recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
איור מתוך הספר
**אִם יוֹצְאִים מַגִּיעִים לִמְקוֹמוֹת נִפְלָאִים!** (באנגלית: **!Oh, the Places You'll Go**, תרגום מילולי: הו, המקומות שתלך אליהם!) הוא ספר מאת דוקטור סוס. הספר יצא לאור בשנת 1990 והוא הספר האחרון שפורסם בחייו.

הספר נכתב בסגנון דומה לספרים קודמים של דוקטור סוס כגון "חתול תעלול" ו"לא רעב ולא אוהב", אך בניגוד ליצירות אלה בהן מופיעות דמויות עצמאיות, בספר זה הגיבור הוא למעשה הקורא עצמו והספר כולו כתוב בגוף שני ובלשון עתיד.

תוכן
----

בספר מתוארים מסעותיו העתידיים של הגיבור, מקומות שבהם הוא עובר וכן רגשות, דילמות והחלטות. המקומות והתיאורים בעלילה הם מטפורות לאירועי חיים אופייניים. לדוגמה, הגיבור מגיע למקום המתואר בצורה שלילית אשר נקרא "מקום לחכות" ובו לא עושים דבר ורק ממתינים לדברים שיקרו.

הספר מתאר תחושות התעלות לאחר הצלחות וגם התמודדות עם כישלונות, ומסתיים בנימה אופטימית ובעידוד לגיבור – שהוא למעשה הקורא - להתחיל במסע.

איורים
------

בדומה לספריו הקודמים של דוקטור סוס, את הספר כולו אייר המחבר בעצמו בסגנונו הייחודי. האיורים מכילים פרטים ואלמנטים רבים כגון יצורים דמיוניים ומבנים מורכבים, ומאופיין בהימנעות מקווים ישרים. לאורך כל הסיפור הדמות הראשית (המייצגת את הקורא) לבושה בפיג'מה ובמצנפת שינה צהובים.

הצלחת הספר
----------

הספר נחשב לאחת מיצירותיו המצליחות ביותר של דוקטור סוס. עם יציאתו לאור הוא הגיע למקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס בקטגוריית סיפורת. הוא תורגם לעשרות שפות וזכה להצלחה עולמית. כמו מרבית ספריו של סוס, הוא פונה בעיקר לילדים ולנוער, אך הוא פופולרי גם אצל קוראים בוגרים ונחשב ספר מוטיבציה בשל סגנון הלשון והשקפתו על החיים. הספר הוא מתנה פופולרית למתחילים התחלות חדשות – עובדה אשר תורמת למכירותיו לאורך השנים.

תרגום לעברית
------------

גרסתו העברית של הספר ראתה אור בהוצאת 'כתר' כבר בשנת שבה יצא לאור הספר המקורי. תרגמה אותה לאה נאור, אשר תרגמה 34 מספרי דוקטור סוס. כמו מרבית ספריו, בשל משחקי המילים והחריזה באנגלית, התרגום לעברית אינו תמיד מילולי, אך המתרגמת הצליחה להישאר נאמנה לרעיונות של היצירה המקורית ולשמר את סגנון הכתיבה הייחודי של הסופר.

הספר זוכה להצלחה בישראל לאורך זמן, בין השאר בשל היותו מתנה סמלית למשתחררים מצה"ל, לקראת טיול אחרי צבא או אירועים אחרים המהווים יציאה לדרך חדשה.

קישורים חיצוניים
----------------

* Oh! The places you'll go Motion Graphic באתר יוטיוב.
* אם יוצאים מגיעים למקומות נפלאים! באתר כתר.
* האתר של ד"ר סוס בהוצאת הספרים Random House.
* על הספר, באתר המתרגמת לאה נאור.
* אם יוצאים מגיעים למקומות נפלאים!, באתר OCLC (באנגלית).
**סבך הפרי האדום** (באנגלית: **Rubyfruit Jungle**) הוא ספר הביכורים של הסופרת והפעילה החברתית ריטה מיי בראון, אשר יצא בשנת 1973. הרומן ידוע בשל התיאורים הלסביים המפורשים שבו, אשר היו לא מקובלים בספרות של אותה התקופה. שם הספר הוא התייחסות בסלנג לאיבר המין הנשי.

הספר הוא רומן חניכה אוטוביוגרפי (יש הרואים בו רומן פיקרסקי) של תקופת נעוריה של מיי בראון ותחילת פועלה כסופרת בסקסואלית. "סבך הפרי האדום" נחשב לספר מכונן בסוגת הספרות הלסבית, ולחלק מפועלה החברתי של מיי בראון, אשר התמקד בפמיניזם ובזכויות להט"ב.

הספר תורגם לעברית על ידי יואב הלוי, ויצא לאור בספרית פועלים בשנת תשל"ט (ושוב בתש"ס-1999).

עלילה
-----

הרומן מתמקד במולי בורג, בת מאומצת למשפחה ענייה מפנסילבניה אשר ניחנה ביופי יוצא דופן ואשר מודעת לנטייתה המינית הלסבית מגיל מוקדם. היא מתוארת כנערה דעתנית ובעלת ביטחון עצמי רב. למולי יחסים רעועים עם אמהּ קארי, וזו מודיעה לה כבר בגיל צעיר שהיא אינה אמה הביולוגית ושהיא למעשה "ממזרה". מולי מתנסה ביחסים חד-מיניים כבר בכיתה ו' עם חברתה לורטה בי ביסלנד, ולאחר מכן שוב בבית ספרה בפלורידה, שם היא מקיימת יחסים עם חברה בשם קרוליין סימפסון, המעודדת המובילה בבית הספר. סימפסון מקיימת עם מולי יחסים ברצון, אך מסרבת למונח "לסבית".

מולי מתנסה גם ביחסים עם גברים, בהם גם עם בן-דודהּ, כאשר השניים היו צעירים. אביה, קארל, מת כאשר הייתה בשנותיה הראשונות בבית הספר היסודי. שילוב של אופייה החזק והבוז שהיא חשה לאמהּ מביאים אותה להצטיין בלימודיה ולקבל מלגה מלאה לאוניברסיטת פלורידה. שלא כמו קארי, קארל תמיד תמך בשאיפותיה של מולי ובלימודיה. יחד עם זאת, כאשר מתגלה מערכת היחסים של מולי עם שותפתה האלכוהוליסטית למעונות, נדחית בקשתה לחידוש המלגה. כשברשותה רק סכום כסף קטן, היא עוברת לניו יורק על מנת לרכוש השכלה כקולנוענית. כאשר היא מגיעה לעיר, מתבדים חלומותיה בנושא מערכות יחסים. הספר מסתיים בשנות ה-60, עם מהפכת ילדי הפרחים.

| ספרות להט"ב |
| --- |
| סופרים בולטים ישראלים | רינה בן מנחם • אלון חילו • יותם ראובני • אילן שיינפלד | דגל גאווה הלסבי בשילוב סמל הספרייה הציבורית |
| סופרים בולטים שאינם ישראלים | ג'ון אירווינג • ג'יימס בולדווין • אוסקר ויילד • ז'אן ז'נה |
| ספרי קריאה | טלני • החדר של ג'ובאני • העולם על פי גארפ • בתוך אדם אחד • The Vast Fields of Ordinary • אתה אוהב אותי • סבך הפרי האדום • אהבת נפש • סיימון מוצא את דרכו • סיפור ורוד • בתוך אדם אחד • קרא לי בשמך • מוות בונציה |
| ספרי ילדים | And Tango Makes Three • Daddy's Roommate • Gay Kids • Koning & Koning • One Dad, Two Dads, Brown Dad, Blue Dads • האגדה של קורה: מלחמות טריטוריה |
| ספרי עיון | מעבר למיניות • The Tragedy of Today's Gays‎ • Unfriendly Fire‎ • בין היצר ליוצר • האופציה הביסקסואלית • תולדות המיניות - הרצון לדעת • החיים בוורוד • נזק בלתי הפיך • שיגעון ההמון |
| לקטגוריה • לפורטל |
חתול זהוב אסייתי עם בשר בפיו
**חתול זהוב אסייתי** (שם מדעי: *Catopuma temminckii*) הוא חתול בר בינוני מהסוג חתול זהוב. אורך חתול בוגר הוא כ-90 ס"מ, גובהו 36 ס"מ בממוצע, בתוספת 20–50 ס"מ של זנבו ומשקלו נע בין 12 ל-16 ק"ג.
פרוותו שועלית בגווני אדום, חום-זהוב, שחור ואפור. לפעמים נראים כתמים ונקודות, בדרך כלל באזור הבטן. בסין יש סוגים של חתולים אסייתיים בעלי נקודות המזכירות חברבורות של נמר. 
חתולים זהובים אסייתיים נפוצים בעיקר באזור דרום־מזרח אסיה. רובם בסין.
בשבי יכול המין הזה לחיות למעלה מ-20 שנה, אך אורך חייו הממוצע בטבע קצר יותר.

אזורי מחיה
----------

החתול הזהוב האסייתי חי באזורי דרום־מזרח אסיה, ומגיע במקור מטיבט ונפאל,
אך חי גם באזורי דרום סין (כולל הונג קונג), הודו וסומטרה.
חי בשטחי יער סלעיים ואזורי יערות טרופיים. מסייר בעיקר בשטחי אדמה
פתוחים נמוכים, אך יכול לחיות גם באזורים גבוהים כמו אזור הרי ההימלאיה.

