recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
יוסף חסיד (1940)
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.  
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
**יוסף חסיד** (באנגלית: **Josef Hassid**;‏ בפולנית-**Józef Chasyd**;‏ 28 בדצמבר 1923 - 7 בנובמבר 1950) היה כנר יהודי-פולני.

חייו
----

נולד להורים יהודים בעיר סובאלק בפולין. בגיל עשר התייתם מאמו ואביו לקח על עצמו לקדם את הקריירה שלו. לאחר שלמד נגינה בכינור אצל מורים מקומיים התקבל ב-1934 לבית הספר למוזיקה על שם שופן בוורשה. ב-1935 זכה בפרס כבוד בתחרות הכינור על שם הנריק וייניאבסקי.

אביו סידר לו הופעה בפני ברוניסלב הוברמן שהתרשם מנגינתו והפנה אותו להמשך לימודים אצל הכנר קרל פלש. בקיץ 1937 השתתף בקורס שארגן פלש בעיר ספא בבלגיה ביחד עם הכנרים עברי גיטליס וז'ינט נבה. באותה תקופה התאהב בנערה אבל הקשר ביניהם נותק בגלל התנגדות הוריה לקשר עם יהודים. לעובדה זו הייתה השפעה על מצבו הנפשי.

ב-1938 הגיעו חסיד ואביו ללונדון בהזמנתו של פלש כדי להמשיך את לימודי הכינור אצלו. בבית פלש נפגש חסיד הצעיר וניגן בפני הכנרים יוזף סיגטי, ז'אק טיבו, דוד אויסטרך ופריץ קרייזלר. קרייזלר התרשם כל כך מנגינתו של חסיד עד כי אמר: "כנר כמו יאשה חפץ נולד פעם במאה שנה ופעם במאתיים שנה נולד כנר כיוסף חסיד". הוא אף השאיל לו כינור יקר משלו של בונה הכינורות הצרפתי ז'אן בטיסט וויון.

חסיד החל לתת רסיטלים ביחד עם הפסנתרן ג'רלד מור. בפרסומות לרסיטלים אלה הוא תואר כ"נער כנר פולני". מור סיפר שנים רבות לאחר מכן: "לא נתקלתי בגאון כמו חסיד. טכניקה מושלמת, איכות צליל ומעל זה, להט מטפיזי לא מובן, שנגרם כנראה מעצב ומחוסר שקט נפשי בגלל אהבה נכזבת וגרם לנגינתו שתהיה פנטסטית".

נגינת הבכורה של חסיד עם תזמורת הייתה ב-25 באפריל 1940 עם התזמורת הפילהרמונית של לונדון בקונצרט למען "קרן העזרה הפולנית". הוא ניגן את הקונצ'רטו לכינור של צ'ייקובסקי. הוא זכה לתשואות ובביקורת בטיימס נכתב, כי "בתחילה הראה עצבנות אך יפי הצליל שלו היה מדהים".

ב-5 בינואר 1941 ניגן חסיד בקונצרט משודר של הבי.בי.סי תחת שרביטו של אדריאן בולט את הקונצ'רטו לכינור של בטהובן.

ב-פברואר 1941 הופיעו שינויים במצב רוחו של חסיד. מאדם מופנם וחביב הפך לרגזן עם מצבי רוח משתנים. הופעתו הפומבית האחרונה הייתה ב-1 במרץ 1941 ובה ניגן את הקונצ'רטו לכינור של ברהמס, שעל נגינתו זכה לביקורת צוננת.

מצבו הנפשי התדרדר והוא ניתק עצמו מהעולם. הוא אובחן כסובל מסכיזופרניה. ב-19 ביוני 1941 אושפז וטופל בהלם אינסולין ונזע חשמלי ללא הטבה. במשך שנים אושפז בבתי חולים שונים. ב-1950 הוחלט לבצע לובוטומיה במוחו. לאחר הניתוח לקה בדלקת קרום המוח ונפטר. הוא היה בן 27 במותו.
נותרו מספר קטן של הקלטות של חסיד עם ג'רלד מור ואחרים.

קישורים חיצוניים
----------------

* נעימה יהודית מאת יוסף אחרון יוסף חסיד כינור, ג'רלד מור פסנתר, 1940.
* יוסף חסיד - הכנר היהודי
* יוסף חסיד-(באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007448813705171
* BIBSYS: 13002753
* BnF: cb14014615k (data)
* CiNii: DA15980864
* GND: 139467564
* ISNI: 0000 0000 8377 3981
* LCCN: no2003036730
* LNB: 000258496
* MusicBrainz: 2fc61e92-0fcc-4b40-b405-6bc761710ab4
* NLP: A32819900
* NSK: 000689308
* VIAF: 43983502
* WorldCat: lccn-no2003036730

 |
**כיאוניס לבן** (שם מדעי: *Chionis albus*), הוא מין של עוף מסדרת החופמאים השייך למשפחה כיאוניסיים והוא העוף היבשתי היחיד החי ביבשת אנטארקטיקה.

אורכו 38-41 ס"מ ומוטת כנפיו 76-80 ס"מ. הכיאוניס בעל גוף עגלגל עם כסות פלומה לבנה, פנים ורודות חפות מנוצות ומקור אפור מעוקל. לכיאוניס אין קרומי שחייה על רגליו.

הכיאוניס נפוץ רק באזורים הקפואים של אנטארקטיקה וסביבותיה - בסקוטיה ארק, איי אורקני הדרומיים ובדרום ג'ורג'יה. לעיתים רחוקות הכיאוניס ינדוד צפונה לאקלים חמים יותר אך הוא מותאם לחיים באקלים הקשה.

הכיאוניס מוצא את מזונו על הקרקע הקרה. הוא נטפל לעופות אחרים ובעיקר לפינגווינים הנפוצים באזור האנטארקטי, שם הוא מצוי בשולי המושבות, חוטף קריל או דגים ממקור פינגווינים שמאכילים את גוזליהם. הוא גם טורף את הביצים וכן אפרוחים בני יומם, אך מעבר לכך הם גדולים מדי בשבילו. הוא ניזון בנוסף מנבלות, צואה, דגים, תולעים ומשיירי אוכל אנושי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כיאוניס לבן** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  כיאוניס לבן באתר הרשימה האדומה של IUCN

כיאוניס מנקר עור מת מלובודון הסרטנים.
בקוביץ'-צ'רקסקי
הנסיך **אלכסנדר בקוביץ'-צ'רקסקי** (ברוסית:  **Алекса́ндр Беко́вич-Черка́сский**; מת ב-1717, נולד בשם דבלט גירי-מורזא (Девлет-Гирей-мурза) היה קצין האימפריה הרוסית ממוצא צ'רקסי, ראש המשלחת הראשונה שהוציא פיוטר הגדול למרכז אסיה ("טרנס-כספיה", כלומר ממזרח לים הכספי). יצר את המפה המדויקת הראשונה של הים הכספי, הקים שלושה מבצרים על גדותיו, בהם מבצר קרסנובודסק בקיזיל-סו (כיום העיר טורקמנבאשי בטורקמניסטן) ונרצח בח'אנות חיווה עם משלחתו.

תולדות חייו
-----------

נולד למשפחה מוסלמית, בנו של אחד משליטי קברדינו-בלקריה. במועד לא ידוע התנצר והתגייס לצבאו של פיוטר הגדול. ב-1707 יצא ללימודי ניווט באירופה. ב-1711 שב ונשלח לארץ מולדתו על מנת לשכנע את ראשיה לתמוך בצאר נגד האימפריה העות'מאנית.

שנתיים לאחר מכן הגיעו לאסטרחן ידיעות לפיהן האוזבקים הטו את מימי הנהר אמו דריה על ידי סכר משפכו לים הכספי לכיוון ימת אראל ושבשטח היבש ניתן למצוא גרגרי זהב. הידיעות הגיעו לפיוטר הגדול, שנזקק לזהב באופן דחוף על מנת לממן את המלחמה הצפונית הגדולה. 

ב-1715 נשלח לוטננט-קפטן בקוביץ'-צ'רקסקי לים הכספי והפיק את המפה המדויקת הראשונה של האגם וסביבתו. כמו כן וידא בקוביץ'-צ'רקסקי שהאמו-דריה איננו זורם עוד לים הכספי.

ב-16 בפברואר 1716 נשלח בקוביץ'-צ'רקסקי שנית לאזור, הפעם בראש משלחת צבאית-הנדסית בת כ-7,000 איש. מטרות המשלחת היו להתחקות אחר ערוצו של האמו-דריה ולבחון אפשרות להטות אותו חזרה לים הכספי, להכניע את ח'אנות חיווה ולשגר משלחת לאימפריה המוגולית בהודו, על מנת לפתוח עמה ערוץ מסחרי ודיפלומטי ישיר.

המשלחת הקימה שלושה מבצרים על גדת הים הכספי, מבצר פטר הקדוש במפרץ טיוב-קראגאן, מבצר אלכסנדרובסק (כיום פורט-שבצ'נקו, Форт-Шевченко) ומבצר קרסנובודסק ממנו צמחה 150 שנה מאוחר יותר העיר טורקמנבאשי.

