recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
פרסומת ל-Curierul Israelit ב"דער יידישער גייסט" בניו יורק בשנת 1909, בשפה הרומנית
**Curierul Israelit** ("קוריֶירוּל ישראליט", "השליח הישראלי". המילה "israelit" (ישראלי) כיופמיזם ל"יהודי") היה שבועון יהודי בשפה הרומנית שהופיע בבוקרשט, רומניה, בשנים 1945-1906 עם הפסקות תכופות.
העיתון הופיע לראשונה ב-26 בדצמבר 1906 בבית הדפוס של מאוריצ'יו קאלבר. מייסדיו היו י. נגוריאנו ומוריץ שווייג. 

העיתון נשא את הכותרת המשנה *Organ săptămânal pentru apărarea intereselor evreiești* "ביטאון שבועי להגנת האינטרסים היהודים". בשנים 1944–1945 שונתה כותרת משנה זו ל"ביטאון איחוד היהודים הרומנים" (Organ al Uniunii Evreilor Români).
פרסום העיתון הופסק בימי השואה עקב איסור שהוטל עליו על ידי השלטון הרודני הפאשיסטי ב-30 בנובמבר 1940. הוא חוּדש ב-17 בספטמבר 1944 בעקבות הדחת המרשל אנטונסקו ב-23 באוגוסט 1944. ב-1945 נסגר העיתון יחד עם העיתון היהודי "Mantuirea" (הגאולה) על ידי הממשלה החדשה שנשלטה על ידי המפלגה הקומוניסטית.

במהלך פעילותו רבת השנים הפך Curierul Israelit לעיתון היהודי היוקרתי ביותר ברומניה.
בדומה לארגון היהודים הילידים, ואחר כך איחוד היהודים הרומנים שאותו ייצג, הוא דגל בהשתלבות "יהודי רומניה שנולדו והתחנכו בה" כרומנים לכל דבר, בני דת משה. בכך ראה העיתון לא רק יעד קהילתי אלא גם יעד חברתי כללי למען הסדר הציבורי במדינה. 
העיתון דיווח מעל דפיו על האירועים בזירה היהודית ברומניה, לרבות על הפעילות הציונית ומפגני ההזדהות עם הקמת הבית הלאומי היהודי בארץ ישראל.
אחרי שנת 1938 התמקד גם בסוגיית הגירת היהודים מרומניה. 

עם מדוריו וטוריו העיקריים נמנו "Figuri evreieşti" ("דמויות יהודיות"-על אישים יהודים),"Mişcarea sionistă" ("התנועה הציונית"), "Curierul de provincie" ("ה-Curierul בפרובינציה"), "כרוניקה פנימית", "כרוניקת חוץ", Ce spune presa antisemită" ("מה אומרת העיתונות האנטישמית?"), בשנת 1939 - "Evenimentele din Palestina" (מאורעות ארץ ישראל).

כתבו בו הוריה קרפ, סופר ופוליטיקאי, העיתונאים מ. שווייג, אמיל קריצמן ואחרי 1939 - מ. זלצר-סרציאנו והסופר יון קלוגרו.
בשנים 1945-1944 העורך האחרון של העיתון היה בנו ברנישטיאנו.

לקריאה נוספת
------------

* Curierul Israelit, Bibliografia Publicațiilor Periodice Româneşti, כרך 4, 1925–1930, ע' 277, בוקרשט, 2003
* Lucian Predescu, ed. Curierul Israelit, Enciclopedia României, Cugetarea, ע' 243, בוקרשט, 1999

קישורים חיצוניים
----------------

* הערך באנציקלופדיה י.וו.א ליהדות מזרח אירופה מאת מריוקה סטאנצ'ו (Măriuca Stanciu)
**לאון (אריה) פאסי** (ביוונית: **Λέων Πασύ**;‏ 1906 – 1964 ) היה אצן יהודי יליד יוון, אלוף יוון ואלוף ישראל בריצות הבינוניות, אלוף המשחקים הבלקניים (1932) בריצת 800 מטר ובעל שתי מדליות ארד מהמכביות, בריצת 400 מטר (הראשונה 1932) ובריצת 800 מטר (השנייה 1935).