התנהגות
-------

מה שידוע על המין, הוא ממחקרים על חתולים שגדלו בשבי. מצפייה ומחקר ממושך נודע שאין התנהגותו שונה מזו של מינים אחרים ממשפחת החתוליים, כגון: התזת שתן לסימון טריטוריה ושריטת עצים ושפשוף גופו על עצמים לסימון טריטוריה.

הרגלי ציד
---------

מעדיף לצוד על אדמה ישרה, אך גם באזורים הרריים.
צד בעיקר: ציפורים, לטאות, סנאים ושאר יונקים קטנים, ולפעמים גורי צבי.
החתולים תועדו כשהם צדים בצמדים כשיש חיות יותר גדולות.
כמו כן, ישנן עדויות על מקרים בהם נצפו חתולים זהובים אוכלים נבלות ופגרים.
בשבי, הוא נוהג לפרק את מזונו לחלקים לפני אכילתו.
לעיתים נדירות הוא צד באזורים מיושבים בבני אדם.

רבייה
-----

גם כאן, כל מה שידוע על הרגלי המחייה של החתול הזהוב האסייתי הוא מתוך
התבוננות על חתולים בשבי; מתבגר מינית בין הגילאים 18–24 חודשים.
תקופת ההתעוררות המינית שלו נמשכת כ-80 ימים.
מזדווג בדרך כלל עם חתולה אחת בלבד.

החתול הזהוב האסייתי בתרבות האנושית
----------------------------------

בתאילנד, החתול האסייתי הזהוב נקרא: *Seua fai* (בתרגום חופשי: "נמר האש").
לפי האמונה במזרח הרחוק, שריפת פרוותו ואכילת בשר החתול מרחיקה טיגריסים.

ראו גם
------

* חתול זהוב בורנאי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חתול זהוב אסייתי** בוויקישיתוף
* חתול זהוב אסייתי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
* חתול זהוב אסייתי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית)
* חתול זהוב אסייתי, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  חתול זהב אסייתי באתר הרשימה האדומה של IUCN

| חתוליים |
| --- |
| חתולים קטנים |
| חתול | חתול חולות • חתול ביצות • חתול שחור-רגל • חתול מדבר סיני • חתול בר (חתול הבית) |   |
| חתול פאלאס (סוג ומין יחיד) | חתול פאלאס |
| חתול זהוב | חתול זהוב אסייתי • חתול זהוב בורנאי |
| חתול נמרי | חתול נמרי בנגלי • חתול דגים נמרי • חתול נמרי שטוח-ראש • חתול נמרי כהה • חתול נמרי סונדי |
| שונר | שונר צפוני • שונר קנדי • שונר איברי • שונר מצוי |
| קרקל | קרקל • חתול זהוב אפריקני |
| סרוואל (סוג ומין יחיד) | סרוואל |
| נמרון | אוצלוט • מרגיי • נמרון מנוקד • חתול קולוקולו • נמרון הפנטנל • נמרון הפמפס • נמרון ג'ופרי • חתול קודקוד • נמרון האנדים • נמרון דרומי |
| פומה | פומת ההרים • יגוארונדי |
| חתול שיש (סוג ומין יחיד) | חתול שיש |
| חתולים גדולים |
| נמר ערפילי | נמר ערפילי מצוי • נמר ערפילי בורנאי |
| ברדלס (סוג ומין יחיד) | ברדלס |
| פנתר | אריה • טיגריס • נמר • יגואר • נמר השלג |
**מנחם דברן** (7 ביולי 1903 – 14 בספטמבר 1987) היה אדריכל ישראלי שפעל בעיקר בחיפה.

ביוגרפיה
--------

מנחם ואיטה דברן בילדותם
מנחם ואיטה דברן בבגרותם
דברן נולד בקרקוב, פולין לשמעון וחנה. היה מדריך בתנועת השומר הצעיר ובגיל 16 עלה לארץ ישראל שם פגש את אחיו ואחותו.

היה בין מייסדי קיבוץ תל יוסף בעמק יזרעאל, חבר בגדוד העבודה ובאגודת השומר. עם עלייתו עסק בסיתות אבנים ובניית כבישים.

ב-1921 הגיעה ארצה בעקבותיו חברתו לספסל הלימודים מגיל 12, איטה (חוה) לנגרמן. גם היא ילידת קרקוב. הם נישאו ועזבו את הקיבוץ לחיפה. 

תחילה עבד כסתת ובהיותו שמאלי, היה לו סיתות מיוחד בעל ביקוש רב. סיתת מספר בניינים ברחוב ירושלים בחיפה, סיתת חלק מאבני קשתות בניין הטכניון הישן בהדר ועזר כנראה בסיתות התבליטים על בנק אנגלו-פלשתינה ברחוב נתנזון 1. מתכנן מבנה הטכניון, אדריכל אלכסנדר ברוולד הבחין בכישוריו והציע לו מלגת לימודים בברלין.

בשנת 1927 נולד בנו יוסף ומיד לאחר מכן נסעה המשפחה לברלין, שם למד מנחם אדריכלות והנדסה.

ב-1933 שבה המשפחה לחיפה ודברן פתח משרד אדריכלים עצמאי שהתמחה בתכנון בתי דירות. ב-1935 נולד בנו יורם. 

דברן תכנן כ-200 בתים, בעיקר בחיפה. בסגנונו ניכרה השפעת הבאוהאוס כפי שלמד בברלין. היה פסל וצייר חובב בעל כשרון רב. הוא תכנן גם בתים בעמק יזרעאל והיה מעורב בתכנון מבנים בתעלת סואץ.

בשנת 1973 בגיל 70 פרש מנחם לגמלאות והמשרד נסגר.

נפטר ב-14 בספטמבר 1987, בגיל 84, ונקבר בבית הקברות שדה יהושע בחיפה.

חיים אישיים
-----------

נישא לאיטה (חוה) לנגרמן ונולדו להם שני בנים: יוסף בשנת 1927 ויורם בשנת 1935.

מנחם נפטר בשנת 1987 לאחר 63 שנות נישואין. אשתו נפטרה בשנת 1988.

מבנים נבחרים בחיפה
------------------

* רחוב החשמונאים 7
* רחוב החשמונאים 11
* רחוב פבזנר 60
* רחוב ארלוזורוב 22
* רחוב ארלוזורוב 89
* רחוב הרצל 76
* רחוב תל חי 18
* רחוב תל חי 32
* רחוב בר גיורא 23
* בית העם, מושב תל עדשים

גלריה
-----

* בניין ברחוב ארלוזרוב 22, חיפה ב-1932בניין ברחוב ארלוזרוב 22, חיפה ב-1932
* בניין ברחוב ארלוזרוב 22, חיפה ב-2018בניין ברחוב ארלוזרוב 22, חיפה ב-2018
* בניין ברחוב ארלוזרוב 89, חיפה ב-2019בניין ברחוב ארלוזרוב 89, חיפה ב-2019
* בית טריפון - החשמונאים 11 חיפה ב-2019בית טריפון - החשמונאים 11 חיפה ב-2019
* בית טריפון - החשמונאים 11 חיפה ב-2019בית טריפון - החשמונאים 11 חיפה ב-2019
* איור ששרטט מנחם דברן ב-1934, בניין ברחוב תל חי, חיפהאיור ששרטט מנחם דברן ב-1934, בניין ברחוב תל חי, חיפה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מנחם דברן** בוויקישיתוף
* עמי אורן, שכונת בת גלים בחיפה: "היפה שנעזבה ונזנחה", מלון בוטיק בשדרות בת גלים שתוכנן על מנחם דברן, ‏11 בספטמבר 2018

הערות שוליים
------------

1. ↑  מנחם דברן באתר GRAVEZ
**סורק אפלה** (באנגלית: **A Scanner Darkly**) הוא רומן מדע בדיוני מאת פיליפ ק. דיק, שיצא לאור בשנת 1977. הרומן מגולל עלילה בדיונית של תרבות סמים עתידנית בשנת 1994. סורק אפלה נחשב לאחד מיצירותיו המוכרות ביותר של דיק, וזכה בפרס איגוד המדע הבדיוני הבריטי לשנת 1978.

לפי דיק, הרומן הוא למעשה רומן מפתח, כלומר עלילת הספר מתארת אירועי חיים אמתיים, של הסופר ושל בני דורו, במסווה של סיפור בדיוני. מוקד הרומן הוא חוויותיו של דיק וסגנון חייו במסגרת תרבות הסמים בארצות הברית משנת 1970.

סורק אפלה תורגם לעברית בשנת 1997, על ידי בועז וייס, ועטיפת הספר עוצבה על ידי אורי דרומר.

עלילת הספר
----------

גיבור הרומן, ששמו האמיתי הוא בוב ארקטור, מתגורר בקומונת סמים, חי חיים כפולים ומשמש כסוכן סמוי שתפקידו לרגל אחר חבריו לקומונה. ארקטור מסתיר את זהותו מן המשטרה המקומית ובכך נחשף בהמשך העלילה לשחיתות. ארקטור מתמכר לחומר הנרקוטי די (באנגלית D, האות הראשונה של המילה Death) ומתאהב גם בספקית סמים בשם דונה. בהמשך, דונה לוקחת את ארקטור למכון גמילה בשם "דרך חדשה" בדיוק כשהשפעות הסם מתפוגגות. מתגלה כי דונה היא סוכנת חשאית הפועלת ברשות המשטרה על מנת להסתנן אל הארגון "דרך חדשה" ולגלות את מממניו. ארקטור נבחר ללא ידיעתו להיות הסוכן שיסתנן אל הארגון.