בפברואר 1717 יצאה משלחת צבאית בראשותו לכיוון ח'אנות חיווה. על קורותיה נודע רק זמן רב לאחר מכן וסדר האירועים איננו ודאי. ייתכן שהמשלחת נתקלה בכוח צבאי עדיף, נכנעה והובאה בפני הח'אן, או שהח'אן קיבל את המשלחת בסבר פנים יפות ולאחר מכן שינה את טעמו. בכל מקרה, בסופו של דבר נהרגו כל חברי המשלחת, פרט לעשרה אנשים, שלהם הורשה לחזור לרוסיה ולדווח. פיוטר הגדול, שהיה עסוק במלחמה עם שוודיה, לא הגיב. רק יותר ממאה שנה לאחר מכן חזרה האימפריה הרוסית לאזור.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלכסנדר בקוביץ'-צ'רקסקי** בוויקישיתוף
* Walter R. Ratliff, Pilgrims on the Silk Road: A Muslim-Christian Encounter in Khiva p. 46
* I. S. Zonn, A. N. Kosarev, Andrey G. The Caspian Sea Encyclopedia p. 465

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 3550 7830
* LCCN: n94031430
* NKC: js20221150104
* VIAF: 33685263
* WorldCat (עם VIAF): 33685263

 |
**דריגה נורסולטנגיזי נזרבייבה** (בקזחית: **Дариға Нұрсұлтанқызы Назарбаева**; נולדה ב-7 במאי 1963) היא מדינאית קזחית ובתו של נשיא קזחסטן לשעבר נורסולטן נזרבאייב. מכהנת כנשיאת הסנאט הקזחי מאז 20 במרץ 2019 ובעבר כיהנה כסגנית ראש הממשלה בשנים 2015–2016.

קריירה
------

נזרבייבה נולדה בטמירטאו. עבדה כראש סוכנות הידיעות הרשמית הממשלתית, ח'באר. הקימה את המפלגה הקזחי "אסר" ותנועת "הכל ביחד". "אסר" התמזגה בהמשך עם מפלגתו של נזרבייב האב, "אוטאן" ביולי 2006.

אנליסטים רבים האמינו שהנשיא נזרבייב הכין את בתו כיורשת, עם פרישתו או מותו. יחסיה עם אביה התדרדרו מאז 2007, בין השאר בשל הביקורת שהיא נטתה להביע כנגד ממשלו.

נזארבייבה היא זמרת אופרה חובבת נלהבת. למרות היעדר הכשרה ווקלית רשמית, היא מבצעת לעיתים קרובות אריות אופרה בקונצרטים ובאירועים.

ב-13 במאי 2013, היא ערכה קונצרט, שאורגן על ידי הרוזן פייר שרמטייב, בתיאטרון שאנז אליזה בפריז, עם תזמורת לאמורו בהנחיית דמיטרי יבלונסקי ולהקת סאזגן סאזי בהנהגת בגדט טילגנוב ועם כמה אמנים כמו הפסנתרן טימור אורמנצ'ייב ואחרים. בין הנוכחים היו אלכסנדר אורלוב, שגריר רוסיה בצרפת, שגרירים, דיפלומטים או משקיעים אחרים והסופר הצרפתי ז'אן-פייר טיולה.

ב-3 באפריל 2014 נבחרה לכהן כסגן יו"ר המג'יליס, הפרלמנט הקזחי. ב-11 בספטמבר 2015 מונתה לתפקיד סגנית ראש הממשלה. שנה לאחר מכן, ב-13 בספטמבר 2016, היא מונתה לחברה בסנאט והוסמכה לכהן כראש ועדת החוץ והביטחון של הסנאט ב-16 בספטמבר אותה שנה.

בשנת 2017 היא יזמה הפקת סרט, טומיריס, על חייה של מלכה עתיקה.

במרץ 2019 מונתה ליושבת ראש הסנאט הקזחי.

חיים אישיים
-----------

לנזרבייבה היו נישואים ארוכים לאיש העסקים והפוליטיקאי הקזחי רחאט אלייב עד לגירושין ביוני 2007. אלייב טוען כי הגירושין הוצאו לפועל ללא הסכמתו וכי הוא נכפה לכך על ידי הנשיא נזרבאייב. לנזרבאייבה שני בנים מאלייב, נוראלי ואיסולטן, ובת בשם ונרה. היא גם סבתא לנכדה, אחרי שאשתו של נוראלי ילדה את לורה אלייבה בשנת 2003.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דריגה נזרבייבה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  קזחסטן באתר מחלקת המדינה של ארצות הברית
2. ↑  קזחסטן: השבר לכאורה נפתח במשפחת נזרבייב RadioFree Europe / RadioLiberty
3. ↑  "Dariga Nazarbayeva appointed Vice PM of Kazakhstan". Kazinform. 11 בספטמבר 2015. נבדק ב-17 בדצמבר 2015. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  הנשיא הקזחי מינה את דריגה נזרבייבה כסגנית ראש הממשלה
5. ↑  "בתו של הנשיא הקזחי מונתה לראש ועדה בסנאט", רדיו אירופה החופשית / ליברטי רדיו, 16 ספטמבר 2016
6. ↑   יוזמה להפקת סרט טומיריס
7. ↑  סוכנויות הידיעות, זמרת האופרה תירש את אביה הרודן?, באתר ynet, 20 במרץ 2019
8. ↑  חתנו של נזארבייב התגרש, מוסקבה טיימס, 13 ביוני 2007
9. ↑  Моя семья СЕМЬЯ
10. ↑  У старшего сына Дариги Назарбаевой Нарали родилась дочь Лаура
**המטיט** הוא מינרל של ברזל שנוסחתו Fe2O3, לעיתים הוא מכיל טיטניום, וכשהוא מעוצב כתכשיט הוא מכונה "יהלום שחור".

המטיט הוא מינרל נפוץ מאוד, צבעו משתנה ויכול להיות שחור, כסוף־אפור, חום או אדום. המטיט הוא המחצב העיקרי של ברזל ומופיע במגוון צורות, כמו אבן־דם, טיטנו־המטיט, ורד הברזל ועוד. כל צורות ההמטיט מתכסות בפסי חלודה.

מרבצים של המטיט אפור נמצאים לעיתים קרובות במקומות שבהם עמדו מים. המטיט יכול לשקוע במים ולהצטבר בשכבה בתחתית האגם, מעיין או כל מקום מים אחר. כמו כן, יכול ההמטיט להיווצר כתוצאה מפעילות געשית. גרגרים גבישיים של המטיט בקוטר הקטן מ־4 מיקרומטר יכולים להיווצר בתהליכים באדמה.

מקור השם המטיט נגזר מהמילה היוונית "הַימַה" שפירושה דם, מכיוון שהמטיט יכול להיות אדום. מילה נוספת שנגזרת ממילה יוונית זו, היא המוגלובין. צבעו של ההמטיט משמש כפיגמנט.

המקורות העיקריים להמטיט באיכות טובה הם בריטניה, מקסיקו, ברזיל, אוסטרליה וקנדה.

המטיט במאדים
------------

ב-2004 נאס"א מצאה חלקיקי המטיט במאדים בעזרת רכב השטח "אופרטוניטי". קוטר החלקיקים לא עלה על כמה מילימטרים. חוקרי נאס"א האמינו שההמטיט נוצר בנוכחות מים לפני מיליארדי שנים כשמאדים היה מכוסה באוקיינוסים.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **המטיט** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **המטיט** |

* המטיט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* המטיט באתר webmineral

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007555533905171
* BnF: cb13770127j (data)
* LCCN: sh85060122
* LNB: 000334790

 |
**פרדיננד אלכסנדר ברוקמן** (בגרמנית: **Ferdinand Alexander Bruckmann**;‏ 21 בפברואר 1806 – 9 בפברואר 1852) היה צייר היסטוריה ודיוקנאות גרמני.

ביוגרפיה
--------

ברוקמן הגיע ממשפחה של סוחרים וצורפים שהתגוררו בהיילברון מאז 1725. אביו יוהאן אוגוסט (פון) ברוקמן (1776–1835) היה בנאי אמן, ואילו דודו פיטר ברוקמן (1778–1850) ייסד את מפעל כלי הכסף של ברוקמן בהיילברון.

אלכסנדר ברוקמן נולד באלוונגן, שם אביו היה קצין בניין מחוזי. אחיו הצעיר אוגוסט אדוארד ברוקמן (1810–1884) הפך לימים לאדריכל כמו אביו, בעוד אלכסנדר ברוקמן גילה כישרון אמנותי. מכיוון שהמשפחה חיה שוב בהיילברון, אביו העביר אותו בשנת 1820 ללמוד את אומנות החריטה וייצור המדליות בהדרכת דודו והפסל קונרד ויטברכט שהועסק שם.

עקב בעיית עיניים נאלץ ברוקמן לוותר על פעילות זו ובמקום זאת התחיל לצייר. בשנת 1827 הוא הגיע לשטוטגרט כדי להתאמן כצייר, ומשנת 1827 עד 1829 למד באקדמיה לאמנות במינכן, בעיקר בהנחייתו של היינריך הס. תמונה של אודיסאוס והסירנות, שהציג בתערוכת האמנות במינכן בשנת 1829, נקנתה על ידי המלך וילהלם הראשון מוירטמברג.

מסתיו 1829 עד 1832 התגורר ברומא, משם שלח את התמונה הגדולה של "גופת ברברוסה" עבור המלגה הממלכתית שהוענקה לו. לאחר מכן התיישב בהיילברון לזמן קצר, אך חזר למינכן בשנת 1833, שם צייר את חדר השינה של המלך לודוויג הראשון עם 14 תמונות המבוססות על מוטיבים משירי תאוקריטוס, בחלקם על פי עיצובים של היינריך הס וחלקם מבוסס על העיצובים שלו. הוא עיטר את חדר השינה של המלכה תרזה בסצינות מהחתונה של הלנה ומנלאוס.

