה |
| --- |
| כוסות בסיס |  כוס אולד פאשנד  כוס הייבול  כוס ויסקי גלנקיירן  כוס קולינס  כוס שוט |
| כוסות בירה |   כוס פילזנר  כוס פוני  כוס פיינט |
| כוסות רגל |   כוס מרטיני  כוס ברנדי סניפטר  כוס יין  כוס מרגריטה  כוס שמפניה  כוס פוקו גראנדה  כוס גביע |
**שיטפון הבירה** התרחש ב-17 באוקטובר 1814, ב**לונדון**, בריטניה. מקור השיטפון היה מבשלת הבירה "מו ושות'" (Meux and Company) ברחוב טוטנהם-קורט (Tottenham Court Road). מכל בירה ענק, שהכיל 610 אלף ליטרים, התפוצץ, וכתוצאה מכך נהרסו שאר המכלים שהיו באותו הבניין. כתוצאה מכך, 1,470,000 ליטרים של בירה געשו אל רחובות העיר.

גל הבירה הרס שני בתים וקיר בפאב טביסטוק ארמס, וכתוצאה מכך אחת העובדות הצעירות שם נלכדה מתחת להריסות. המבשלה פעלה באזור עני של לונדון, אזור שבו משפחות רבות התגוררו בקומות מרתף, שהתמלאו במהירות בבירה, ו-8 אנשים טבעו כתוצאה מהשיטפון. כמו כן, אנשים רבים שתו את הבירה. קיימות טענות אודות אדם אחד אשר מת כתוצאה מהרעלת אלכוהול[דרוש מקור], אך הדבר לא הוכח.

המקרה הובא לבית המשפט, אך המושבעים פסקו כי האסון הוא תוצאה של "כוח עליון", כך שאיש אינו אחראי לאירוע. המבשלה נקלעה לקשיים כלכליים בעקבות אובדן הבירה, בעיקר משום שהמס עליה כבר שולם. בעלי המפעל פנו לפרלמנט וקיבלו החזר של המס, מה שאפשר למבשלה להמשיך ולפעול, על אף ההפסדים הכבדים.

המבשלה נסגרה ונהרסה בשנת 1922. במקומה עומד כיום תיאטרון דומיניון.

ראו גם
------

* השיטפון בתמזה (1928)
* אסון הדבשה של בוסטון

קישורים חיצוניים
----------------

* השיטפונות המדהימים ביותר בעולם Mako
* "A Brew to a Kill" מאת Barbara Mikkelson ב-Snopes.com
* "Beer Flood Claims Nine Souls" מאת Alan Bellows ב-Damninteresting.com
* ״דומינו בירה״ - פרק על תולדות הבירה והשיטפון הקטלני בפודקאסט ״מינהר הזמן״, ״כאן״, תאגיד השידור הישראלי

הערות שוליים
------------

1. ↑  "A real beer tsunami". Remembering the big British beer flood of October, 1814 with brewing historian Martyn Cornell, Canadian Broadcasting Corporation, ‏2014 October 17
**רוברט סטארר** (באנגלית: **Robert Starer**‏; 8 בינואר 1924, וינה – 2 באפריל 2001, קינגסטון, מדינת ניו יורק) היה מלחין ופסנתרן יהודי-אמריקאי, יליד אוסטריה.

ביוגרפיה
--------

רוברט סטארר נולד בווינה בשנת 1924. החל לנגן בפסנתר בגיל 4. הוא המשיך את לימודיו באקדמיה למוזיקה בווינה, אך לאחר הצבעת אזרחי אוסטריה בעד הסיפוח לגרמניה הנאצית (האנשלוס), עלה סטארר לארץ ישראל ולמד במלגה של הכנר אמיל האוזר, חבר רביעיית בודפשט, בקונסרבטוריון הארץ-ישראלי בירושלים אצל יוסף טל, שלמה רוזובסקי ועדן פרטוש. במלחמת העולם השנייה שירת סטארר בחיל האוויר המלכותי של בריטניה, שם הופיע כפסנתרן לפני החיילים. ב-1947 השתקע בארצות הברית. הוא למד הלחנה בג'וליארד בניו יורק ובקיץ 1948 למד במרכז ברקשייר למוזיקה אצל אהרן קופלנד. ב-1949 קיבל תואר דוקטור. בשנת 1957 היה סטארר לאזרח אמריקה.

רוברט סטארר לימד בג'וליארד, בברוקלין קולג' ובמרכז ללימודי מוסמך באוניברסיטת ניו יורק, שם הוכתר כפרופסור מצטיין בשנת 1986. בשנת 1991 פרש לגמלאות מברוקלין קולג'.

