אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
הרב **משה רוזנשטיין** (1881, אוז'וונטס, ליטא - פלונגיאן, 1941) היה דמות בולטת בתנועת המוסר, ומשגיח בישיבת לומז'ה.

ביוגרפיה
--------

בנעוריו למד בישיבת טלז ונודע כתלמיד מוכשר. תנועת המוסר עדיין לא חדרה אז לישיבת טלז. הוא נפגש עם ר' ירוחם ממיר, שלמד אז בישיבת קלם, והלה שכנע אותו לבוא ללמוד שם. ר' משה נתפס שם ללימוד המוסר. מאוחר יותר למד בכולל האברכים של ישיבת ראדין, בראשות החפץ חיים. ב-1912, התמנה למשגיח בישיבת לומז'ה ובה פעל עד אחרית ימיו. בתקופת כהונתו כמשגיח שגשגה הישיבה וגדלה, ויש הזוקפים זאת גם לזכות האווירה שהוא השרה בה.

תלמידיו מתארים מצד אחד את נטייתו לסגפנות ולפרישות - הוא נהג לבלות כמעט את כל ימות השבוע בישיבה, ורק בסעודות השבת נמצא בביתו - אך מצד שני גם כאדם שמח, חם, רגיש, ולבבי.

רבים מן התלמידים בלומז'ה באו מפולין והיו מבתים חסידיים ש**גדלו בדרך החסידות עם נפש עליזה והומיה** ומפני זה תחילה קשה היה להם להסתגל לדרך המוסר, אך רבים מהם "התקשרו אליו בעבותות אהבה והערצה נפשית רבה מאוד", כעדות אחד מתלמידיו, ואף קלטו את השפעתו. הוא התנגד בתוקף להכנסת לימודי חול לישיבה, ואף קבע שמוטב לסגור את הישיבה מאשר להכניס לתוכה שעתיים של לימודים כאלה ביום.

נפטר בשנת תש"א, בגיל 60 שנה.

מתלמידיו: הרב יעקב אריה ניימן מייסד וראש ישיבת אור ישראל בפתח תקווה, והרב שמעון מורדכוביץ, חבר נשיאות ועד הרבנים של ניו יורק ומחבר הספר "שמן הקודש".

חיים אישיים
-----------

נשא לאשה את **עטע שיינא** בת רבי יהושע דוד.
ממנה ילדיו שנספו בשואה ועקב כך נפטר ללא צאצאים;

* בתו הבכורה, חנה פרוסקין, אשת הרב אריה לייב פרוסקין, נספו בשואה יחד עם צאצאיהם.
* בתו השנייה, שרה ז[י]מלוביץ, אשת הרב נחום זימלוביץ, נספו בשואה יחד עם צאצאיהם.

אחותו שרה ה[ע]רסון, היחידה ממשפחתו ששרדה את השואה, נישאה לרב צבי הערסון, אב בית דין דווינפנג קנדה.

#### קבלות אישיות שנמצאו בפנקסו

קבלות אישיות המעידות על גודל עוצמת נפשו וטהרת נשמתו.

* קבלתי על עצמי לבלי להתנצל על ידי דיבור שקר, אף שאבוא לידי בזיון גדול, בכל זאת אסבול הבזיון, ולא אתנצל בשקר, ואודה כל האמת.
* באשר שאין ראוי לאדם להינות הנאה גשמית בלי ענין רוחני, על כן קיבלתי על עצמי לא לעשן עלי העישון במקום שאין ראוי לחשוב מחשבה קדושה. כי עישון העלים הוא מעין אכילה ושתיה.

ספריו
-----

בשנת תרצ"ה יצא לאור ספרו הראשון "יסודי הדעת". הספר גרם לשערורייה-זוטא לאחר שבקטע מסוים בספר חלק הרב רוזנשטיין על דברי הרמב"ם שבני ישראל האמינו במשה לא מכח האותות שנתן. בחלק הבא של הספר הוא מיהר לתקן את הדברים והבהיר כי בעצם בא רק לפרש את כוונתו האמיתית של הרמב"ם. ספרו השני, "אהבת מישרים", הוא לקט שיחות ומכתבים שהוציא לאור תלמידו, רבי שמעון מורדכוביץ. שיחות אלה, שהועתקו מדברים שבעל פה, הן לעיתים נוקבות וישירות יותר מן הדברים שב"יסודי הדעת". הרב רוזנשטיין הספיק לעבור על הספר ולברך על היוזמה לפרסמו, אך נפטר לפני שהספר ראה אור.

* **יסודי הדעת** חלק א, חלק ב באתר HebrewBooks

* ****אהבת מישרים****, באתר היברובוקס, מאמרים ומכתבים

לקריאה נוספת
------------

* בנימין בראון, אהבה, שמחה, תמימות ומסורתנות: קווים לשיטת המוסר של ר' משה רוזנשטיין מלומז'ה, בתוך: דוד אסף ועדה רפפורט-אלברט, ישן מפני חדש, מרכז שז"ר, ירושלים תשס"ט, עמ' 279-251.

קישורים חיצוניים
----------------

* קטע קול בנימין בראון, ‏האוניברסיטה המשודרת: תנועת המוסר; פרק 11: המוסר ה"חסידי" למחצה של לומז'ה, באתר iCast
* בנימין בראון, 'אהבה, שמחה, תמימות ומסורתנות: קווים לשיטת המוסר של ר' משה רוזנשטיין מלומז'ה'

הערות שוליים
------------

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007597469805171
* VIAF: 301549406
* WorldCat: viaf-301549406

 |




1. ↑  הקדמת ספר אהבת מישרים עמ' כב
2. ↑  (אור ליום כ"ד בחשוון)
3. ↑  (אור ליום כ"ג תשרי תר"ץ "ליל שני יו"ט של גלויות של שמיני עצרת")
4. ↑  ראה בהערה שם, שהפיסקא הנ"ל מעמיקה לאפיין את כל דרך מחשבתו של אדמו"ר בתשוקתו לקיים את **בכל דרכיך דעהו** אפילו באכילה ושתיה וכו'