בשנת 1834 הוא פגש את הפילוסוף והפוליטיקאי פרידריך רוהמר (1814–1856) במינכן, שהפך לחסידו הנאמן שתמך בו כלכלית. הקשר המשפחתי הפך לידידות לאחר שברוקמן התחתן עם אחותו של רוהמר מתילדה בשנת 1843.

אביו, יוהאן אוגוסט פון ברוקמן נפטר בשנת 1835, ואלכסנדר ברוקמן יצא לחלוק כבוד אחרון לאביו. בדרך להלוויה הוא נפל מהמרכבה. בתאונה פגע בחלק האחורי של ראשו בערימת אבנים וסבל מזעזוע מוח קשה, ממנו התאושש בתחילה, אך השאיר אותו עם כאבי ראש עזים לשארית חייו וגרמו לדיכאון.

במשנת 1840 ואילך התמסר ברוקמן כמעט אך ורק לציור פורטרטים, בעיקר בשטוטגרט, באופן זמני גם באולם, אאוגסבורג, ציריך ובמקומות אחרים. במהלך תקופה זו יצר רק כמה יצירות גדולות יותר, כולל הציור תומנלדה בשבי (1851) ושני ציורי קיר גדולים (1846) באולם הנשפים של מוזיאון שטוטגרט לאמנויות יפות, "לידת אפרודיטה" ו"לוקאס, מצייר את המדונה".

הבעיות הבריאותיות של ברוקמן שנגרמו כתוצאה מהתאונה שלו בשנת 1835 הטרידו אותו בעבודה והחמירו עם הזמן, כך שבסופו של דבר הוא סבל מעיוורון וטירוף.

כדי להימנע מגורל זה, הוא התאבד ב-9 בפברואר 1852. הוא מצא את מקום המנוחה האחרון שלו בבית העלמין בפנגלסבאך בשטוטגרט.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלכסנדר ברוקמן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  August Wintterlin: Ferd. Alexander Bruckmann. In: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Band 3, Duncker & Humblot, Leipzig 1876, S. 397 f.
2. ↑  Personendatenbank der Landesbibliographie Baden-Württemberg, www.statistik-bw.de
3. ↑  Ludwig Tavernier: Bruckmann, Alexander. In: Allgemeines Künstlerlexikon. Die Bildenden Künstler aller Zeiten und Völker (AKL). Band 14, Saur, München u. a. 1996, מסת"ב 3-598-22754-X, S. 463.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 116799706
* ISNI: 0000 0000 6678 390X
* RKD: 215888
* ULAN: 500055351
* VIAF: 67226577
* WorldCat: viaf-67226577

 |
"**שטיח הר סיני, אשל אברהם וארז הרצל**" הוא כינויו של שטיח שעוצב ונארג בבצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות.

תיאור
-----

השטיח נארג במחלקת השטיחים של "בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות", בראשות יעקב קנטרוביץ'. בשנת 1911 הוצג שטיח בדגם זה בתערוכה של "בצלאל" בוורשה.

מרכז השטיח מתאר קשתות מעוטרות הנשענות על עמודים, כמעין ארקדה. דרכן נחשף נוף פנטסטי המאחד בין שלושה מקומות שונים - 'אשל אברהם', הר סיני ו'ארז הרצל' (ארזה). שילוב שלושת המקומות משווה בין דמותו של אברהם, משה ובנימין זאב הרצל. בכך הוא מהווה דוגמה לשילוב בין מוטיבים יהודיים למוטיבים ציוניים ביצירות בית הספר.

תיאור המקומות נשען על יסודות ריאליסטים, אך הוא הופך אותם לסמל. 'אשל אברהם' מתואר כעץ אלון יבש שהיה נטוע במערב חברון דרומית לאלוני ממרא ונחשב וזוהה עם עם האשל שנטע אברהם. מעברו השני של השטיח מתואר עץ ברוש, שהיווה תיאור מקובל לעץ הארז ששתל הרצל בשנת 1898. במרכז מופיע הר סיני, תוך ניסיון ליצור עומק מרחבי בעזרת הצבעוניות. תיאורים אלו שבים ומופיעים גם בשטיחים אחרים שנארגו בבצלאל. 

השטיח היה בעבר באוסף אנטון פלטון. החל משנת 2019 הוא מצוי באוסף פרטי אחר.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: התערוכה של "בצלאל", הצפירה, 3 בינואר 1911
**דרזינדרטס** (שם מדעי: *Drazinderetes*) הוא סוג של צב נכחד מהמשפחה צבים רכים. צב זה התקיים במשך האאוקן בפקיסטן והיה גדול בהרבה ממרבית הצבים הרכים. משמעות שמו נקראת מהתצורות בהם הוא התגלה - תצורת דרזינדה (Drazinda Formation) עם הסיומת "eretes" ביוונית: "חותר" ומזכירה את שם הסוג הצבים הקיימים *Nilssonia*.

תיאור
-----

המאובנים של הצב התגלו ב-1993 עד 1996 בידי אוניברסיטת מישיגן והמכון הגאולוגי של פקיסטן ואלה הכילו שרידים של מין בודד - *Drazinderetes tethyensis*, שנקרא על שם ים תטיס הקדום.

צב קדום זה היה גדול יחסית בהתחשב בלוחיות השריון המקוטע שלו, אשר הכיל מעל 8 לוחיות שבורות. השוואה של גודלם העלתה שהצב הגיע לאורך של 0.8 עד 2.18 מטרים (תלוי בהערכות השונות), מה שהופך אותו לגדול גם מהאקססטמיס (*Axestemys*) מאמריקה הצפונית, שהגיע לאורך 2 מטרים.

צב זה כנראה היה אוכל כל או קרניבור כמו הצבים הרכים המודרניים אך בניגוד התקיים בים הפתוח שלאורך פקיסטן הקדומה. ככל הנראה הוא חטף מקרקעית הים טרף של סרטנים ודגים. כמותם היה בעל צוואר ארוך ושריון מכופף המתאים לשחייה מהירה וכנראה שהיה בעל אורח חיים אמפיבי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דרזינדרטס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  Head, J.J.; Raza, S.M.; Gingerich, P.D. (1999). "DRAZINDERETES TETHYENSIS, A NEW LARGE TRIONYCHID (REPTILIA: TESTUDINES) FROM THE MARINE EOCENE DRAZINDA FORMATION OF THE SULAIMAN RANGE, PUNJAB (PAKISTAN)". Contributions from the Museum of Paleontology University of Michigan. 30 (7): 199–214
2. ↑  Vitek, N.S. (2012). "Giant soft-shelled turtles of North America". Palaeontologia Electronica. 15 (1). doi:10.26879/299
הרב **סידי פרג' חלימי** (1876–1957) היה הרב הראשי של העיר קונסטנטין שבאלג'יריה במשך כ-60 שנה ומחבר ספרים רבים. נושא תואר אביר לגיון הכבוד הצרפתי.

ביוגרפיה
--------

נולד לרב סידי אברהם חלימי (שכונה על ידי קרוביו גם "סידי באהא") ולבנדקיה זרביב (שכונתה על ידי המשפחה "מה בנדקיה"), בתו של הרב שמעון זרביב, בה' בחשוון ה'תרל"ז (22 באוקטובר 1876), זמן קצר אחרי שיהודי אלג'יריה קיבלו אזרחות צרפתית לפי צו כרמיה. אביו, רבי אברהם, היה נצר למשפחת רבנים אלג'יראים חשובה, בהם אביו סידי בנימין חלימי וסבו רבי כאלפאלח חלימי. אמו, בנדקיה, הייתה נצר לשושלת ארוכה של רבנים, שבראשה עמד רבי מסעוד זרביב (בעל זרע אמת, שכונה "אל חסיד") שחי במאה ה-18.

הוריו של רבי פרג' היו עניים, ומצב המשפחה החמיר עוד יותר כאשר הוא התייתם מאביו בגיל 12. בנערותו למד לימודי קודש - תורה, שני התלמודים, הלכה ואגדה - ובמקביל נאלץ גם לעבוד כדי לסייע בפרנסת משפחתו. 

בתוך שנים ספורות, נחשב לתלמיד חכם מופלג, והדבר לא נעלם מעיניהם של ראשי הקהילה, שמינוהו לדיין בגיל 18, לאב בית הדין בגיל 21 ולתפקיד הרב הראשי של קונסטנטין בגיל 24.

בתקופת חייו, הקהילה היהודית באלג'יריה הייתה בפריחתה. נודע בתור "הרועה הרוחני" של יהודי קונסטנטין, ושמו נודע ברחבי אלג'יריה ובארצות השכנות לה בצפון אפריקה, ואף בצרפת.

הלך לעולמו בכ"ט באלול התשי"ז (25 בספטמבר 1957), זמן קצר יחסית לפני שרוב יהודי אלג'יריה נטשו אותה בעקבות אירועי עצמאותה ושחרורה מהריבון הצרפתי.

כיום, דמותו היא מהנערצות ביותר על ידי היהודים האלג'יראים בצרפת ובישראל.

### אישיותו ופועלו

הרב חלימי היה איש ציבור מוערך ומסור, ששמר על קשר טוב עם כל חלקי הקהילה לגווניה, ללא כל קשר לדרגתם הדתית והרוחנית של העומדים מולו. כאדם כריזמטי, מסירותו לקהילה הייתה אין סופית. תרם רבות לגופי הקהילה, כדוגמת ארגוני צדקה, גמילות חסדים ותלמוד תורה. בתקופת מלחמת אלג'יריה, נתבקש לכהן כרבה הראשי של תוניסיה, אבל סירב בשל נאמנות ליהודי קונסטנטין.