לרוברט סטארר בן אחד, דניאל. רוברט התגורר בוודסטוק שבמחוז אולסטר במדינת ניו יורק עד מותו. סטארר חי עם הסופרת גייל גודווין במשך כ-30 שנה והשניים עבדו יחד על כמה לבריות.

נפטר ב-2001 בעיר קינגסטון (Kingston) שבניו יורק, ונקבר בבית הקברות לאמנים בוודסטוק.

### יצירתו

סטארר היה מלחין פורה וחיבר בסוגות רבות. המוזיקה שלו התאפיינה בכרומטיות ובמקצבים רבי תנופה. יצירותיו הווקאליות, לטקסטים אנגליים או עבריים, נהנו משבחים רבים. הוא הלחין את המוזיקה לבלט "פדרה" של מרתה גרהם מ-1962. כמו כן כתב ארבע אופרות: "האורח הלא קרוא" (1956), "פאנטאגלייזה" (1967), "המאהב האחרון" (1975), ו"אפולוניה" (1979).

סטארר חיבר קונצ'רטו לכינור בהזמנת יצחק פרלמן, שניגן אותו בביצוע בכורה ב-1981 והקליט אותו עם התזמורת הסימפונית של בוסטון בניצוח סייג'י אוזאווה. הצ'לן ינוש סטארקר ביצע את הקונצ'רטו לצ'לו לראשונה ב-1988. בין השאר חיבר סטארר את "זוג ופרט" לתלמידי פסנתר מתחילים ואת הקטעים "רישומים בצבע".

פרסים ואותות כבוד
-----------------

* פרס האקדמיה האמריקנית לאמנויות ולספרות, 1979
* חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות וספרות, 1994
* מדליית כבוד מאוסטריה, 1995

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של רוברט סטארר (באנגלית)

* רוברט סטארר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* רוברט סטארר, באתר AllMusic (באנגלית)

* רוברט סטארר, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* רוברט סטארר, באתר Discogs (באנגלית)

* רוברט סטארר, דף שער בספרייה הלאומית

* Gail Godwin's Official Website
* Robert Starer interview by Bruce Duffie, March 21, 1987

* ב. רון, "הערות של מאזין", דבר, 27 ביוני 1947
* משה גורלי, "סימפוניה של קומפוזיטור ישראלי", דבר, 19 במאי 1953

הערות שוליים
------------

1. ↑  דורותי לואיס - גריפין וברוס ארצ'יבלד, "רוברט סטארר" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
2. ↑  לואיס וארצ'יבלד, שם

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007268412205171
* BnF: cb146255718 (data)
* CiNii: DA12248160
* GND: 132909405
* ISNI: 0000 0000 8097 0648
* LCCN: n81020088
* MusicBrainz: 00cb24ab-c65e-4bac-929e-5876d73ec3c1
* NKC: xx0245085
* NTA: 07306520X
* SUDOC: 087451859
* VIAF: 17478599
* WorldCat: lccn-n81020088

 |
ברגים ודיבלים
דיבל ג'מבו
**דִּיבֶּל** (מגרמנית: **Dübel**, ובעברית: **מֵיתָד**), הוא תושבת קטנה המיועדת לתיאום וחיבור בורג לרכיב מבנה כגון קיר או תקרה העשויים לרוב בטון, לבנים או גבס. קיימים סוגים שונים של דיבלים העשויים פלסטיק, עץ או מתכת. דיבל הפלסטיק הנפוץ בזמננו, הומצא על ידי ארתור פישר ב-1958.

אופן השימוש
-----------

דיבל מחדירים לתוך קידוח באלמנט מבני ולתוכו מבריגים את הבורג. במהלך חדירת הבורג והידוקו מתרחב הדיבל ומפעיל לחץ על דפנות החור הקדוח ובכך מושג חוזק הידוק על ידי התפשטות פנימית הדרגתית. ככל שקוטר הדיבל גדול יותר כך יהיה חוזק החיבור גדול יותר לנוכח הגידול בשטח המגע בינו ובין החור הקדוח.

דיבל מיועד לחיבור אלמנטים למשטח במקרים שבהם העומס רב מכדי להשתמש בהידוק באמצעות מסמר, שעלול להיתלש תחת העומס. בעזרת דיבל ניתן לתלות תמונות כבדות, מדפים, גופי תאורה, ארונות, מתלים וכדומה. במקרה של אלמנטים כבדים במיוחד, כגון ארונות קיר במטבח, יוצר משקל הגוף התלוי מומנט כח הפועל על הקיר וגורם למתיחה בחיבורו העליון אל הקיר. במקרים כאלו נהוג להשתמש בדיבלים חזקים וגדולים יותר לתלייה העליונה של האביזר על מנת שזה לא ייתלש מן הקיר.

