recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אופטרינגן** (בגרמנית: **Oftringen**) היא עיר במחוז זופינגן שבקנטון ארגאו שבשווייץ.

היסטוריה
--------

העדות הקדומה ביותר לנוכחות אנושית בסביבתה של אופטרינגן הם ממצאים פזורים שנתגלו מהתקופה המזוליתית. כמו כן נמצאו חווה מהתקופה הרומית בהצטלבות של שתי דרכים וכמה יישובים אלמאנים פזורים. העיר של היום מוזכרת לראשונה במקור משנת 924 בשם Ofteringa. הכפר היה תחת ריבונותם של רוזני פרובורג בימי הביניים עד 1299, אז הם הועברו לריבונותו של בית הבסבורג. לאחר הכיבוש של ארגאו על ידי הקנטון של ברן ב-1415, הייתה אופטרינגן חלק מארגבורג. עד 1798 היא הייתה חלק מקנטון ברן וככזאת היא עברה את הרפורמציה הפרוטסטנטית ב-1528. ב-1667 הוקמה בעיר חצר כנסייתית. ב-1663 הוקם בה בית הספר הראשון וב-1740 נוסף בית הספר השני. בית הספר המחוזי נבנה ב-1969 – 1970. עד 1920 הייתה אופטרינגן חלק מכנסיית הרובע של זולפינגן, אז היא הפכה לכנסיית רובע עצמאית. ב-1933 – 1934 נבנתה הכנסייה.

מאז הרחבתה של רשת הדרכים של קנטון ברן במאה ה-18 הייתה אופטרינגן למפגש הדרכים בין ברן לבין ציריך ובין בזל לבין לוצרן. בנוסף, מאז 1856 העיר נמצאת על קו הרכבת בין אולטן לבין לוצרן, למרות שהתחנה ממוקמת בארבורג. מסילת הרכבת בין אראו לבין זולפיגן נבנתה ב-1875 – 1877 על ידי חברת הרכבות הפדרלית. ב-1914 הוספה תחנת הרכבת בקונגולדיגן.

מרכז העיר הועבר לצומת הדרכים ברן-ציריך בזל-לוצרן כאשר כמה בתי עסק התפתחו תוך כדי ניצול של התרחבות היקף התנועה במקום. ב-1825 החל תהליך התיעוש עם הקמתו של מפעל נייר ולאחריו הוקמו מפעלי טקסטיל לאורך הנהר. במאה ה-20 נכנסו לאפטרינגן מפעלי התעשייה הכימית ותעשיית המתכות. ב-1920, כ-65% מהעובדים בעיר הועסקו במגזר התעשייתי. לאחר שב-1967 וב-1980 נבנה מחלף הכבישים A1 ו-A2, נבנו באופטרינגן כמה מכרזי קניות ועסקים ממגזר השירותים. מספר המשרות בעיר גדל מ-1,430 ב-1950, ל-3,233 ב-1990. בראשית המאה ה-21 היווה המגזר החקלאי כמקור ל-4% בלבד ממספר המשרות, בעוד שמגזר השירותים תפס יותר מ-60%. בין השנים 1945 – 1970 גדלה האוכלוסייה בעיר באופן כה מהיר עד שבשנת השבעים הייתה אופטרינגן העיר המאוכלסת ביותר במחוז זופינגן.

גאוגרפיה ודמוגרפיה
------------------

שטחה של אופטרינגן הוא 12.85 קמ"ר. מתוכו 35.6% משמשים למטרות חקלאיות, 33.9% הם שטחים מיוערים, 30.7% הם שטחים בנויים ו-0.1% הם שטחים בלתי מעובדים. העיר שוכנת במחוז זופינגן, על גדתו המזרחית של נהר וויגר התחתון. היא כוללת את הכפר אופטרינגן המקורי וכמה כפרים קטנים ובתי חווה המפוזרים בסביבה. בקצה הצפוני של העיר שוכנות חורבותיה של טירת אלט-וורטבורג.

נכון לשנת 2014 מנתה אוכלוסייתה אופטרינגן 13,210 תושבים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אופטרינגן** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אופטרינגן

הערות שוליים
------------

1. ↑  הערך אופטרינגן במילון ההיסטורי של שווייץ (בגרמנית)
2. ↑  משרד הסטטיסטיקה הפדרלי של שווייץ
3. ↑  משרד הסטטיסטיקה הפדרלי של שווייץ

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007554919405171
* BnF: cb15114750p (data)
* GND: 4390917-6
* HDS: 001819
* MusicBrainz: 74333344-bb5c-4898-a293-11779036cb7b
* VIAF: 167830381
* WorldCat: lccn-n80099530

 |
סמל הדגם
**אופטימיסט** (באנגלית: **Optimist**) היא מפרשית לשייט יחיד העשויה פיברגלאס או פלסטיק בדגמים בסיסיים יותר.

תיאור
-----

ממדי הדגם קטנים יחסית, אורכה 2.35 מטר, רוחבה 1.20 מטר והיא שוקלת 35 קילוגרם. ממדיה הקומפקטיים תרמו להיותה הסירה הפופולרית ביותר לשם הכרת עולם השיט לילדים. כמו גם היא זכתה לפופולריות בשל היותר זולה יחסית, פשוטה וקלה לתפעול. לסירה הגה ידני וחרב נשלפת מה שמקנה לה גם ניידות. המפרש שבו משתמשים באופטימיסט הוא מפרש גף.

חלקים מסוימים בסירה נקראים בדרך כלל "אופטי". כינוי נוסף לסירה הוא IODA על-שם המחלקה העולמית אשר אחראית על סירת האופטימיסט – אגודת מפרשיות האופטימיסט העולמית (the international optimist dinghy association).

סירת האופטימיסט נפוצה בישראל במועדוני שיט שונים וכן נערכים בה תחרויות בינלאומיות. על שייט האופטימיסט להיות בגודל ובמשקל מסוים, הגבלה זו משתנה ממדינה למדינה.

ראו גם
------

* שיט תחרותי
* שיט מפרשיות

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אופטימיסט** בוויקישיתוף
* ארגון האופטימיסט העולמי
* איגוד השיט הישראלי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4172655-8
* KulturNav: aacac825-5906-4857-887e-5d44c6fff457

 |
**אוֹפּיאנוס** (ביוונית עתיקה: **Ὀππιανός**; בלטינית: **Oppianus**; חי במאה ה-2 לספירה), הידוע גם כ**אופיאנוס מאנזארבוס**, **מקוריקוס** או **מקיליקיה**, היה משורר יווני-רומי בתקופת שלטונם של קיסרי רומא מרקוס אורליוס וקומודוס.

ביוגרפיה
--------

אוֹפּיאנוס נולד בקיליקיה בעיר קיסריה (הידועה כיום בשם אנזארבוס (אנ'), טורקיה), אולם הסודא (לקסיקון מסוף המאה ה-10) מיקם אותו בטעות בקוריקוס (אנ') (קיליקיה, כיום בטורקיה). הוא חיבר סדרה שירים דידקטיים בהקסמטר דקטילי יווני: **קינגטיקה** (Κυνηγετικά) על ציד, **הליאוטיקה** (Ἁλιευτικά) על דיג, ו**איקסאוטיקה** (Ἰξευτικά) על לכידת ציפורים (אנ'). כיום מקובל כי החיבור ששרד על ציד היה ככל הנראה פרי עטו של אופיאנוס מאפאמיאה, ואילו הפרפרזה בפרוזה ששרדה מתוך החיבור על הציפורים, ככל הנראה מתארת חיבור שנכתב על ידי אותו דיוניסוס שהסודא מציין כמחברו של חיבור על סלעים בשם "ליתיאקה" (Λιθιακά).

לדברי ביוגרף אנונימי, אביו של אופיאנוס גורש למלטה, לאחר שלא הקפיד לכבד בביקור את הקיסר לוקיוס ורוס, כאשר ביקר ברומא. אופיאנוס יצא עם אביו לגלות וחזר לרומא לאחר מותו של ורוס (שנת 169) והציג את שיריו בפני הקיסר מרקוס אורליוס, שהיה כה שבע רצון מהם עד כי העניק למחברם מטבע זהב עבור כל שורה, לקח אותו תחת חסותו, וחנן את אביו. לאחר מכן חזר אופיאנוס לארץ מולדתו אולם מת ממגפה זמן קצר לאחר מכן בגיל 30. בני זמנו הקימו פסל לכבודו ועליו כתובת ששרדה, הכוללת קינה על מותו טרם עת והלל על גאונותו המוקדמת.

שירו על דיג, "הליאוטיקה", שרד עד לימינו. הוא בן 3500 שורות בערך ונושא הקדשה למרקוס אורליוס ובנו קומודוס, הממקמת אותו בתקופת שלטונם המשותף.

בחיבור "קינגטיקה" אופיאנוס מזכיר את "הבושם של פלשתינה", שייתכן וקשור לאפרסמון המפורסם של ארץ יהודה.