במהלך תוכנית הגמילה משונה שמו של ארקטור לברוס. הסיפור מסתיים כשברוס שכבר סובל מאפקטים קוגניטיביים קשים בעקבות הגמילה, שוהה בחווה של "דרך חדשה". הוא עובד בשדה של פרחים כחולים שמהם מופק החומר די (דימוי לפרחי הפרג שמהם מפיקים אופיום). ברוס קוטף ומחביא את אחד הפרחים על מנת להביאו לחבריו - סוכנים המתחזים לנגמלים מסמים.

הסרט
----

הרומן עובד לסרט אנימציה, שהקרנת הבכורה שלו נערכה ב-2006, והוא הוקרן באותה שנה בפסטיבל קאן. הסרט בוים על ידי ריצ'רד לינקלייטר והופק, בין השאר, על ידי סטיבן סודרברג וג'ורג' קלוני. בין שחקני הסרט ניתן למנות את קיאנו ריבס שגילם את דמותו של בוב ארקטור, וינונה ריידר שגילמה את דונה, רוברט דאוני ג'וניור, ווודי הרלסון.

קישורים חיצוניים
----------------

* סורק אפלה, באתר OCLC (באנגלית)
* מאיר יגר, ד"ר פרד ומר בוב - מאמר באתר האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה על "סורק אפלה", 5 בינואר 2005
* זיו קיטרו, מדע בדיוני או מסע אל תוך הסם? - בקורת ספר.
*

הערות שוליים
------------

1. ↑   ארכיב של ראיון שנערך במקור עם פיליפ ק. דיק במגזין "SF EYE", גיליון 14, 1996. בתאריך 11 במאי 2012, בארכיון האינטרנט
2. ↑  פיליפ ק. דיק, תרגום: בועז וייס, **סורק אפלה**, גוונים, 1997, סדרת גוונים של שחור
3. ↑  ביקורת על הסרט

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: ccfe56e5-fe64-4e9f-80fd-259ea7f4925a

 |
**אתם ראיתם** הוא אנתולוגיה על מעמד הר סיני ומתן תורה, שליקט ש"י עגנון.

תוכן הספר
---------

שם האנתולוגיה מבוסס על פסוק מן התורה המתאר את המעמד: "אַתֶּם רְאִיתֶם כִּי מִן הַשָּׁמַיִם דִּבַּרְתִּי עִמָּכֶם". 

בפתח הספר כתב עגנון:

> 
> לא מתוך עינים רמות ולא מתוך רוח גבוהה קרבתי אל המלאכה לעשות ספר על מעמד הר סיני ומתן תורה, אלא לפי שדיברה בהם התורה בקצרה, וחיבור מיוחד על סדר המעשים לא מצאתי, לכך שמתי לבי לתור ולחקור מה משמיעים אותנו הכתובים ומה גילו בהם חכמים לענין מוקדם ומאוחר. לסוף לקחתי את נפשי בכפי והעליתי מקצת דבריהם על הכתב, לפרש לי ולאנשים שכמותי סדר הדברים היאך היו במעמד הקדוש הזה שלא היה כמותו לא לפניו ולא לאחריו. ואם כי כבד היה ממני הדבר תליתי בטחוני שאם יש צורך בו מן השמים יסייעוני
> 
> 
> 
> — ש"י עגנון, **אתם ראיתם**, הוצאת שוקן, עמ' א
> 

.

בכתיבת האנתולוגיה התבסס עגנון בעיקר על המדרש, על ספר הזוהר ופירושו של הרב אשלג לספר, ועל ספרי ראשונים ואחרונים, ובהם הספרים: חומש תורה תמימה לרב ברוך הלוי אפשטיין, יפה עיניים לרבי אריה ליב יעלין, אוצר האגדה לרב משה דוד גרוס, ילקוט ראובני לרב אברהם ראובן הכהן סופר, ספר האגדה לחיים נחמן ביאליק, ועוד מאות ספרים נוספים. את המדרשים שבחר הביא עגנון תוך היצמדות מְרַבִּית ללשון ולסגנון המקוריים. האנתולוגיה כוללת ארבעה ספרים (בכרך אחד): 

* ספר ראשון: פרשת מתן תורה
* ספר שני: עשרת הדיברות
* ספר שלישי: על לוח לבך. עוסק בלוחות הברית, מעשה הארון הכרובים הפרוכת והכפורת, מניין המצוות, ומשה רבנו
* ספר רביעי: על התורה. עוסק בפרשיות התורה קרי וכתיב, פיסוק טעמים, מסורת, וסיפורי התורה

על יצירת האנתולוגיה
-------------------

עגנון החל לעבוד על הכנת האנתולוגיה בשנת תשי"ז-1957, והיא נועדה מלכתחילה כשי למו"ל ולפטרון שלו, שלמה זלמן שוקן, ליובלו ה-80 (שחל באותה שנה). הספר ראה אור שנתיים וחצי לאחר מכן - במהדורה שכללה רק את חלקו הראשון, והתפרסמה כמה שבועות לאחר פטירתו של שוקן. 
יתר שלושת חלקי האנתולוגיה נמצאו בעזבונו של עגנון, בתוך תיבה גדולה, שבה "נמצאו תיקים שהכילו עוטפנים רבים, מסודרים לפי סדר ראשי הפרקים, ובהם דפים ממקורות שונים, חלקם במכונת כתיבה, מתוקנים בכתב ידו של עגנון וחלקם טרם הועתקו". כתב היד נערך לדפוס בידי בתו וחתנו, אמונה וחיים יהודה ירון, ובשנת תשנ"ה יצאה לאור המהדורה השלמה של האנתולוגיה.

בראש המהדורה הראשונה, המהודרת, שיצאה לאור בתשי"ט נאמר "חיבר שמואל יוסף עגנון", אך בעקבות הצעתו של אברהם יעקב ברַוֶר, 
במכתב ששלח לעגנון, נאמר במהדורה הבאה "מסודרים על ידי שמואל יוסף עגנון", וכך מוצגת האנתולוגיה גם בגרסתה המלאה.

קישורים חיצוניים
----------------

* ישראלה הלזנר, מתיה קם, אתם ראיתם, באתר "תרבות•il"
* אתם ראיתם באתר הוצאת שוקן
*

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספר שמות, פרק כ', פסוק כ"ב
2. ↑  מתוך הקדמת הספר
3. ↑  אמונה וחיים יהודה ירון, אחרית דבר לספר **אתם ראיתם**, הוצאת שוקן, תשנ"ה
4. ↑  באתר הספרייה הלאומית
5. ↑  אקדם - ידיעון האקדמיה ללשון העברית, תמוז תשע"ו
**בגיהנום של מטה** ("בגיהנום של מטה: רשימות קצין עברי בשבי רוסיה") הוא ספרו של אביגדור המאירי, המתאר את חוויותיו כשבוי בסיביר במהלך מלחמת העולם הראשונה. המאירי לחם בחזית המזרחית כקצין זוטר בצבא האימפריה האוסטרו-הונגרית.

הספר הוא המשכו של הספר השגעון הגדול (יצא ב-1929), שתיאר בגוף ראשון את חוויותיו של צעיר יהודי משכיל, העוסק בכתיבה ומעורה בחוגי הבוהמה האינטלקטואלית של בודפשט, אשר מגויס למלחמה. הספר תיאר את הכשרתו כקצין, את טבילת האש שלו, את הקרבות בהם השתתף, ולבסוף את נפילתו בשבי. הספר השגעון הגדול היה לרב-מכר במושגי אותם זמנים, ונמכר באלפי עותקים.

"בגיהנום של מטה" מתאר את חוויותיהם הקשות בשבי של המספר (המאירי עצמו), משרתו פאלי וחברו מרגלית. על אף האירועים הטראומטיים שעוברים הגיבורים בשבי הרוסי האכזר, מצליח המאירי לרתק את הקורא אל הסיפור. *"*המסירה המאופקת, הדיווח הכמו-עובדתי, הטון הענייני, ה'אובייקטיבי', האופייניים לרומן זה הם שאיפשרו לסופר להעביר אל הקורא את זוועות המלחמה – בישירות, במיידיות ובאמינות, שלא היו כמותן עד אז בסיפורת העברית" כותב דן מירון.

מהדורה ראשונה של הספר "בגיהנום של מטה" יצאה בהוצאת מצפה בתל אביב בשנת תרצ"ב 1932. מהדורה מחודשת של הספר יצאה לאור בהוצאת דביר בסדרה "קולות" בשנת 1989, מהדורה מתוקנת בלווית הערות והסברים מאת אבנר הולצמן.

לקריאה נוספת
------------

* אבנר הולצמן, **אביגדור המאירי וספרות המלחמה**, הוצאת מערכות, 1986.
* אהוד בן עזר, "השגעון הגדול לאביגדור המאירי", בתוך **אהבת סופרים**, ערך ישראל אלירז, הוצאת דביר, 1984.

קישורים חיצוניים
----------------

* אבנר הולצמן, מאה שנה לשיגעון הגדול: מלחמת העולם הראשונה בספרות העברית, בבלוג "עונג שבת", יוני 2014
* על הספר בכריכה אחורית, הוצאת דביר, 1989

הערות שוליים
------------

1. ↑  שמעון גן, שיחה עם אביגדור המאירי, דבר, 12 ביולי 1957
2. ↑  דן מירון, בגיהנום של מטה, באתר זמורה ביתן
**בדרך לצה"ל**, זכרונות אלוף אבידר, הוא ספר אוטוביוגרפי של האלוף יוסף אבידר.