ביוגרפיה
--------

פאסי נולד וגדל בקוואלה. היו לו שלושה אחים אתלטים, יצחק, ג'ק ואלברט. 

באליפות יוון שנערכה בשנת 1927 זכה במדליית כסף בריצת 1500 מטר.

באליפות הפאנהלני שנערכה בשנת 1928 זכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב בריצת 1500 מטר ובריצת 800 מטר. מדליית כסף בריצת 400 מטר.

באליפות הפאנהלני שנערכה בשנת 1931 זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 1500 מטר ובריצת 800 מטר. 

במשחקים הבלקניים שנערכו באתונה, יוון בשנת 1932 זכה פאסי במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:02.6 דקות. בתחרויות האתלטיקה של המכביה הראשונה שנערכו באפריל אותה שנה הוא זכה במדליית ארד בריצת 400 מטר, אחרי פריץ דויטשר מאוסטריה (52.9 שניות) וגס היימן מארצות הברית.

במשחקים הבלקניים שנערכו בזאגרב, קרואטיה בשנת 1934 זכה פאסי בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בריצת 400 מטר ומדליית ארד בריצת 800 מטר.

לאון פאסי זכה בגביע תסאליה בתחרויות שנערכו בסלוניקי בפברואר 1935 בתחרויות האתלטיקה של המכביה השנייה שנערכו באפריל אותה שנה הוא זכה במדליית ארד בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:05.8 דקות, אחרי אברהם רוזנקרנץ מארצות הברית (2:02.4 דקות) ופרנץ אורגלר מגרמניה (2:04.8 דקות) וסיים במקום רביעי בריצת 1500 מטר. באליפות האתלטיקה הראשונה של ארץ ישראל, שנערכה באצטדיון ימק"א ירושלים, בנובמבר אותה שנה הוא זכה במקום הראשון בארבעה מקצועות, ריצת 400 מטר (53.2 שניות), ריצת 800 מטר (2:09.9 דקות), ריצת 1500 מטר (4:45 דקות) וריצת שליחים 4x400 מטר.

באליפות מכבי שנערכה בירושלים באפריל 1936 זכה בריצת 800 מטר בשיא ארץ ישראל חדש של 2:02 דקות, לפני פלקסמן.}

במהלך מלחמת העולם השנייה נפל פאסי בשבי הגרמני.

חיים אישיים
-----------

פאסי נישא ב-1935 לרבקה אמרה והם עברו להתגורר בקביעות בתל אביב.לזוג נולדו 3 ילדים. רבקה עבדה כמורה. במלחמת העולם השנייה איבד את כל בני משפחתו שנישארו בייוון לאחר שנירצחו במחנות הריכוז וההשמדה באירופה.

קישורים חיצוניים
----------------

* מדור הספורט, דואר היום, 18 בנובמבר 1932
* בארץ - באתלטיקה קלה, דואר היום, 16 במרץ 1936

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלופי המשחקים הבלקניים, באתר *gbrathletics* (באנגלית)
2. ↑  מתוצאות ההתחרויות, דואר היום, 1 באפריל 1932
3. ↑  אברהם ריבלין, המכביה העבריה הראשונה - עם סיום המכביה, דואר היום, 3 באפריל 1932
4. ↑  ספורט בתפוצות, דואר היום, 13 בדצמבר 1934
5. ↑  בתפוצות - בסימן "המכביה", דואר היום, 1 במרץ 1935
6. ↑  התחרויות ב"המכביה", דבר, 5 באפריל 1935
7. ↑  אלישע שוחט, 75 שנים לרבַּנָאות הראשונה באתלטיקה - חלק שני, באתר sportweb, ‏18 באוקטובר 2011
8. ↑  האלופות הארצית של "המכבי", באתר הארץ 17 באפריל 1936
**ארבע עין** (שם מדעי: *Anableps tetrophthalmus*) הוא סוג דגים ממשפחת הארבע עיניים. דגים אלה הם הגדולים ביותר בבני סדרת הגמבוזאים ויכולים להגיע לאורך 34 ס"מ.