קישורים חיצוניים
----------------

* (*Oppian's Halieuticks of the Nature of Fishes and Fishing of the Ancients in V. Books, Translated from the Greek, with an Account of Oppian's Life and Writings, and a Catalogue of his Fishes* (1722 - **הליאוטיקה** - ספר סרוק (באנגלית)
* **כתבי אופיאנוס** בתרגום לאנגלית

הערות שוליים
------------

1. ↑  הגיית השם ביוונית: אוֹפּיא**נוֹס**, במלרע (ההטעמה בהברה האחרונה).
2. ↑  (**Cynegetica**, I (338-341
3. ↑  מנחם שטרן - Menahem Stern, **Greek and Latin Authors on Jews and Judaism**, Jerusalem 1980, Vol.2, CXVII. Oppian, p. 335

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007266135405171
* BNE: XX1166289
* BnF: cb124530466 (data)
* GND: 118590189
* ICCU: VIAV088284
* ISNI: 0000 0003 7405 9112
* LCCN: n88020705
* NLP: A26223594
* NTA: 069881944
* RERO: 02-A017369494
* SELIBR: 205892
* SUDOC: 033688184
* VcBA: 495/24488
* VIAF: 86913544
* WorldCat: lccn-n88020705

 |
תרשים מתחם האודיטוריום
**האודיטוריום** של חיפה או **מרכז רפפורט לתרבות ואמנות** הוא משכן למופעים הנמצא בשכונת מרכז הכרמל. מדי שנה מבקרים בו כרבע מיליון צופים במופעים השונים.

היסטוריה
--------

האודיטוריום תוכנן על ידי חתן פרס ישראל ויקיר העיר חיפה, האדריכל אל מנספלד והאדריכל דניאל חבקין, נחנך ב-1974 ושופץ על ידי משרד האדריכלים מנספלד-קהת בשנת 2000. הוא משמש כאולם הבית של התזמורת הסימפונית חיפה וכאולם הקבוע של התזמורת הפילהרמונית הישראלית בעת הופעותיה בחיפה. מתקיימים בו מופעי מחול, מוזיקה ובידור. באולם 1,139 מקומות ישיבה, חדרים לשימוש האמנים והתפאורה, וטרקלין כניסה רחב המשמש גם לתערוכות.

האודיטוריום, השוכן בשדרות הנשיא, הוא חלק מקומפלקס תרבות בשם "מרכז רפפורט לתרבות ואמנות". סמוך לו עומד "בית הכט" (לשעבר "בית רוטשילד"), שבו מתקיימים חוגים ופעילויות קהילתיות. למבנה האודיטוריום מקושרים שני אולמות נוספים קטנים יותר - סינמטק חיפה, ו"אולם רפפורט", המשמש בעיקר לקונצרטים. ב-2006 הוקם מתחת למבנה קניון בשם "כיכר האודיטוריום".

מדי שנה נערכים באודיטוריום טקס הפתיחה וטקס הנעילה של פסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה, ומוקרנים בו ובאולמות הסמוכים לו סרטים רבים כחלק מהפסטיבל. המתחם מארח אירועים שנתיים נוספים, כ"פסטיבל יוצרים יוצאים" בחודש מרץ ו"ביכורי יין וגבינות" בחג השבועות.

בעת בנייתו חופה המבנה בפיסות אבן כבפסיפס. במהלך השנים נשר החיפוי והיה צורך להחליפו. בשנות ה-90 צופה הבניין מחדש בחיפוי מתכתי.

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| פורטלפורטל | **ראו גם פורטל חיפה** |

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אודיטוריום חיפה** בוויקישיתוף
* אודיטוריום חיפה באתר אתו"ס - החברה לאמנות תרבות וספורט חיפה
* אודיטוריום חיפה באתר העמותה לתיירות ונופש חיפה

הערות שוליים
------------

1. ↑  על-פי נתונים שהופיעו בגרסה קודמת של אתר אתו"ס - החברה לאמנות, תרבות וספורט חיפה (הנתון הופיע באתר ב-30 בספטמבר 2010)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 127211203
* WorldCat: viaf-127211203

 |
תמונה מתלת־ממדית של מולקולת מתאנתיול
**מתאנתיול** (או **מתיל מרקפטאן**) הוא גז ללא צבע שריחו כריח כרוב רקוב.
המתאנתיול הוא חומר טבעי שנמצא בגוף האדם בדם, מוח וברקמות אחרות וגם בחיות.
המתאנתיול משתחרר אצל חיות מהגוף בצואה.
המתאנתיול נמצא גם במזון כגון, באגוזים ובגבינה.
המתאנתיול גם נחשב לכימיקל העיקרי שגורם לריח רע מהפה וגם כגורם הריח בנפיחות.

מתאנתיול הוא גז חסר צבע דליק, עם ריח חזק מאוד ודוחה.
בריכוזים גבוהים מאוד המתאנתיול הוא חומר רעיל מאוד ותוקף את מערכת העצבים המרכזית, אך ריחו החזק מוסר מידע לגבי ריכוזו של החומר ומונע סכנה.

הנוסחה הכימית של המתאנתיול היא CH4S או בכתב מורחב CH3SH והחומר מוגדר כתיול.

המתאנתיול נמצא במעורר ריח בתערובת הגז הטבעי ביחד עם התיול אתאנתיול.

בפני הים, המתאנתיול הוא תוצר הלוואי העיקרי של תגובת שבירה של החומר דימתילסולפוניופרופיונט (DMSP) ובעלי חיים בים משתמשים במתאנתיול כמקור לגופרית למרות שהמתאנתיול נמצא הריכוזים יותר נמוכים מאשר ריכוז הגופרית.
חיידקים בסביבות שונות יכולים להפוך את המתאנתיול לדו מתיל סולפיד CH3SCH3.

מתאנתיול הוא חומצה חלשה בעלת pKa של ~10.4.
האופי החומצי של המתאנתיול גורמות לו להגיב עם מתכות מומסות בתמיסות.

שימושים
-------

המתאנתיול משמש בעיקר כריחן כדי להזהיר לגבי דליפות של גזים דליקים ללא ריח כאשר הם טהורים. המתאנתיול חזק דיו כך שגם כמויות קטנות מאוד ממנו מספיקות להפיק ריח חזק.
המתאנתיול מוסף התערובת הפרופאן בהיותו במצב נוזלי בקלות.

הכנה
----

מתאנתיול מיוצר בתגובה בין מתנול למימן גופרתי

* {\displaystyle CH\_{3}OH+H\_{2}S\Rightarrow CH\_{3}HS+H\_{2}O}

הפיגוע בסנקט פטרבורג
--------------------

ב־26 בדצמבר 2005 עשרות אנשים בסנקט פטרבורג, רוסיה נפגעו, כנראה, משחרור של מתאנתיול בחנות. שחרור המתאנתיול נגרם כתוצאה ממעשה פלילי, ובשלוש חנויות נוספות נמצאו ארגזים עם מכלי זכוכית ומדי זמן מתקתקים לפיצוץ ושחרור המתאנתיול.

ראו גם
------

* תיול
* אתאנתיול

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מתאנתיול** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4353673-6

 |
**פתן חום דוגיטי** (שם מדעי: ***Pseudonaja affinis***) הוא מין של נחש ארסי מהסוג פתן חום שבמשפחת הפתניים, המצוי בטבע רק בדרום אוסטרליה המערבית.

מאפיינים
--------

פתן זה מגיע לאורך ממוצע של 1.5 מטר אך יכול להגיע לאורך 2 מטר והוא מסוגל לפתל את חלקו הקדמי קדימה, בדומה לקוברה. הוא בעל קשקשים חומים, אפורים או בצבע ירוק-זית. המראה מבריק מעט ביחס לקרוביו לסוג.

הנחש חי בדרום-מזרח אוסטרליה בקרבת דיונות חוף, בקצוות יערות, בין שיחים ובאדמות חקלאיות. הוא מצוי בקרבה רבה למגורי האדם ונמצא לעיתים במגרשי גולף, שדות ואזורי תעשייה. הוא נמשך אליהם עקב הימצאות של עכברים מצוים באזורים אלה. נחשים מסוימים גם מתגוררים מתחת לבנות בניין למחסה, זאת לאחר שמקום מגורם הטבעי מצטמצם.

הנחש פעיל במשך הבקרים ולעיתים גם בצהריים. הנחש ביישני ויימנע מעימותים, אלא אם יידחק לצד, אך עדיין יכול להרוג בקלות. ההכשה מזריקה ארס רב יחסית הנחשב לאחד מהקטלניים שבבני הסוג. ואולם אם ניתן נוגדן לקורבן בזמן הוא יכול להינצל. המוות האחרון שיוחס למין זה קרה לאשה ב-2015 שהוכשה בעקבה בעיר פרימנטל ולא קיבלה עזרה בזמן.

### תת-מינים

לנחש זה ישנם 3 תת-מינים:

* Pseudonaja affinis affinis
* Pseudonaja affinis exilis
* Pseudonaja affinis tanneri

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פתן חום דוגיטי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  פתן חום דוגיטי באתר הרשימה האדומה של IUCN
**פתן ים אלגנס** (שם מדעי: *Hydrophis elegans*) הוא מין של פתן ים מתת-משפחת פתני הים, המצוי בצפון אוסטרליה שלחופי קווינסלנד, הטריטוריה הצפונית וצפון אוסטרליה המערבית. ייתכן שהוא מצוי גם באינדונזיה וצפונה עד הפיליפינים.

מאפיינים
--------

פתן ים זה מגיע לאורך של 2 מטרים, כשהפרט הכי גדול שתועד ב-2008 הגיע לאורך 2.6 מטרים. נחש זה בעל רצועות מפוספסות בקרם-בהיר על רקע שחור והוא בעל ראש רחב, נחיריים הפונים כלפי מעלה ובעלי שסתומים למניעת כניסת מים לתוכם. הוא בעל זנב ארוך ורחב המשמש כהגה והוא יכול לצלול למשך זמן רב מתחת למים.