### משפחתו

הרב חלימי נישא לטפחה ביטון (שכונתה במשפחה "מה טפחה") ב-9 במרץ 1898, ולזוג נולדו שמונה ילדים, שבע בנות - מרים, פאולין, צ'ורקיה, ג'ורג'ט, בלאנש, ג'ולי וסוזן ובן יחיד - רבי אבנר שלום, שהשתתף בהוצאה לאור של ספריו אביו וסבו. בתו מרים התגרשה מספר שנים לאחר נישואיה, ונפטרה בגיל צעיר. בנה, ג'ילבר מרדכי אשור נותר יתום בגיל 9, והרב חלימי ואשתו אימצו את הנכד וגידלו אותו בביתם. בתחילת שנות השישים הגיעו לצרפת אחרי עצמאות אלג'יריה, רובם לאזורי פריז ומרסיי. חלק מהנכדים והנינים עלו בהמשך מצרפת לישראל.

ספריו
-----

בין הספרים שחיבר הרב חלימי:

* **לא אמות כי אחיה** – פירושים על ההגדה של פסח.
* **אורות החיים** – חידושים דרושים ואגדות על התורה, תהילים וש"ס.
* **יפאר ענוים** – קונטרסים - ליקוט דרשות משותף עם רבי יצחק טוביאנה, רבי רפאל טוביאנה ואביו רבי אברהם חלימי.

קישורים חיצוניים
----------------

* **על הרב סידי פרג' חלימי**
* **רבי סידי פרג' חלימי -** באתר MyTzadik
* סידי פרג' חלימי, באתר "החכם היומי"
* פרג' בן אברהם חלימי (1876-1957), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007296671705171
* BnF: cb12251317m (data)
* ISNI: 0000 0001 1599 9505
* VIAF: 16466138
* WorldCat: viaf-49281641

 |
**חברת הרכבות הקזחית**, מילולית "מסילות הברזל הקזחיות" (בקזחית: **Қазақстан Темір Жолы**, או "АБ «Ұлттық компания "Қазақстан темір жолы"»", "החברה הלאומית "רכבות קזחסטן"") היא חברת הרכבות הלאומית של קזחסטן, המהווה חברה ממשלתית האחראית לתפעול וניהול התחבורה המסילתית במדינה. החברה עוסקת בשינוע נוסעים ומטען באמצעות רכבות ואחראית גם על הפעלת תחנות הנוסעים ותחנות טעינת משא וכן על תכנון ופיתוח תשתיות הרכבת. חברת הרכבות נוצרה לראשונה בשנת 1958 בברית המועצות, כחלק ממסילות הברזל הסובייטיות, בשנת 1997 הפכה לחברה לאומית.

ממשלת קזחסטן היא הבעלים של חברת הרכבות באמצעות חברת ההשקעות הממשלתית "סמרוק קזינה", חברה שמנהלת גם את רשות הדואר הקזחית, חברת התקשורת קזחטלקום, חברת הגז "קזמונאיגז", חברת "קזאטומפרום", חברת החשמל הלאומית KEGOC וחברת התעופה אייר אסטנה. חברת הרכבות היא אחת מהמעסיקות הגדולות במדינה, כאשר כאחוז מהאוכלוסייה מועסק בענף הרכבות. בתקופת ברית המועצות מסילות הברזל של קזחסטן הסובייטית היו מהגדולות במדינה עם אורך של כ-11,000 קילומטרים. החברה היא הספונסר הראשי של מועדון הכדורגל אסטנה ומועדון הוקי באריס.

משרדי החברה באסטנה ממוקמים בגורד שחקים בגובה 174 מטרים עם 40 קומות והוא מהגבוהים בעיר. החברה מפעילה מפעלים לייצור קטרים, תאגיד שיפוץ קרונות, חברת אבטחה משלה וחטיבות לשינוע מטען ואנשים.

גלריה
-----

* רכבת אקספרס לאלמטי מדגם Talgo 200 Tulpar.‏ 2009.רכבת אקספרס לאלמטי מדגם Talgo 200 Tulpar.‏ 2009.
* משרדי חברת הרכבות באסטנה.משרדי חברת הרכבות באסטנה.
* רכבת KZ4Aרכבת KZ4A
* רכבת VL80רכבת VL80
* רכבת דגם TE33A "GE Evolution"רכבת דגם TE33A "GE Evolution"
* רכבת 2TE10U בקו קיזילאורדה–סמיירכבת 2TE10U בקו קיזילאורדה–סמיי
* רכבת CKD6Eרכבת CKD6E
* רכבת מדגם TEM2 "Tamara"רכבת מדגם TEM2 "Tamara"

ראו גם
------

* המסילה הטרנס-כספית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חברת הרכבות הקזחית** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של חברת הרכבות הקזחית (בקזחית)
* חברת הרכבות הקזחית, ברשת החברתית פייסבוק

* חברת הרכבות הקזחית, ברשת החברתית טוויטר

* חברת הרכבות הקזחית, ברשת החברתית אינסטגרם

* חברת הרכבות הקזחית, ברשת החברתית VK

* חברת הרכבות הקזחית, ברשת החברתית LinkedIn

* חברת הרכבות הקזחית, סרטונים בערוץ היוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: n92074325
* VIAF: 154913454
* WorldCat (עם VIAF): 154913454

 |
**סידי בראני** (בערבית: **سيدي براني**; מבוטא [ˈSiːdi bɑɾˈɾɑːni]) היא עיירה במצרים, ליד ים התיכון, 95 קילומטרים ממזרח לגבול עם לוב ו-240 קילומטרים מטוברוק, לוב.

העיירה נקראת על שם סידי א-סעאדי אל באראני, על שם שייח' סנוסי ראש הזאווייה שלו.

אוכלוסיית העיירה מורכבת בעיקר מבדואים. בעיר יש מסעדות, תחנות דלק ומלון קטן, בעיר אין תיירות. בסמוך לעיר ישנו בסיס של חיל האוויר המצרי.

היסטוריה
--------

העיירה ממוקמת ליד העיר הרומית זיגרה. סידי בראני מוזכרת בההיסטוריה כסימון גבול הפלישה האיטלקית למצרים מלוב. הארמייה העשירית האיטלקית בנתה באזור מצודות.

סידי בראני היה יעד בדרך לתצפית על ליקוי החמה הכללי ב-3 באוקטובר 2005, כאשר נקודת התצפית הטובה ביותר, הייתה בזוויעת מהטאללה, 27 קילומטרים ממזרח לסידי בראני.

#### מלחמת העולם השנייה

העיירה ממוקמת ליד העיר הרומית זיגרה. סידי בראני מוזכרת בההיסטוריה כסימון גבול הפלישה האיטלקית למצרים מלוב. הארמייה העשירית האיטלקית בנתה באזור מצודות.

בין התאריכים 10–11 בדצמבר 1940, נערך קרב בקרבת המקום בו לחמו 30,000 בריטים והביסו כ-80,000 חיילים איטלקים שהחזיקו בעיירה.

מתנדבי שירות השדה אמריקאי, שירותי אמבולנס ששירתו בצבא השמיני הבריטי, חנו באזור, ביוני 1942, כ-30 קילומטרים מזרחית לסידי בראני.

אקלים
-----

מערכת סיווג האקלים של קופן-גייגר מסווגת את האקלים כמדבר חם (BWh), חלק מהחוף הצפוני של מצרים שהטמפרטורות שלו מתונות.

בתרבות הפופולרית
----------------

ברומן זקן כחול של קורט וונגוט, דן גרגורי הוא מאייר מגזינים ואוהד המפלגה הנאצית, שנהרג ב-7 בדצמבר 1940 במהלך קרב סידי בארני.

"סיפרתי לך פעם על התקופה בה הייתי בסידי בראני?" היה ביטוי של סם קוסטה בתוכנית הקומדיה ברדיו של ה-BBC שרצה בין השנים 1944–1954 ועסקה בחיים בבסיס מיתולגי של חיל האוויר המלכותי (RAF).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סידי בראני** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Souar men Beladi magazine, no. 2, Souar men tharikh at Tariqa as Sanusiya, Maktab as Seraj li Di'aya wal I'lan, p. 39.
2. ↑  US says Russia has deployed forces to Egypt air base, middle east online, ‏14.03.2017
3. ↑  
 "Valoria La Buena annular eclipse expedition Oct. 3, 2005" (report),
 Solar Physics Group, Astrophysics Lab, University of Rome, January 10, 2007,
 webpage (mostly Italian): ICRA-solar:
 mentions the Sidi Barrani observation area.
**מבצר קניגשטיין** (בגרמנית: **Königstein**; מילולית: "סלע המלך") הוא מבצר בסקסוניה, גרמניה, מעל נהר האלבה, ששימש כבית כלא, מבצר, בית אוצרות, ומקום טיולים, והיום אתר תיירות שמבקרים בו כ-700,000 איש בשנה. מבצר קוניגשטיין הוא המבצר הגדול ביותר בגרמניה. הוא בנוי על ראש גבעה שטוחה וממנו בולט מגדל של 240 מטר מעל בקעת האלבה ב"שווייץ הסקסונית" ליד דרזדן. המצודה מוקפת חומה שאורכה כמעט קילומטר כדי לתחום אזור מוגן של 24 דונם, עם משטח למצעדים וכ-30 בניינים. ראויים לציון במיוחד הצריפים העתיקים ביותר בגרמניה (משנת 1589).