אבידר מתאר את הצדדים ואת האירועים הביטחוניים והמדיניים של המאורעות בארץ ישראל משנת 1925 עד סיום מלחמת העצמאות בשנת 1948 מנקודת ראות אישית, אך התפקידים הבכירים שמילא בארגון ההגנה איפשרו לו זווית ראייה מקיפה וממלכתית.

תיאור האירועים אישי ומפורט כולל שמות האנשים שנטלו חלק. תיאור פעולות קרב, אימונים, התיישבות, ההעפלה והתנגדות לשלטון המנדט הבריטי. בספר מספר תמונות בשחור ולבן וצילומי מסמכים. בספר 17 פרקים, הקדמה ותוכן עניינים. אין מפתח העניינים מפורט של שמות ואתרים. הספר כולל 315 עמודים ויצא לאור בתל אביב בכריכה קשה.

יוסף אבידר התגייס לארגון ההגנה, בו התקדם במהרה והפך לאחד מראשיו. היה פעיל בזמן המנדט הבריטי בהברחה וייצור של נשק בלתי חוקי לארגון ההגנה. במאורעות 1929 (תרפ"ט) היה מפקד העיר העתיקה של ירושלים ובהמשך מונה לתפקיד סגן מפקד העיר ירושלים.

לאחר שהחלים מפציעה החל למלא תפקידים במטה ההגנה. ניהל זמן מה את מכון איילון שהיה מפעל תת-קרקעי לייצור כדורים לנשק. אבידר פיקד על קורסים שונים של ההגנה וארגן את גדוד משמר הרכבות של הנוטרים עליו גם פיקד. שימש מפקד גליל הצפון, ראש לשכת ההדרכה במטה הכללי של ההגנה ומנהל התע"ש. היה מראשוני האלופים בצה"ל.

במקור שמו היה יוסף רוכל ועם גיוסו לצה"ל החליף את שמו מרוכל לאבידר.

לקריאה נוספת
------------

* יוסף אבידר, **בדרך לצה"ל: זכרונות אלוף אבידר**, הוצאת מערכות, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1970.
**אגס ירוק מסחר ושירותים בע"מ** היא חברה פרטית המייצרת טחינה גולמית וחלווה תחת המותג **טחינת אל-ארז** (**طحينة الارز**, מערבית: טחינת הארז). מפעלי החברה ממוקמים באזור התעשייה שגיא 2000 שבעמק יזרעאל. מחזור החברה השנתי הוא 50 מיליון ש"ח, והיא בעלת נתח שוק של כ-18%.

היסטוריה
--------

בשנות ה-80 הקים אסעד זהר מפעל לייצור מנועים וגנרטורים בנצרת. בשנת 1990, לאחר שרכש ציוד ממפעל שנסגר, הוסב המפעל לייצור טחינה, והמותג קיבל את שמו מעץ הארז שבחצר המשפחה. בשנת 1992 הוקמה חברת אגס ירוק מסחר ושירותים בע"מ.

ב-2003, לאחר פטירתו של אסעד, מונתה אשתו ג'וליה זהר למנהלת המפעל. תחת ניהולה התפתח המפעל ונתח השוק שלו בתחום הטחינה גדל. תוצרת המפעל משווקת בישראל, ומשנת 2005 גם בעולם ובעיקר בארצות הברית, כאשר שיעור הייצוא מכלל הפעילות מגיע ל-30%.

גרעיני השומשום מיובאים מאתיופיה ושיטת הייצור היא מסורתית בת 14 שלבים כאשר בתהליך נעשה שימוש באידוי (מה שמונע את שינוי צבע הטחינה) וטחינה באבני ריחיים.
המותג זכה במקום הראשון באיכות המוצר בתוכנית "כלבוטק" בשנת 2013.

בשנת 2015 עבר המפעל, שמעסיק כ-40 עובדים, מנצרת לאזור תעשייה שגיא 2000.

בשנת 2019 מונה יוסף, בנה של ג'וליה, למנהל חברת הבת "**אל ארז US**" שהוקמה בארצות הברית. חברת הבת האמריקאית משווקת את המותג בשם "**Julia's Tahini**".

### מכירת המפעל בישראל

בפברואר 2022 מכרה ג'וליה זהר את המפעל לקרן ההשקעות הישראלית "פורטיסימו קפיטל" - אך ג'וליה זהר תמשיך עוד שנתיים בניהול המפעל שלה שעלה לכותרות בשל תמיכה בקהילת הלהט"ב - ולאחר מכן תפרוש.

פעילות חברתית
-------------

ביוני 2020, הודיעה החברה שתממן קו סיוע לקהילת הלהט"בים בחברה הערבית. הקו יופעל על ידי האגודה למען הלהט"ב בישראל. חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן והקרן החדשה לישראל תמכו בצעד ובתרומתו לקידום זכויות להט"ב. החברה ספגה על כך ביקורת וקריאות לחרם צרכנים מצד גורמים שמרניים בחברה הערבית בישראל. בפועל, הקריאות להחרים את המותג הביאו לתוצאה ההפוכה, עם זינוק במכירות ובנתח השוק בשיעור של כ-28%.

ראו גם
------

* רשימת חברות ישראליות בבעלות ערבית שיש עליהם ערך בוויקיפדיה העברית

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של טחינת אל ארז

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  נווית זומר, נמכר מפעל הטחינה שהפך לסמל בחברה הערבית, באתר ynet, 28 בפברואר 2022
2. 1 2  נווית זומר, לא רק חומוס: טחינה אל ארז רוצה לכבוש את ארה"ב, באתר ynet, 5 בנובמבר 2019
3. ↑  נחשו מי קיבלה את התואר "הקוויאר של המזרח התיכון"?, באתר גלובס, 13 באפריל 2019
4. ↑  אורי לוונטר, ‏כשעל השולחן מונחים 12.5 מיליארד דולר, אין הרבה חברות שמוכנות לוותר על שוק האוכל הכשר בארה"ב, באתר גלובס, 21 בנובמבר 2008
5. ↑  שרון סער, עוגיות טחינה – מתכון בהשראתה של אשה מיוחדת ומדהימה, ג’וליה זאהר, באתר "סלונה", 27 ביוני 2013
6. ↑  מאיה הורודניצ'אנו ויפעת רוזנברג‏, בגלל תמיכה בקו סיוע ללהט"בים ערבים: חברת טחינה מתמודדת עם חרם, באתר וואלה!‏, 09 ביולי 2020
7. ↑  נורית קדוש, הנתונים נחשפים: כיצד השפיע הסיוע לקהילת הלהט"ב על מכירות טחינת אל ארז, באתר כלכליסט, 28 ביולי 2020
**מרק דובדבנים חמוצים** (בהונגרית: Meggyleves) הוא מרק מעט מתוק - חמצמץ העשוי משמנת חמוצה, סוכר ודובדבנים חמוצים טריים שלמים, ומוגש צונן.

מקור והתפשטות

מקורו במטבח ההונגרי, מרק זה הוא מעדן קיץ במספר מטבחים אירופאים.

המנה אומצה על ידי האוסטרים, הפולנים, הסלובקים והגרמנים. הונגרים-אמריקאים והונגרים-קנדים הביאו את המרק לצפון אמריקה.

הכנה

במטבח ההונגרי, מרק דובדבן חמוץ  או מג'לבש (Meggyleves) הוא מרק העשוי מפירות עץ הדובדבן החמוץ (Prunus cerasus), ולא מדובדבנים מתוקים. השם נוצר מחיבור המלים "meggy" (דובדבנים חמוצים), "leves" עם "ש" כלומר (מרק). הוא מוגש באופן מסורתי כמנת ארוחת צהריים, בדרך כלל כמנה ראשונה, מרק או קינוח, גם בלילות קיץ חמים. המרק מבושל עם דובדבנים חמוצים שלמים, כולל החרצנים. יש עצי דובדבן חמוץ רבים בהונגריה, והמרק הוא דוגמה טובה לפיוז'ן הונגרי המובהק של השפעות מזרח/אסייתיות והמטבח של אירופה הקונטיננטלית מסורתי. נהוג שהמרק מכיל דובדבנים חמוצים טריים, שמנת טרייה ולעיתים ציפורן וקינמון. לפעמים מוסיפים דובדבנים רגילים משומרים ושמנת חמוצה מוחלפת לרוב בשמנת. כמות קטנה של יין אדום מתוק לבן או יבש מתווספת לפעמים גם לפני ההגשה. גם חבילות meggyleves אבקה נמכרות בהונגריה.

ראו גם
------

* רשימת מנות דובדבנים
* רשימת מרקים

הערות שוליים
------------



1. ↑  Novakovich, Mary (22 בנובמבר 2013). "What to eat in Hungary: Your guide to goulash and more". CNN Travel. נבדק ב-25 באוגוסט 2018. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. 1 2  June Meyers, *Authentic Hungarian Heirloom Recipes*
3. ↑  "Johanna Konta caps unlikely run with Miami Open crown". *miamiherald*. 1 במרץ 2017. נבדק ב-25 באוגוסט 2018. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  "Hungarian Sour Cherry Soup -- Hideg Meggyleves". *Daily Herald*. 4 בפברואר 2015. נבדק ב-25 באוגוסט 2018. `{{cite web}}`:  (עזרה)
**דובדבנים מיובשים** (באנגלית: Dried cherry) הם סוג של פירות יבשים. הם מורכבים מדובדבנים שעברו תהליך ייבוש.