הוא מצוי בימים הטרופיים של צפון אוסטרליה, בהם שוניות אלמוגים המכילות מינים רבים של דגי גרם, מהם הוא ניזון תוך שימוש בארס קטלני מניביו. לרוב הוא מצוי עד לעומק 30 מטר, בדרך כלל בבדידות אך לעיתים יימצאו מספר פרטים יחדיו.

נחש זה לא עולה כלל ליבשה והנקבות משריצות צאצאים חיים מתחת למים. הם קטלניים לאדם, אך המתקפות נדירות מאחר שממעטים לפגוש אותו וצבעי האזהרה שלו מרחיקים יריבים ממנו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פתן ים אלגנס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  פתן ים אלגנס באתר הרשימה האדומה של IUCN
**פתן ים סכיסטוסה** המכונה **נחש ים מקורי** (שם מדעי: ***Enhydrina schistosa***) הוא מין של נחש ים ממשפחת הפתניים המצוי במימי האזור האינדו פסיפי בטווח שבין איי סיישל, מדגסקר והים הערבי, לעבר המפרץ הפרסי, פקיסטן והודו לדרום-מזרח אסיה במיאנמר, תאילנד ווייטנאם. לעיתים הוא נכנס גם לנהרות.

מאפיינים
--------

נחש ימי זה מגיע לאורך של עד 140 סנטימטרים (אך נפוץ יותר באורך מטר אחד), והוא בעל נחיריים רחבים בעלי קשקשים נוקשים מורחבים לאורך הלסת, המשווים ללסת מראה של מקור. הראש רחב והגוף אפור כהה למעלה ולבן מלמטה עם רצועות פסים בצבע שחור עד ירוק-זית. נחשים אלה יכולים לצלול עד לעומק 100 מטרים ולעלות לנשום פעם בחמש שעות. כמו רוב נחשי הים הם משריצים מתחת למים.

הנחש פעיל בלילות, אז הוא שוחה בשוניות האלמוגים בחיפוש דגים. ההכשה משתקת את הדגים במהירות.

נחש זה אחראי למרבית ההכשות מנחשי ים, למעלה מ-90%. זאת כתוצאה מאופייו הפראי ועקב תפוצתו הרווחת, כשהוא הנפוץ שבכל נחשי הים של הודו. מנת הLD50 של הארס הוא 0.1125 מ"ג/ק"ג, כשהתפוקה הממוצעת היא 7.5-9 מ"ג ארס בהכשה. הארס מורכב מנוירוטוקסין ומיוטוקסין (Myotoxin) חזק היכול להרוג בקלות, תוך קריסה של מערכת הנשימה ושל הלב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פתן ים סכיסטוסה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ADW
* ARKive
* ITIS
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  פתן ים סכיסטוסה באתר הרשימה האדומה של IUCN
**פתן מוות מדברי** (שם מדעי: ***Acanthophis pyrrhus***) הוא מין של נחש ארסי ממשפחת הפתניים החי באוסטרליה באזורי המדבר של מרכז היבשת.

מאפיינים
--------

פתן זה, בדומה לשאר בני הסוג פתן המוות, הוא אחד הנחשים הקטלניים ביותר בעולם, והוא מגיע לאורך ממוצע של 62 סנטימטרים, אך לעיתים גם לאורך 70 סנטימטרים. צורתו שטוחה ועבה, מתאימה להסוואה מתחת החול או החצץ. הוא בעל עיניים מוגבהות מעט מעל הראש בדומה לאפעה ובעל ניבים קצרים, אך מלאי ארס רב עוצמה היכול להרוג במהירות, אם כי זה אינו דבר נפוץ.

הפתן בעל זנב הניתן להנעה גלית באופן המזכיר תולעת, מה שעוזר לו למשוך אליו את טרפו. כשהנחש מתמקם בעמדת מארב הראש שלו קרוב לזנבו, כך שהוא יוכל להכיש במהירות מי שמתקרב לפיתיון של זנבו.

מרבית הטרף של הפתן מורכב מלטאות כמו חומטיים וחרדוניים הנפוצים במדבר ולעיתים רחוקות יותר גם מיונקים קטנים. הוא איטי יחסית וימתין בעמדתו במשך ימים אחדים עד שימצא טרף מתאים. הנחש פעיל בעיקר עם רדת החשיכה, אז החום הכבד יורד. לעיתים הוא מתחמם על שיחים או עשבים בבוקר וכן נראה על כמה כבישים, דבר שיכול לגרום לדריסתו.

הנחש חי מחופי אוסטרליה המערבית עד הטריטוריה הצפונית ומדרים עד קלגורלי. הוא פתן המוות היחיד באזור חיותו המדברי, כשהוא יכול להימצא גם בבתות, ערבות יבשות ושפלות של עשבי טריאודיה. הנחש נפגע בגלל הרס של בתי גידולו הטבעיים.

נחש זה משריץ צאצאים חיים, עד 13 צעירים בכל השרצה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פתן מוות מדברי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  פתן מוות מדברי באתר הרשימה האדומה של IUCN
צ'פקה של אולאנים פולנים במלחמת העולם הראשונה
**צ'פקה** (בפולנית: **Czapka**) הוא כובע בעל עיצוב ייחודי, המזוהה בעיקר עם הכוחות הצבאיים של פולין ועם יחידות אולאנים ונושאי רומח רכובים החל מתחילת המאה ה-19.

כיום כובעי צ'פקה נמצאים בשימוש מצומצם במדים ייצוגיים של מספר מדינות באירופה. עיצוב נוסף הדומה ומבוסס על הצ'פקה, ה**רוגטיווקה** (Rogatywka) הכולל גם הוא חלק עליון מרובע אך נוטה לאחור, נמצא בשימוש נרחב ברחבי הצבא הפולני כאשר עיצוב זה כמו גם הצ'פקה מזוהים במיוחד עם הלאומיות הפולנית ועם סמלי פולין.

היסטוריה
--------

הצ'פקה עוצבה כשאקו בעל חלק עליון מרובע, ככל הנראה התבסס העיצוב בכיסוי ראש מסורתי שהיה נהוג בצפון-מזרח אירופה. השימוש הראשון של הצ'פקה ככובע צבאי החל ב-1784 בקרב אולאנים אוסטרים מגליציה (אז חלק מממלכת הבסבורג). במהלך המלחמות הנפוליאוניות נושאי רומח פולנים בלגיון הפולני בשירות צבא נפוליאון עשו שימוש בעיצוב גדול ומהודר יותר של הצ'פקה, והביאו לעלייה בפופולריות של נושאי רומח רכובים והעיצוב הייחודי. צבאות אירופה החלו להקים יחידות אולאנים ונושאי רומח ועשו שימוש בעיצוב הצ'פקה כאלמנט מבדיל משאר יחידות הפרשים.

במהלך המאה ה-19 כובעי צ'פקה נותרו בשימוש יחידות נושאי רומח (ואולאנים) ברוב צבאות אירופה, ערב מלחמת העולם הראשונה הם היו בשימוש במדים הייצוגיים של בריטניה, ארצות הברית, בלגיה, האימפריה האוסטרו-הונגרית, האימפריה הגרמנית ורוסיה. הרבה מיחידות אלו המשיכו לעשות שימוש בצ'פקה במהלך המאה ה-20 ועד ימינו בעיקר במדים ייצוגיים ומדי שרד.

ראו גם
------

* אולאן
* פיקלהאובה

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **צ'פקה** |

* כובע הצ'פקה בשירות 'נושאי הרומח הלאומיים' בארצות הברית.
…

איור של אופיאקודון.
**אופיאקודון** (שם מדעי: *Ophiacodon*; מילולית: "שיני נחש") הוא סוג של סינאפסיד מקבוצת הפליקוזאוריה אשר דמה מעט לדימטרודון. הוא חי בסוף הקרבון ובתחילת הפרם שלפני 306-280 מיליון שנה. 

המאובנים שלו נמצאו בבריטניה, צרפת ובאמריקה הצפונית במגוון חפירות. נמצאו מסוג זה מינים רבים, כשהמין הראשון, *Ophiacodon mirus* התגלה בידי עותניאל צ'ארלס מארש ב-1878.

מאפיינים
--------

לאופיאקודון הייתה גולגולת רחבה דמוית-אליפסה באורך 50 ס"מ, גדולה יותר מכל גולגולת סיאנפסיד בתקופתו שבתוכה היו הרבה שיניים דקות ומחודדות. הוא הגיע לאורך 1.6-3 מטר ולמשקל 26-230 ק"ג, תלוי במין ובשחזור. לעיתים עצמות מינים שונים הם למעשה פרטים בני גילים שונים מאותו המין, אשר מייצרים טבעות גדילה אחרות שעשויות לבלבל.

יצור זה היה בעל מבנה דמוי-היפופוטם אך היה טורף שייתכן שחי באופן אמפיבי בהתחשב ברגליו הקצרות בעלות האצבעות הקצרות, גופו העגלגל והלסת הכבדה בעלת השיניים הקטנות שאולי יועדו לתזונה מדגים. עם זאת טענות אלה אינן מהוות הוכחה ועצמות הירך שלו התאימו יותר לאלה של יצור יבשתי. עם זאת מבנה השיניים שלו מרמז שהיה אוכל בשר.