בסוג זה 3 מינים:

* Anableps anableps
* Anableps dowei
* Anableps microlepis

מאפיינים
--------

אורך הבוגרים: מגיע ל-34 ס"מ והם הגדולים ביותר בבני סדרת הגמבוזאים. הם ניזונים ממגוון יצורים קטנים החיים במים ויכולים גם להביט אל חרקים המצויים מחוץ למים בערת עיניהם המיוחדות. הם חיים בנהרות ומקווי מים כולל מים מליחים ואף לקרבת חופים טרופיים ממקסיקו עד לצפון אמריקה הדרומית.

דגים אלה קרויים כך בשל המבנה המיוחד של עיניו. העיניים ממוקמות משני צידי הראש והן בולטות וגדולות במיוחד. כל עין מחולקת על ידי קרום לשתי קרניות ושתי רשתיות, וכך יש להם מעין ארבע עיניים, שתיים עליונות ושתיים תחתונות. מבנה זה מאפשר לדג לראות את הנעשה בתוך המים ומחוץ למים, בעת שהוא שוחה סמוך לפני המים. ראשו קטן וחרטומו קצר וקהה. גופו מוארך, סנפיריו מעוגלים וצבעו ירוק-זהוב. 

מערכת המין של הדג גם היא מיוחדת במינה. הזכר מסוגל להפרות את הנקבה רק בהפריה פנימית. פתח איבר המין הנקבי נמצא רק באחד הצדדים, בצד ימין או בצד שמאל. הזכרים יכולים להחדיר את זרעם לפתחה של הנקבה רק מצד אחד, יש כאלה מצד ימין ויש כאלה מצד שמאל. לכן ההפריה מתאפשרת רק כשנקבה "ימנית" פוגשת זכר "שמאלי" או שזכר "ימני" נפגש עם נקבה "שמאלית". כמו מרבית הדגים המשריצים, גם נקבת ארבע עין מסוגלת להשריץ מספר פעמים לאחר הפריה בודדת. היא יכולה להשריץ עד 5 צאצאים בפעם בודדת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארבע עין** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* ארבע עין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
תזמורת ארבעים הילדים בשנת 1924, כנראה בירושלים
**ארבעים הילדים** (**አርባ ልጆች**, באמהרית: **ארבע ליג'וץ'**) היו קבוצת יתומים ארמנים שנמלטו מרצח העם הארמני בטורקיה ואומצו על ידי יורש העצר של האימפריה האתיופית, ראס טפרי מקונן (לימים היילה סלאסי, קיסר אתיופיה). לתזמורת ארבעים הילדים נודעה השפעה ניכרת על התפתחות המוזיקה האתיופית המודרנית במאה העשרים.

בשנת 1924 עלה טפרי לרגל לירושלים בדרכו למסע דיפלומטי באירופה. בכניסה לכנסיית הקבר קיבלה את פניו תזמורת צועדת של ארבעים יתומים מארמניה. בעקבות התרשמותו העמוקה מהתזמורת ביקש טפרי את אישור הפטריארך הארמני של ירושלים לאמץ את הילדים ולהביאם עמו לאתיופיה.

