recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
יפןיפן
זהו שם יפני; שם המשפחה הוא טאצ'ימוטו. 
**הרוקה טאצ'ימוטו** (ביפנית: **田知本遥**;‏ נולדה ב-3 באוגוסט 1990) היא ג'ודוקא עבר יפנית, האלופה האולימפית מריו 2016.

ביוגרפה וקריירה
---------------

טאצ'ימוטו זכתה פעמיים באליפות העולם לנוער (עד גיל 20) בשנים 2008 ו-2009. בשנת 2010 היא זכתה במדליית זהב בגראנד סלאם טוקיו היוקרתי לאחר שניצחה בגמר את אדית בוש ההולנדית.

באולימפיאדת לונדון 2012, טאצ'ימוטו התחרתה בקטגוריית המשקל עד 70 ק"ג וסיימה במקום השביעי. בקרב הראשון בשלב שמינית הגמר היא ניצחה את אוניס אלדמה הקובנית, ברבע הגמר היא הפסידה לפיי צ'ן הסינית ונשרה לקרבות בית הניחומים שם נכנעה לאדית בוש ההולנדית. באותה השנה היא זכתה בגראנד סלאם פריז היוקרתי לאחר שניצחה בגמר את לוסי דקוס הצרפתייה.

בשנת 2014 היא זכתה במדליית ארד בגראנד סלאם פריז ומדליית כסף בגראנד סלאם טוקיו. בשנת 2015 היא זכתה בגראנד סלאם טיומן וגראנד סלאם פריז לאחר שניצחה בגמר את לאורה וארגס קוך הגרמנייה עם איפון.

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016, טאצ'ימוטו זכתה במדליית הזהב. בקרב הראשון היא ניצחה את צ'או זו הסינית, בשמינית הגמר היא ניצחה את קים פולינג ההולנדית וברבע הגמר ניצחה את קליטה זופנצ'יץ' הקנדית. בחצי הגמר היא ניצחה את לאורה וארגס קוך הגרמנייה ובגמר ניצחה באיפון את יורי אלוואר הקולומביאנית לאחר שהצליחה לרתק אותה למזרן במשך 20 שניות.

באוקטובר 2017 פרשה טאצ'ימוטו מג'ודו תחרותי.

זכיות בתחרויות מהסבב העולמי
---------------------------

| שנה | קטגוריה | עיר | מדינה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | גראנד פרי | תוניס | תוניסיהתוניסיה תוניסיה |
| 2010 | גראנד פרי | רוטרדם | הולנדהולנד הולנד |
| 2010 | גראנד סלאם | טוקיו | יפןיפן יפן |
| 2011 | גראנד פרי | אבו דאבי | איחוד האמירויות הערביותאיחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות |
| 2012 | גראנד סלאם | פריז | צרפתצרפת צרפת |
| 2015 | גראנד סלאם | טיומן | רוסיהרוסיה רוסיה |
| 2015 | גראנד סלאם | פריז | צרפתצרפת צרפת |

קישורים חיצוניים
----------------

* הרוקה טאצ'ימוטו, ברשת החברתית טוויטר
* הרוקה טאצ'ימוטו, ברשת החברתית אינסטגרם
* הרוקה טאצ'ימוטו, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* הרוקה טאצ'ימוטו, באתר olympedia.org
* הרוקה טאצ'ימוטו, באתר איגוד הג'ודו העולמי
* הרוקה טאצ'ימוטו, באתר JudoInside.com

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
2. ↑  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
**Arzach** (בעברית: **ארזך**) היא אנתולוגית קומיקס ללא מלל מאת אמן הקומיקס הצרפתי המוערך ז'אן "מוביוס" ז'ירו. הקומיקס התפרסם במקור כסדרה בת ארבעה פרקים במגזין הקומיקס מטאל אירלאן, שז'ירו הוא אחד מבעליו. הסיפורים עוקבים אחר ארזך, לוחם שקט הרוכב על יצור דמוי פטרודקטיל דרך נוף מוזר ושומם. יש שהשוו את החוויות של ארזך לחלומות או מסעות אל תת המודע. 

לסדרה הייתה השפעה עצומה על תעשיית הקומיקס הצרפתית, ודמותו של ארזך היא עדיין בין היצירות המפורסמות ביותר של ז'ירו. זהו קומיקס חדשני ומהפכני, והיה בין הראשונים שהעבירו מסרים של עומק פסיכולוגי מחשבתי ואמנות מודרנית דרך מדיום הקומיקס. 

הסדרה זכתה להצלחה עצומה ופורסמו סדרות ספין אוף רבות המתקשרות אליה. ז'ירו אף חזר לאחר שנים ארוכות של הפסקה לאייר את סיפוריו של ארזך בקומיקס מחודש שנקרא "אגדת ארזך" (The Legend of Arzach). אמנם, הספר המחודש שונה מהמקור ומכיל דיאלוג בודד. בנוסף, ניסה ז'ירו ליצור טרילוגיה נוספת של ספרים העוסקים בדמות המסתורית, ואף הוציא ספר ראשון מתוך השלושה שנקרא ארזך: הסוקר (Arzak: L'Arpenteur). עם זאת, מותו של ז'ירו במרץ 2012 מנע ממנו לעשות כן.

בשנת 2000 הוציאו ז'אן מארק ורנדי לופיצייר ספר אודות הסדרה, שנשא את השם "Moebius' Arzach". הספר פורסם על ידי ההוצאה הדיגיטלית iBOOKS באוגוסט אותה שנה. הוא כולל כריכה ואיורים פנימיים מאת ז'ירו, ומפה המתארת את עולמו של ארזך מאת ג'ו לדרון. בנוסף, הספר מכיל גם מאמר קצר על תולדות הסדרה. בשנת 2003 יצא לאקרנים סרט בשם "Arzak Rhapsody" - סרט מונפש המורכב מ-14 סיפורים קצרים.

חלק מהקומיקס שימש השראה לסיפור הראשון באנתולוגיה הקולנועית רוק בחלל, "Taarna". 

בשנת 2002 הופיע ארזך בסדרת הטלוויזיה הצרפתית "Arzak Rhapsody" אשר מהווה יקום קולנועי למספר סיפורי קומיקס נפרדים של ז'ירו. פרקי הסדרה, הקצרים עד מאוד, בוימו, הופקו ונכתבו על ידי ז'ירו, כמו גם הונפשו על ידי צוות בראשותו.

קישורים חיצוניים
----------------

* ארזך מתוך 1001 קומיקס

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Jean Giraud, lambiek.net (באנגלית)
2. ↑  *Arzak Rhapsody*, 2003-12-30, נבדק ב-2021-01-21

| ז'אן ז'ירו |
| --- |
| יצירותיו | 

|  |  |
| --- | --- |
| "גיר" | פורט נאוואחו • ג'ים קוטלס • אוכמניות • מורגן קיין |
| "מוביוס" | Arzach • המחר הארוך • עיני החתול • l'Incal • הגולש הכסוף: פארבל • Inside Mœbius • Made in L.A • האלכימאי |

 |  |
| כתבי עת | מטאל אירלאן • פילוט • חרה-קירי • L'Écho des savanes |
| סרטי קולנוע | הנוסע השמיני • טרון • שליטי היקום • ווילו והנסיכה • רוק בחלל • התהום • נמו הקטן: הרפתקאות בסלמברלנד • האלמנט החמישי • חולית של חודורובסקי |
| שיתופי פעולה מוכרים | אלחנדרו חודורובסקי • סטן לי • ז'אן מישל שרלייה • ז'אן קלוד מז'יר • כריסטיאן רוסי • פרנסואה קבאנה • ז'אן פול אפל-גווי • ז'וזף ז'ילן ("ז'יז'ה") • ניל גיימן • פאולו קואלו • הייאו מיאזאקי • ג'ורג' לוקאס • ג'ים לי |
| 
1. ↑  במהדורה הצרפתית
2. ↑  ברובם שימש כמעצב גרפי
3. ↑  חלקים מתוך הסרט מבוססים על סיפורי קומיקס שפרסם במגזין מטאל אירלאן
 |
הרוזן פון רוזן (1919)
הרוזן **קרל גוסטב בלומפילד אריק פון רוזן** (בשוודית: **Carl Gustaf Bloomfield Eric von Rosen**;‏ 2 ביוני 1879 בסטוקהולם – 25 באפריל 1948, סיפשולמן, סטוקהולם) היה דוקטור לשם כבוד שוודי, מצנט, חוקר, אתנוגרף ודמות בולטת בשוודיה.

משפחתו
------

פון רוזן היה נשוי לברונית מרי פוק (1886–1967) עמה נולדו לו שישה ילדים: ביורן (נולד בשנת 1905), מרי (נולד ב־1906), קרל גוסטב פון רוזן (נולד ב־1909), בריגיטה[דרוש תעתוק] (נולדה בשנת 1913), אגיל (נולד בשנת 1919) ואנה (נולד בשנת 1926).

אביו של אריק פון רוזן היה הרוזן קרל גוסטב פון רוזן ואמו הייתה אלה קרלטון מור מפילדלפיה, פנסילבניה, נצר למשפחת וינטרופ. סבתו הייתה הסופרת והפילנתרופית קלרה ג'סאפ מור (אנ'). הוא היה אחיו של הרוזן קלרנס פון רוזן. נכדו (דרך בירגיטה) הוא במאי הקולנוע פיטר נסטלר, שב-2009 עשה סרט על רוזן בשם מוות ושטן (*Tod und Teufel*).