גלריה
-----

* אופיאקודוןאופיאקודון
* שלד של אופיאקודוןשלד של אופיאקודון
* גולגולת של אופיאקודוןגולגולת של אופיאקודון

ראו גם
------

* ואראנוזאורוס - סוג קרוב

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אופיאקודון** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
**הבריגדה הצ'כית** הוא כינוי שניתן להתארגנות שהתקיימה בצ'כוסלובקיה עם הקמת מדינת ישראל, ונועדה לסייע להקמת כוח צבאי בישראל. ההכנות לפעילות הבריגדה בישראל נמשכו כחצי שנה אך פעילות זו לא נתממשה לבסוף.

הבריגדה
-------

תחילתה של ההתארגנות הייתה בחודש יולי 1948, במהלך מלחמת העצמאות וסמוך לאחר הקמת מדינת ישראל. קפטן שמשון שכטה, קצין יהודי שלחם בצבא הצ'כי נגד הכיבוש הנאצי, ועימו קצינים אחרים (ארתור האנק, וילי קאהן וקרל קורט פנטר), קיימו מגעים עם נציגי הממשלה הזמנית בישראל, במטרה להקים כוח צבאי שיהיה מורכב ממתנדבים יהודים. על פי הרעיון שנרקם נועדו המתנדבים לעלות לארץ, לסייע לבניית צה"ל ולהוות כוח לוחם במסגרתו. 

הציר הישראלי בפראג, אהוד אבריאל, קיבל את אישור הממשלה הזמנית בישראל ליוזמה, כמו גם את אישורה של ממשלת צ'כוסלובקיה, שאהדה את ישראל באותם ימים ואף סייעה לה במשלוחי נשק.

ברקע התהליכים להקמת הבריגדה עמד הסחף המדיני של ממשלת צ'כוסלובקיה, אשר הלכה והתקרבה לברית המועצות, ועמדה לפני הקמת משטר קומוניסטי בה. עובדה זו הניעה גם אנשי ציבור מהזרם השמאלי בהנהגת היישוב, כמו שמואל מיקוניס, להיות מעורבים במהלכי הקמת הבריגדה והבאת אנשיה לארץ, מחשש שמדיניות מסך הברזל תופעל גם בצ'כוסלובקיה.

בהסכמת הצבא הצ'כי הוקמו מחנות אימונים בשטח צ'כוסלובקיה, ליד העיירה ולקה שטרלנה. הגיעו אליהם למעלה מאלף מתנדבים, רובם יהודים. הם ערכו אימונים צבאיים עם כלי נשק שסיפק הצבא הצ'כי. על הבריגדה פיקד אנטונין סוחור, קצין בצבא הצ'כוסלובקי.

תוך כדי האימונים נשלחו לישראל הקצינים שכטה וקאהן. הם נפגשו עם ראשי הצבא וכן עם ראשי ההתיישבות בישראל במטרה למצוא מקום ישוב למתנדבים היהודים שיעלו לישראל במסגרת הבריגדה.

תוך כדי ההכנות להקמת הבריגדה החליט ראש הממשלה דוד בן-גוריון על פירוק הפלמ"ח. בן-גוריון שאף לבסס לישראל צבא של העם כולו, לא ראה בעין יפה את הגעת הכוח המאורגן ממדינה קומוניסטית וחשש מפני התארגנויות על רקע אידאולוגי בצבא.

עקב התנגדות זו הלך ופחת הסיוע הישראלי והצ'כי לבריגדה, והכוח הלך והתפורר. גם המפלגה הקומוניסטית בצ'כוסלובקיה החלה להפעיל לחצים לחיסול הבריגדה. לבסוף התפזרו המשתתפים בהתארגנות. הם עזבו את צ'כוסלובקיה שהייתה לארץ קומוניסטית, ושעריה ננעלו.

הקמת מושב כרם מהר"ל
-------------------

רבים ממשתתפי האימונים בבריגדה עלו לישראל, ובהם קבוצה של חברים, אשר עוד בהיותם בפעילות צבאית במחנה האימונים, חלמו להקים קומונה שתתבסס על עקרונות שיתופיים. הקבוצה, שמנתה כ-50 איש, היוותה את הגרעין אשר חבריו הקימו את המושב כרם מהר"ל, במורדות הדרומיים של הכרמל.

כרם מהר"ל החל את דרכו כמושב שיתופי, שחבריו מנסים להגשים את רעיון הקומונה, אך כעבור כשנה, כשעמד בפני קשיים כלכליים, החלו חברים מהבריגדה לנטוש אותו, וכנגדם הצטרפו משפחות אחרות של עולים מצ'כוסלובקיה, והמושב היה למושב עובדים.

ראו גם
------

* הקומנדו הצרפתי

לקריאה נוספת
------------

* יעקב מרקוביצקי, **גחלת לוחמת: גיוס חוץ לארץ במלחמת העצמאות**, רמת אפעל: המרכז לתולדות כוח המגן ה"הגנה" על-שם ישראל גלילי, 1995.
* שלומי רוזנפלד, **שישים שנות מושב: סיפורו של כרם מהר"ל**, מושב כרם מהר"ל, 2010.
* דליה קרפל, "למה פירקו את הבריגדה", **מוסף הארץ**, 8 בנובמבר 1996.
רחוב אמי בואה בסופיה, בולגריה
**אמי בואה** (בגרמנית: **Ami Boué**‏; 16 במרץ 1794, המבורג, האימפריה הרומית הקדושה – 21 בנובמבר 1881, וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית), גאולוג ממוצא הוגנוטי צרפתי, מוכר בזכות סיוריו בבלקן ותיאוריו לגבי ערים שונות באזורי בולגריה ומקדוניה המודרניות.

ביוגרפיה
--------

אמי בואה נולד בהמבורג למשפחה אמידה ממוצא הוגנוטי-צרפתי, אשר עסקה בספנות. הוא רכש השכלה בז'נבה ובפריז, ובהמשך למד גאולוגיה באוניברסיטת אדינבורו. הוא ערך סיורים ומחקרים באזור סקוטלנד והאיים ההברידיים ובמקביל רכש דוקטורט בגאולוגיה. בהמשך עבר להתגורר בפריז וממנה יצא לסיורים גאולוגיים באזור איטליה, קרואטיה, הונגריה, שווייץ ואוסטריה המודרניות. 

ב-1830 נמנה עם מייסדי "החברה הגאולוגית של צרפת". ב-1835 עזב את פריז ועבר לווינה. ב-1836 יצא לסיורים נרחבים באזור הבלקן העות'מאני וביקר בערים רבות באזור בולגריה, יוון ומקדוניה המודרניות. במסגרת סיוריו הרבים תיאר את הערים השונות, אופן בנייתן, ואורח חיי הקהילות השונות המתגוררות בהן.

ב-1836 הגיע בואה לעיר מונסטיר, שם התגוררה קהילה יהודית גדולה. הוא תיאר עיר ובה בנייה צפופה מאוד, רחובות צרים ורובע מסחרי גדול ובו למעלה מ-2,000 חנויות ובכלל זה אזורי המסחר של בני הקהילה היהודית. בואה תיאר את הדיסוננס בין רחובות מלאי זוהמה ורמת סניטציה ירודה, לבין גנים רחבי ידיים ומטופחים אשר שכנו בפאתי העיר. היה זה אחד התיאורים הראשונים של מונסטיר על ידי נוסע מערב-אירופי.

אמי בואה הלך לעולמו בווינה ב-1881 והוא בן 87. רחוב בסופיה, בירת בולגריה, מנציח את שמו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמי בואה** בוויקישיתוף
* אמי בואה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  שלמה אלבוחר, **קהילת מונסטיר (ביטולה), מקדוניה**, הוצאת הספרייה הציונית, ירושלים, 2005, עמוד 17-11.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007272876405171
* BNC: 000442338
* BnF: cb130130742 (data)
* CANTIC: a11500177
* CiNii: DA15840366
* GND: 11627218X
* ISNI: 0000 0001 0870 8722
* LCCN: n86840273
* NLG: 215238
* NLP: A11372060
* NSK: 000497580
* NTA: 234985550
* RERO: 02-A003033797
* SNAC: w6f205xq
* SUDOC: 033807108
* VcBA: 495/137141
* VIAF: 12440351
* WorldCat: lccn-n86840273

 |
חיילי הבריגדה במהלך אימון ב-2016
**הבריגדה הליטאית-פולנית-אוקראינית** (באנגלית: **Lithuanian–Polish–Ukrainian Brigade**, בראשי תיבות: **LITPOLUKRBRIG**; בליטאית: **Lietuvos-Lenkijos-Ukrainos brigada**; באוקראינית: **Литовсько-Польсько-Українська Бригада**, בראשי תיבות: **ЛИТПОЛУКРБРИГ**; בפולנית: **Brygada litewsko-polsko-ukraińska**) היא בריגדה המורכבת מחיילים ממדינות משולש לובלין (ליטא, פולין ואוקראינה). בסיס הבריגדה נמצא בלובלין והיא משתתפת בתרגילים של נאט"ו.