כעבור ארבעה חודשים שבה משלחתו של טפרי מאירופה ואספה את ארבעים הילדים בנמל פורט סעיד. להובלת התזמורת מונה קוורק נלבנדיאן (Kevork Nalbandian), גולה ארמני בקהיר ששימש בטורקיה כמוביל מקהלות, מלחין ומורה למוזיקה. ב-6 בספטמבר 1924 הגיעו ארבעים הילדים לאדיס אבבה ולאחר שנה של חזרות החלו להופיע כתזמורת האתיופית הרשמית הראשונה. התזמורת ליוותה את הקיסרית זאודיתו במסעותיה עד פטירתה בשנת 1930. באותה שנה, בה הוכתר ראס טפרי לקיסר אתיופיה, הלחין נלבנדיאן את המארש טפרי. מארש זה, שחובר על ידי יופתחה נגוסה (Yoftehé Negusé), היה להמנון הלאומי האימפריאלי משנת 1930 עד המהפכה האתיופית בשנת 1974.

ערב הפלישה האיטלקית לאתיופיה נמנו כמאתיים וחמישים מוזיקאים בתזמורות הרשמיות השונות הפזורות ברחבי אתיופיה. עם תום הכיבוש האיטלקי של אתיופיה בשנת 1941 הוסיפו קוורק נלבנדיאן ואחיינו נרסס נלבנדיאן לנצח על תזמורת ארבעים הילדים, לצד מוזיקאים ארמנים נוספים שהכשירו אמנים מקומיים. לנרסס נלבנדיאן מיוחסת תרומה מכרעת בעידוד זמרים מקומיים להצטרף להופעות התזמורת. באתיופיה שויכו זמרים נודדים (אזמרים) למעמד חברתי נמוך, בדומה למעמד המוזיקאי בחברה המערבית בימי הביניים. לעומתם, הזמרים שטיפח נלבנדיאן וממשיכיו הפכו לכוכבים מוזיקליים נערצים.

עד תום מלחמת העולם השנייה קמו שורה של תזמורות אתיופיות, שרובן הוכשרו על ידי אירופאים וארמנים, הבולטות שבהן היו תזמורת הצבא, תזמורת המשטרה ותזמורת שומרי הראש הקיסריים. זו האחרונה נוהלה על ידי אלכסנדר קונטורביץ', כנר פולני בן-כיתתו של יאשה חפץ, שהוזמן על ידי סלאסי לאתיופיה בשנת 1944. חנוכת תיאטרון היילה סלאסי בשנת 1955 מסמנת את תחילת תור הזהב של המוזיקה האתיופית, שהסתיים כעבור עשרים שנה עם נפילת האימפריה ועליית שלטון הדרג.

לקריאה נוספת
------------

* אייר בנינג, **אתיופיה: אימפריה ומהפכה - ריאיון עם פרנסיס פלסטו** (אורכב 09.01.2009 בארכיון Wayback Machine), ניו יורק, 2005.
* פרנסיס פלסטו, **מאה שנות מוזיקה מודרנית באתיופיה**, עמ' 711-738

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרנסיס פלסטו, **מאה שנות מוזיקה מודרנית באתיופיה**, עמ' 711-738
2. ↑  אייר בנינג, **אתיופיה: אימפריה ומהפכה - ריאיון עם פרנסיס פלסטו**, ניו יורק, 2005.
**לאון שארל תבנין** (30 במרץ 1857 - 21 בספטמבר 1926) היה מהנדס טלגרף צרפתי, שהרחיב את חוק אוהם לניתוח של מעגלים חשמליים מורכבים.

חייו
----

תבנין נולד במו שבצרפת, הוא סיים את לימודיו באקול פוליטקניק שבפריז בשנת 1876. ב-1878 הוא הצטרף לחיל ההנדסה כמהנדס טלגרף, שם הוא עבד על פיתוח קווי טלגרף ארוכים מתחת לאדמה.
בשנת 1882 הוא מונה כמפקח הוראה בגרנד אקול לטלגרפיה שבפריז, והחל לפתח עניין רב בבעיות במדידה במעגלים חשמליים.
כתוצאה מכך שלמד את חוקי קירכהוף וחוק אוהם, הוא פיתח את המשפט המפורסם שלו, משפט תבנין שאיפשר לחשב זרמים במעגלים חשמליים מורכבים ולפשט מעגלים מורכבים למעגלים פשוטים יותר באמצעות שקול תבנין למעגלים חשמליים.