יחסיו עם הרמן גרינג
-------------------

פון רוזן הפך לגיסו של הרמן גרינג כשאחותה של אשתו, קארין פון קנטזוב, התחתנה עם גרינג. הזוג התוודע כשגרינג הטיס את אריק פון רוזן במזג אוויר גרוע מסטוקהולם לטירת רוקלסטאד, באגם באוון בסורמלנד, שוודיה. בשל תנאי מזג האוויר הגרועים נאלץ גרינג להישאר בטירה. שם התוודע לאחותה של אשתו של פון רוזן, קארין פון קנטזוב. באותה תקופה היא הייתה נשואה לקצין שוודי, אך תהיה אהבתו הגדולה ואשתו לעתיד של הנאצי.

צלב הקרס של פון רוזן
--------------------

אריק פון רוזן השתמש בצלב קרס כסמל אישי. במקור הוא ראה את הסמל באבני ראשה בגוטלנד, בזמן שהיה בבית הספר. בידיעה שהסמל מסמל מזל טוב עבור הוויקינגים, הוא ניצל את הסמל וסימן אותו על כל מזוודותיו כשיצא למסע לדרום אמריקה בשנת 1901. הסמל נמצא גם בבקתת הציד שהוא פיקד על איוואר טנגבום, במה שכיום הוא שמורת הטבע יוקסטוגוסקוגן, בשנת 1909. בהיותו ידיד של פינלנד, במרץ 1918 הוא נתן למדינה העצמאית החדשה מטוס, מה שציין את תחילתו של חיל האוויר הפיני. המטוס, מדגם MS Parasol / Thulin D, סומן בתג שלו, צלב קרס כחול על רקע לבן. חיל האוויר הפיני אימץ את הסמל הזה כסמל לאומי שלהם.

גרינג הבחין בצלב הקרס במהלך שהותו בשוודיה ובטירתו של פון רוזן (כשהסמל הולחם לחתיכת מתכת ליד האח). עם זאת, צלב הקרס של המפלגה הנאצית הגרמנית אומץ כבר בשנת 1920, שנתיים לפני שגרינג פגש את אדולף היטלר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אריק פון רוזן** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של טירת רוקסטאד

הערות שוליים
------------

1. ↑  Reitwiesner, William Addams. "The Ancestors of Senator John Forbes Kerry (b. 1943)". WARGS.COM. נבדק ב-23 בפברואר 2019. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  López, Cristina Álvarez (7 באוגוסט 2017). "Foreplays #3: Peter Nestler's "Death and Devil"". *Notebook*. MUBI. נבדק ב-23 בפברואר 2019. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  "Rockelstad History". Rockelstad.se. אורכב מ-המקור ב-2013-10-29. נבדק ב-2014-06-18.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 90264026
* GND: 123942039
* ISNI: 0000 0000 8239 7283
* KulturNav: 9d51d079-6399-42fe-9d78-6e855eb0445f
* LCCN: n86039930
* NTA: 071845917
* SELIBR: 208206
* SUDOC: 083263314
* VIAF: 57533392
* WorldCat: lccn-n86039930

 |
רון דבני (2020)
**רון דבני** (נולד ב-29 ביולי 1979) הוא מפיק טלוויזיה, במאי, צלם, עורך וידאו, ומפיק מוזיקלי ישראלי. חבר האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזה והבעלים של חברת ההפקות "אפולו יזמות והפקות בע"מ".

ביוגרפיה
--------

דבני נולד וגדל בשכונת רמת אביב ג' שבתל אביב.

יצר, הפיק, צילום וערך את הסדרה הדוקומנטרית המשטרתית "אנשי החוק" עבור yes והפיק את העונה הראשונה והשנייה שלה, הסדרה "אנשי החוק" שודרה בערוץ yes stars Action.

בתחום המוזיקה
-------------

בגיל 14 הקים את להקתו הראשונה, "אופוריה" שם שימש כמתופף, הלהקה ערכה חזרות במקלט ביתו, שהפך בהמשך לאולפן חזרות והקלטות מקצועי בשם "בומרנג הפקות". בין השנים 1995-2003 הקליט והפיק אמנים ועבד עם סאבלימינל והצל, יוסלס איי די, שי להב, דן תורן ואם סי שירי, במהלך שנים אלו צבר דבני ניסיון רב כמוזיקאי טכנאי קול, זמר ומפיק מוזיקלי אשר הוכיח את היותו אוטודידקט, בשנת 2004 הקים רון לייבל בשם בו מיוזיק בשותפות חברת התקליטים "עננה" שבבעלותו של יניב דוידסון, שם הפיק דבני שירים ואלבומים לשי עמר, רואי לוי (חבר שוטי הנבואה), ניצן אשל ומיטל דה רזון הבינלאומית.

בשנת 2005 הפיק רון את תחרות המוזיקה "אורבן מוטו מיוזיק", בה שימש גם כשופט, לצד אביב גפן ובימים אלה מפיק את פסטיבל בסוודר, פסטיבל הופעות למען הנזקקים.

### דיסקוגרפיה

#### סינגלים

2014 שמיכה

2015 ממשיך

2018 אל תרגיש מוזר

2020 עד שיהיה לי טוב אשר הפיק גיא מר (הדג נחש).

2021 לשרוט את הנצח למילים של דן תורן, שיר בשבילך.

### משחק

בשנים 2015-2000 שיחק בתפקידים שונים:

* "אנטנה" - סרט קולנוע
* "Joseph: Dreamer/Redeemer" - סדרה אמריקאית
* "אחת אפס אפס" - סדרת טלוויזיה
* "התאבדות" - סרט קולנוע
* "אניגמה" - סדרת טלוויזיה
* "תיק סגור" - סרט קולנוע
* "כנפיים" - ערוץ 1
* "הפיג'מות" - ערוץ הילדים
* "מיכאלה" - ערוץ 3

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רון דבני** בוויקישיתוף
* רון דבני, ברשת החברתית פייסבוק
* רון דבני, ברשת החברתית אינסטגרם
* רון דבני, סרטונים בערוץ היוטיוב
* רון דבני, סרטונים באתר Vimeo
* רון דבני, באתר שירונט
* רון דבני, באתר סאונדקלאוד (באנגלית)

הערות שוליים
------------
**וילהלם בץ** (בגרמנית: **Wilhelm Batz**; ‏21 במאי 1916 - 11 בספטמבר 1988) היה טייס קרב ואלוף הפלות בלופטוואפה הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

בץ נולד ב-21 במאי 1916 בבמברג, ולאחר סיום לימודיו התגייס בשנת 1935 ללופטוואפה. בץ הוסמך כטייס קרב, ובשנת 1937 מונה למדריך בבית הספר לטיס.

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ביקש בץ ללא הרף להעבירו למשימה קרבית, אך בקשותיו נדחו שוב ושוב. רק בדצמבר 1942 הועבר בץ לחזית המזרחית, וב-11 במרץ 1943 השיג בץ את ניצחונו הראשון. בץ לחם ב-445 טיסות מבצעיות ונזקפו לזכותו 237 ניצחונות אוויריים (הפלות), כולם מלבד שלושה כנגד מטוסי חיל האוויר הסובייטי בחזית המזרחית, הוא נחשב במקום השישי ברשימת אלופי ההפלות של כל הזמנים. במהלך קרבות האוויר הופל ארבע פעמים ונפצע שלוש פעמים, על פציעותיו עוטר באות הפציעה (כסף).

בשנתיים האחרונות של המלחמה שירת בץ בכנף קרב 52, שם בין היתר פיקד על טייסת 5, להק II ולהק III. חודש לפני סוף המלחמה לאחר שעבר את רף ה-200 הפלות, עוטר בץ בצלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות - העיטור השני בחשיבותו בגרמניה הנאצית. את כל ההפלות שלו השיג בכנף 52 החל ממרץ 1943, תשע פעמים צוין כ-"אלוף ביום אחד" על שהשיג לפחות חמש הפלות ביום, השיא שלו היה ב-31 במאי 1944 במהלך מבצע דנייפר-קרפטי כאשר הפיל 15 מטוסי אויב ביום אחד.

לאחר המלחמה, בשנת 1956 חזר לשירות בלופטוואפה שהוקם מחדש בגרמניה המערבית, שם הגיע לדרגת אוברסט (קולונל) ופיקד בין היתר על כנף התובלה 63. בשנת 1972 פרש בץ משירות הבונסוור ופנה לחיים אזרחיים, ב-11 בספטמבר 1988 נפטר וילהלם בץ בגיל 72 ונקבר בלברקוזן.

קישורים חיצוניים
----------------

* אודות וילהלם בץ באתר הלופטוואפה.
* אודות בץ באתר לקסיקון הוורמאכט.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  מתוך עמוד אודות בץ באתר לקסיקון הוורמאכט.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 137162960
* ISNI: 0000 0000 8005 2134
* LCCN: nb2010015551
* VIAF: 81392172
* WorldCat: lccn-nb2010015551

 |
**מתאו מדווס** (באיטלקית: **Matteo Medves**; נולד ב-20 ביוני 1994) הוא ג'ודוקא איטלקי, המתחרה בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג, שהוכתר פעמיים כסגן אלוף אירופה (2018 ו-2019).