תולדות המקום
------------

המבצר הוקם במאה ה-13, על ידי מלך בוהמיה, ואצלב הראשון, וציין במשך תקופה ארוכה את הגבול בין בוהמיה לסקסוניה. בשנת 1408 עבר המקום לבעלות הנסיך של סקסוניה. ושימש בתחילה כמקום אחסון של אוצרות, מקום בילוי וטיול, ומאוחר יותר, החל מהמאה ה-17, כבית כלא של סקסוניה.

המבצר ממוקם על צוק נישא מעל נהר האלבה, ולכן קשה מאוד לכיבוש וקל להגנה. מעולם לא נכבש המבצר על ידי צבא זר, אף לא במלחמת העולם השנייה.

אסירים ושבויים מפורסמים
-----------------------

אחד האסירים המפורסמים שנכלאו במקום היה יוהאן פרידריך בטגר, האלכימאי הנודע שלא הצליח לייצר זהב ועל כן נכלא על ידי המלך אוגוסט השני (1704) עד שהצליח להמציא את עיבוד הפורצלן. במקום היום יש תצוגה על מפעלו זה.

אסיר נוסף הוא הסוציאל-דמוקרט אוגוסט בבל.

במהלך מלחמת העולם ה-2, ב-19 במאי 1940, נפל בשבי הגרמנים הגנרל הצרפתי אנרי ז'ירו, ונכלא במבצר זה. במשך שנתיים תכנן בקפדנות את בריחתו ושיבתו לצרפת, וב-17 באפריל 1942, הצליח להימלט ביורדו דרך הצוק המהווה קיר של המבצר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מבצר קניגשטיין** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מבצר קניגשטיין
* מבצר קניגשטיין, ברשת החברתית טוויטר

* מבצר קניגשטיין, ברשת החברתית אינסטגרם

הערות שוליים
------------

1. ↑  Fort Konigstein (Festung Königstein). NaKovarne.com

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007294392605171
* GND: 105094125X
* LCCN: no2018033616
* MusicBrainz: 057bcc08-1b67-4eef-aff2-981f4d5db8de
* NKC: xx0089867
* VIAF: 168019821
* WorldCat: lccn-no2018033616

 |
ביצים של סיס חוורוור
**סיס חוורוור** (שם מדעי: **Apus pallidus**) היא עוף קטן הדומה במראה החיצוני לסנונית הרפתות או סנונית הערים אך איננו שייך לסדרה ציפורי שיר אלא לסדרת הסיסאים. הדמיון הרב בין הקבוצות הוא תוצאה של אבולוציה מתכנסת המשקף סגנונות חיים דומים.

לסיסים רגליים קצרות מאוד אשר משמשות אותם רק עבור היצמדות למשטחים אנכיים. השם המדעי של מין זה מורכב משם הסוג, *Apus*, שפירושו "סיס" בלטינית, שנחשבה בעבר על ידי הקדמונים לסוג של סנונית בלי רגליים (מיוונית עתיקה α, *a*, "בלי", πούς, *pous*, "רגל"), ו-*pallidus* בלטינית "חיוור". הם לעולם לא מתיישבים על הקרקע באופן טבעי. סיסים מבלים את רוב חייהם באוויר וניזונים מחרקים שהם תופסים בעזרת המקור. הם שותים תוך כדי תעופה.

הסיס החוורוור חולף בישראל בעת הנדידה שלו והוא נחשב לחולף מצוי בכל חלקי הארץ.

טקסונומיה
---------

סיס חוורוור תואר לראשונה על ידי חוקר הטבע האנגלי ג'ורג' ארנסט שלי ב-1870.

תיאור
-----

מוטת הכנפיים של מין זה היא 44 ס"מ ואורך גופו היא בין 16–18 ס"מ. מין זה דומה מאוד לסיס החומות וניתן להבדיל ביניהם רק מסקירה קפדנית. כמו לסיס החומות, זנבו קצר ומפוצל וכנפיו ארוכות מאוד ומתעקמות אחורה ומזכירות בצורתן סהר או בומרנג.

הסיס החוורוור הוא כהה לגמרי חוץ מכתם לבן גדול על גרונו אשר לעיתים קרובות ניתן להבחין בו מרחוק. הוא מעט גדול וחום יותר מסיס החומות. בנוסף, נוצות כנפיו, חלקיו התחתונים ואחוריו מעט בהירות יותר. בטנו בעלת מראה קשקשים מעט בולט יותר ואופן תעופתו קצת שונה. קול קריאתו צרוד וחזק בדומה לסיס החומות.

תפוצה ומרחב מחיה
----------------

הסיס החוורוור מתרבה על צוקים וגגות סביב הים התיכון ועל האיים הקנריים ומדיירה, ומטיל שתי ביצים בכל פעם. כמו הסנונית, הוא נודד גם כן, את החורף הוא מעביר בדרום אפריקה או בדרום מזרח אסיה.

הוא נחשב נדיר צפונית לאזורי הרבייה שלו, אם כי ייתכן שלא תועדו באזורים אלה בשל קשיים בזיהוי. מכיוון שטווח תפוצתו דרומי יותר, מגיע הסיס החוורוור מוקדם יותר ועוזב מאוחר יותר מהמין הדומה לו, סיס החומות.

בישראל נחשב הסיס החוורוור לחולף מצוי בכל רחבי הארץ. הוא נצפה דוגר סביב ים המלח ובמקומות נוספים לאורך הבקע במדבר יהודה ובערבה. מספר פריטים נצפו חורפים בדרום הארץ ובמזרחה.

אוכלוסייה
---------

קיימים בין כ-800,000–1,500,000 פריטים בוגרים ברחבי העולם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סיס חוורוור** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  סיס חוורוור באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  Jobling, James A (2010). *The Helm Dictionary of Scientific Bird Names*. London: Christopher Helm. pp. 52, 289. ISBN 978-1-4081-2501-4.
3. 1 2 3  יואב פרלמן, מגדיר הציפורים של ישראל - סיס חוורוור, באתר פורטל צפרות
4. ↑  סיס חוורוור באתר הרשימה האדומה של IUCN
**Christ lag in Todes Banden** (בעברית: ישו שכב בכבלי מוות) מספר 4 ברשימת יצירות באך היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך. הקנטטה היא אחת מיצירותיו המוקדמות של באך והיא נועדה לביצוע ביומו הראשון של חג הפסחא.

הטקסט הוא מזמור באותו שם שכתב מרטין לותר ובאך השתמש בו ללא שינוי כשהמלודיה מבוססת על הלחן המקורי של המזמור, שיטת הלחנה שנקראת קנטוס פירמוס.

היסטוריה
--------

מקורה של הגרסה הקיימת בידינו היא מביצוע של באך בשנים 1724-1725, בעת שניהל את המוזיקה בלייפציג. הוא שילב את הקנטטה במחזור השני של הקנטטות שביצע שם. המחזור כולו היה מבוסס על מזמורים לותרניים, כך שהקנטטה מתאימה לו, אך על סמך שינויי סגנון שקיימים, מסכימים החוקרים שבאך הלחין את הקנטטה מוקדם יותר - ב-1707. ההנחה היא שהוא הלחין אותה לכבוד חג הפסחא ב-1707, והשמיע אותה על מנת להתקבל לתפקיד במילהאוזן.

מילים
-----

נוסח הקריאה ליום זה הוא מהאיגרת הראשונה אל הקורינתים בו מוזכר ישו כקורבן פסח, וסיפור תחיית ישו מתוך הבשורה על-פי מרקוס. המזמור *Christ lag in Todes Banden* נכלל גם הוא בתפילה בכנסייה הלותרנית והוא עוסק בתחיית ישו ובחג הפסחא. באך השתמש במזמור ובקטעים ממנו ביצירות נוספות.

מבנה והרכב מבצע
---------------

הקנטטה נכתבה עבור ארבעה קולות, סופרן, אלט, טנור ובס ומקהלה. הכלים המשתתפים הם קורנטו, שלושה טרומבונים, שני כינורות, שתי ויולות ובאסו קונטינואו. לקנטטה שמונה חלקים, סינפוניה ושבעת חלקי המזמור:

1. סינפוניה במי מינור
2. מקהלה: *Christ lag in Todes Banden* (ישו שכב בכבלי מוות)
3. אריה לדואט סופרן ואלט: *Den Tod niemand zwingen kunnt* (איש לא יוכל על המוות לגבור)
4. אריה לטנור: *Jesus Christus, Gottes Sohn* (ישוע כריסטוס, בן האלוהים)
5. מקהלה: *Es war ein wunderlicher Krieg* (הייתה זו מלחמה מופלאה)
6. אריה לבס: *Hier ist das rechte Osterlamm* (כך חוגגים אנו את זבח הפסח)
7. אריה לדואט סופרן וטנור: *So feiern wir das hohe Fest* (כך חוגגים אנו בשמחה מכל הלב ובעונג)
8. כוראל (מקהלה): *Wir essen und leben wohl* (אנו אוכלים ומסתדרים היטב)

הקלטות
------

זוהי קנטטה פופולרית והיא בוצעה והוקלטה פעמים רבות. האתר קנטטות באך מונה למעלה מ-80 הקלטות במאה השנים האחרונות, בהן של המנצחים ג'ון אליוט גרדינר, טון קופמן, אנדרו פארוט ותומאס הנגלברוק.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Christ lag in Todes Banden, רי"ב 4** בוויקישיתוף
* פרטי הקנטטה באתר קנטטות באך
* טקסט הקנטטה באתר קנטטות באך (בתרגום לעברית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Tadashi Isoyama, רי"ב 4, עמוד 6
2. ↑  קנטטות באך, עמודים 10-15, כריסטוף וולף
3. ↑  האיגרת הראשונה אל הקורינתים, פרק ה 6-8
4. ↑  מרקוס ט"ז 1-8
5. ↑  הקישור הראשון בפסקת "קישורים חיצוניים", בפסקה Contents

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007522811205171
* BNE: XX3406329
* BnF: cb139095898 (data)
* GND: 300006799
* LCCN: n79145908
* MusicBrainz work: 95ee25ab-dd51-4d08-8800-3945264e10ea
* NLA: 35548621
* VIAF: 153144782978607052158
* WorldCat (עם VIAF): 153144782978607052158

 |
**שַאנְדונְג** (בסינית: **山东** (מידע • עזרה), פין-יין: **Shāndōng**, מילולית: "ממזרח להרים") הוא מחוז במזרח סין. שטחו 156,700 קמ"ר, אוכלוסייתו מונה כ-101.5 מיליון נפש, בירתו העיר ג'ינאן והעיר המאוכלסת ביותר בתחומו היא צ'ינגדאו.