לאחר שנהיה לראש המשרד של הקווים, הוא החל ללמד מקצועות נוספים מחוץ לגרנד אקול לטלגרפיה, כולל קורס במכניקה במכון הלאומי לאגרונומיה.
בשנת 1896 הוא מונה למנהל בית הספר להנדסת טלגרף, ובשנת 1901, נהיה המהנדס הראשי של סדנאות הטלגרף.
בשנת 1926 הוא נלקח לטיפול בפריז, שם גם נפטר.

תבנין היה נגן כינור מוכשר, תחביב נוסף שהיה לו זה דיג, הוא נשאר רווק כל חייו אבל התגורר עם בת דודה אלמנה של אמו ושתי בנותיה שהוא אחר כך אימץ. תבנין התייעץ עם כמה חוקרים ידועים באותו זמן, והתעוררה מחלוקת באשר לשאלה האם המשפט שלו עולה בקנה אחד עם העובדות. זמן קצר לפני מותו חבר ביקר אותו והוא הופתע לשמוע ממנו שהמשפט שלו התקבל בעולם.
הוא השאיר אחריו בקשה רשמית שאף אחד מלבד משפחתו לא יהיה בהלווייתו ושעל ארונו לא יונח דבר מלבד ורד מגינתו, כך הוא נקבר במו.
תבנין זכור כמהנדס ומועסק לדוגמה, חרוץ, עובד קשה, בעל מוסריות גבוהה, קפדן בעקרונותיו אך נחמד.

ראו גם
------

* משפט תבנין
* הרמן פון הלמהולץ

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לאון שארל תבנין** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה של לאון שארל תבנין

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb105782406 (data)
* ISNI: 0000 0000 5509 1748
* Léonore: 19800035/211/27634
* SNAC: w6f5528w
* SUDOC: 243727925
* VIAF: 408219
* WorldCat: viaf-408219

 |
**צביקה קרצנר** (נולד ב-18 בפברואר 1954) הוא ראש המחלקה לתסריטאות בבית הספר סם שפיגל בירושלים, תסריטאי, במאי קולנוע, במאי טלוויזיה ומורה לתסריטאות.

ביוגרפיה
--------

קרצנר נולד בתל אביב וגדל בחולון. למד בתיכון הדתי יבנה ובהמשך בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. במהלך לימודיו כתב וביים את "גבור במילים", סרט קצר שזכה בפרס בתחרות הסרט הקצר ב-1978. בשנת 1983 כתב וביים עבור הטלוויזיה הישראלית את הדרמה "סחרור". מאז תחילת שנות השמונים עובד קרצנר כתסריטאי וכמורה לתסריטאות במוסדות לימוד אחדים - בית הספר לתסריטאות בתל אביב, בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, בית הספר חשיפה. 

במהלך השנים כתב עשרות תסריטים לסרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה: "עתליה", ״זהו זה!״, "שתי אצבעות מצידון", "החצי השני", "סלבריטי", "20 פלוס", "שערורייה", "רחוב סומסום", "האישה האחרת", "הירושה", "טיפול נמרץ" ו"כתב פלילי". בשנת 2018 כתב את סדרת הדיגיטל IMMORTALITY שהופקה על ידי בלקפילס ועלתה לאתר החברה באפריל 2018, והשתתף בתפקיד משנה בסרט העצמאי הקצר "יום רגיל" לצד ליטל שוורץ ובת-אל מוסרי.

קרצנר מתגורר בתל אביב, היה נשוי לבמאית רונית קרצנר עד למותה ב-2020. אב לשתי בנות.