בפברואר 2017, זכה מדווס לראשונה במדליית זהב באליפות איטליה. באותו החודש הוא זכה במדליית כסף טורניר 'European Open Rome'. בספטמבר 2017, מדווס זכה במדליה הראשונה שלו בתחרות מהסבב העולמי כאשר זכה במדליית ארד בגראנד פרי זאגרב.

באליפות אירופה 2018 שנערכה בתל אביב, זכה מדווס במדליית כסף לאחר שניצח 4 מתוך 5 קרבות. בקרב הראשון הוא ניצח את קיליאן לה-בלוש הצרפתי, בשמינית הגמר הוא ניצח את שולט גורדיאנץ ההונגרי וברבע הגמר גבר על ניג'אט שיחאליזדה האזרי. בחצי הגמר מדווס ניצח את מרקו גוסיץ' המונטנגרי ובגמר הפסיד לאדריאן גומבוץ הסלובני. באליפות אירופה 2019 שנערכה במינסק כחלק מהמשחקים האירופיים, זכה מדווס שוב במדליית הכסף לאחר שניצח 4 מתוך 5 קרבות כאשר נכנע בגמר לגאורגי זנטראיה האוקראיני.

פרסים
-----

מקור:

* **אליפות אירופה**:

תל אביב 2018: מדליית כסף בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג
מינסק 2019: מדליית כסף בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג
* **תחרויות מהסבב העולמי (מאסטרס, גראנד סלאם, גראנד פרי)**:

גראנד פרי זאגרב 2017: מדליית ארד

קישורים חיצוניים
----------------

* מתאו מדווס, ברשת החברתית פייסבוק
* מתאו מדווס, ברשת החברתית אינסטגרם
* מתאו מדווס, באתר איגוד הג'ודו העולמי
* מתאו מדווס, באתר JudoInside.com

הערות שוליים
------------

1. 1 2  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
**לייטון אואן קלארקסון** (באנגלית: **Leighton Owen Clarkson**; נולד ב-19 באוקטובר 2001 בבלקברן שבאנגליה) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת אברדין מליגת העל הסקוטית.

קריירת מועדונים
---------------

קלארקסון גדל במחלקת הנוער של ליברפול. ב-17 בדצמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 0–5 לאסטון וילה במסגרת גביע הפוטבול ליג.

ב-16 באוגוסט 2021 הושאל קלארקסון למשך עונה אחת לבלקברן רוברס מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. הוא ערך שבע הופעות ליגה במדי המועדון, והשאלתו הסתיימה ב-2 בינואר 2022.

בתחילת חודש אוגוסט 2022 הושאל קלארקסון למשך עונה אחת לאברדין מליגת העל הסקוטית. ב-6 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–4 על סנט מירן במסגרת המחזור השני בליגה לעונת 2022/2023. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון. הוא ערך 34 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע חמישה שערים. ב-15 ביוני 2023 חתם על חוזה קבוע לארבע שנים במועדון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לייטון קלארקסון** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  Leighton joins on loan! באתר הרשמי של בלקברן רוברס, 16 באוגוסט 2021 (באנגלית)
2. ↑  'It's hurting him' - Blackburn Rovers send midfielder back to Liverpool as loan cut short באתר Liverpool Echo, ‏ 2 בינואר 2022 (באנגלית)
3. ↑  CLARKSON COMMITS FUTURE TO AFC באתר הרשמי של אברדין, 15 ביוני 2023 (באנגלית)

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"לייטון קלארקסון"**.
**תיוודאר קוסטקה צ'ונטווארי** (בהונגרית: **Csontváry Kosztka Tivadar**; ‏5 ביולי 1853 – 20 ביוני 1919), צייר הונגרי שהיה חלק מתנועת האוונגרד באמנות בראשית המאה ה-20. פעל בעיקר בבודפשט, והוא מהאמנים ההונגרים הראשונים שהתפרסמו בכל אירופה. יצירותיו מוצגות בגלריה הלאומית של הונגריה בבודפשט, במוזיאון צ'ונטווארי בפץ', במוסדות ציבורים, ובאוספים פרטיים ברחבי העולם. המחיר הגבוה ביותר בו נמכרה יצירה שלו (נכון ל-2014) הוא יותר ממיליון אירו עבור "פגישתם של האוהבים" מ-1902.

ביוגרפיה
--------

צ'ונטווארי נולד בקישסבן (Kisszeben) שבמחוז שרוש בממלכת הונגריה (כיום סבינוב, Sabinov, סלובקיה), לאב שייתכן כי היו לו שורשים פולניים ולאם ממוצא גרמני. כילד למד לדבר סלובקית וגרמנית, אך החשיב את עצמו הונגרי גאה. צ'ונטווארי היה רוקח עד שנות העשרים לחייו. 

בשעות אחר הצהריים ב-1 באוקטובר 1880 חווה חזון מיסטי, בו שמע קול שאומר "אתה תהיה צייר גדול, גדול יותר מרפאל". חזון זה גרם לו לצאת למסעות ברחבי אירופה, ובמהלכם ביקר בגלריות של הוותיקן וחזר להונגריה לעבוד כרוקח על-מנת להמשיך לממן מסעות. ב-1890 יצא למסע ארוך במהלכו ביקר בפריז, איטליה, יוון, צפון אפריקה, לבנון, ארץ ישראל, מצרים וסוריה. בהשפעת המסע הזה צייר ציורים רבים, חלקם גדולים מבחינת גודלם הפיזי. 

את עבודותיו המשמעותיות ביותר צייר בין השנים 1903–1909 והציג בפריז ב-1907. מבקרים רבים במערב אירופה הכירו בכישוריו, אך בהונגריה נחשב עוף מוזר בשל נטיותיו לצמחונות ולפציפיזם, התנגדותו לעישון ולשתיית אלכוהול, ועוד. ישנם ביוגרפים שלו המייחסים לו סכיזופרניה. הוא מת ב-20 ביוני 1919 בבודפשט. רק לאחר מותו זכה בהונגריה להכרה ולהבנה של ציוריו פורצי הדרך. 

צ'ונטווארי צייר יותר ממאה ציורים. אחד המפורסמים והמזוהים ביותר אתו הוא "הארז הבודד". הציורים מתכתבים עם פוסט-אימפרסיוניזם ואקספרסיוניזם, אבל מכיוון שהיה אוטודידקט, קשה לשייך אותו בבירור לסגנון ספציפי. הוא הזדהה כצייר ב"דרך השמש" (sunway), מונח פרי המצאתו.

גלריה
-----

* הארז הבודד, 1907הארז הבודד, 1907
* פגישת האוהבים, 1902*פגישת האוהבים*, 1902
* אביב במוסטאר, 1903, מוזיאון צ'ונטווארי בפץ'*אביב במוסטאר, 1903, מוזיאון צ'ונטווארי בפץ'*
* דייג זקן, 1902*דייג זקן*, 1902
* חורבות תיאטרון יווני בטאורמינה, 1905, הגלריה הלאומית של הונגריה*חורבות תיאטרון יווני בטאורמינה, 1905, הגלריה הלאומית של הונגריה*
* אנשים עוברים על גשר, 1901 .*אנשים עוברים על גשר*, 1901 .
* קסטלמארה די סטביה, 1902.*קסטלמארה די סטביה*, 1902.
* מפל בשאפהאוזן 1903*מפל בשאפהאוזן* 1903
* פרשי הים, 1909*פרשי הים*, 1909
* הכותל המערבי בירושלים, 1904הכותל המערבי בירושלים, 1904
* באר מרים בנצרתבאר מרים בנצרת
* הר הזיתים בירושלים,1905הר הזיתים בירושלים,1905

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תיוודאר קוסטקה צ'ונטווארי** בוויקישיתוף
* תיוודאר קוסטקה צ'ונטווארי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* תיוודאר קוסטקה צ'ונטווארי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007301644705171
* BnF: cb12370163k (data)
* CiNii: DA07762948
* GND: 118872273
* ISNI: 0000 0000 8377 7050
* LCCN: n50070280
* LNB: 000257375
* NKC: ola2002150775
* NLA: 36504246
* NLG: 87404
* NSK: 000615697
* NTA: 070417695
* RERO: 02-A003146260
* RKD: 19328
* SELIBR: 182986
* SNAC: w6vt5jsp
* SUDOC: 03272697X
* Trove: 1262396
* ULAN: 500115584
* VIAF: 44377233
* WorldCat: lccn-n50070280

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:מקורות   
פרמטרי חובה [ נושא ] חסרים 

**ויניפרד הקדושה** (הקרויה בוולשית **Gwenffrewi**; באנגלית מודרנית **Winifred**) היא קדושה בנצרות שהייתה על פי האגדה אשת אצולה וולשית שהוכרזה כקדושה אחרי שמתה על תומתה. מעיין מרפא באתר מותה הפך למקדש ואתר לעלייה לרגל הקרוי באר ויניפרד הקדושה בעיר הוולשית הוליוול, המכונה לעיתים "לורד של ויילס". ויניפרד נחשבת בתקופה המודרנית לפטרונית של פקידי תשלומים ומשכורות.