גאוגרפיה
--------

המחוז נמצא על שפך הנהר הצהוב ויש לו חלק בהיסטוריה של סין עוד מתקופת שושלת שאנג (החל במאה ה-15 לפנה"ס). בין השאר נולד כאן קונפוציוס במדינת לו (鲁国/Lŭguó) שהתקיימה כאן באלף הראשון לפנה"ס. ממלכה משמעותית יותר הייתה מדינת צ'י (齐国), שהתקיימה כאן במשך כל תקופת האביב והסתיו ותקופת המדינות הלוחמות, עד לכניעתה לצ'ין ב-221 לפנה"ס, תאריך המציין את תחילת עידן סין המאוחדת.

במהלך המאה ה-19, כשסין נחשפה יותר ויותר למערב, הייתה שאנדונג אחד האזורים המושפעים יותר מהקולוניאליזם. העיר וֵיי-הָאי (威海/Wēihăi) שבחצי האי שאנדונג עברה לידיה של בריטניה, והעיר צִ'ינְגדָאו (青岛/Qīngdăo), גם היא בחצי האי, עברה לידיה של גרמניה, המחוז כולו הוגדר אז כ"אזור השפעה גרמנית". שתי הערים הושבו לסין רק ב-1930 וב-1922 בהתאמה, לאחר הקמת הרפובליקה הסינית.

שאנדונג היא ברובה חלק ממישור צפון סין. מרכז המחוז הררי. מזרח המחוז הוא חצי האי שאנדונג התוחם מדרום את ים בוהאי. הוא מכוסה ברובו גבעות, חופו הסלעי צוקי ומפורץ ולאורכו איים. הנהר הצהוב זורם בצפון המחוז, והתעלה הגדולה עוברת במערבו. אקלים המחוז ממוזג, עם קייצים לחים וחורפים קרים ויבשים.

המחוז, ובייחוד חצי האי שאנדונג, הוא אחד העשירים בסין, ונהנה מהשקעות רבות מיפן ומקוריאה. עיקר הכלכלה נשען על חברות מוצרי-צריכה גדולות. בולטת במיוחד העיר צ'ינגדאו, ביתם של ענקית מוצרי החשמל הסינית האייר (海尔/Hăiěr) ומבשלת הבירה צינגטאו (Tsingtao או 青岛/Qīngdăo).

המחוז גם מדורג ראשון בסין במגוון תוצרים ככותנה, חיטה ואף זהב ויהלומים. במחוז גם מרבצי נפט משמעותיים, בייחוד באזור דונְגיִינג שבשפך הנהר הצהוב. מוצרים חשובים נוספים שהמחוז מפיק הם דורה, תירס ומלח.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שאנדונג** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של שאנדונג (בשפות סיניות)
* שאנדונג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* שאנדונג שנג (סין), דף שער בספרייה הלאומית

| האימפריה הקולוניאלית הגרמנית 1871–1919 הקיסרות הגרמניתהקיסרות הגרמנית |
| --- |
| **אפריקה** | מזרח אפריקה הגרמנית: טנגניקה, רואנדה-בורונדי, וויטולנד, משולש קיונגהדרום-מערב אפריקה הגרמנית: נמיביהמערב אפריקה הגרמנית: קמרון הגרמנית, טוגולנד |
| **האוקיינוס השקט** | גינאה החדשה הגרמנית: קייזר-ווילהמסלנד, ארכיפלג ביסמרק, איי שלמה הגרמנים, בוגנוויל, נאורו, איי מרשל הגרמנים, איי מריאנה, איי קרוליינה, מיקרונזיה, פלאוסמואה הגרמנית |
| **סין** | אזור הזיכיון במפרץ ג'יאוג'ואו, צ'ינגדאו, אזור ההשפעה בשאנדונג |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007564299005171
* BnF: cb12071578f (data)
* GND: 4052070-5
* LCCN: n80158871
* MusicBrainz: 52c5046e-aac6-4009-9dad-d2285db3b198
* NDL: 00326945
* NKC: ge696659
* VIAF: 142766112
* WorldCat: lccn-n80158871

 |
**גזה ד. ברקו** (במקור **דוד ברקוביץ'**, בהונגרית: **Berkó D. Géza**; שאטוראליאויהיי, 17 באוקטובר 1870 – ניו יורק, 8 בנובמבר 1927) היה מומחה דפוס יהודי-הונגרי, בעל עיתון, עורך עיתון יהודי-הונגרי-אמריקאי.

ביוגרפיה
--------

דוד ברקוביץ' נולד במשפחה יהודית כבנם של אברהם ברקוביץ' ושל לני ברקוביץ'. הוא היה בן 18 כשהיגר עם הוריו לארצות הברית. שם הצטרף כמדפיס ל"משמר הלאומי ההונגרי" שיצא בשפה ההונגרית ושם למד את כל רזי הדפוס ואת הכנת ועריכת עיתון. משם עבר להציל ולהחיות את עיתון הנפסבה (בהונגרית: קול העם) האמריקאי שיצא בשפה ההונגרית בניו יורק. השבועון תחילה, שנוסד בדצמבר 1899 על ידי מדפיסים הונגריים בניו יורק, בחר בכוונה את השם בהקבלה לשם של הנפסבה (קול העם) היומון ההונגרי בהונגריה ובכך סימן את גם את מחויבותם לאידיאל הסוציאל-דמוקרטי. גזה ד. ברקו הפך אותו לעיתון יומי ב-1904. משנת 1899 ועד מותו ערך ברקו את העיתון במשך כ-28 שנים. היה צורך גדול בעיתונים בשפה ההונגרית, שכן משנת 1870 גדל בהתמדה מספר המהגרים ההונגרים באמריקה, שפנו לעיתונים בשפה ההונגרית לעזרה ולהדרכה ב'עולם החדש' הלא נודע. גזה ד. ברקו ידע זאת היטב, הוא היה גם בעד חיזוק חיי הקהילה. הוא היה משוכנע שההונגרים ישגשגו באמריקה רק אם ההונגרים יעזרו להונגרים בכלל והיהודים ההונגרים זה לזה בפרט. מנהיגי חוג החינוך העצמי של ניו יורק, שנוסד ב-1888, שהוקדש ברובו לטיפוח התרבות ההונגרית, כללו את מור צוקור, וילמוש פרקש, ארתור קוזמה, לאיוש קליין, הרמן שיפוש, ינה קולוז'י, מיקלוש וינטר, ינה האקר, ז'יגמונד קליין (רובם ככולם יהודים). בנוסף לגזה ד. ברקו. בשנת 1910 הוא פרסם את כרך יום השנה ה-10 של הנפסבה ההונגרית האמריקאית, עם מיטב הכתבות והאיורים של הכתבים. בין השנים 1915 לבין 1921 פרסם גם את ה"עיתון בתמונות" (Képes Újság).

לאחר חוזה טריאנון, גזה ד. ברקו ארגן הפגנה שקטה ועלייה לרגל של הונגרים אמריקאים לוושינגטון די. סי, מעולם לא היו כל כך הרבה הונגרים בבירת ארצות הברית לפני או מאז. תהלוכת ההונגרים ביטאה בכבוד את הצער על גורל מולדתם. האמריקנים שמו לב לתחושה זו של ההונגרים בהבנה ובכבוד. גזה ד. ברקו יזם וארגן גם את הקמת הפסל של לאיוש קושוט בניו יורק. ב-15 במרץ 1928 (לאחר מותו) נחנך הפסל באופן חגיגי.

יצירת חייו המרכזית של ברקו, הנפסבה ההונגרית האמריקנית, חיה עד היום, וכתבותיהם של הונגרים מפורסמים הופיעו ומופיעים בה, בין השאר מפי פרנץ מולנר, שנדור מאראי, פרנץ פייטה, ג'ורג' פאלודי וכו'.

ספריו
-----

* אלבום הכבוד של הנפסבה האמריקאי בהונגרית: 1899-1909 / עורך גזה ד. ברקו. בודפשט, דורנר-היימברג, 1910
* האמריקאי בהונגרית: 1899-1909 / עורך גזה ד. ברקו. ניו יורק [NY]: Berko DG, שוטר. 1910.
* עיתון התמונות של ברקו. ניו יורק: 1916-1920
* המשך: עיתון עולמי בתמונות. ניו יורק 1921

לקריאה נוספת
------------

* לקסיקון ביוגרפי הונגרי. כרך תוספת שלישי, עורכת ראשית אגנש קניירש. בודפשט, 1985. Géza D. Berkó
* אדן ואשווארי: לזכרו של Géza D. Berkó. בתוך: אדן ואשווארי: אמריקה ההונגרית. סגד, 1988, 164-165.
* עלינו, חופש נפסבה ההונגרי האמריקאי

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Születési bejegyzése a sátoraljaújhelyi izraelita hitközség születési akv. 207/1871. folyószáma alatt".
2. ↑  Vasváry Ödön: A New York-i Kossuth szobor 25 éves jubileuma, Vasváry-gyűjtemény, Szeged

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 68160326
* WorldCat (עם VIAF): 68160326

 |
**גזה** (נולד לערך 940–945, מת בשנת 997) היה הנסיך השליט (פיידלם - fejedelem) של העם המדיארי בהונגריה בין 970 ל 997.