עבור קיר גבס קיימים דיבלים מיוחדים הנקראים "דיבל גבס" (מיועדים לתשתית חלולה/חלשה) בעזרתם ניתן לתלות פריטים קלים. במקרים של קירות חלשים, דיבל גדול וחזק יותר אינו בהכרח הפתרון לתליית אלמנטים כבדים משום שחומר הקיר עצמו אינו מסוגל לשאת את העומס.

דיבל כוח (ממתכת) המכונה "דיבל ג'מבו" או "בורג ג'מבו" הוא דיבל המיועד לתלות פריטים כבדים ביותר או לתמוך בכבלים הנמשכים מן המבנה ונושאים משקל. בורג ג'מבו הוא מוצר הכולל בורג ומעטפת משולבים אשר סיבוב הבורג גורם בעזרת דחיפת שיניו להתקמטות המעטפת הלוחצת על דפנות הקידוח.

דיבלים

קטרים נפוצים של דיבלים
----------------------

* 5 מילימטר
* 6 מילימטר
* 7 מילימטר
* 8 מילימטר
* 10 מילימטר
* 12 מילימטר

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **מיתד** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **דיבל** |

| אביזרי חיבור |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| אום • בורג • דיבל • וו • מסמר • מסמרת |  |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 7588652-2
* NKC: ph195823

 |
בקבוק אורוחו (המותג מקנטבריה - סיירה דל אוסו)
**אוֹרוּחוֹ** (בספרדית: **Orujo)** הוא ברנדי פומאס (משקאות חריפים המתקבלים מזיקוק מארק, כלומר השאריות המוצקות שנותרו לאחר כבישת העינב) מצפון ספרד. זהו אלכוהול שקוף עם אחוז אלכוהול של מעל 50% בנפח. שמה בא מהביטוי "אגוארדיינטה של אורוחו" - aguardiente de orujo (כהל פומאס).

מאפיינים

הוא פופולרי בצפון ספרד, במיוחד בגליסיה, אבל גם באסטוריס, קסטיליה ולאון וקנטבריה (בעיקר בעמק ליבאנה). הוא נקרא גם augardente או aguardiente ("מי אש"), ו-caña*.* אורוחו הפכה למלאכת אמנות עבור כמה משפחות שאחרי שהכינו לעצמן יין זיקקו את הפומאס בזיקוק דודי קטן. סוגי אלכוהול מזוקק ואיכותי רבים הופיעו בעשרים השנים האחרונות, כולל כמה כינויי מקור (בספרדית DO). אלו מתקבלים מענבים איכותיים ומיוצרים על פי הסטנדרטים הגבוהים ביותר ומחליפים את המשקאות הביתיים המסורתיים, הקיימים כיום רק בכפרים קטנים.

ייצור
-----

המרכיב הבסיסי של אורוחו הוא שאריות ייצור היין. לאחר כתישת הענבים, ניתן להשתמש באורוחו או בשאריות הענבים להפקת הליקר בעל אותו השם. קליפות הענבים, הזרעים והגבעולים מותססים במיכלים סגורים ולאחר מכן מזוקקים בדרך כלל בקומקומי נחושת גדולים שמחוממים על אש גלויה, בעוד שה-poteiro (מזקק האורוחו) משגיח על התזקיק שלו. תהליך הזיקוק במתקן שנקרא אלמביק אורך שש שעות או יותר. מיכלי הנחושת ששימשו את אנשי גליסיה במשך מאות שנים נחשבים שהובאו לחצי האי האיברי על ידי הערבים, שלמעשה מעולם לא קרה.

האורווו שמיוצר על ידי הזיקוק הוא משקה חריף חסר צבע, בעוד שהאורוחו envejecido או "אורוחו מיושן" הוא בצבע ענבר. הסוג המיושן עובר תסיסה ומזוקק באותו אופן, אך לאחר מכן יוצקים אותו לחביות עץ אלון להתיישן לפחות שנתיים.

היסטוריה
--------

 כוס אורוחו דה היארבס
אורוג'ו מיוצר בצפון פורטוגל וספרד. המנזרים במחוז ליבאנה שבקנטבריה מזקקים אורוחו מאז ימי הביניים. בכל חודש נובמבר חוגגת העיירה פוטס את "פיאסטה דל אורוחו", כולל טעימות ותחרות שבה המשתתפים מזקקים אורוחו בפומבי עם תמונות סטילס משלהם, והשופטים מעניקים פרס למנת הטעימה הטובה ביותר. מאז המאה ה-16 אנשי גליסיה מכינים אורוחו בחוותיהם ומתגאים מאוד בליקר שלהם, כל משפחה שומרת בקפידה על המתכון הסודי שלה. עם זאת, ישנם כיום יותר מ-20 יצרנים מסחריים של אורוחו בתוך Denominación Específica Orujo de Galicia, שהוקמה ב-1989.