על פי האגדה, ויניפרד הייתה בתו של אציל וולשי, דוד אפ איילוף (Tyfid ap Eiludd). אדם בשם קרדוג חיזר אחרי ויניפרד וזעם כשהיא הודיעה על החלטתה להפוך לנזירה. הוא ערף את ראשה. על פי גרסה אחת של האגדה, הוא גלגל את ראשה מראש גבעה, ובמקום שבו הראש עצר, פרץ מעיין מרפא. הראש חובר חזרה לגוף על ידי באונו הקדוש, שהיה דודה. היא הפכה לנזירה ולאם מנזר בגווית'רין שבדנביכשייר. קרדוג נמס לאדמה לאחר קללת באונו. בגרסאות אחרות של האגדה יש פרטים נוספים על חייה, כולל מסע לרומא.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויניפרד הקדושה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 122848799
* LCCN: nr92022871
* NTA: 166785245
* SUDOC: 23857699X
* VIAF: 62439912
* WorldCat (עם VIAF): 62439912

 |
**ז'אנה אגאלקובה** (ברוסית: **Жанна Леонидовна Агалакова**; נולדה ב-6 בדצמבר 1965) היא עיתונאית ומגישת טלוויזיה רוסייה.

ביוגרפיה
--------

אגאלקובה נולדה בקירוב לאם שהייתה מורה לשפה וספרות רוסית.

היא למדה עיתונאות באוניברסיטת מוסקבה, לאחר לימודיה היא עבדה שנה ככתבת באולפני הטלוויזיה של משרד הפנים של ברית המועצות.

ב-1999 החלה לעבוד בערוץ הראשון ושם הגישה בין היתר מ-1998 ועד 2007 את ורמיה, מהדורת חדשות הערב המרכזית של הערוץ, בנוסף היא גם שימשה תקופה ככתבת הערוץ בפריז.

באירוויזיון 2000 הגישה את תוצאות הניקוד הרוסי.

ב-2004 השתתפה בגרסה הרוסית של מי רוצה להיות מיליונר בפרק בו המתמודדים הם ידוענים.

ב-2002 הייתה מועמדת לפרס TEFI וב-2006 קיבלה אות עיטור כבוד נשיאותית מטעם ממשלת רוסיה (Medal of the Order "For Merit to the Fatherland").

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'אנה אגאלקובה** בוויקישיתוף
* ז'אנה אגאלקובה, ברשת החברתית פייסבוק
* ז'אנה אגאלקובה, ברשת החברתית אינסטגרם
* ז'אנה אגאלקובה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* ז'אנה אגאלקובה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

* 

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 256157100642572740006
* WorldCat (עם VIAF): 256157100642572740006

 |
**גיפסוניקטופס** (שם מדעי: ***Gypsonictops***) הוא סוג של יונק קדום מסדרה לפטידקטידה אשר השתייך למשפחה **גיפסוניקטופיים** (Gypsonictopidae), והתקיים בקמפן והמאסטריכט שבקרטיקון העליון וככל הנראה שרד עד הפלאוקן (אף שבעבר סברו שנכחד בהכחדת הקרטיקון). היה זה אחד הנציגים המוקדמים ביותר בסדרה ואולי מראשוני האאותרים שהתחרו על סביבתם נגד המטאתרים והמולטיטוברקולטים או הכימולסטיס.

הסוג תואר ב-1927 בידי ג'ורג' גיילורד סימפסון והכיל שישה עד שבעה מינים. מאובניהם נתגלו לאורך ארצות הברית (בין השאר בתצורת הל קריק), בלגיה ואוזבקיסטן.

יונק זה היה קטן יחסית ומשקלו לא עלה על 2 ק"ג. הוא דמה ללפטיקטידיום והיה בעל נוסחת שיניים בעלת חמש קדם-טוחנות בלסת התחתונה, לעומת ארבע למרבית האאותרים של זמנו. מבנה זה עזר לו לתפוס בהצלחה טרף קטן כמו חרקים וזוחלים קטנים ביער. עם זאת, הוא לא הותאם לאכילת בשר או צמחייה. ככל הנראה דמה אורח חייו לזה של חדף פיל מודרני והיה פעלתני ביותר, בהתבסס על תזונתו. מבנה גופו של הגיפסוניקטופס דמה, בדומה לשאר הלפטידקטידים, לזה של שלייניים וישנם רק הבדלים קטנים במבנה השלד המפריד בינו לבין השלייתנים האמיתיים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גיפסוניקטופס** בוויקישיתוף
* גיפסוניקטופס, באתר GBIF (באנגלית)
* יוגב ישראלי, התגלו שרידים של "עכבר הקרח הקטן" שחי לפני 73 מיליון שנה, באתר ynet, 15 באוגוסט 2023
**אליעזר שולמן** (נולד בכ"ה בכסלו תשל"ב, דצמבר 1971) הוא עיתונאי חרדי, עורך משנה של העיתון החרדי "המבשר", בעבר שימש כעורך משנה של עיתון משפחה.

ביוגרפיה
--------

נולד בירושלים ליאירה ולאמיתי שולמן, מזכיר סיעת יהדות התורה ועורך עיתון המודיע. למד בישיבת סלבודקה, שם כיהן בעבר כראש הישיבה דודו הרב מרדכי שולמן. שולמן למד משפטים באוניברסיטת בר-אילן, אך לא סיים את התואר. בנוסף, הוא משמש כפרמדיק במד"א[דרוש מקור].

בגיל 19 החל לכתוב בשבועון החרדי "ערב שבת", כשהוא משיג במסגרת העיתון את אחד מהישגיו המקצועיים הראשונים - תמליל ישיבת מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל, המורה לסיעה כיצד לנהוג עם ממשלת שמיר.

בשנת 1993 החל לכתוב בעיתון "משפחה", תוך שהוא מתמקצע בזירה הצבאית. לשולמן היו חשיפות בטורו השבועי "שטח אש". הטור אף זכה לשבחים בעיתון "טיים" שכתב על שולמן: "העיתונאי החרדי שנחשב לבעל מקורות ביטחוניים יוצאי דופן בשב"כ ובמוסד".

פרסם בעיתון כתבות פרופיל וראיונות רבים עם רבנים נודעים. בין השאר, כתב על הרב נסים קרליץ, כתבה שגרמה להצתה של מאבק נגד עיתון "משפחה"[דרוש מקור]. עוד כתב על הרב משה שמואל שפירא, הרב חיים פינחס שיינברג, והרב יצחק זילברשטיין.

שולמן חסיד חב"ד נשוי למרים, להם שלושה בנים, מתגורר בלוד. החל משנת 2016 משמש גם כדובר "מרכז רבני אירופה".

שולמן שומר על מקצועיות ועוסק רק בענייני צבא. הוא חרג מהרגלו פעם אחת בלבד, זה קרה בשנת 2022, כאשר בחברת אסם הודיעו על הימצאות סלמונלה במוצרי חומוס של צבר. הוא תקף בחשבונו האישי כי שירות הלקוחות של החברה היה סגור בשעות הערב למרות הימצאותו של הוירוס. 

בשנת 2023 עזב את עיתון משפחה ועבר לערוך את עיתון המבשר
.

קישורים חיצוניים
----------------

* אליעזר שולמן, ברשת החברתית טוויטר
* יוסי כהן, ריאיון עם אליעזר שולמן, שטורעם
* הבחור מישיבת סלבודקה שהצטרף לחסידות חב"ד וצמח עם 'משפחה' באתר חרדים 10

הערות שוליים
------------

1. ↑  העיתונאים: המבשר, משפחה ובקהילה • חלק ב, בחדרי חרדים, משה וייסברג, 16 באפריל 2014
2. ↑  אליעזר שולמן עובר מ’משפחה’ ליומון ‘המבשר’: ימונה לעורך בכיר[http://www.ch10.co.il/news/{{{3}}} {{{2}}}, באתר חרדים10]
**מונו נו אווארה** (ביפנית: **物の哀れ**), בתרגום מילולי "החמלה של הדברים", "אמפתיה כלפי הדברים" או "רגישות כלפי הבר חלוף", הוא מונח ביפנית עבור המודעות לארעיות (無常 - מו ג'ו) של הדברים, ונוגות עדינה לגבי חלוף הדברים יחד עם עצבות עמוקה יותר, אך עדינה אף היא, לגבי העובדה שהחיים הם גם ברי חלוף.

מקור המונח
----------

המונח נטבע במאה ה-18 על ידי מוטואורי נורינגה, איש תרבות מוביל בתקופת אדו, שבמקור השתמש במונח בביקורת ספרותית על הספר *מעשה גנז'י.* בהמשך נעשה שימוש במונח לדון ביצירות ספרותיות יפניות חשובות אחרות, ביניהן הספר *מניושו*. המונח הפך למרכזי בפילוסופיה של נורינגה בנוגע לספרות ובסופו של דבר לתרבות היפנית.

אטימולוגיה
----------

המונח מורכב מהמילים היפניות מונו (物), שפירושה "דבר", ואווארה (哀れ), שהיה ביטוי מתקופת הייאן להבעת פליאה (בדומה ל-'אה'), שמשמעו פתוס, חדות, תחושה עמוקה, רגישות או מודעות. הביטוי תורגם לעיתים קרובות כ-"'האהאיות' של הדברים", החיים והאהבה. המודעות לארעיות של הדברים מגבירה את ההערכה ליופי שלהם, ומעוררת עצב עדין לגבי חולפם. בביקורתו של מוטואורי על הספר *מעשה גנז'י*, הוא טען כי מונו נו אווארה הוא הרגש ההכרחי שסוחף את הקוראים. המונח אינו מוגבל לספרות יפנית, והפך לחלק מהתרבות היפנית באופן כללי (ראה סאקורה).