קישורים חיצוניים
----------------

* צביקה קרצנר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* צביקה קרצנר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* צביקה קרצנר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* צביקה קרצנר, באתר ספר הקולנוע הישראלי

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007312166705171
* ISNI: 0000 0000 7038 3300
* LCCN: no2006032635
* VIAF: 21892429
* WorldCat: viaf-97597814

 |
**פולי קולינס** (באנגלית: **Polly Collins**‏; 1808-1884) הייתה אמנית מכת השייקרים שעשתה "ציורי מתנה", שהיו תיאור של מסרים רוחניים של חברי הכת באמצע המאה ה-19.

חיים אישיים
-----------

פולי קולינס נולדה בקיימברידג', ניו יורק. משפחתה עברה למסצ'וסטס בשנת 1820 והצטרפה לכפר הנקוק של כת השייקרים. קולינס נותרה חברה, או מאמינה, בכת השייקרים לאורך כל חייה. היא טיפלה בנערות צעירות בקהילה במהלך חלק מהשהות בה.

ציורי מתנה
----------

בין השנים 1841–1859 הכינה קולינס 16 "ציורי מתנה" בצבעי מים כתוצאה מגילויים רוחניים במהלך "תקופת הביטויים" של השייקרים. במהלך הזמן הזה"... להט רוחני עז אחז את קהילות השייקרים. על פי המסורת, רוחות שמימיות ירדו לארץ, נושאות מתנות של חזיונות, מזמורים, ריקודים וציורים. האם אן לי (מייסדת הכת ומנהיגתה) הייתה בולטת בקרב הרוחות שנראו למדיומים או כפי שכונו "המכשירים".

בציורה "הכדור השמימי" בשנת 1854, היא יצרה סצנות שונות בתוך ריבועים כרשת. במרכז צוירה מקהלת דמויות שמימיות כוללת את ישו, השליחים, האם אן לי וכריסטופר קולומבוס. מסביב דימוי זה, צוירו סצינות כמו פרח עדן, סמלים של סליחה ותשובה.

בשנת 1859 יצרה קולינס רישום של "עץ הנוחות" עם חזון מתנה מהאם אן ליוניס אולדריס. התקופה בה נתפסו חזונות רוחניים בשיר או בציור, שנקראה אצל המאמינים "תקופת הביטויים", כונתה גם "תקופת עבודתה של המייסדת אן לי". בחזיונות אלה האמינו חברי הכת. עבודה זו הייתה וריאציה של המוטיב הנפוץ של כת השייקרים "עץ החיים", כמו התיאורים שעשתה האנה קוהון. זו הייתה אחת היצירות הבולטות ביותר של קולין.

אמנים מרכזיים מקהילת השייקרים היו קולינס, האנה קוהון וג'וזף וויקר. תקופת הביטויים הסתיימה כאשר חברי הכת התביישו מ"ההגזמה הרגשית והביטויים המיסטיים של תקופה זו."

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פולי קולינס** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Gerard C. Wertkin; Lee Kogan; American Folk Art Museum. Encyclopedia of American Folk Art. Taylor & Francis; 2004. מסת"ב 978-0-415-92986-8. p. 476.
2. ↑  Christian Becksvoort. The Shaker Legacy: Perspectives on an Enduring Furniture Style. Taunton Press; 2000. מסת"ב 978-1-56158-357-7. p. 40–41.
3. ↑  David A. Schorsch and Ruth Wolfe. A Cutwork Tree of Life in the manner of Hannah Cohoon. AFANews. February 23, 2013. Retrieved March 23, 2014.
סיבי פוליאסטר כפי שצולמו במיקרוסקופ אלקטרוני סורק, בהגדלה פי 1500
**פוליאסטר** הוא שם כללי לפולימר אורגני המכיל קבוצת פעילות אסטרית. אף על פי שפוליאסטר קיים בטבע, בדרך כלל המונח מתייחס למשפחה רחבה של פוליאסטרים סינתטיים הכוללת פוליקרבונט ופוליאתילן טרפתאלט (PET).
הפוליאסטר הסינתטי הראשון, גליצרין פאטייט, הוכנס לשימוש במלחמת העולם הראשונה לבגדים חסיני-מים. הפוליאסטר הטבעי היה ידוע לאדם כבר מ-1830.