הערות שוליים
------------

1. ↑  *Caña* in this sense has the same root as cognac, the root being the Lenga d'òc term for the chalky soil where the grapes were grown. But *caña* is also used in South America for the liquor, rum, made from the residue of pressed sugar cane.
2. ↑  Homepage
**גשר דיודות** (באנגלית: **Diode Bridge**) הוא מעגל אלקטרוני אנלוגי המורכב מארבע דיודות. שימושו העיקרי של המעגל הוא ביישור מתח חשמלי - המרת מתח חילופין (AC) למתח ישר (DC). גשר דיודות נקרא גם "גשר גרץ" על שם ממציאו, הפיזיקאי הגרמני לאו גרץ. במערכות חשמל תלת-פאזי גשר ליישור מלא יהיה בעל 6 דיודות.

להלן סכמה חשמלית של המעגל:

‏
אם נדמה את אות המבוא לפונקציה מתמטית, אז גשר הדיודות למעשה מבצע פעולת ערך מוחלט לאות המבוא, כלומר לא משנה מה כיוון המתח במבוא, הוא תמיד יהיה חיובי במוצא.

דרך פעולת המעגל
---------------

נביט בסכמת המעגל, כאשר הדק המבוא העליון חיובי הפוטנציאל החשמלי בו גבוה, לכן הדיודה מצד שמאל למעלה, שההדק החיובי שלה מחובר להדק המבוא החיובי, תהיה פעילה.
גם הדיודה מצד ימין למטה תהיה פעילה, מכיוון שההדק השלילי שלה מחובר להדק השלילי של המתח.
ניתן לראות את הקוטביות שנוצרת במוצא המעגל בסכמה הבאה:

כאשר ההדק העליון הוא השלילי והתחתון הוא החיובי, הדיודות שיהיו פעילות הן הדיודה בצד שמאל למטה, שההדק השלילי שלה מחובר להדק השלילי של המתח, והדיודה מצד ימין למעלה, שההדק החיובי שלה מחובר להדק החיובי של המתח.
ניתן לראות זאת בסכמה הבאה:

כפי שניתן לראות מהסכמות, הקוטביות שמתקבלת במוצא המעגל זהה בשני המקרים.

התוצאה הסופית של פעולת המעגל
----------------------------

אם נכניס מתח חילופין למעגל, בחלק המחזור החיובי המתח במוצא יהיה רגיל, אך בחלק המחזור השלילי הקוטביות שלו תתהפך, ויתקבל גל פועם.
ניתן לראות זאת בשרטוט בצד, בו מכניסים מתח סינוסואידי (כפי שקיים בשקעי החשמל בבתים) למעגל.

צורת אותות המבוא והמוצא בגשר דיודות
בחלק העליון של הגרף ניתן לראות אות סינוסואידי רגיל. בגרף התחתון נראה האות שיוצא מגשר דיודות.
בגרף האמצעי ניתן לראות את המתח על כל אחת מהדיודות כפונקציה של הזמן, זוהי גם צורת המתח שמתקבלת במישר חצי גל.

מיתון גל המוצא
--------------

אות המוצא של גשר הדיודות הוא עדיין סוג של גל, על מנת להשתמש במתח המוצא צריך למתן אותו על ידי שימוש בקבל ונגד.
בעת עליית הזרם הקבל יטען וכאשר הזרם ירד הקבל יפרוק את שטען וחוזר חלילה, כך נוצר מתח כמעט ישיר אחיד. למתח המתקבל תהיה אדווה קלה שגודלה יקטן ככל שערכי הקבל או הנגד יגדלו.

על מנת לקבל מתח אחיד סופי יש צורך להשתמש במעגל חשמלי נוסף. למשל, מיצב מתח. מיצב כזה עשוי להשתמש בדיודת זנר.

שימושים נוספים
--------------

במכשירי טלפון קווי, מודמים וכדומה מופיע גשר כזה בכניסת המתח (אף על פי שההזנה היא במתח ישר), כדי לאפשר תפקוד המעגל ומניעת נזק, ללא תלות בקוטביות מתח ההזנה (באיזה צד הפלוס ובאיזה צד המינוס).

ראו גם
------

* מישר חצי גל

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **גשר דיודות** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **גשר דיודות** |