המונח בתרבות המודרנית
---------------------

אומני מנגה ראויים לציון המשתמשים ברעיון של מונו נו אווארה בסיפורים שלהם כוללים את היטושי אשיננו, קוזואה אמנו, וקאורו מורי. בנוסף, הבמאי היפני יאסוג'ירו אוזו התפרסם בזכות יצירת תחושת מונו נו אווארה בסרטים שלו. לדוגמה, לעיתים קרובות אחת מהדמויות תגיד באופן מאופק "אי טנקי דסו נה" (いい天気ですね,"מזג אוויר נעים, הלא כן?"), לאחר אירוע משפחתי או חברתי מכונן, כמו חתונה של בת, לרקע של יפן משתנה בקצב מהיר. 

בספרו של איוואן מוריס על חיי החברה הגבוהה ביפן העתיקה, *העולם של הנסיך הנוצץ*, מונו נו אווארה מושווה למונח של ורגיליוס לקרימה ררום (Lacrimae rerum), בלטינית "הדמעות של הדברים".

סופר המדע הבדיוני קן ליו זכה בפרס הוגו לסיפור הקצר הטוב ביותר לשנת 2013 על סיפורו "מונו נו אווארה". בהשראת יצירות כגון המנגה *יוקוהומה קאידאשי קיקו*, ליו שאף לעורר בקורא "תחושת אסתטיות המכוונת בעיקר ליצירת אמפתיה כלפי חולפם הבלתי נמנע של כל הדברים", וגם להכיר ב"חשיבות הזיכרון והמשכיות העבר".

בספרו של בארי אייזלר *תחייה בודדה*, אחת הדמויות מתארת את המושג של מונו נו אווארה כ"העצב בלהיות אדם".

הערות שוליים
------------

1. ↑  Choy Lee, Khoon. Japan: Between Myth and Reality. 1995, page 142.
2. ↑  Morris, Ivan I. The World of the Shining Prince: Court Life in Ancient Japan. 1994, page 197.
3. ↑  "2013 Hugo Awards".
4. ↑  Mamatas, Nick. "Q/A With Ken Liu (and the return of Intern Kathleen)". Haikasoru. Retrieved 7 April 2013.
5. ↑  Eisler, Barry. A Lonely Resurrection. מסת"ב 9781477820810.
בניין הקונגרס הלאומי של ברזיל בכיכר שלוש הרשויות ממנו מתחילה השדרה
**הציר המונומנטלי** (בפורטוגזית: **Eixo Monumental** פירושה: **הציר המונומנטלי**, נקראת גם **דרך מספר 1**) היא השדרה הלאומית של ברזיל, הממוקמת במרכז הבירה ברזיליה וחוצה כמעט את כל העיר. לאורך הציר שוכנים מבני ציבור וממשל שונים, בהם הקונגרס הלאומי של ברזיל, קתדרלת ברזיליה והאצטדיון הלאומי של ברזיליה. הציר הושלם ונחנך בשנת 1960, בטקס בו עברה הבירה הרשמית של ברזיל לעיר ברזיליה. 

הציר, כשאר רשת הרחובות של העיר, תוכנן על ידי האדריכל לוסיו קוסטה, ורבים ממבני הציבור שלאורכו נבנו על ידי האדריכל המודרניסטי הנודע אוסקר נימאייר. לאורך הציר מספר אזורים בעלי שימושים מוגדרים, שיטת תכנון המכונה הפרדת שימושים. רוחב הציר, הדגש למכונית והפרדת השימושים אופייניות לתכנון הערים המודרניסטי לפי העקרונות שקבע האדריכל לה קורבוזיה. 

הציר המונומנטלי נחשב לאחד הרחובות הגדולים בעולם וגם אחד הכבישים הרחבים ביותר בעולם (ביחד עם שדרת 9 ביולי הנמצאת בבואנוס איירס בירת ארגנטינה), עם 6 נתיבי נסיעה לכל כיוון. ספר השיאים של גינס מנה את הציר בשנת 2008 בתור הכביש הרחב ביותר בעולם עם פס ההפרדה הגדול ביותר בעולם

מהלך השדרה
----------

תחילתו של הציר בבניין הקונגרס הלאומי של ברזיל התוחם אותו מכיוון דרום ומשם הוא ממשיך צפונה כאשר הוא חוצה כמה אזורים חשובים במרכז העיר. האזור הראשון התוחם אותו מכיוון דרום נקרא כיכר שלוש הרשויות, הכולל את בניין הקונגרס הלאומי. לאחר מכן ממשיך הציר לעבר האזור השני הנקרא שדרת משרדי הממשלה, הכולל גם את קתדרלת ברזיליה. מכאן ממשיך הציר אל האזור השלישי הנקרא אזור התרבות, ובו נמצאים המוזיאון הלאומי אונסצ'ינו גימראס, הספרייה הלאומית של ברזיל והתיאטרון הלאומי של ברזיל. צפונה משם נמצאת תחנת האוטובוסים המרכזית של ברזיליה הממוקמת במפגש עם כביש DF-002 החוצה את כל העיר בכיוון מערב-מזרח. משם ממשיך הציר לעבר מרכז הטלוויזיה והרדיו של ברזיל שנמצא בסמוך למגדל הטלוויזיה של ברזיליה ואחריו מתחיל אזור בתי המלונות. לאחר מכן ממשיך הציר אל אזור הספורט והפנאי שבו נמצאים האצטדיון הלאומי של ברזיליה, הפארק המרכזי של ברזיליה, הפלנטריום הלאומי של ברזיל ומרכז הקונגרסים - אויליסס גומרס. לאחר מכן מתחיל אזור משרדי העירייה ואחריו האזור האחרון שנקרא האזור הצבאי. הציר מסתיים לפני תחנת הרכבת של ברזיליה התוחם את הציר בצפון העיר.

אתרים
-----

### מבני ממשלה

* הקונגרס הלאומי של ברזיל

* בית המשפט העליון של ברזיל
* ארמון איטאמאראטי (משרד החוץ של ברזיל)
* ארמון פלנלטו (משכן נשיא ברזיל)
* ארמון הצדק (משרד המשפטים של ברזיל)

### מבני תרבות

* המוזיאון הלאומי אונסצ'ינו גימראס
* הספרייה הלאומית של ברזיל
* התיאטרון הלאומי של ברזיל
* הפלנטריום הלאומי של ברזיל
* מרכז הקונגרסים - אויליסס גומרס

### מבני ציבור

* מגדל הטלוויזיה של ברזיליה

### מבני דת

* קתדרלת ברזיליה
* טנקרדו נבס - הפנתיאון של המולדת וחירות

### מבני ספורט

* האצטדיון הלאומי של ברזיליה

### מבני תחבורה

* תחנת האוטובוסים המרכזית של ברזיליה
* תחנת הרכבת של ברזיליה

### גנים

* הגן הבוטני הלאומי של ברזיל
* גן ע"ש מקס בורלה

### אנדרטאות

* אנדרטת ג'ון קנדי
* אנדרטת קוביצ'ק

פנורמה
------

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מונומנטל אקסיס** |
הגיליון הראשון של היישוב בעריכת בר-דרורא
**הישוב** היה שבועון מדיני-ספרותי, כהגדרתו, שראה אור בשנים תרפ"ה–תרפ"ז (מספטמבר 1924 עד אפריל 1927) בתל אביב.

המו"ל והעורך האחראי של שבועון "הישוב" היה יששכר-דב בר-דרורא, שגם הִרבה לכתוב בו בשמות-עט שונים, ובהם X ו-ב.ד. בערב ראש השנה תרפ"ה פרסם השבועון את מצעו הראשוני בדואר היום.

שבועון "הישוב" נוסד סמוך להתארגנותה של "הפדרציה הציונית הכללית", שביקשה ללכד את הציבור שמחוץ למסגרת ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל. בפתח הגיליון הראשון של "הישוב" הוצהר כי "באים אנו לעשות ניסיון של הוצאת שבועון א-מפלגתי בא"י, מתוך הכרה שיש בזה צרך. לא נרבה בהבטחות". אבל בגיליון האחרון של השנה הראשונה (כ"ח באלול תרפ"ה) סיכם העורך ש"הישוב", אף שאינו שייך לארגון או מפלגה, יש בו "נטייה בולטת להמעמד הבינוני, ביחוד שביחוד להמעמד החקלאי [...] 'הישוב' השתדל לתת פה למעמד זה, שכבר נחשב במתים."

שבועון "הישוב" היווה שופר לעניינו של "המחנה האזרחי". חלק מן הכותבים, ובראשם העורך בר-דרורא, נמנו עם פעילי פדרציית הציונים הכלליים, והיו בכותבים מי שישמשו מאוחר יותר כראשי מפלגת "ההתאחדות האזרחית-לאומית" שנוסדה ב-1927, ובהם דוד איזמוז'יק, עובד בן עמ"י, זלמן דוד ליבונטין, משה סמילנסקי, זלמן אפשטיין, סעדיה שושני ויהושע סופרסקי. השבועון העניק במה לאנשי הסתדרות בני בנימין, שבר-דרורא כיהן באותה התקופה כמנהל הבנק שלה. תרמו מפרי עטם גם אנשי המושבות צבי נחמיה בוטקובסקי מחדרה ומשה איכילוב מפתח תקווה ואף אנשי התנועה הרוויזיוניסטית, ובהם ירוחם פיליפ קורנגרין, צבי אליהו כהן, וולפגנג פון וייזל ובצלאל אליצדק (קלוזנר).  