ייצור
-----

שיטה אחת לייצור תעשייתי של דובדבנים מיובשים כוללת טבילתם תחילה בתמיסה רותחת של 2-0.5% של נתרן פחמתי (NaCO 3) למשך עד 20 שניות, ולאחר מכן שטיפה במים קרירים; זה משרה סדקים קטנים בעור (קליפת) הדובדבן ומזרז את תהליך הייבוש. כמה חומרים אפשריים אחרים לתמיסת הטבילה כוללים אתיל אולאט (Ethyl oleate) ואלכוהול אולייל. הוספת אלקליות כמו אשלגן קרבונט (K 2 CO 3) לטבילה כזו לא הוכחה כבעלת השפעה חיובית על זמן הייבוש. תוצאות כאלה כבר הוכחו במחקר מדעי בשנות הארבעים. דובדבנים מיובשים עשויים להיות מיוצרים גם על ידי ייבוש בהקפאה או ייבוש באוויר.  לאחר ייבוש, יש להם בדרך כלל תכולת לחות של כ-25%. הוספת גופרית דו-חמצנית (SO 2) עשויה לעזור לשפר את שימור הצבע והטעם לאורך תקופות אחסון ארוכות.

זנים מתוקים המומלצים לייבוש כוללים למברט, רויאל אן, נפוליאון, ואן או בינג; זני טארט המומלצים לייבוש כוללים את Early Richmond או Large Montmorency. הניסויים המתועדים הראשונים בניסיון לייבש דובדבנים חמוצים מונמורנסי בוצעו בסוף שנות ה-70 על ידי פרופסורים אוניברסיטת המדינה של יוטה. לאחר ייבוש הדובדבנים, גלגלו אותם בסוכר ולאחר מכן נדגמו כ"דובדבני שלג".

שימושים קולינריים
-----------------

אנשי "אומת העורב" (Crow Nation) משתמשים לעתים קרובות בדובדבנים מיובשים טחונים דק בייצור פמיקtן.

ערך רפואי
---------

עוד בימי קדם, פליניוס הזקן זיהה שלדובדבנים מיובשים יש השפעה משתנת. הוא הזכיר אותם בקצרה בתיאורו על צמחי מרפא שנמצאו בספרים XX-XXVII של תולדות הטבע.

ראו גם
------

* רשימת מנות דובדבנים
* רשימה של מזונות יבשים

הערות שוליים
------------

### לקריאה נוספת

1. 1 2  Barrett, Somogyi & Ramaswamy 2004, p. 506
2. ↑  Yu, Mazza & Jayas 1999, p. 141
3. 1 2  DeLong 1992, p. 29
4. ↑  Ward, Bailey & Miner 2004
5. ↑  Snell, Castle & Kindscher 2006, p. 39
6. ↑  Tortora 1994
**הדיוויזיה ה-104** (באנגלית: **104th Infantry Division**) היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם השנייה, והיא פעילה עד היום. מטה הדיוויזיה שוכן בפורט לואיס(אנ'), וושינגטון, והיא מהווה יחידת הכשרה ליחידות המילואים.

היסטוריה
--------

### הקמת הדיוויזיה

הדיוויזיה הוקמה ב-24 ביוני 1921 בסולט לייק סיטי, יוטה, והיא כללה את החטיבות ה-207 וה-208 עם הרגימנטים ה-413, ה-414, ה-415 וה-416. היחידות הכפופות של הדיוויזיה התפזרו בין המדינות איידהו, מונטנה, נבאדה, יוטה וויומינג. הדיוויזיה כללה בעיקר קצינים דרך קורפוס ההכשרה לקציני מילואים ממכללות ואוניברסיטאות במדינות המוקצות לה, והיא נותרה בעצם קאדר קצינים עם מעט מתגייסים, ולא מילאה תפקיד משמעותי עד מלחמת העולם השנייה.

### מלחמת העולם השנייה

ב-15 בספטמבר 1942 הופעלה הדיוויזיה תחת פיקודו של גילברט קוק במחנה אדייר, אורגון, והיא כללה את הרגימנטים ה-413, ה-414 וה-415. ב-15 באוקטובר 1943 מונה טרי אלן למפקד הדיוויזיה, וב-7 בספטמבר 1944 נחתה הדיוויזיה בצרפת. הפעולה הראשונה של הדיוויזיה התרחשה באוקטובר 1944 במהלך כיבוש אכטמאל וזונדרט בהולנד, כחלק מקרב שפך הסכלדה. לאחר מכן היא התקדמה דרך קו זיגפריד אל נהר הריין, וחצתה את נהר האינדה לעבר קלן. מאוחר יותר סייעה הדיוויזיה בכיתור כיס הרוהר. לבסוף, היא ביצעה זינוק של 350 מייל לנהר מולדה בלב גרמניה כחלק מפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה. במהלך הלחימה בחזית המערבית, דיוויזיית הרגלים ה-104 הפגינה את כושר הלחימה הלילי שלה במספר מבצעים מוצלחים. במהלך הלחימה איבדה הדיוויזיה 971 הרוגים ו-3,657 פצועים.

ביוני 1946, למעלה משנה לאחר יום הניצחון באירופה וסיום מלחמת העולם השנייה באירופה, חזרה דיוויזיית הרגלים ה-104 לארצות הברית שם היא הושבתה. 

### לאחר המלחמה

לאחר מלחמת העולם השנייה אורגנה הדיוויזיה מחדש בעיקר כדיוויזיית אימונים לכוחות מילואים. לאחר מספר עשורים, הרחיבה החטיבה את תפקידה לביצוע הכשרה התחלתית לחיילים מכל זרועות הצבא בצפון מערב ארצות הברית. תפקידה וגודלה התרחבו במהלך אותה תקופה עקב איחוד פיקודי ההדרכה האחרים, ובהמשך קיבלה הדיוויזיה פיקוד על מספר חטיבות המתמחות בהכשרות התחלתיות שונות לחיילים מכל הסוגים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הדיוויזיה ה-104** בוויקישיתוף
* הדיוויזיה ה-104 (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "104th Infantry Division". *Order of Battle of the United States Army, World War II: European Theater of Operations*. United States Army Center of Military History. בדצמבר 1945. `{{cite book}}`:  (עזרה)
**ספר העתים** הוא ספר הלכה שנכתב במאה ה-12 על ידי רבי יהודה בן ברזילי הברצלוני.
  
הספר עוסק בהלכות התלויות בזמן, אך רובו של הספר אבד ונשתייר ממנו רק השער השני שבו מופיעים הלכות שבת ועירובין (גם הוא לא בשלמות).

הספר היה מצוי רק בכתבי יד במשך כ-800 שנה, והודפס לראשונה בשנת תרס"ג עם פירוש "עתים לבינה" מאת הרב יעקב שור.
  
בשנת תש"ח התפרסמו בכתב העת סיני (ט"ז) שני קטעים נוספים מתוך הספר. בשנים האחרונות הצליח הרב עדיאל ברויאר לאתר כ20 קטעים נוספים מספר העתים (חלקם פורסמו בישורון כרך לד).

תולדות הספר
-----------

הספר היה מצוי אצל הראשונים, ורבים מהם הזכיר אותו והביאו הלכות בשמו (גם מאותם חלקים שאבדו ולא הגיעו לידינו).
  
דוגמאות:

* **תוספות מסכת ברכות דף יז עמוד ב ד"ה 'תרי זימני':** וראיתי בספר העתים שחבר הרב רבי יהודה בר ברזילי ששמע שהיה עמוד של[בעל המאור|המאור הקטן]] מסכת פסחים דף ה עמוד א: **ומה שכתב בספר העתים ובפסוקות לרבינו שלמה שהלכה כר"י אין אנו למדים אש יורד מן השמים עליהם בכלה דאלול ובכלה דאדר.**
* **[ מהם וכן פסקו הגאונים ז"ל כמו שכתבתי.**
* **הר"ן על הרי"ף מסכת סוכה דף ב עמוד ב:** וכן נראה ממה שכתב הרב אלברצילוני ז"ל בספר העתים ובשם גאון שאין צורת פתח מועיל להשלים שיעור דופן בשתי דפנות הסוכה.
* **רא"ש מסכת שבת פרק ב סימן א':** ובספר העתים הביא מתשובת הגאונים וששאלתם אם מותר לכרוך שעוה על הפתילה של פשתן ולהדליק בה בשבת. כך ראינו דאסור לעשות כן.
* **ספר כפתור ופרח פרק ה:** ולפי מה שהתבאר מסתברא דלדעת בעל ספר העתים ז"ל שהוא הרב אל ברצילוני דהוא הדין אם הגוי חולב לעשות גבינה מאותו חלב לא למוכרו כמות שהוא.

בעל ספר העיטור, כשמזכיר סתם 'כתב הרב המחבר', כוונתו לספר העיתים.

בתקופת האחרונים פחתו הציטוטים ממנו, מפני שלא היה מצוי אלא בכתבי יד בודדים. רק לאחרונה אחר שהודפס בשנת תרס"ג, חזרו הפוסקים לצטטו.

מבנה הספר
---------

אף שספר העיתים הוא ספר הלכה, הוא כתוב על סדר הגמרא, וליתר דיוק על סדר הרי"ף, שממנו העתיק ועליו כתב את פירושו. לפעמים מעתיק גם את פירוש רבנו חננאל, וגם חולק עליהם.