ביוגרפיה
--------

גזה היה נינו של ארפאד השליט אשר הוביל את המדיארים מערבות אוקראינה אל מישורי הונגריה. במשך כשבעים שנה מאז הכיבוש המדיארי של הונגריה בשנת 896 המשיכו המדיארים בפשיטות על ארצות אירופה, עד לתבוסתם בידי הקיסר הגרמני אוטו הראשון בקרב ליד העיר אוגסבורג בשנת 955. 

גזה הפך לשליטם של המדיארים בשנת 970 לערך. כאשר הפך לשליט היה עדיין עובד אלילים, אך על מנת לשמור על שלום עם הארצות הנוצריות הסמוכות, המיר גזה את דתו לנצרות. הוא פנה אל הקיסר אוטו הראשון, והלה שלח נזיר בנדיקטיני בשם ברונו מסנט גאלן, כבישוף להונגריה. ברונו הטביל את גזה לנצרות, אך גזה המשיך במנהגים פגאניים עד מותו, והטבלתו הייתה חיצונית בלבד. 

גזה היה שליט חזק, אשר הצליח לכפות את מרותו על ראשי השבטים המדיארים, ושם קץ לפשיטות המדיארים אל מחוץ להונגריה. בעודו בחיים הצהיר כי בנו אישטוון הראשון (ידוע גם כסטפן הראשון) יהיה יורשו, וזאת בניגוד למינהג השבטי שקבע כי עם מות השליט, יהיה יורשו הזכר המבוגר ביותר במשפחת המלוכה. הוא השיא לאישטוון את בתו של יורש העצר של הקיסר הגרמני, גיזלה.

ראו גם
------

* מדיארים
* היסטוריה של הונגריה: מהכיבוש המדיארי עד הכיבוש הטורקי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גזה, שליט הונגריה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 130402532
* ISNI: 0000 0000 8060 2749
* LCCN: n98089009
* VIAF: 72498726
* WorldCat: lccn-n98089009

 |
נישואים סיניים, שושלת צ'ינג
**נישואים סיניים** מסורתיים הוא טקס חגיגי בחברות בעלות תרבות סינית, המערבות נישואין עם הסדרה מוקדמת בין משפחות הנישאים. בתרבות הסינית אהבה רומנטית היא מותרת[דרושה הבהרה], ומונוגמיה היא הדרך המקובלת לחיות כנשואים לרוב האזרחים (בעבר הייתה גם הפוליגיניה מותרת).

אטימולוגיה
----------

בכתיבה עתיקה יותר של המילה 婚姻, נכתב ה-昏 לצד השורש 女. דבר זה רומז על זמן טקס החתונה שהוא בערב, ונחשב בתרבות הסינית לזמן מזל. בדומה ל-姻 יש את אותו אופן ביטוי של 因, אשר משמעותו היא "חברות" "אהבה" ו"הרמוניה" המצביעים על האופן הרצוי לחיים בין בני זוג נשואים.

הנישואים בראייה הקונפוציאנית
----------------------------

בחשיבה הקונפוציאנית, לנישואים יש חשיבות מרובה הן בהיבט המשפחתי והן בהיבט החברתי, וכן לטיפוח "הטוב והישר". גילוי עריות נחשב באופן מסורתי כנישואים בין שני בני אדם בעלי אותו שם משפחה. בראייה הקונפוציאנית הנישואים מחברים יחד משפחות בעלות שם משפחה שונה, וכך ממשיכות את שם המשפחה של האב. בשל כך האירוע חשוב לכלל המשפחה ולא רק לזוג הנישא. באופן כללי זוהי הסיבה שבגינה מועדפת לידת בנים על פני בנות. בהיסטוריה הסינית היו פעמים רבות שהנישואים השפיעו על היציבות הפוליטית והקשרים הבין מדינתיים של סין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נישואים סיניים** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  בסינית **婚姻**; בפין-יין hūnyīn
2. ↑  בפין-יין nǚ משמעות מילולית "נקבה"
3. ↑  פין-יין: yīn
4. ↑  על פי המילון לתוים סיניים עתיקים גואינגיה שיגו (廣雅•釋詁) של יאנג יי (張揖)
ד"ר **גזה לאסלו** (במקור **לווינגר**, בהונגרית: **László Géza**; ראצסנטמיקלוש, 14 במרץ 1886 – בודפשט, 12 בנובמבר 1955) היה מורה לשירה ולפיתוח קול מפורסם, במקור עורך דין יהודי-הונגרי. הוא הקים דור של זמרי וזמרות אופרה הונגרים גדולים בקריירה שלו (רבים מהם יהודים). אשתו הייתה אולגה האסלבק, מצו-סופרן מפורסמת בבית האופרה של בודפשט.

ביוגרפיה
--------

גזה לאסלו נולד למשפחה יהודית. הוריו היו לאיוש לווינגר מנהל אחוזה ומרגיט בלאו. הוא גדל בערבות הונגריה ואז עבר לבודפשט ללימודים בית ספר התיכון. שם המורה שלו היה פונגראץ קאצ'ו מלחין, מורה למוזיקה, מנהל-מורה בתיכון ריאלי ראשי, לאסלו קיבל ממנו את ההכשרה המוזיקלית הראשונה שלו והם נשארו בידידות טובה מאוד עד מותו המוקדם של קאצ'ו בגיל 50. במקביל הוא סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד) ומ-1906 עד 1908 גם את האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, שם היה תלמידו של גיאורג אנתס (זמר אופרה גרמני (טנור), אחד מגדולי זמרי ואגנר בתקופתו, דמות גדולה בהיסטוריה של האופרה ההונגרית, מורה באקדמיה למוזיקה בבודפשט והמנהל הראשי של בית האופרה של בודפשט). לאסלו המשיך את לימודי השירה ופיתוח הקול בברלין ובמילאנו, אך נאלץ לחזור הביתה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. ב-7 ביולי 1914 נשא את אולגה האסלבק בבודפשט. הוא עבד כעורך דין במשך חמש שנים עד הכרזת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. בין שתי המלחמות העולם ואחרי מלחמת העולם השנייה (כניצול שואה) עבד אך ורק כמורה לזמרה ולפיתוח קול.

מתלמידיו המפורסמים
------------------

* שאנדור פרקש
* פירושקה אנדאי
* גיטה הלאס
* מיהאי סקיי

לקריאה נוספת
------------

* לקסיקון אומנויות הבמה ההונגריות
* ארז'בט קומלושי זוכרת את ד"ר גזה לאסלו
* בנצה סאבולצ'י - אלדאר טוט: לקסיקון מוזיקה. העורך הראשי: דנש ברטה. בודפשט, 1965. מוציא לאור מוזיקה.
* נתוניו במוזיאון הספרותי פטפי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גזה לאסלו** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Bp. VII. ker. polgári házassági akv. 994/1914. folyószám.
ג'ון ג'וזף אנקינג, ונציה בצהרי היום
**ג'ון ג'וזף אנקינג** (באנגלית: **John Joseph Enneking**;‏ 4 באוקטובר 1841 – 16 בנובמבר 1916) היה צייר אימפרסיוניסטי אמריקאי שקשור לאסכולת בוסטון.

ביוגרפיה
--------

אנקינג נולד במשפחה ממוצא גרמני במינסטר, אוהיו. הוא התחנך במכללת מונט סנט מרי, סינסינטי, שירת במלחמת האזרחים האמריקאית בשנים 1861-1862, למד אמנות בניו יורק ובבוסטון, ויתר על המשך הלימוד כי היו לו בעיות ראייה. אבל חזר ללמוד לצייר לאחר שנכשל בייצור כלי פח.

ג'ון ג'וזף אנקינג, ברוק בסתיו
בשנים 1873 - 1876 למד במינכן ובפריז, וחזר לשם בשנים 1878–1879. כמו כן צייר בהולנד. אנקינג הוא צייר חוץ, והנושא החביב עליו היה הדמדומים של סתו בניו אינגלנד. באופן כללי הוא אהב את האור של תחילת האביב, סוף הסתיו הבוקר והערב בחודשי החורף.

אניקינג נפטר בבוסטון בשנת 1916.

זמן קצר לאחר מותו נערכו תערוכות זיכרון ליצירותיו במועדון האמנות בוסטון ובפורטלנד, מיין.

עשור לאחר מכן נערכו שתי תערוכות בגלריית ווס בבוסטון בשנת 1922 ו-1926.

משפחתו שמרה את עיקר עבודתו באחסון במחסן ישן בבוסטון. לאחר מות אשתו מרי קתרין אליוט אנקינג (2 בנובמבר 1844 - 23 באוקטובר 1923), נשכחו הציורים.

הציורים התגלו בשלהי שנות החמישים בשעה שהמחסן התמוטט.

גלריית Vose בבוסטון שוב הייתה מעורבת בשימור עבודתו ובשנת 1972 פרסמה את הביוגרפיה של אנקינג.