השבועון היה מקורב לחוגי סופריו וקוראיו של "דואר היום", שבו הועסק בר-דרורא (בשמו – דרורי) כעורך האחראי. זיקתם של "הישוב" ושל בר-דרורא ל"דואר היום" באה לביטוי, בין היתר, בהגדרתו כ"שבועון מדיני-ספרותי" בדומה לכותר המשנה של "דואר היום" – "עיתון יומי מדיני ספרותי ומסחרי", וכן באימוץ כמה מחידושי הלשון של איתמר בן-אב"י, כגון "ירכתונים" (פיליטונים), שלא נקלטו במקומות אחרים. 

מערכת "הישוב" פעלה גם כהוצאת ספרים. במסגרתה ראו אור ספרו של י. יערי (פולסקין), "מ. דיזנגוף חייו ופעולותיו" (תרפ"ז, 1926) וכן "ביוגרפיה של סיר הרברט סמואל" מאת י. יערי (פולסקין). פרקי ספרו של אהרון אהרונסון, "עכו", לוקטו מעזבונו ופורסמו לראשונה ב"הישוב" ואחרי כן נדפסו כספר. השבועון קיים את הבטחתו לפעול בשדה הספרות. פורסמו בו שיריו של י.צ. רמון ולקטים משירי היינה בתרגום ש. בן ציון. כמו כן הופיעו בו מדור "הערות בלשניות" של י. גרזובסקי וכן סקירות ספרים מידי אברהם כהנא. ב"הישוב" ראו אור – בהמשכים – המחזות "המשיח האילם" מאת דוד פינסקי (בתרגום ק.י. סילמן) ו"חנֻכָּה" מאת ק.י. סילמן וכן פרקים מזכרונותיו של זלמן דוד ליבונטין – "לארץ אבותינו".

לקריאה נוספת
------------

* יגאל דרורי, **בין ימין לשמאל: "החוגים האזרחיים" בשנות העשרים**. תל אביב: מפעלים אוניברסיטאיים להוצאה לאור, 1990

קישורים חיצוניים
----------------

* הישוב (כתב עת), באתר הספרייה הלאומית
* יגאל דרורי, ‏התארגנות המעמד הבינוני בארץ-ישראל – נסיונות להתארגנות פוליטית בשנות העשרים, **קתדרה** 44, יוני 1987, עמ' 115–125

הערות שוליים
------------

1. ↑  "הישוב", דואר היום, 22 בספטמבר 1924
2. ↑  **הישוב**, א' תשרי תרפ"ה, 1924
ניסן יוסט (שני מימין) עם הרב ישראל הגר מויז'ניץ (במרכז)**ניסן יוסט** (תרל"ו 1876 - תש"ד 1944) היה מלחין החצר של חסידות ויז'ניץ במזרח אירופה.

היסטוריה
--------

נולד בשנת תרל"ו - 1876 להוריו בעיירה דז'יקוב מחסידיו של רבי יהושע הורוביץ, ה"עטרת ישועה" מדז'יקוב. כבר בצעירותו נודע כבעל קול ערב ובתפילות השבת והחגים היה ניגש לעמוד בבית הכנסת בעיירתו. האדמו"ר רבי ישראל הגר מויזניץ שבאחד מביקוריו בעיירה אצל גיסו העטרת ישועה, שמע אותו והתרשם מתפילתו ביקש מגיסו רשות לקח את ניסן יוסט אליו כפירעון הנודניא שהבטיח לו חותנו האמרי נועם מדז'יקוב, גיסו נעתר לו וכך עבר עם משפחתו להתגורר בעיירה ויזניץ ואף החל לשמש את הרב הגר.בוויזניץ הפך עד מהרה לחזן הראשי בבית הכנסת והחל להלחין יצירות למילות התפילה. יצירותיו נודעו כמרגשות ומעוררות ויהודי הסביבה נהגו לפקוד את ביהכנ"ס כדי לשמוע את שיריו. יוסט הלחין יצירות על פרקי תפילה קבועים בהם הפיוט מנוחה ושמחה עליו הלחין עשרות לחנים וכן על תפילות נוספות בעיקר של ראש השנה. יצירותיו זכו לפופולריות רבה בקרב חצרות החסידים במזרח אירופה והן היו מושרות תדיר בבתי הכנסת החסידים ובטישים של האדמו"רים באותן אזורים.

בתחילת מלחמת העולם הראשונה ברח ניסן יוסט יחד עם רבי ישראל הגר לגרוסוורדיין ושם המשיך להלחין ולפעול למען הפצת יצירותיו בקרב החסידים, ובשנת 1936 לאחר שנפטר הרב ישראל הגר הפך להיות חסיד של בנו רבי חיים מאיר הגר שמצדו מאוד חבב אותו וקרב אותו.

עם כיבוש הונגריה על ידי הנאצים במלחמת העולם השנייה נלקח לגטו יחד עם כל יהודי העיר ובחודש מאי 1944 נספה עם רוב משפחתו במחנה ההשמדה באושוויץ.

בנו הרב מאיר יוסט שרד את המלחמה והיה הרב הראשי להולנד. בן נוסף, יוסף בן ניסן (1913–1978) היה פעיל עלייה בין השאר בסוכנות היהודית, שימש כסמנכ"ל משרד הבריאות, ועוד.

יצירותיו
--------

את רוב לחניו הלחין על פיוטי השבת ובהם מנוחה ושמחה ועוד, יוסט גם הלחין יצירות רבות נוספות בין היתר לפיוטים הנאמרים בימים הנוראים ולפיוט בר יוחאי המושר בל"ג בעומר.

חלק משיריו של יוסט שרדו את המלחמה וזכו לביצוע מחודש ולשימור, בחסידות ויז'ניץ יש מעמד מיוחד ללחניו של יוסט, והם נוהגים לשיר בשבתות כל שנה לחן אחר על הפיוט מנוחה ושמחה שהלחין ניסן יוסט, כמו כן בחגים ובמעמדים חגיגיים מיוחדים מושרים ממיטב יצירותיו של יוסט.

בשנים האחרונות מושקעים מאמצים רבים על מנת לאתר לחנים של יוסט שאבדו במהלך מלחמת העולם השנייה כדי לשמרם.

לקריאה נוספת
------------

* קהילות המבשר, גיליונות 271 - 275, חשוון-כסלו תשע"ה.

קישורים חיצוניים
----------------

* ריאיון עם בנו הרב מאיר יוסט באתר בחדרי חרדים
* מידע על ניסן יוסט בקטלוג "מרחב" של הספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  הרב ד"ר יצחק אלפסי, 'בן ניסן, יוסף', **אנציקלופדיה של הציונות הדתית**, כרך ו, ירושלים תשס"ב, עמ' 162–163
2. ↑  מדי פסח הוא נהג להלחין יצירה חדשה לפיוט. יצחק אונגר מסר שיוסט הלחין 40 יצירות למנוחה ושמחה. מתוכן שרדו 9.
3. ↑  מי מזהה את שירו של ניסן יוסט? באתר בחדרי חרדים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987011371609805171
* ISNI: 0000 0005 0101 5359
* LCCN: n2018032393
* VIAF: 44152864168304822777
* WorldCat (עם VIAF): 44152864168304822777

 |
**טיידל** (באנגלית: **Tidal**; מעוצב: **TIDAL**) הוא שירות הזרמת מוזיקה למנויים המשלב אודיו ווידאו-קליפים באיכות גבוהה. השירות מכיל יותר מ-35 מיליון שירים ו-85,000 וידאו קליפים. השירות הוא בתשלום. מפעיליו טוענים כי הם משלמים את האחוז הגבוה ביותר של תמלוגים לאמני מוזיקה ולכותבים בשוק הזרמת המוזיקה. טיידל הושק ב-2014 על ידי החברה הציבורית הנורווגית-שוודית Aspiro. נחתם הסכם הפצה עם שְלוש חברות התקליטים הגדולות, נוסף על חברות התקליטים העצמאיות. ברבעון הראשון של 2015 נרכשה חברת האם Aspiro על ידי הפרויקט הפנתר בע"מ, בבעלותו של הראפר האמריקאי ג'יי זי.