**ספר העתים** מביא מובאות רבות מפסקי הגאונים - שאילתות, הלכות פסוקות, הלכות גדולות, הלכתא גברוותא ועוד. בהרבה מקומות **ספר העיתים** הוא המקור היחיד שיש בידינו לדברי הגאונים.

קישורים חיצוניים
----------------

* רבי יהודה בן ברזילי הברצלוני, **ספר העתים**, באתר היברובוקס.

הערות שוליים
------------

1. ↑  שו"ת תשב"ץ ח"א סימן ט"ו.
**יוני כליפי (**ידוע בעיקר בשם משפחתו, **כליפי**; נולד ב-21 בספטמבר 1997) הוא ראפר ישראלי.

ביוגרפיה
--------

כליפי גדל בקריית ביאליק (לה גם הקדיש שיר באלבומו השני) להורים גרושים - מירה ופואד, ושירת ביחידת 8200. 

כליפי החל את פעילותו בשנת 2017, תחת הצמד ״אפה וכליפי״. הצמד פרסם את שירם הראשון, ״ברוך הבא לישראל״. בשנת 2018, פרסם הצמד את אלבום הבכורה שלהם, ״טסט ראשון״, שכלל את הסינגלים ״ר.ע.ש״ ו״סופרמן״.

תוך כדי פעילותו בצמד, פרסם גם כליפי את נטיותיו המיניות בפעם הראשונה. בשנה זו השתתף גם בדוקו הריאליטי של HOT, "ביטים", אולם החליט לפרוש ממנו בתחילתו.

ב-11 בינואר 2021 שחרר כליפי את אלבומו הראשון, "הכל על הבית", שהופק על ידי פורמן, זיו שחר וכליפי בעצמו. האלבום כלל את הסינגלים ״לעלות״ ו״1939״. באותה שנה שחרר גם את הנוד המפלצתי ״1600 קמ״ש״, שהופק על ידי זיו שחר.

בינואר 2023 שחרר כליפי את השיר "קחי אותי ככה פריסטייל", אותו כתב וצילם במהלך חופשה בלונדון.

ביוני 2023 שחרר את האלבום "כוכבים בחוץ", שהוא פרפזה על קובץ השירים הראשון של המשורר נתן אלתרמן, שנקרא באותו שם. האלבום הופק ברובו על ידי זיו שחר. האלבום כלל את הסינגלים "סטרטאפ" ביחד עם כהן, "קר מדי הלילה" ביחד עם ליעד מאיר ואת "שני ילדים", שכלל סימפול מהשיר ״פתאום״, של אלון עדר. מאוחר יותר יצא עם האלבום לסבב הופעות, בשם ״כוכבים בטור״.

כליפי משמש גם כמנקה וצבעי שותף בסטרטאפ המוזיקלי ״״demos", אשר משתמש באינטליגנציה מלאכותית כדי להפיק ביטים.

דיסקוגרפיה
----------

### אלבומי אולפן

* 2018: טסט רביעי (כחלק מהצמד אפה וכליפי)
* 2021: הכל על הבית
* 2021: 1600 קמ"ש
* 2023: כוכבים בחוץ

קישורים חיצוניים
----------------

הערות שוליים
------------

1. ↑  מעידן מוזס ועד כליפי: הראפרים הכי מבטיחים של ישראל 2021, באתר mako, ‏2021-05-21
2. ↑  Kalifi & Ziv Shachar - כליפי וזיו שחר, באתר Genius (באנגלית)
**בני דניאל** הוא רומן לבני הנוער מאת הסופרת אסתר שטרייט-וורצל, שיצא לאור בשנת 1989 בהוצאת עמיחי.

עלילה
-----

דניאל הוא נער יהודי בן 15 המתגורר בווינה עם משפחתו. אביו הרברט הוא רופא ואמו עליזה (ליזל) בעלת חנות למוצרי קוסמטיקה. הקהילה היהודית בעיר קטנה, ורוב החברים בה אינם מפגינים בגלוי את יהדותם. דניאל ואחיו הצעיר בנימין (בֶּנֹו) סובלים לא אחת מגילויים אנטישמיים מצד חברים אחרים בכיתה ואף מצד מורים בבית-הספר. דניאל מנגן בחצוצרה ומופיע בהרכב קטן עם שנים מחבריו בבית הספר.

לאחר ביקור של שתי ישראליות בביתו, רות גונן ובתה אורית בת ה-11, דניאל נוסע לישראל לחופשת הקיץ, ושוהה בבית משפחת גונן: האבא יעקב קבלן בניין, האם רות, וילדיהם: ערן, רמי ואורית. נוסף לכך, גרה בבית משפחת גונן שבחדרה סבתא בטי, אמה של רות, שמגלה חיבה יתרה לדניאל. במהלך השהות בארץ דניאל נחשף לקשיי שפה. הוא דובר גרמנית, ואילו שאר בני הבית מדברים בעברית, ולכן הם נאלצים לתקשר ביניהם באנגלית. רק סבתא בטי מדברת עם דניאל ביידיש, שדומה דיה לגרמנית. כמו כן, דניאל מתמודד עם תופעות תרבותיות הזרות לו, שאותן הוא מאפיין בהבדל בין התרבות האוסטרית לבין הישראליות.

בין אורית ודניאל מתפתח קשר מיוחד, ובביקור במוזיאון אורית מגלה לו כי היא אוהבת את בן-דוד שלה. דניאל חוקר את הגנאלוגיה המשפחתית, ומופתע לגלות שאין לאורית בני-דודים בטווח הגילאים שלה, ולכן איננו מבין את כוונתה. הדבר יוצר ריחוק בינו לבין אורית. בעקבות הריחוק, יוצא דניאל לטיול בגליל עם ערן ורמי, ובין השאר הם מבקרים בכנרת ובצפת. אולם, במהלך הטיול סבתא בטי לוקה בהתקף לב, והילדים שבים הביתה. רמי וערן הולכים לבית החולים, ואילו דניאל נותר לבדו בבית. הוא מגלה אלבום תמונות בחדרו של רמי, ובו מופתע לגלות תמונות נישואין של אמו עליזה ושל דוד משפחת גונן המנוח, מאיר. לאחר שחוזרת אורית מבית החולים, היא מגלה לו כי למעשה דניאל נולד לעליזה מנישואיה הראשונים, ואביו איננו הרברט אלא מאיר.

דניאל מתקשה להתמודד עם התגלית המפתיעה. לאחר שיחה עם אמו בווינה, הוא קורא מכתבים ששלחה לו מבעוד מועד כדי להסביר את המצב. במכתבים, מסבירה עליזה לבנה כי היא הייתה עולה חדשה בארץ ומאיר דאג לה, ולבסוף התחתנו. אולם, כשנה לאחר שנולד דניאל, מאיר נפטר ממחלה קשה, והיא ירדה מן הארץ לבסוף, ושם פגשה את הרברט ונישאה לו. דניאל עולה לקברו של אביו הביולוגי, ונפגש עם סבתא בטי בבית החולים הואיל ונודע לו שהיא סבתו. הקשר הרומנטי עם אורית נמשך, למרות שמתברר שהם קרובי משפחה. בסוף חופשת הקיץ, דניאל חוזר למשפחתו בווינה. יחסיו עם הרברט, שעתה מסתבר שאיננו אלא אביו החורג, כמעט שעולים על שרטון, אולם הם מתפייסים.
קרל גוסטב יונג
**סינכרוניות** היא מושג שהוצג לראשונה על ידי הפסיכולוג האנליטי קרל ג. יונג ולפיו, אירועים הם "צירופי מקרים משמעיים" אם הם מתרחשים ללא קשר סיבתי אך נראה שהם קשורים מבחינת משמעות. במהלך הקריירה שלו, סיפק יונג כמה הגדרות שונות למושג הסינכרוניות. יונג הגדיר את הסינכרוניות כ"עיקרון מחבר לא-סיבתי"," צירוף מקרים משמעי", ו"הקבלה לא-סיבתית". הוא הציג את המושג כבר בשנות העשרים של המאה העשרים, אך העניק תיאור מלא שלו רק בהרצאת ארנוס שנשא בשנת 1951.

יונג פרסם בשנת 1952 מאמר בשם "Synchronizität als ein Prinzip akausaler Zusammenhänge" (סינכרוניות כעיקרון מחבר לא-סיבתי) בכרך שהכיל גם מחקר בנושא קשור מאת הפיזיקאי וחתן פרס נובל וולפגנג פאולי. זה האחרון היה ביקורתי לעיתים כלפי רעיונותיו של יונג. האמונה של יונג הייתה כי כשם שאירועים יכולים להיות קשורים סיבתית, הם גם עשויים להיות קשורים במשמעות. אירועים הקשורים משמעית אין צורך להסביר במונחים של סיבתיות, דבר שאינו נוגד בדרך כלל את האקסיומה של הסיבתיות אך במקרים מסוימים יכול להוביל לוויתור בטרם עת על הסבר סיבתי.

יונג השתמש במושג בטענה לקיומו של העל-טבעי. ארתור קסטלר, שהאמין בעל-טבעי, כתב בהרחבה על סינכרוניות בספרו "שורשי צירוף המקרים" אשר פורסם ב-1972.