ג'ון ג'וזף אנקינג, נהר הררי, 1871
פארק הינקינג בהייד פארק, מסצ'וסטס קרוי על שם אנקינג.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ון ג'וזף אנקינג** בוויקישיתוף
* ג'ון ג'וזף אנקינג, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Enneking, John Joseph". *Encyclopædia Britannica*. **9** (11th ed.). Cambridge University Press. p. 647.
2. ↑  A Legacy of Beauty: Paintings in the Boston School Tradition; essay by Christopher Volpe, web.archive.org, ‏2010-11-07
3. ↑  **American Art Directory**, R.R. Bowker. 1918. (באנגלית)
4. ↑  Paintings by John J. Enneking, libmma.contentdm.oclc.org (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1034717154
* ISNI: 0000 0000 8368 8840
* LCCN: n85141187
* RKD: 26375
* SNAC: w6p34vwk
* ULAN: 500023876
* VIAF: 30971822
* WorldCat: lccn-n85141187

 |
יפןיפן
זהו שם יפני; שם המשפחה הוא צוקהארה. 
**נישיזו צוקהארה** (ביפנית: 塚原 二四三; ‏3 באפריל 1887 - 10 בינואר 1966) היה אדמירל בצי הקיסרי היפני במהלך מלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

צוקהארה נולד במחוז פוקואי. הוא סיים את לימודיו באקדמיה הימית הקיסרית במחזור ה-36 במקום ה-20 מתוך 119 צוערים. לאחר מכן שירת כפרח קצונה על סיפון הסיירות "סויה" ו"איווטה", ועל סיפון אוניית המערכה "אוקינושימה". לאחר שקיבל את דרגת האנסיין ב-1910 שירת באוניית המערכה "שיקישימה" ולאחר מכן במשחתת "יודאצ'י"

ב-29 בנובמבר 1929 קיבל דרגת קפטן, ואת הפיקוד על הסיירת "אוי". בהמשך פיקד על ספינות נוספות, וב-1933 קיבל את הפיקוד על נושאת המטוסים אקאגי.

בנובמבר 1935 קיבל דרגת אדמירל משנה, ופיקד על מספר אסקדרונים, ובנובמבר 1939 קיבל דרגת תת-אדמירל. לאחר שפיקד על הבסיס הימי בצ'ינקאי שבקוריאה, התמנה למפקד הצי האווירי ה-11 ב-1942.

עם פרוץ המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט, השתתף הצי האווירי ה-11 במערכה בפיליפינים (1941–1942), ולאחר מכן סייע לכוחות הצבא היפני הקיסרי במהלך המערכה באיי שלמה והמערכה בגינאה החדשה. לאחר שבעלות הברית נחתו בגוודלקנל וכבשו את טולאגי ב-8 באוגוסט 1942, העביר צוקהארה את מפקד הצי האווירי ה-11 לבסיס הצי היפני הגדול ברבאול שבבריטניה החדשה, ופיקד משם על הפעילות האווירית בזירה. בספטמבר 1942 הוא חלה ונאלץ לעזוב את הצי האווירי ה-11. תת-אדמירל ג'ינאיצ'י קוסאקה החליפו בתפקיד.

לאחר שהבריא ממחלתו, התמנה צוקהארה למפקד פיקוד התעופה הימית, ומילא תפקיד זה עד ספטמבר 1944. לאחר מכן קיבל את הפיקוד על בסיס הצי הקיסרי ביוקוסוקה, וב-15 במאי 1945 קיבל דרגת אדמירל.

לאחר כניעת יפן פרש צוקהארה מהצי, ולאחר מכן ניהל חיים פרטיים. 

אדמירל נישיזו צוקהארה נפטר ב-10 בינואר 1966 בטוקיו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נישיזו צוקהארה** בוויקישיתוף

* Nishida, Hiroshi. Tsukahara, Nishizo, Imperial Japanese Navy.
* Tsukahara Nizhizo (1887-1966), The Pacific War Online Encyclopedia.
יוזף-הקטור פיוקו בעטיפת תקליטור מיצירותיו
**יוזף-הקטור פיוקו (Joseph Hector Fiocco**,‏ 20 בינואר 1703 - 21 ביוני 1741) היה מלחין בלגי ממוצא איטלקי.

אביו, **פייטרו אנטוניו פיוקו** (1654–1714), היה מלחין איטלקי בתקופת הברוק שהוזמן לכהן כמנצח מקהלת קתדרלה נוטרדם בבריסל. הוא העניק ליוסף-הקטור את החינוך המוזיקלי.

הוא התמנה למנצח ומנהל המוזיקה בקתדרלת אנטוורפן ובשנת 1837 התמנה למנהל המוזיקלי בקתדרלה הגדולה על שם מיכאל הקדוש בבריסל.

הוא חיבר יצירות דתיות מתוכן ידועה ומבוצעת עד היום ה"מיסה סולמניס" וכן קטעים קצרים להרפסיקורד וכינור.

הקטע המפורסם ביותר של פיוקו הוא "אלגרו" לכינור ופסנתר. הוא משמש קטע חובה לכנרים מתחילים אם כי גם כנרים ידועים כיצחק פרלמן ויהודי מנוחין מבצעים זאת בקצב מהיר יותר ובצליל מדויק. יש גם עיבודים לחליל ופסנתר, חליל וגיטרה, תזמורת כלי קשת ועוד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוזף-הקטור פיוקו** בוויקישיתוף

* יוזף-הקטור פיוקו, באתר AllMusic (באנגלית)
* יוזף-הקטור פיוקו, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* יוזף-הקטור פיוקו, באתר Discogs (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007275061605171
* BNE: XX1011440
* BnF: cb148060503 (data)
* CiNii: DA12131298
* GND: 124729738
* ISNI: 0000 0001 1466 1342
* LCCN: n82024083
* MusicBrainz: 5f4f0f28-6924-4a5d-8e75-6c9c7d4f192f
* NDL: 00901980
* NKC: mzk2010587097
* NTA: 073827959
* SELIBR: 208729
* SNAC: w61k2rd7
* SUDOC: 121738183
* Trove: 990919
* VIAF: 2656029
* WorldCat: lccn-n82024083

 |
**אנדרוס וולברין** (באנגלית: **Remotec ANDROS Wolverine**) הוא רובוט חבלה וסילוק פצצות מסדרת רמוטק אנדרוס, תוצרת נורת'רופ גרומן. הוולברין הוא רובוט חבלה רב-תכליתי שנועד למשימות חבלה וסילוק פצצות מגוונות מבחינת סוג האיום (חפץ חשוד, מטען חבלה או נפל תחמושת) ותא השטח (כביש בשטח בנוי, שדה פתוח או שדה הקרב). הוא נמצא בשירות צבאות וכוחות משטרה רבים ברחבי העולם. 

זהו הדגם הגדול ביותר בסדרת רמוטק אנדרוס. הוא שוקל 367.41 קילוגרם (810.0 ליברות). אורכו 147 ס"מ, רוחבו 73.66 ס"מ וגובהו 101–165 ס"מ תלוי בפרישת הזרוע ומצלמת התורן. הוולברין נשלט בשלט רחוק גדול, שמותקן לרוב בניידת החבלן שגם מובילה את הרובוט לזירת האירוע. התקשורת בין המפעיל והשלט הרחוק לרובוט עצמו נעשית ב-3 אופנים: קשר רדיו, סיב אופטי וכבל חשמלי מוקשח. הבחירה באמצעי התקשורת נעשית בהתאם לתנאי השטח וצרכי המשימה.

הוולברין כולל 4 מצלמות, כולל מצלמה קדמית, מצלמת תורן היקפית ומצלמה על הזרוע. ניתן להתקין על הרובוט חיישנים ("סנסורים") וגלאים שונים בהם גלאי קרינת רנטגן וגלאים לזיהוי חומרי לחימה כימיים וביולוגיים.

כלי העבודה העיקרי של הוולברין הוא זרוע תלת-מפרקית שמצוידת בצבת וכן ברובה Shotgun מדגם פראנצ'י 612 בקליבר 12 gauge לטיפול במטעני חבלה. ניתן להתקין על הזרוע מכשירים נוספים כגון קאטר, מסור, מקדחה, פנס ועוד. 

הוולברין מונע בשתי צורות: אופנית (נע על גלגלים) או זחלית (נע על מזקו"ם), כאשר ניתן להסיר או להוסיף את הזחלים לפי הצורך. ההנעה כוללת 6 גלגלי מרכוב (3 בכל צד) עם צמיגים. עבירות השטח של האנדרוס וולברין טובה והוא מסוגל לנוע הן על כבישים סלולים, הן על שבילי עפר והן בשטח פתוח, בתנאי בוץ ושלג.

האנדרוס וולברין נמצא בשימוש מחלקות החבלה של משטרת ישראל ומשמר הגבול, וביחידת יהל"ם של צה"ל.

* וולברין של משטרת ישראל מטפל בחפץ חשודוולברין של משטרת ישראל מטפל בחפץ חשוד
* וולברין של משטרת ישראל בתצוגהוולברין של משטרת ישראל בתצוגה
* וולברין של משטרת ישראל בתצוגהוולברין של משטרת ישראל בתצוגה
* וולברין של משטרת ישראל מטפל בחפץ חשודוולברין של משטרת ישראל מטפל בחפץ חשוד

קישורים חיצוניים
----------------

* רובוטים בשימוש יחידות החבלה של ישראל, בפורום צבא וביטחון בפרש
* מידע על רובוט ה"במבי", בפורום צבא וביטחון בפרש