בעלות
-----

נכון לעכשיו[דרושה הבהרה] טיידל נמצאת בבעלותו של ג'יי זי, ומגוון רחב של אמני מוזיקה אחרים הפורשים ז'אנרים מרובים בתחומם. זהו שירות ההזרמה הראשון בעולם שנמצא בבעלות של אמן. אמנים שונים השתמשו בסיסמה "Turn the tide" ו-"#TIDALforAll" ברשתות החברתיות במהלך יצרת התדמית למסיבת העיתונאים, שם התקיימה השקתו המחודשת של השירות. הרעיון של פלטפורמת הזרמה שנמצאת בבעלות של אמן הוסבר כ"להחזיר את הערך למוזיקה על ידי השקת שירות בבעלות אמנים". במהלך מסיבת העיתונאים שצוינה, הוזמנו לבמה האמנים הבאים כ"הבעלים של טיידל": ג'יי זי עצמו, ביונסה, ריהאנה, קניה וסט, ניקי מינאז', דאפט פאנק, ג'ק וייט, מדונה, ארקייד פייר, אלישה קיז, אשר, כריס מרטין, קלווין האריס, deadmau5, ג'ייסון אלדין וג'יי קול. אריק הרוויי מפיצ'פורק ציין על האמנים שמחזיקים בבעלות משותפת של השירות, "אלה הם האחוז האחד של מוזיקת פופ בעולם כרגע, אלה אמנים שלא עונים לחברות תקליטים, לא עונים לתאגידים".

תוכניות מנויים
--------------

נכון למרץ 2015, שני מנויי טיידל מפורטים להלן. עם זאת, מחירים משתנים ממדינה למדינה, בהתאם לסטנדרטים בשוקים מקומיים.

| שם | מחיר בחודש | פטור ממודעות | הגבלת זמן האזנה | דחיסת מידע | קילובייט בשנייה | קודק |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Tidal Premium | $9.99 • £9.99 | כן | בלתי מוגבל | מאבדת נתונים | 320 ק"ב\ש או 96 ק"ב\ש (נייד) | AAC |
| Tidal HiFi | 19.99$ • 19.99£ | כן | בלתי מוגבל | ללא אובדן | 1,411 ק"ב\ש | FLAC |

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של טיידל
* טיידל, ברשת החברתית פייסבוק

* טיידל, ברשת החברתית טוויטר

* טיידל, ברשת החברתית אינסטגרם

* טיידל, ברשת החברתית טיקטוק

* טיידל, סרטונים בערוץ היוטיוב

| שירותי מוזיקה דיגיטליים |
| --- |
| שירותים פעילים | Anghami • אפל מיוזיק • בנדקמפ • ביטפורט • בליפ.קום • בומפליי מיוזיק • CD Baby •‏ דיגיטלי אימפורטד • דיטו מיוזיק • דיג'יי-שופ • הופלה • אייסקאסט • iHeartRadio •‏ חנות האייטונס • ג'מנדו • ג'ונו רקורדס • לייב-365 • LiveXLive (Slacker) •‏ מגנטון • מלון • מיקסקלאוד • מוב • מיוזיק גלו • נימביט • NoiseTrade •‏ ONErpm •‏ פנדורה • פפטארי • קובוז • רדיו.קום • רוק-מיי-ראן •‏ רוקסי • ספינלט • ספוטיפיי • סאונדקלאוד •‏ יאנדקס. מוזיקה • טיידל • אמזון מיוזיק • ‏Last.fm • שזאם • דיזר • יוטיוב מיוזיק • eSound |
| שירותים לא פעילים | בלאקברי וורלד • גוגל פליי מיוזיק • גרובשרק • קאזה • רדיו |
**גלדן נפוח** (שם מדעי: *Cephaloscyllium ventriosum*) הוא מין של כריש ממשפחת הגלדניים החי לאורך חופי מערב האוקיינוס השקט ממפרץ קליפורניה ועד צ'ילה.

מאפיינים
--------

אורכו של כריש זה הוא כ-110-90 ס"מ. הוא בעל עור בצבע כתום עד צבע קרם עם פסים דהויים חומים ונקודות שחורות על פני העור. יש לו ראש עגלגל עם זימים קטנים, סנפירים, גב בצמוד לזנב ושלושה זוגות סנפירי גפיים. הזנב מסתיים בקצה מחודד.

כריש זה חי לאורך החופים של אמריקה הצפונית, אמריקה המרכזית ואמריקה הדרומית לאורך האוקיינוס השקט במים טרופיים וממוזגים. הוא חי במים רדודים עד עומק של 460 מטר בין אצות קלפ, סלעים ועשבי ים.

הכריש פעיל בלילות ויוצא אז לחפש דגים קטנים, סרטנים ורכיכות ימיות. עורו של הכריש בעל תאי פלואורסצנציה הזוהרים בחושך באור ירוק ועוזרים לכרישים לתקשר.

כריש קטן זה עשוי ליפול טרף לטורפים ימיים ולכרישים גדולים ממנו. הוא מסתתר בין הסלעים והאצות כדי להינצל. אם הוא נתפס, הוא יכול להתנפח מבלי שיתאפשר להוציא אותו ממחבואו.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גלדן נפוח** בוויקישיתוף
* גלדן נפוח, באתר ITIS (באנגלית)
* גלדן נפוח, באתר NCBI (באנגלית)
* גלדן נפוח, באתר FishBase (באנגלית)
* גלדן נפוח, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  גלדן נפוח באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  תרגום לא רשמי מאנגלית swell shark
3. ↑  C.J.; White, C.F.; Lowe, C.G, Cephaloscyllium ventriosum, IUCN Red List of Threatened Species
**ג'יימס מייקל טיילר** (באנגלית: **James Michael Tyler**;‏ 28 במאי 1962 – 24 באוקטובר 2021) היה שחקן אמריקאי, שנודע בעיקר בזכות גילום דמותו של גאנת'ר, מנהל בית הקפה, בסיטקום "חברים".

ביוגרפיה
--------

ג'יימס מייקל טיילר נולד במאי 1962 בגרינווד, מיסיסיפי, כצעיר מבין חמישה ילדים. הוא נקרא על שם דודו. כשהיה בן 10 אביו נפטר, וכשהוא היה בן 11 אמו נפטרה. בגיל 12 טיילר עבר לאנדרסון שבדרום קרוליינה להתגורר אצל אחותו.

בשנת 1988 עבר ללוס אנג'לס והפך לעוזר הפקה של "איש שמן וילד קטן". הוא תמך בקרן לילי קלייר ובפרויקט האיידס LA.

בין השנים 1994–2004 שיחק את גאנת'ר בסיטקום "חברים". גאנת'ר היה מנהל בית הקפה "סנטרל פרק", שהיה מאוהב ברייצ'ל גרין. זה הוביל לקריירה של עשר שנים עם הופעות ב-148 מתוך 236 הפרקים של חברים והוא מוגדר כשחקן-המשנה עם מספר ההופעות הגבוה ביותר בתוכנית.

לכבוד חגיגות 20 שנים ל"חברים" ב-2014, טיילר הופיע בבית-העתק של בית הקפה "סנטרל פרק" בסוהו, ניו יורק.

טיילר הופיע בסיטקום "אפיזודס" (עונה 2, פרק 6) כעצמו משחק מאמן הוקי קרח, כאשר מאט לה-בלאנק מנסה ללא הצלחה לגרום לכוכבים הראשיים האחרים מחברים להופיע בסרטון התדמית של תוכנית הטלוויזיה הבדיונית "פאקס".

בשנת 1995 התחתן טיילר עם ברברה צ'דסי. ב-2014 הוא הגיש בקשה לגירושין. לאחר מכן נישא לג'ניפר קרנו.

ב-24 באוקטובר 2021 מת מסרטן הערמונית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'יימס מייקל טיילר** בוויקישיתוף
* ג'יימס מייקל טיילר, ברשת החברתית טוויטר
* ג'יימס מייקל טיילר, ברשת החברתית אינסטגרם
* ג'יימס מייקל טיילר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* ג'יימס מייקל טיילר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* ג'יימס מייקל טיילר, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* ג'יימס מייקל טיילר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ג'יימס מייקל טיילר (גאנת'ר מ"חברים") הלך לעולמו בגיל 59, באתר ynet, 25 באוקטובר 2021
**מיכאל (מיקו) ג'מאל** (נולד בכ"ד באייר תשל"ט, 21 במאי 1979) הוא קומיקאי חקיין ומדבב ישראלי.

ביוגרפיה
--------

ג'מאל הוא בוגר קורס דיבוב אצל יפה גבאי.

עד לשנת 2004 הופיע ג'מאל בעיקר באירועים סגורים ברחבי ישראל, שאליהם הוזמן דרך המלצות והפניות אישיות.

את הקריירה הציבורית בתחום הבידור החל ג'מאל בשנת 2004 כמשתתף בתוכנית הרדיו דידי לוקאלי של השדרן דידי הררי. במסגרת התוכנית ביצע חיקויים של כוכבים מעולם הכדורגל בישראל.

בשנת 2005 השתתף ג'מאל בתוכנית הכדורגל "דאבל פס" ששודרה בערוץ 10 בהנחיית מאיר איינשטיין ועמנואל רוזן. בתוכנית כיכב ג'מאל בפינה קומית בה גילם דמויות מעולם הספורט הישראלי.

בשנים 2006–2007 השתתף ג'מאל בתוכנית "יציע הכבוד" בהנחיית אבי נוסבאום אשר שודרה בפורטל ללקוחות חברת פלאפון תקשורת בלבד. בתוכנית היה מגיע ג'מאל למגרשי הכדורגל שם היה מצלם קטע שהיה משודר בפורטל, בשיתוף יונתן ריגר ששימש גם כצלם ועורך תוכן.