הזרם המרכזי במדע פוטר את תופעת הסינכרוניות כצירוף מקרים או כמתאמים מלאכותיים אשר ניתן לתאר באמצעות חוקי הסטטיסטיקה (למשל על ידי חוק המספרים הגדולים באמת) והטיות אישור.

סינכרוניות אינה ניתנת לבחינה ואינה ניתנת להפרכה. היא ניתנה בתור אחת הדוגמאות לפסאודו-מדע ב"אנציקלופדיית הספקן לפסאודו-מדע" בעריכת מייקל שרמר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סינכרוניות** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  טראנס, ריצ'ארד (2006). *יקום ונפש*. פינגווין. p. 50. ISBN 978-0-670-03292-1.
2. ↑  בלטמן, ברנאד ד. (2009). "לימודי צירוף המקרים: פרספקטיבה פרוידיאנית"
3. ↑  יונג, קארל (1993) [1952]. *סינכרוניות – עקרון מחבר לא-סיבתי*. בולינגן, שוויץ: קרן בולינגן. ISBN 978-0-691-01794-5. "אסופת עבודות", כרך 8
4. ↑   קסטלר, ארתור (1973). שורשי צרוף המקרים. הוצאת וינטאג'. מסת"ב 0-394-71934-4.
5. ↑  Radford, Benjamin (2014-02-05). "Synchronicity: Definition & Meaning".
6. ↑  Christopher Bonds, Michael Shermer (ed.) (ע), **The Skeptic encyclopedia of pseudoscience**, Santa Barbara, California: ABC-CLIO, 2002, עמ' 240, ISBN 1-57607-653-9

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4184230-3
* NKC: ph126362

 |
**פיגוע מכונית התופת ליד שוק מחנה יהודה** התרחש ביום חמישי, 2 בנובמבר 2000, ד' בחשוון ה'תשס"א, כחודש לאחר תחילת האינתיפאדה השנייה, על ידי מחבלים פלסטינים שפוצצו מכונית תופת ליד שוק מחנה יהודה בירושלים. בפיצוץ נרצחו שני יהודים ועשרה נפצעו, רובם במצב קל.

### הפיגוע

בשעה שלוש אחר הצהרים (יום ה') התפוצצה מכונית תופת, מאזדה 323 גנובה, ברחוב שומרון שבשכונת אוהל משה שבנחלאות ליד שוק מחנה יהודה, ליד הצומת עם רחוב אגריפס בפיצוץ נרצחו שני יהודים ועשרה נפצעו, רובם במצב קל. הנרצחים הם איילת השחר לוי, בתו של השר לשעבר יצחק לוי, בת 27, ועו"ד חנן לוי, תושב ירושלים בן 33. פקח של עיריית ירושלים רשם דו"ח למכונית התופת דקות ספורות לפני הפיצוץ, אולם לא הבחין בדבר חשוד.
ארגון הג'יהאד האיסלמי נטל אחריות על הפיגוע. ההודעה פורסמה בטלוויזיה של החזבאללה.

### לאחר הפיגוע

החזבאללה והג'יהאד קבעו, בפגישה שהתקיימה בשבוע שעבר[דרושה הבהרה] בדמשק, לשתף פעולה בביצוע פיגועים נגד מטרות ישראליות. במשרדי הג'יהאד בעזה סירבו להתייחס לאירוע ומלשכתו של עבדאללה א-שאמי, ראשי הג'האד ביהודה ושומרון, סירבו לאשר או להכחיש את הידיעה.

נשיא הרשות הפלסטינית, יאסר ערפאת, אמר כי הרשות הפלסטינית מתנגדת לחלוטין לפיגוע מכונית התופת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פיגוע מכונית התופת ליד שוק מחנה יהודה** בוויקישיתוף
* מכונית תופת בירושלים - שני הרוגים ישראלים, באתר וואלה!‏, 2 בנובמבר 2000
* מכונית תופת בירושלים: 2 הרוגים ו-10 פצועים, באתר ynet, 2 בנובמבר 2000

הערות שוליים
------------

1. ↑  אילת השחר לוי ז*ל*, באתר laad.btl.gov.il
2. ↑  חנן לוי ז*ל*, באתר laad.btl.gov.il
3. ↑  מכונית תופת בירושלים - שני הרוגים ישראלים, באתר וואלה!‏, 2 בנובמבר 2000
"**סיר הסירים**" הוא ספר ילדים חינוכי שכתבה וציירה אלונה פרנקל. 

הספר נועד ללמד פעוטות כיצד לעשות את צורכיהם בסיר. הספר יצא לאור בהוצאת מסדה ולאחר סגירתה המשיך לצאת לאור בהוצאת מודן. הוצאת עברית לילדים פרסמה גרסה אינטראקטיבית לספר. התרגום האנגלי של הספר עובד לקלטות שמע ול-DVD.

בשנת 2023 יצא ספר המשך שנקרא "היה היה באסלה" על שימוש באסלה, שגם הספר הזה יצא בשתי גרסאות מיניות.

עלילה
-----

הספר מתחיל בתיאורו של נפתלי התינוק והסבר על איברים שונים ותפקודם. אמו של נפתלי מחליפה לו חיתולים עד שיום אחד הוא מקבל מסבתו חבילה. נפתלי מנסה להבין מה תפקיד החפץ בחבילה עד שלבסוף מתגלה כי זה סיר. הוא מנסה להשתמש בסיר כמה פעמים ללא הצלחה עד שפעם אחת ישב וישב, עד שהצליח. אמו של נפתלי שמחה שהצליח להיגמל מהחיתול ושולחת את הצרכים לשירותים משם הם יגיעו לים.

על הספר
-------

זהו הספר הראשון של הסופרת והמאיירת אלונה פרנקל. הספר הפך לרב-מכר בארץ ותורגם לשפות רבות: אנגלית, הונגרית, הולנדית, ספרדית, שוודית, נורווגית, דנית, פולנית, אפריקאנס, יפנית, סינית וקוריאנית.
לפי דרישת המו"ל בארצות הברית נוצרה גם גרסה שבה גיבור הספר (שנקרא באנגלית "ג'ושוע") מוחלף בגיבורה - "פרודנס". בעקבות זאת יצאה לאור גם גרסה עברית כזו, בשם "סיר הסירים - ילדה", שבו הגיבורה קרויה "ציונה". לשתי הגרסאות (של נפתלי ושל ציונה) יצאה לאור גם מהדורה המודפסת על קרטון, כמקובל בספרים לפעוטות.

לדברי פרנקל, הרעיון לספר הופיע כאשר נתקלה בחדר מדרגות ביתה בילד נכה בגיל בית ספר שעשה את צרכיו במכנסיו.

להתראות בים
-----------

"שלום פיפי! שלום קקי! אמר נפתלי. להתראות בים! אמרתי אני, אמא של נפתלי והורדתי את המים." משפט המופיע בסוף הספר ועורר את חמתם של כמה גורמים. הסופרת קיבלה מספר רב של מכתבים המתלוננים על המסר כי הפסולת נשפכת לים וטענו כי מסר זה אינו חינוכי. מכתב רשמי של מנכ"ל המשרד להגנת הסביבה דרש לשנות את סוף הספר ואפילו הזמין את אלונה לסיור בבריכות החימצון. מאחר שבאותו הזמן פרצה מגפת כולרה שמקורה בחיידקים צואתיים שהוזרמו לים החליטה להשאיר את הסוף כמו שהוא. על כל פנים, בגרסאות שאינן בעברית המשפט השני הוסר.

ראו גם
------

* גמילה מחיתולים

קישורים חיצוניים
----------------

* דפנה ארד, וישבה וישבה וישבה - למה אלונה פרנקל קראה בסופו של דבר לילד מ"סיר הסירים" נפתלי, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2011

הערות שוליים
------------

1. ↑  סיר הסירים, באתר המכון לתרגום ספרות עברית (באנגלית)
2. 1 2  אריאנה מלמד, ספר: ציונה, אחות של נפתלי, עושה קקי בסיר, באתר ynet, 18 בינואר 2007.
קבר ר' שאול חיים הלוי הורוויץ
**שאול חיים הלוי הורוויץ** (תקפ"ח – 20 בדצמבר 1915, י"ג בטבת תרע"ו) היה רב אשכנזי ואב בית דין בעיר דוברובנה שבמחוז ויטבסק ברוסיה הלבנה ואחד מגדולי התורה החשובים בדורו. עלה לארץ ישראל והקים את הישיבה הגדולה ותלמוד תורה מאה שערים, וכיהן גם כרב שכונת מאה שערים.

חייו
----

נולד בווילנה לרב אברהם הורוויץ, מו"צ בעירו, והתגלה כעילוי. למד בישיבות רבות בווילנה, ואף שמע שיעורים מרבי ישראל מסלנט. אחר נישואיו עם ביתו של הרב דוד טביל ממינסק, התמנה בשנת תרכ"ה בדוברובנה. באלול תרמ"ג עלה לארץ ישראל ובתרמ"ה הקים יחד עם הרב זרח ראובן ברוורמן את ישיבת מאה שערים והעניק לה את השם "פרי עץ חיים" כששמה המלא היה "הישיבה הגדולה והתלמוד תורה ובית תבשיל מאה שערים פרי עץ חיים". כן נבחר גם לרבה של השכונה.

במלחמת העולם הראשונה הפיץ שטר הגרלה על חלקת אדמה בחדרה כדי לממן את הישיבה שהקים. הטורקים שגילו את השטרות דנו אותו למאסר. הדבר ערער את בריאותו והוא נפטר כעבור כשלושה חודשים ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים.