היסטוריה
--------

ב-14 ביוני 2007 בפגישה משותפת של שרי ההגנה של האיחוד האירופי, הושגה הסכמה כי רצוי שפולין וליטא חברות האיחוד, יחזקו את קשריהן עם אוקראינה, שאינה חברת האיחוד, באמצעות הקמת יחידה צבאית משותפת. יחידות דומות כבר פעלו בעבר, למשל גדוד שמירת השלום הליטאי-פולני וגדוד שמירת השלום הפולני-אוקראיני. ב-16 בנובמבר 2009 נחתם הסכם להקמת בריגדה משותפת בין שרי ההגנה של שלוש המדינות. הוחל בהקמת הבריגדה, והיא הייתה אמורה להיות מבצעית בסתיו 2011. עם זאת, ההקמה הסופית נדחתה במשך ארבע שנים. ב-17 במרץ 2014, לנוכח משבר קרים, הודיעה פולין כי היא מתכוונת לזרז את הקמת היחידה. היחידה הוקמה באופן רשמי ב-19 בספטמבר 2014, והמפקדה שלה נחנכה בטקס חגיגי בלובלין שבפולין ב-25 בינואר 2016, בהשתתפות שרי ההגנה של שלוש המדינות. בהמשך השנה השתתפה הבריגדה בתרגיל "להקה אמיצה" של נאט"ו.

הבריגדה כוללת באופן קבוע 4,500 חיילים. עם זאת, דרך קבע נמצאים במפקדתה בלובלין רק קציני המטה, בזמן שהחיילים עצמם נותרים בבסיסיהם בארצות המוצא, ונקראים ללובלין רק לצורך אימונים משותפים. שפת הפיקוד הרשמית היא אנגלית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הבריגדה הליטאית-פולנית-אוקראינית** בוויקישיתוף
* דף הפייסבוק של הבריגדה
* האתר הרשמי של הבריגדה
**אל-חאכם באמר אללה הראשון** (מילולית: המושל במצוות האל), אבו אל-עבאס אחמד בן חסין בן אבי בכר (בערבית: **ابو العباس احمد بن الحسين بن ابي بكر**), היה הח'ליפה העבאסי הסמלי השני שמשל בקהיר תחת הממלוכים בין השנים 1262 ו-1302.

לאחר נפילת בגדאד בשנת 1258 בידי המונגולים, נמלט אל-חאכם ומצא מחסה בקרב הבדואים. לאחר מכן המשיך במסעותיו והגיע לחצר של מחמד עיסא בן מוהאנא האיובי בדמשק ובחלב. התקדמותם של צבאות המונגולים הדירה את רגליהם של האיובים, ולאחר קרב עין ג'אלות ב-16 בספטמבר 1260 ערק אל-חאכם למחנה הממלוכי. לאחר מינויו של אל-מסתנצר השני לח'ליפה, מצא אל-חאכם מפלט אצל המושל הממלוכי של חלב, עכוש ברלי. לאחר שהייה קצרה בחסותו המשיך אל-חאכם בדרכו בליווי משמר טורקמני ונפגש עם אל-מסתנצר השני שהיה עתה בדרכו לבגדאד בשליחות השווא של ביברס. הוא הצטרף לכוחו הקטן ולאחר תבוסתו של הלה, נמלט על נפשו בליווי כמה מרעיו חזרה אל מחמד עיסא.

דרהם של אשרף ח'ליל, הסולטאן שבימיו מלך אל-חאכם הראשון
אל-חאכם הגיע לקהיר במרץ 1262, אך רק בנובמבר אותה השנה מונה לח'ליפות בידי אספת עלמאא ברשות השופט הראשי של מצרים, לאחר שאומתו רשימות היחש אשר ברשותו. אל-חאכם הכריז על ג'יהאד נגד המונגולים בשמו של ביברס, וקיבל אגף מגורים באחד ממגדלי ה"קלעה", המצודה הקהירית. בראשית שלטונו עוד נטבעו מטבעות בשמו, על אף העובדה שהוא לא היה בעל סמכות ממשית ועיקר זמנו הוקדש ללימודי דת. לעומת זאת, לאל-חאכם היה חלק חשוב בניהול המגעים הדיפלומטיים עם אחיו של הולגו חאן שהתאסלאם והנהיג את הפלג הצפוני של "אורדת הזהב". בשנת 1263 אף התקבלה בקהיר משלחת ממנה שביקשה לבקרו. בימי שלטונו למן נובמבר 1262 נהג לשמש כבן לוויתם הסמלי של הסולטאנים הממלוכים, ולמן 1291 שב להטיף בתפילות יום השישי, לראשונה זה מאות שנים, אף כי הדבר נעשה בשמם. בימיו של אשרף, נלקחה ממנו זכות טביעת המטבעות, למרות שהוא התפאר עליהם בתוארו "מכוננה מחדש של המדינה העבאסית" (בערבית: מקים אל-דולה אל-עבאסיה). בשנת 1298 עלה לרגל למכה ואל-מדינה. בנוסף על כך נהג אל-חאכם להצטרף למסעותיהם של הסולטאנים ברחבי הממלכה. בימי ח'ליפותו משלו הסולטאנים אשרף ולאג'ון.

| בית עבאס ★ **العبّاسيّون** |
| --- |
| מושגי יסוד | אל-עבאס • אבן אל-עבאס •  ההאשמיה והמהפכה העבאסית • בית עבאס •  רשימת הח'ליפים | מטיף ומאחוריו הנסים השחורים של בית עבאס |
| הח'ליפים המוקדמים בבגדאד (750–833) | א-ספאח • אל-מנסור • אל-מהדי • אל-האדי • הארון א-רשיד • אל-אמין • אל-מאמון |
| הח'ליפים בסאמרא  (833–892) | אל-מעתצם • אל-ואת'ק I • מתוכל I • אל-מנתצר •  אל-מסתעין I • אל-מעתז • אל-מהתדי • אל-מעתמד •  מופק (בפועל) |
| הח'ליפים בבגדאד תחת הטורקים (892–946) | אל-מעתדד I • אל-מכתפי • אל-מקתדר • אל-קאהר • א-ראדי • אל-מתקי • אל-מסתכפי I |
| הח'ליפים בבגדאד תחת הבויהים (946–1065) | אל-מטיע • א-טאאע • אל-קאדר • אל-קאאם I |
| הח'ליפים בבגדאד תחת הסלג'וקים ויורשיהם (1065–1258) | אל-מקתדי • אל-מוסתזהר • אל-מסתרשד • א-ראשד • אל-מקתפי • אל-מסתנג'ד I • אל-מסתדא • א-נאצר • א-זאהר • אל-מסתנצר I • אל-מסתעצם I |
| הח'ליפים הסמליים בקהיר תחת הממלוכים  (1261–1517) | אל-מסתנצר II • אל-חאכם I • אל-מסתכפי II • אל-ואת'ק II • אל-חאכם II • אל-מעתדד II • אל-מתוכל II • אל-ואת'ק III • אל-מסתעצם II • אל-מסתעין II • אל-מעתדד III • אל-מסתכפי III • אל-קאאם II • אל-מסתנג'ד II • אל-מתוכל III • אל-מסתמסכ • אל-מתוכל IV |
| בירות הח'ליפות העבאסית | בגדאד • סאמרא • א-רקה • קהיר |
| אחרים | קרב הזב (750) • ח'יזוראן • אל-מאייד • ברמכים • נפילת בגדאד (1258) |
**ברנרדו רוסלינו** (באיטלקית: **Bernardo Rossellino**) בשמו המקורי **ברנרדו די מתאו דל בורה** (באיטלקית: **Bernardo di Matteo del Borra Gamberelli**‏; 1409, סטינינו טוסקנה – 23 בספטמבר 1464, פירנצה) היה פסל ואדריכל איטלקי מהדור השני של אמני הרנסאנס.

ביוגרפיה
--------

רוסלינו נולד בעיירה סטיניאנו שבקרבת פירנצה, למשפחה של חוואים ובעלי מחצבות. ב-1420 הגיע לפירנצה לבית מלאכה של אחד מהפסלים בעיר. משערים שזה היה נאני דה ברטולו (Nanni di Bartolo) שכונה איל רוסו (=הג'ינג'י) ומכאן קיבל את כינוי רוסלינו (=הג'ינג'י הקטן). אחיו היה האמן אנטוניו רוסלינו. רוסלינו הושפע מגדולי אמני פירנצה של אותה תקופה: ברונלסקי, דונטלו, גיברטי ומזאצ'ו. דזידריו דה סטיניאנו הוכשר ככל הנראה בבית מלאכתו של רוסלינו.

פרסומו כארכיטקט החל בעקבות עבודות שביצע ברומא עבור האפיפיור ניקולאוס החמישי, בהם תוכנית לבניה מחדש של בזיליקת פטרוס הקדוש, תוכנית שלא בוצעה בעקבות מותו של ניקולאוס החמישי. 

מקומו של רוסלינו בהיסטוריה של הארכיטקטורה נקבע בזכות הפרויקט של הבנייה מחדש של העיירה פיינצה עבור האפיפיור פיוס השני, בשנים מ-1459 עד 1464. רוסלינו יישם במבנה זה לראשונה את העקרונות הרנסאנסיים של תכנון הערים ההומניסטי, שבהמשך אומצו בערים נוספות באיטליה. 

ביוגרפיה של רוסלינו נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר. 

יצירות חשובות נוספות משלו:

* מצבת הקבר של לאונרדו ברוני בבזיליקת סנטה קרוצ'ה בפירנצה.
* פלאצו רוצ'לאי (Palazo Rucellai) בפירנצה. ביחס למבנה זה קיימים חילוקי דעות בין החוקרים, יש המייחסים אותו ללאון בטיסטה אלברטי.