בשנים 2008–2009 הגיש ג'מאל פינה שבועית בתוכנית הרדיו של אופירה אסייג ברדיו אקו 99 FM לצד חיים רביבו ואייל ברקוביץ'. בתוכנית הגיש ג'מאל פינה שבועית קומית אקטואלית קומית על המתרחש בעולם הספורט. במקביל השתתף באולפן המיוחד של ערוץ 10 לטורניר יורו 2008.

בשנת 2010 השתתף בתוכנית הקומית "החיים על פי שוקו", אשר שודרה בערוץ הספורט בטלוויזיה ובאינטרנט. בתוכנית שולב תוכן שיווקי של הטוטו באמצעות שלוש פינות שבועיות בנושא כדורגל ישראלי, בהן היה ג'מאל מתבקש לתת פרשנות והערות קומיות על אירועים רלוונטיים, תוך מתן תגובות והערות למרואיין שבתוכנית.

ג'מאל משמש כמדבב ראשי בתוכנית "בובה של לילה", תוכנית ספורט סאטירית ישראלית המשודרת בערוץ הספורט משנת 2011. התוכנית החלה בפיילוט בו שולבו דמותו של אלי בן דוד ("שוקו") עם בובות בדמותם של אלי אוחנה, אבי לוזון, שלמה שרף ושייע פייגנבוים, אשר דובבו על ידי ג'מאל בתוכנית.
בנוסף משמש כמדבב בתוכנית העולם כולו נגדנו.

בשנת 2012 דיבב את מרבית הבובות בתוכנית הסאטירה הישראלית "בובה של מדינה" ששודרה בערוץ 10 ובה דמויות בולטות שונות מעולם הפוליטיקה בישראל.

בשנת 2016 הגיש פינה קומית בתוכנית "שולחן החכמים" העוסקת בענייני היום בספורט המשודרת בתוכנית הרדיו "חמש באוויר" של ערוץ הספורט.
החל מ-2018 בנוסף התארח בתוכניות "מגרש פתוח" ו"ליגת החלומות" בערוץ הספורט.

בשנת 2019 השתתף בתוכנית "העולם כולו נגדנו" בערוץ הספורט.

בשנת 2020 השתתף בספיישל הקורונה של "בובה של לילה". 

דיבב את ספי ריבלין בקמפיין של האגודה למלחמה בסרטן. 

ג'מאל נשוי ומתגורר בירושלים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מיקו ג'מאל** בוויקישיתוף
* מיקו ג'מאל, ברשת החברתית פייסבוק
* מיקו ג'מאל, ברשת החברתית אינסטגרם
* מיקו ג'מאל, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
| זאי |
| --- |
| **תחילית**: |   ز |
| **אמצעית**: |    ـز |
| **סופית מחוברת**: |   ـز |
| **סופית לא מחוברת**: |    ز |
| **אלפבית ערבי** |
| ا | ب | ت | ث | ج | ح |
| خ | د | ذ | ر | ز | س |
| ش | ص | ض | ط | ظ | ع |
| غ | ف | ق | ك | ل | م |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ن | ه | و | ي |  |

 |
| סימנים נוספים |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ﺓ | ﻯ | ء | ال | ﻻ |  |

 |
| אותיות חיצוניות |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ﭖ | ﭺ | ژ | ﭪ | ڨ |  |

 |
| תשכיל |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ـَ | ـِ | ـُ | ـًا ـٍ ـٌ |  |

 |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ـْ | ـّ | ـٰ | آ | ٱ |  |

 |

האות **זאי** (בערבית: **زاي**) היא האות ה-11 באלפבית הערבי. לפניה באה האות רא ואחריה סין.

זאי מייצגת את העיצור /z/ (כמו זי"ן). זאי מעוצבת כגרסה של רא, אף שאין דמיון פונטי ביניהן כלל. משערים שזו תוצאת טשטוש ההבדל הגרפי בין האותיות במהלך התפתחות האלפבית הערבי, אפשר לראות את הדמיון בין האותיות המקבילות הסוריות ܪ (רא) ו- ܙ (זין). הדמיון הזה חייב הוספת נקודה דיאקריטית, על-מנת לאפשר הבחנה. תהליך דומה קרה לאותיות חא וג'ים, אם כי שם אין ראיות מאלפביתים מקבילים.

על בסיס האות זאי נוצרה באלפביתים השאובים מהאלפבית הערבי, דוגמת האלפבית הפרסי, האות ז'אי, ژ (עם 3 נקודות דיאקריטיות) לייצוג העיצור /ʒ/ (כמו זי"ן גרושה).

בכתיבה, האות מתחברת מצד ימין אך לא משמאל, כשאר אותיות "דוד' ארז".

מקור האות זאי הוא ב"זין" הפניקית, ויש לה מקבילות ברוב האלפביתים:

* אלפבית עברי – ז
* אלפבית לטיני – Z, z
* אלפבית יווני – Ζ,ζ
* אלפבית סורי – ܙ

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ز** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TDVİA: zay

 |
*Ganoderma lucidum*
**בְּהוּקִית** (שם מדעי: *Ganoderma*) הוא סוג של פטריות, הגדלות על עצים, הכולל כ-80 מינים, מרביתם מאזורים טרופיים. בשל השימוש הנרחב שלהן כתרופות במסורות אסייתיות, והפוטנציאל שלהם בתחום הביו-רמדי (bioremediation), הן מהוות סוג חשוב מבחינה כלכלית. פטריית הריישי (Ganoderma sichuanense) היא דוגמה לבהוקית בשימוש מסורת הרפואה המזרחית, שהפכה לבעלת שוק נרחב ומבוקשת כיום בכל העולם.

ניתן להבדיל בין פרטים מסוג **בהוקית** לבין פרטים מסוגים אחרים שבסדרת הפוליפורים, על ידי הבסידוספורה (basidiospore) של הבהוקית. בסדיוספורה של בהוקית היא בעלת קיר כפול.

פטריות מסוג בהוקית מכונות באופן עממי, בשל צורתן, גם "**פטריות מדף**" ו"**פטריות סוגריים**".

אטימולוגיה
----------

השם הלועזי *Ganoderma* נגזר מן המילה היוונית *ganos*‏/γανος שמשמעו בהירות או בוהק, ו-*derma*/‏δερμα שמשמעה עור.

סוג זה תואר לראשונה על ידי פיטר קרסטן הפיני בשנת 1881. בהמשך תוארו סוגים נוספים שניתן למצוא באירופה בשנת 1902 ויליאם מריל תיאר כמה מינים שנפוצים באמריקה הצפונית. עד היום תוארו כ-80 מינים בעיקר באזור הטרופי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בהוקית** בוויקישיתוף
* בהוקית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* בהוקית, באתר NCBI (באנגלית)

* בהוקית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)

* בהוקית, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Kirk PM; Cannon PF; Minter DW; Stalpers JA (2008). *Dictionary of the Fungi* (10 ed.). Wallingford: CABI. p. 272. ISBN 0-85199-826-7.
2. ↑  Liddell, Henry George; Robert Scott (1980). *A Greek-English Lexicon (Abridged Edition)*. United Kingdom: Oxford University Press. ISBN 0-19-910207-4.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007557914605171
* NKC: ph580765

 |
**The Awful German Language** (מילולית: השפה הגרמנית הנוראית) הוא חיבור סאטירי משנת 1880 מאת הסופר מארק טוויין, אשר נכלל כנספח 4 (Appendix D) של הספר "נווד בנכר" (אנ'). החיבור עוסק בצורה סאטירית בשפה הגרמנית ובקושי של דוברי אנגלית ללמוד אותה כשפה שנייה.

טוויין החל ללמוד גרמנית בגיל 15, אך הפסיק וחזר ללמוד את השפה 28 שנים לאחר מכן בעקבות הכנה לטיול נסיעה לאירופה. בשנת 1887, במהלך שהותו בגרמניה, חלם חלום, אשר תיאר אותו ביומנו ש"כל הזרים הרעים הלכו לגן עדן הגרמני, לא יוכלו לדבר והיו מבקשים ללכת למקום האחר". המסה פורסמה בחלק השני של הספר "נווד בנכר", ותואר כ"המאמר הפילוסופי החשוב ביותר שכתב טוויין". ב-10 באוקטובר 1897, נשא טוויין בווינה הרצאה שכותרתה "Die Schrecken der deutschen Sprache" (האימה של השפה הגרמנית), והמשיך להרצות בנושא עד תחילת המאה ה-20.

במאמר, מתאר טוויין את הכעס שלו על הדקדוק הגרמני בסדרה של שמונה דוגמאות הומוריסטיות הכוללות פעלים הניתנים להפרדה, נטיית תואר ומילים מורכבות. כפי שהנושא מרמז, טוויין אמנם מתמקד בגרמנית כשפה, אבל עוסק גם בשפה האנגלית לצורך השוואה. הדבר מאפשר ניתוח במשקל לשוני המיוחס להיבטים טיפולוגיים וסגנוניים שונים של השפה אשר סובבים סביב ההבדל בין שפה אנליטית כמו האנגלית מול הגרמנית שהיא שפה סינתטית (אנ') עם כמה מאפיינים אנליטיים. טוויין מדגיש את השינויים הללו באמצעות תרגום בין-ליניארי, אופן תרגום המנסה לשמר את שפת המקור ללא הקשר ובאופן מילולי, ושיטה זו מדגישה את המכניקה של השפה המתורגמת.

קישורים חיצוניים
----------------

* המאמר בגרמנית ובאנגלית