לא נולדו לו בנים.

עקב זקנתו, בן אחותו, הרב יוסף גרשון הורוביץ שעלה עמו לארץ ישראל, החליפו בתרס"ה כראש ישיבה ורב השכונה.

כתביו
-----

הרב הורוויץ הוציא ספרים בהלכה ודרוש:

* **כלילת שאול**, באתר היברובוקס - כללים בסוגיות הש"ס
* **מצפה שאול** - דרשות, נדפס בסוף **נחלת דוד**, באתר היברובוקס
* **פרי עץ חיים**, באתר היברובוקס
* **יד שאול** - חידושים

לקריאה נוספת
------------

* אנציקלופדיה של הציונות הדתית, ב, ירושלים תש"ך, עמ’ 63-64.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "הרב שאול חיים הלוי הורביץ (הרב מדובראבנה)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ח (1957), עמ' 3099
* 'הורביץ, ר' שאול־חיים ב"ר אברהם הלוי', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), **יהדות ליטא**, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 44 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1242).
* רבי שאול חיים ורבי יוסף גרשון הורוויץ, אשכול על הרב ש"ח הורוביץ ואחיינו בפורום אוצר החכמה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007311538105171
* VIAF: 97209237
* WorldCat (עם VIAF): 97209237

 |
פפירוס ארמי משנת 500 לפנה"ס עם סיפור אחיקר החכם במוזיאון החדש בברלין
**ספר אחיקר החכם** (או **משלי אחיקר**) הוא ספר משלים שנכתב במקור בארמית עוד בתקופת ממלכת אשור. הספר היה מוכר לחכמי יוון ולקהילות ישראל. אף על פי שאחיקר לא היה יהודי, דמותו מצאה את דרכה לספר טוביה, שם הוא מופיע כמי שנמנה עם צאצאי עשרת השבטים.

משלי המוסר שבספר משולבים בעלילה על אחיקר החצרן. אחיקר היה סופר ויועץ חכם בחצרם של סנחריב ואסרחדון מלכי אשור, וכיון שלא היו לו ילדים, הוא אימץ את אחיינו נדן, חינך אותו ולימדו דעת, כדי שיוכל למלא את מקומו כשיגדל. נדן הצליח להשתלב בחצר, אבל נהג בבוגדנות באחיקר, האשים אותו בבגידה וזייף מכתבים בשמו. אחיקר נדון למיתה, אולם הפקיד האחראי על ההוצאה להורג, שניצל בעבר בידי אחיקר, חס על חייו והוציא להורג אדם אחר במקומו.

כעבור זמן הציב פרעה מלך מצרים אתגר למלך אשור: אם יוכל מלך אשור לשלוח אדם למצרים שיבנה ארמון בין שמים וארץ יעלו המצרים מס לאשור, ואם לאו, חייבת אשור להעלות מס למצרים. מלך אשור חשב שאחיקר מת, וחשב שלא יוכל לבצע את המטלה. אך כשגילה לשמחתו שהוא חי, שלח אותו למצרים להיענות לאתגר. אחיקר מתייצב בפני פרעה, ונדרש לענות על חידות שונות כדי להוכיח את חכמתו. לאחר מכן פרעה דורש ממנו לבצע משימות שונות שנראות בלתי ניתנות לביצוע כגון כתיבת איגרת שחכמיו יודו שטרם ראו כמוה, בניית ארמון בין שמים וארץ, שזירת חבלים מחול הנהר ותיקון רחיים שבורות. אחיקר בכל המקרים מצליח להגחיך את המשימה ולבקש מפרעה את הנדרש למילויה באופן שפרעה מוותר. לאחר שפרעה נוכח כי לא יוכל לחכמת אחיקר, הוא מודה בהפסד בכבוד וממלא את התחייבותו. אחיקר מביא עמו את המס ודואג שנדן ייענש על בגידתו.

הספר מחולק לשישה חלקים, בהם מספר אחיקר משלי חכמה לנדן. החלקים הם:

1. אחיקר מאמץ את נדן לבן
2. משלי חכמה שאחיקר מלמד את נדן
3. נדן בוגד באחיקר ומדיח אותו מתפקידו
4. אחיקר חוזר לגדולתו ונשלח למצרים
5. אחיקר במצרים, נדן נאסר
6. דברי מוסר שאמר אחיקר לנדן

ספר אחיקר נמצא בפפירוס ארמי משנת 500 לפנה"ס, בין התעודות שנתגלו באי יב שבמצרים. בפפירוס זה, החלק הראשון של הסיפור מורחב מאוד במשלים ואמירות חכמה שונות. חוקרים חושדים כי חלק זה אינו חלק מן הסיפור המקורי, שכן הוא אינו מזכיר את אחיקר כלל, ודומה במהותו לחלקים מספר משלי ולמשלים בבליים ופרסיים.

הספר תורגם לעברית על ידי יוסף מזל ואחר כך על ידי אבינעם ילין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ספר אחיקר החכם** בוויקישיתוף
* ספר אחיקר החכם, באתר "דעת"
* על ספר אחיקר החכם באתר דעת
* מהדורת אבינעם ילין, **אחיקר החכם**, ירושלים, תרפ"ג, באתר היברובוקס

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007257422305171
* BIBSYS: 45437
* BnF: cb12535578f (data)
* GND: 118643673
* LCCN: n82120489
* NLG: 287872
* SUDOC: 034618724
* VcBA: 492/1781
* VIAF: 63528699
* WorldCat: viaf-63528699

 |
**ספר האותיות** הוא ספר ילדים שכתב ש"י עגנון בשנת 1919, על פי הזמנת שלמה זלמן שוקן, ויצא לאור רק כעבור 64 שנה, בשנת 1983, לאחר פטירתו של עגנון. בספר 22 שירים, אחד לכל אחת מ-22 אותיות האלפבית העברי. 

בשנת 1919 החליטה ועדת התרבות של ההסתדרות הציונית, בראשותו של שלמה זלמן שוקן, על הפקת ספר מאויר לילדים העוסק באותיות האלפבית העברי. שוקן הטיל על עגנון את כתיבת הטקסט, ועל תום פרויד - את האיור, והשניים עסקו בכך במינכן בשנת 1920. השניים הסכימו על פרויקט משותף נוסף - ספר אגדות. 

בסופו של דבר, "ספר האותיות" של עגנון ופרויד לא יצא לאור. כתב היד של הטקסט נותר אצל שוקן, והאיורים הוחזרו לפרויד. תום פרויד התאבדה בשנת 1930 לאחר שאיבדה את אביה, אחיה, ובעלה. 

בנוסף לגרסה זו של הספר, נותרו לו עוד שתי גרסאות בארכיונו של עגנון: אחת בכתב ידו, ואליה צורף דף עם הערות ותיקונים, ואחת בכתב ידה של אשתו אסתר, שאחריה חיזר עגנון בעת כתיבת "ספר האותיות", לאחר שבאה למינכן כדי ללמוד באקדמיה לציור. 

בשנת 1983 יצא הספר לאור בהוצאת שוקן עם איורים חדשים מאת יוני בן שלום.

לקריאה נוספת
------------

* אוריאל אופק, "'ותן לילדים פירות מתוקים', על 'ספר האותיות' לש"י עגנון", **מעריב**, 2 בדצמבר 1983

קישורים חיצוניים
----------------

* נחמה בן אדרת, "אני קטן ושר לילדים קטנים": על ספר האותיות מאת ש"י עגנון, **עי"ן גימ"ל**, 2011
* ספר האותיות, באתר של הוצאת שוקן
**עֹז 77** הוא ספר שנכתב בידי תא"ל במילואים אביגדור קהלני, אשר יצא לאור בשנת 1976 בהוצאת שוקן. בספר תיאר המחבר את לחימת גדוד 77, גדוד שריון סדיר בחטיבה 7, שעליו פיקד במלחמת יום הכיפורים.

קהלני פיקד על גדודו בקרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן, ובהם קרבות קשים בתנאי נחיתות וביחסי כוחות בלתי אפשריים באזור שקיבל לאחר המלחמה את השם "עמק הבכא, וכן בקרב ההבקעה לסוריה. בהמשך לחם הגדוד בפיקוד קהלני בקרבות במזרעת בית ג'אן.

על מנהיגותו וגבורתו במלחמה עוטר קהלני בעיטור הגבורה. את הספר כתב קהלני כשנתיים לאחר סיום המלחמה, בעודו קצין בשירות פעיל בדרגת סא"ל. הספר היה לרב-מכר ובשנת 1977 זכה בפרס יצחק שדה לספרות צבאית.

קישורים חיצוניים
----------------

* הספר "עז 77", באתר "סימניה"

הערות שוליים
------------

1. ↑  אורי דרומי, מלחמת יום כיפור - סיפורם של הנבגדים על הרכס, באתר הארץ, 13 בינואר 2010.
2. ↑  גל פרל פינקל, ‏צה"ל צריך ללמוד מההיסטוריה ולהיות ערוך למלחמה מול חמאס, בעיתון מקור ראשון, 22 באוקטובר 2020.
3. ↑  עיטור הגבורה שהוענק סא"ל לאביגדור קהלני, אתר "בעוז רוחם".
4. ↑  עפרה לקס, עניין אישי: עם אביגדור קהלני, באתר ערוץ 7, 13 בספטמבר 2018.
5. ↑  פרם שדה לקליגר־אליאב ואל"ם קהלני, מעריב, ‏18 באוגוסט 1977.