גלריה
-----

* מצבת הקבר של לאונרדו ברוני בבזיליקת סנטה קרוצ'ה בפירנצהמצבת הקבר של לאונרדו ברוני בבזיליקת סנטה קרוצ'ה בפירנצה
* מצבת קבר הקרדינל של פורטוגל בבזיליקה של סן מיניאטו אל מונטה בפירנצה מאת האחים הפסלים אנטוניו רוסלינו וברנרדו רוסלינומצבת קבר הקרדינל של פורטוגל בבזיליקה של סן מיניאטו אל מונטה בפירנצה מאת האחים הפסלים אנטוניו רוסלינו וברנרדו רוסלינו

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ברנרדו רוסלינו** בוויקישיתוף
* ברנרדו רוסלינו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007422166905171
* GND: 118791214
* ISNI: 0000 0000 6629 9624
* LCCN: n85341115
* NLP: A12221077
* NTA: 071096949
* RKD: 130283
* SNAC: w61560ws
* SUDOC: 159765803
* ULAN: 500025681
* VcBA: 495/129718
* VIAF: 50021476
* WorldCat: lccn-n85341115

 |
**ביקוש מלאכותי** (מוכר גם כ**ביקוש מזויף** או **צורך מלאכותי**) הוא מצב שבו נוצר ביקוש למוצר או שירות באמצעות מניפולציה שבלעדיה לא היה נותר ביקוש שוטף למוצר. לביקוש מלאכותי ולמניפולציה היוצרת אותו יש השלכות רבות על תחומים כגון מיקרו כלכלה ופרסום.

דוגמאות לביקוש מלאכותי
----------------------

דוגמה ליצירת ביקוש מלאכותי ניתן למצוא בתחומים השונים בכלכלה. בשוק ניירות ערך ביקוש מלאכותי יכול לקבל ביטוי בתהליך הנקרא הרצת מניות, שהיא עבירה מסוג פשע.

בתחומים רבים מוכרים יכולים לייצר מראית עין של ביקוש מלאכותי על ידי הבאת קונים רבים המציעים מחירים מעבר למחירי השוק, באופן שגורם לקונה הפוטנציאלי להעלות את הצעתו. הדבר אף מוכר כאסטרטגיה במכירה פומבית.

אמצעים ליצירת ביקוש מלאכותי
---------------------------

האמצעים ליצירת ביקוש מלאכותי משתנים בהתאם לתחום הכלכלי של המוצר. פרסום סטנדרטי באמצעי תקשורת המונים יכול ליצור ביקוש מלאכותי לטובין ולשירותים שונים. בשילוב עם אמצעים נוספים להעברת מסרים כגון מאמרים בעיתונות ובמהדורת החדשות ניתן גם לייצר ביקוש מלאכותי לעמדות פוליטיות שונות מה שבהקשרים מסוימים מכונה ספין תקשורתי. שמועות המוחדרות בכוונה תחילה או לא יכולות להשיג גם כן בתנאים מסוימים מצב של ביקוש מלאכותי למשל על ידי הפצת שמועה שמוצר מסוים עומד לאזול מהמלאי.

ראו גם
------

* שורט סקוויז
**נדז'דה ניקולובה מיכאילובה** (בבולגרית: **Надежда Николова Михайлова**;‏ נולדה ב-9 באוגוסט 1962, סופיה, הרפובליקה העממית של בולגריה) היא פוליטיקאית, עיתונאית ופילולוגית בולגרייה אשר כיהנה ממאי 1997 ועד יולי 2001 כשרת החוץ של בולגריה בממשלתו של איוואן קוסטוב.

ביוגרפיה
--------

נדז'דה מיכאילובה נולדה בסופיה. היא רכשה השכלה תיכונית בקולג' הצרפתי שבעיר. היא רכשה השכלה אקדמית בפילולוגיה באוניברסיטת סופיה, ובהמשך עבדה כעיתונאית עצמאית. ב-1995 נבחרה לאספה הלאומית של בולגריה מטעם מפלגת איחוד הכוחות הדמוקרטיים. ב-1997 מונתה לשרת החוץ של בולגריה בממשלתו של איוואן קוסטוב. ב-1999 נבחרה לסגנית יושב ראש מפלגת העם האירופית והייתה לאדם הראשון ממזרח אירופה שכיהן במינוי זה. בין 2008–2009 כיהנה כסגנית יושב ראש האספה הלאומית של בולגריה. ב-2012 עזבה את מפלגת איחוד הכוחות הדמוקרטיים. בהמשך, כיהנה כשגרירת בולגריה לטורקיה.

חיים אישיים
-----------

בין 1983–2006 הייתה נשואה לקאמן מיכאילוב ולזוג נולדו שתי בנות, ויולטה ונינה. ב-2009 נישאה במדריד לאיש העסקים הבולגרי סווטלין ניינסקי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נדז'דה מיכאילובה** בוויקישיתוף
* נדז'דה מיכאילובה, באתר rdp-bg.org (בבולגרית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  נדז'דה מיכאילובה, באתר personi.dir.bg (בבולגרית).
2. ↑  Nadezhda Neynski, former UDF leader and ex-foreign minister, quits UDF after rebels axed, באתר sofiaglobe.com (באנגלית).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**סטויאן סטאלב** | **שר החוץ של בולגריה** 21 במאי 1997 – 24 ביולי 2001 | **הבא**:**סולומון פאסי** |
מסלול פאמפטרק בליבינגוורת', מדינת וושינגטון
**פאמפטרק** (מאנגלית: **Pump track**, מילולית "מסלול משאבה") הוא מתקן ספורט המשמש בעיקר לאימון בטכניקות של ספורט אתגרי, בפרט רכיבת שטח. הפאמפטרק משמש גם לתחרויות, והענף מוכר על ידי איגוד האופניים העולמי.

מבנה
----

הפאמפטרק בנוי מסלול סגור, המכיל תלוליות, שקעים ופניות חדות לרוב. מסלולי פאמפטרק יכולים להיות בנויים מאדמה מהודקת או מחומרים קשיחים כאספלט או בטון. גודל מסלולים נע בין 3 על 10 מטר ועד למסלולים שמשתרעים על שטח גדול מ-8,000 מ"ר. הגודל המינימלי למסלול פאמפטרק מאפשר בניה של מסלול "פרטי" בחצר אחורית או בתוך חנות אופניים. מסלולים גדולים משולבים לעיתים בפארקים עירוניים.

בנוסף למבנה הבסיסי של הפאמפטרק, ניתן להוסיף אביזרים שמגוונים את המסלול, כקירות גבוהים, נדנדות ועוד.

מסלולים הבנויים מחומרים קשיחים מאפשרים גם שימוש בסקייטבורד או גלגיליות.

טכניקה
------

רכיבה בפאמפטרק
הטכניקה המשמשת לאימון בפאמפטראק היא רכיבה על אופניים בעמידה, ללא שימוש בדוושות, אלא על ידי תנועות גוף אשר מעניקות את ההינע לאופניים ("פימפום"). העיקרון המרכזי הוא השארת מרכז הכובד של הגוף בגובה קבוע, כאשר הרגליים דוחפות את האופניים בירידות ומרפות בעליות. בנוסף, על מנת להתמודד עם הסיבובים החדים, מופנה המבט להמשך הסיבוב ו"מושך" את שאר הגוף להסתובב אחריו (טכניקה חשובה מאוד בספורט אתגרי לסוגיו).

אופניים
-------

האופניים המומלצים לאימון בפאמפטרק הם אופניים ללא מתלים, ועם שלדה קשיחה. קיימים דגמי אופניים שתוכננו במיוחד על מנת להתאים לפאמפטרק.

תחרויות
-------

ברחבי העולם התארגנו תחרויות וליגות מקומיות לתחרויות פאמפטרק. בשנת 2018 התקיימה בארקנסו אליפות העולם הראשונה בחסות רד בול, בהשתתפות 67 רוכבים. בתחרות ניצחו דייוויד גראף וכריסטה ון ניידרהאוזן, שניהם משווייץ.

היסטוריה
--------

שורשיו של הפאמפטרק נטועים במסלולים האתגריים ששימשו את רוכבי ה-BMX של שנות ה-70 וה-80. מסלולי הפאמפטרק הראשונים נבנו באוסטרליה ב-2002. המסלול הראשון בארצות הברית נבנה ב-2004 בחנות האופניים "Fix" בבולדר, קולורדו, על ידי רוכב דאונהיל מקצועי בשם סטיב וונץ. כיום ניתן למצוא מסלולי פאמפטרק במדינות רבות נוספות. בישראל נבנה מסלול הפאמפטרק הראשון ב-2007, בכפר אחים.

ראו גם
------

* סקייטפארק

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פאמפטרק** בוויקישיתוף
* אתר למנויים בלבד שחר בן-פורת, עולים על מסלול הפאמפטרק, באתר TheMarker‏, 1 בספטמבר 2021
* אליפות העולם בפאמפטראק

הערות שוליים
------------

1. ↑  Book: Welcome to Pump Track Nation – Lee Likes Bikes (ב־American English)
2. ↑
3. ↑  Pumpin’: An Introduction to the World of Pump Tracks, Adventure Sports Journal, ‏2009-10-23 (ב־American English)
4. ↑  מפמפמים את הפאמפטרק: אל תקראו לזה פארק אופניים, תקראו לזה מתקן אימונים, באתר ריצה, אופניים, טריאתלון, שחייה | שוונג, ‏2014-10-04
הסאסי, עליו נקרא יום הסאסי.
**יום הסאסי** (בפורטוגזית: **Dia do Saci**) הוא אירוע שנוצר על ידי ארגון לא-ממשלתי תרבותי ברזילאי בשם *Amigos do Saci*, כדי להתנגד לחג ליל כל הקדושים שמתקיים ב"השפעת אמריקה". יום הסאסי מונצח באותו היום של החג האמריקאי: 31 באוקטובר. הוא תוכנן כיום חגיגה לתרבות ולפולקלור של ברזיל, אך מעטים מהברזילאים חוגגים זאת, למרות התמיכה של סאו פאולו ועיירות נוספות במדינה.

היסטוריה
--------

חגיגות ליל כל הקדושים בברזיל החלו בבתי ספר דוברי אנגלית, שם זו הייתה חגיגה חשובה. בשבוע האחרון של אוקטובר בברזיל חנויות רבות היו מעוטרות בדלועים ובצבעים כהים, תוך שהן היו מעוטרות במוצרים שונים ליל כל הקדושים - רובם מיובאים מהרפובליקה העממית של סין או מטאיוואן. בניסיון להתנגד להשפעה האמריקאית על התרבות הברזילאית, שנחשבה כמסיחת דעת מהמורשת העשירה שלה, ייסדה האגודה הלאומית *Amigos do Saci* את יום הסאסי.

אותה היוזמה זכתה לתמיכה על ידי אמנים, אנשי חינוך, פוליטיקאים וחלק ניכר מהחברה הברזילאית והפכה למועד רשמי במדינת סאו פאולו (על פי חוק מס' 11.669, שנחקק ב-13 בינואר 2004) וכן בעשר עיריות במדינה: סאו פאולו, סאו לואיז דו פאראיטינגה, סאו חוסה דו ריו פרטו, גוארטינגטה, אמבו דאס ארטס, ויטוריה, פוסוס דה קלדאס, אוברבה ועוד.

סאסי
----

הסאסי, הנקרא גם "Saci-pererê", הוא הדמות הידועה ביותר בפולקלור הברזילאי. מקורו באגדה גוארנית שמיקומה היה בדרום ברזיל. באזורים מסוימים, הסאסי מופיע כיצור מרושע, באחרים, כיצור שובב וחינני. בצפון ברזיל, ההשפעה האפריקאית הציגה את הסאסי כילד שחור קטן שתמיד מעשן פיטו (סוג של מקטרת) ואיבד את אחת מרגליו בקרב קפוארה. האירופאים תרמו גם הם לאגדה וטענו שהסאסי קיבל פילוס; כיפה אדומה קטנה אותה חבש הסאסי.

לסאסי יש כוחות על-טבעיים והוא עושה מעשי שובבות בתוך הבתים, במיוחד בלילות; הוא מסוגל להפוך את עצמו לרוח ולהסוות את עצמו בתוך בקבוק לכאורה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Dia do Saci faz 'resistência pacífica' ao Halloween para preservar mitos nacionais. Bol, 31 de outubro de 2011.
2. ↑  "Dia do Saci: entenda a origem da resposta brasileira ao Halloween | Pop! Pop! Pop!". *VEJA SÃO PAULO* (בBrazilian Portuguese). נבדק ב-2020-08-16.

| ליל כל הקדושים |
| --- |
| נושאים עיקריים | היסטוריה (סאווין • אולהלוטייד) • סמלים • פעילויות (תעלול או ממתק) • גאוגרפיה • מצוות נוצריות |
| מסורות | תפיסת תפוחים בגיגית מים • כרטיסים • תחפושות • אוכל • טיולי רוחות • ג'ק-או-לנטרן • הדלקת נרות על קברים • תפילה עבור המתים • עוגת נשמה • תעלול או ממתק • פנגנגאלווה |
| אירועים | מדורה • אטרקציה רדופה (בית הגיהנום) • מלכת דלעת |
| מדיה | ספרים • סרטים • מוזיקה (אלבומים • שירים) • טלוויזיה |
| אירועים קשורים | 

|  |  |
| --- | --- |
| פסטיבל המתים | יום המתים • פסטיבל צ'ינגמינג • יום ראשון של המתים • פסטיבל רפאים • מצעד הנשמות האבודות |
| פולחן מתים | יום השנה • מנהגי מוות • קדיש • יזכור |

 |
| אירועים אחרים | אלנטייד • אמונות טפלות • דזיאדי • הופ-טו-נאה • ויל-או'-דה-ויספ • טול בטסי • יום הסאסי • ליל הקבצנים • ליל השטן • ליל השובבות • עיד איל-בורברה |
| ערכים קשורים | אילופ • בית החולים קינגסיט • בן קופר • הבליזארד של ליל כל הקדושים (1991) • סערות השמש של ליל כל הקדושים (2003) • חברת בייסטל • חגי הנצרות • חגי קדושים נוצרים • קדוש (נצרות) |
**יוסף קוט** (1898–1976) היה רופא פנימי ישראלי, ראש שירותי הרפואה בהגנה, פעיל בעלייה ב', מנהלו הראשון של בית החולים מאיר (1962–1970), נשיא מד"א (1973–1976)

ביוגרפיה
--------

קוט נולד בפוניבז' שבליטא. למד בחדר ובגימנסיה. בעקבות גירוש יהודי העיר על ידי הממשל עקרה המשפחה לקרמנצ'וק שבאוקראינה, שם היה קוט לאחד ממנהיגי תנועת הצופים, השומר הצעיר, ומראשי הסטודנטים הציונים. בשנת 1916 התחיל קוט ללמוד רפואה בסנט פטרסבורג אך לאחר מספר חודשים עבר לסימפרופול, שם התמנה לאחד ממפקדי ההגנה היהודית נגד האיום של צבא פטליורה. בשנת 1921 עבר קוט לווינה, שם סיים בשנת 1924 את לימודי הרפואה. 

בשנת 1925 התחתן עם אסתר לבית אהרונוביץ. באותה השנה עלו בני הזוג לארץ ישראל. לאחר עלייתו לארץ עבר "תקופת הסתכלות"[דרושה הבהרה] של מספר חודשים בבית החולים הדסה (תל אביב). בתום תקופה זו החל קוט לעבוד כרופא קופת חולים הכללית במחניים, איילת השחר, תל יוסף ובבית החולים על שם שוויצר בטבריה. עם הקמת מפעל החשמל בנהריים התמנה קוט לרופא מחנה העובדים.

בשנת 1931 עבד כרופא בכפר סבא ברעננה, ובישובי השרון: גן השרון, קלמניה, גן חיים, תל-מונד, חירות, עין ורד, כפר מל"ל. בשנת 1934 עבר קוט לחיפה ולקריות, שם עבד כרופא כללי. בשנת 1936 יצא קוט להשתלמות ברפואה פנימית לגרמניה. בשובו התמנה קוט כרופא פנימי בזמנהוף וראש שירותי הרפואה בהגנה. קוט שירת כרופא במחנות העקורים באירופה מטעם הסוכנות היהודית ופעיל בעלייה ב'.

בעת בניית הגדר בגבול הצפון של ארץ ישראל שמטרתה הייתה למנוע חדירת כנופיות ערביות, התמנה קוט לארגן את הגשת העזרה הרפואית. הוא היה אחראי גם על בריאות העובדים היהודים במחנות הצבא הבריטי בארץ ישראל ובסיני. בשנת 1948 היה קוט רופאם של 45 עובדי מפעל הנשק התת-קרקעי "איילון".

בין השנים 1950–1960 ניהל את קרן הנכות של ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל, שהקימה מוסדות לחולים כרוניים: גהה, שלוותה, טלביה ובית לווינשטיין, שנוסד בשנת 1945 כבית חולים לשחפת. במקביל נוסד בית החולים פיינסטון ששימש כבית חולים לחולים כרוניים, ובהדרגה הפך לבית חולים שיקומי. בשנת 1958, התאחדו שני בתי החולים, בית לוינשטיין ופיינסטון, ובית החולים לחולי שחפת ומחלות ריאה בכפר סבא הפך לבית החולים מאיר. קוט ניהל את בית החולים מאיר בין השנים 1962 – 1970.

קוט היה בין מקימי מד"א ובין השנים 1950 – 1973 שימש כיו"ר הוועד. בין השנים 1973 – 1976 כיהן כנשיא מגן דוד אדום.

קוט נפטר ב-1976.

לקריאה נוספת
------------

* ד"ר יוסף קוט - הרופא הראשון בגוש (אורכב 24.10.2013 בארכיון Wayback Machine) (ד"ר נח קפלינסקי)
* "מידע לרופא", 9 ביולי 1976, עמוד 4

הערות שוליים
------------

1. ↑  "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", נסים לוי, יעל לוי, הוצאת איתי בחור, מרץ 2012, מהדורה שנייה, עמוד 360

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987009302889505171
* BnF: cb16533734f (data)
* VIAF: 186021859
* WorldCat: np-kott,%20i$dr

 |
**חווידע טבע** היא רשת ישראלית של מרכזי חינוך למַדָּע, אינטראקטיביים וחווייתיים.

הארגון ופעולותיו
----------------

חווידע טבע הוא פרי שיתוף פעולה של ארגון החונכות פר"ח, זוכה פרס ישראל על תרומתו לחברה ולמדינה, וחברת טבע תעשיות פרמצבטיות בע"מ. השם "חווידע" נוצר מצירוף המלים חוויה וידע. לארגון מספר מרכזים במקומות שונים בארץ.

מטרתם העיקרית של המרכזים היא ליצור סביבת למידה בלתי פורמלית, המשלבת שעשוע וחוויה עם למידה וחקירה כדי לקרב את הילדים אל עולם המדע. במרכזים מעודדים את המבקרים לגעת, להפעיל ולשחק עם המוצגים ובדרך זו לחקור באופן פעיל תופעות מדעיות המוכרות לילדים מחיי היומיום כגון חשמל סטטי, אור וצל, אשליות אופטיות, ממה עשויים הדברים (למשל ממה עשויה משחת שיניים). בנוסף מספקים המרכזים ידע בתחומי מדע שונים: אופטיקה, תקשורת, חשמל ואלקטרוניקה, מכניקה, אנרגיה וכימיה. הלימוד נעשה באמצעות משחקי חשיבה ותערוכות מתחלפות, סיורים מודרכים, ניסויים במעבדות וסדנאות לימוד ויצירה, וכן מגוון רחב של מוצגים, משחקים ומתקנים פשוטים לתפעול הממחישים את התופעות המדעיות. הפעילויות מותאמות לרמות שונות, ראשונית ומתקדמת.

פעילות החווידע כוללת ביקורים קבוצתיים של תלמידי בתי ספר, גנים, מועדוניות, קייטנות, מתנ"סים וכן ימי הולדת וסדנאות העשרה להורים ולילדים.

הרעיון להקמת המרכזים נולד בעקבות ניסיון של פר"ח בהפעלת חוגי מדע בבתי הספר. מרכזי חווידע מנוהלים על ידי צוות פר"ח והמדריכים הם סטודנטים חונכים מתחומי לימוד מדעיים שונים שהוכשרו במיוחד לפרויקט.

המנהלה הארצית של חווידע שוכנת במכון דוידסון לחינוך מדעי מכון ויצמן למדע רחובות. לרשת סניפים שונים בבת ים, ירוחם, קריית גת, רהט וכרמיאל.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של חווידע
* חווידע טבע(הקישור אינו פעיל)
* חווידע טבע – מרכזי מדע חווייתיים ברחבי הארץ
**מקוק קצר-זנב** (שם מדעי: ***Macaca arctoides***) הוא מין של קוף מהסוג מקוק החי בטבע בדרום סין, דרום אסיה ודרום-מזרח אסיה מהודו עד לחצי האי המלאי, אך הוא מצוי בסכנת הכחדה בטבע.

קוף זה הוא בעל דו-צורתיות זוויגית והזכרים גדולים מהנקבות ומגיעים לאורך 51.7 עד 65 סנטימטרים ולמשקל 9.7 עד 10.2 קילוגרם, בעוד הנקבות מגיעות לאורך 48.5 עד 58.5 סנטימטרים ולמשקל של 7.5 עד 9.1 קילוגרם בקירוב. הזכרים גם מעט יותר צבעוניים ובעלי ניבים ארוכות יותר, איתם הם נלחמים עם יריבים על נקבות. המקוק בעל פרווה חומה-בהירה והפנים החשופות משיער בעלי עור אדום או ורוד ולעיתים גם כהה והוא בעל שקיות עור מתחת לחייו, איתם הוא אוגר מזון. הצעירים נולדים לבנים בשנים הראשונות. כפי ששמו מרמז הזנב שלו קטום וכמעט חסר שימוש.

המקוק מצוי בחבורות ביערות הגשם של דרום מזרח אסיה וכן ביערות ראשוניים וביערות הרריים לאורך ההימלאיה והוא יכול להימצא באקלים קריר עד לגובה של 4,000 מטר. בניגוד לרוב הקופים הוא מעדיף לנוע על קרקע היער מאחר שהוא לא זריז בטיפוס. המקוק הוא אוכל כל המחפש פירות, זרעים, עלים ושורשים וגם חרקים, ביצים וחולייתנים קטנים ביער. הוא מחפש גם מזון מימי כמו סרטנים של מים מתוקים או צפרדעים בנחלים.

המקוק מצוי בסכנה בטבע עקב הרס היערות בהם חי ועקב סחר בפרימטים לחיות מחמד. מצב שימורו כיום הוא פגיע (VU).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מקוק קצר-זנב** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  מקוק קצר-זנב באתר הרשימה האדומה של IUCN

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007541477805171

 |
**באקולי**
(למפת איטליה מוגדלת)באריבארי
נאפולינאפולי
בולוניהבולוניה
רומארומא
מילאנומילאנו
טורינוטורינו
קליאריקליארי
פלרמופלרמו
פירנצהפירנצה
ונציהונציה
קטנזארוקטנזארו
**סיציליה**
**סרדיניה**
**קור.**
**צרפת**
**שווייץ**
**אוסטריה**
**סלובניה**
**הונגריה**
**קרואטיה**
**בוסניה  
והרצגובינה**
**מ.**
**תוניסיה**
**אלג'יריה**
**הים  
האדריאטי**
**הים הטירני**
**הים  
הליגורי**
**הים התיכון**באקולי**באקולי**(למפת איטליה רגילה)באריבארי
נאפולינאפולי
בולוניהבולוניה
רומארומא
מילאנומילאנו
טורינוטורינו
קליאריקליארי
פלרמופלרמו
פירנצהפירנצה
ונציהונציה
קטנזארוקטנזארו
**סיציליה**
**סרדיניה**
**קור.**
**צרפת**
**שווייץ**
**אוסטריה**
**סלובניה**
**הונגריה**
**קרואטיה**
**בוסניה  
והרצגובינה**
**מ.**
**תוניסיה**
**אלג'יריה**
**הים  
האדריאטי**
**הים הטירני**
**הים  
הליגורי**
**הים התיכון**באקולי**באקולי**(למפת קמפניה רגילה)נאפולינאפולי
סלרנוסלרנו
קזרטהקזרטה
אבלינואבלינו
בנוונטובנוונטו
וזובוזוב
**לאציו**
**מוליזה**
**פוליה**
**בזיליקטה**
**ק.**
**הים הטירני**באקולי**באקולי**(למפת קמפניה מוגדלת)נאפולינאפולי
סלרנוסלרנו
קזרטהקזרטה
אבלינואבלינו
בנוונטובנוונטו
וזובוזוב
**לאציו**
**מוליזה**
**פוליה**
**בזיליקטה**
**ק.**
**הים הטירני**באקולי**באקולי**
**קיבוץ מקור ברוך** הוקם במרץ 1946 כמקום הכשרה לפליטי השואה לפני עלייתם לארץ ישראל, בכפר דייגים קטן בשם באקולי ליד נאפולי באיטליה. 

קיבוץ מקור ברוך הוקם בחודש אדר א ה'תש"ו (מרץ 1946) ביוזמת הרב הצבאי ברוך אפשטיין, איש ארץ ישראל בצבא הבריטי, ובסיועו של הרב ברוך זיסקינד איש הצבא האמריקאי, ועל שמם נקרא המקום "מקור ברוך". בקיבוץ היו כ-90 חברים וחברות בני 26-16 שרובם השתייכו לתנועת תורה ועבודה. במקום הכשירו את הצעירים לעסוק בדיג, בחייטות ובמלאכות אחרות. כמו כן קיבלו חינוך והכשרה. לימוד השפה העברית, תולדות ארץ ישראל, הווי ישראלי, יהדות ותפילה היו מרכיב מרכזי בהכשרת הפליטים בקיבוץ.

הקיבוץ נחנך בטקס חגיגי ביום ראשון, א' באדר א' ה'תש"ו, בהשתתפות כ-600 איש. הטקס היה לכנס הארצי הראשון של אנשי תנועת תורה ועבודה והשתתפו בו רבנים צבאיים, שליחים ופעילים מרכזיים בתנועה באיטליה. במסגרת האירוע נערכו גם שלוש חתונות.

שארית הפליטה מהקיבוץ עלתה לארץ ישראל בשנת 1946, חלקם באוניית המעפילים ארבע חירויות.

לקריאה נוספת
------------

* **פדויים לציון**, פעילות תנועת "הפועל המזרחי" בשארית הפליטה באיטליה 1945-1949. מנחם ויינשטין, הוצאת סביון 2004.
* **בהתנדב עם** כרך שני, מתנדבים דתיים במלחמת העולם השנייה, הוצאת מורשת 1990 עמ' 165-157.
* מרדכי פלד, **לרצות את סלובי** זכרונות פליט שואה מהונגריה, הוצאת תשרי 2005.

קישורים חיצוניים
----------------

* סיפור הפלגת האונייה ארבע חירויות
**מקוק כיפה הודי** (שם מדעי: *Macaca radiata*) הוא מין של קוף ממשפחת קופים בעלי זנב המצוי בדרום הודו.

מאפיינים
--------

אורכם של המקוקים 30-60 ס"מ ומשקלם 5-9 ק"ג. הם בעלי פרווה אפורה עם בטן בהירה ו"כיפה" שחורה והפנים ורודות עם אוזניים גדולות מפונות לצדדים. לקופים ישנם רגליים ארוכות וזנב ארוך.

קופים אלה חיים בחבורות ביערות ובחורשות של דרום הודו. כמו הרבה מיני מקוקים הם מובלים בזכר אלפא ואחריו כמה נקבות עם גוריהם. לזכרי האלפא זכויות יתר על פני שאר חבריהם.

הם אוכלי כל הניזונים מפירות, פרחים, עלים ומזון מהחי. הם עלולים להיטרף על ידי טורפים גדולים כמו נמר או פיתון הודי אך הם קוראים קריאות אזעקה ברגע שרואים טורף ומבריחים את חבריהם ממנו.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מקוק כיפה הודי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* מקוק כיפה הודי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מקוק כיפה הודי באתר הרשימה האדומה של IUCN