שימוש נפוץ במילה פוליאסטר מתייחס לבגדים שנארגו מסיבי פוליאסטר. לבגדי פוליאסטר יש תחושה פחות טבעית מבדים טבעיים (כמו כותנה). סיבי פוליאסטר נארגים לעיתים קרובות יחד עם כותנה לשם ייצור אריג המשלב את היתרונות של שני חומרי הגלם.

שימושים לפוליאסטר
-----------------

* סיבים (מיקרו-סיבים) לאריגים.
* בקבוקים
* סרטי צילום (אחרי צלולוזה, הפוליאסטר הפך למרכיב החשוב ביותר למצע הסרט).
* מטריצה לחומרים מורכבים (כמו פיברגלס).
* מרכיב במסכי גביש נוזלי (LCD).
* הולוגרמות
* יריעות לבידוד מנועים
* מסננים
* מרכיב בסרט חשמל מבודד
* שטיחים.
* ציפוי רהיטים.

הפוליאסטר הגבישי-נוזלי הוא הפולימר הגבישי-נוזלי הראשון שנעשה בו שימוש בתעשייה, זאת מכיוון שיש לו מאפיינים מתאימים והתנגדות טובה לחום. מסיבה זו משתמשים בהם לחותמים מתכלים במנועי סילון. לעיתים קרובות נעשה שימוש בשרף של פוליאסטר המתקשה לאחר חימום ליציקות שונות: בריקוע של סיבי פיברגלס למשטח, וכמסנן שאינו עשוי ממתכות. ביישומים כאלה, פולימריזציה יוזמת תגובות אקסותרמיות שמשלבות על-תחמוצות אורגניות כמו על-תחמוצת קטון (methyl ethyl ketone peroxide) ועל-תחמוצת בנזואיל (benzoyl peroxide).

סינתזה
------

סינתזה של פוליאסטר מושגת בדרך כלל על ידי ריאקציית עיבוי פולימרים.

### אסטריפיקציה של אזאוטרופ

השיטה הקלאסית היא אלכוהול וחומצה קרבוקסילית שמגיבים ויוצרים אסטר קרבוקסילי. כדי לאסוף את הפולימר יש לאסוף את המים שנוצרים מהריאקציה בלי הרף על ידי אזיאוטרופ.

### טראנספיקציה אלכוהולית

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 
```
O
\\
C - OCH3 + OH[Oligomer2]
/
[Oligomer1]
```
 | \leftrightarrow  | 
```
O
\\
C - O[Oligomer2] + CH3OH
/
[Oligomer1]
```
 |
| (אסתר-סופי אוליגומר + אלכוהול-סופי אוליגומר) |  | (אוליגומר גדול + מתאנול) |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פוליאסטר** בוויקישיתוף
* פוליאסטר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007563261505171
* BNE: XX541538
* BnF: cb119445392 (data)
* GND: 4175168-1
* LCCN: sh85104622
* NDL: 00569148
* NKC: ph606751

 |
בניין המפעל על גדות הנייבה.
 מתקן לקליבר הראשי של ספינת הקרב "הקיסר אלכסנדר השני" במפעל המתכות הפטרבורגי.
**מפעל המתכות הלנינגרדי** (**Ленингра́дский металли́ческий заво́д**, בעבר נקרא בשם - **מפעל המתכות הלנינגרדי** **על שם יוסף. ו.** **סטלין**) הוא מפעל רוסי בעיר סנקט פטרבורג לבניית מכונות אנרגיה, המתכנן ומייצר טורבינות קיטור, מערכות הידראוליות ומערכות גז שונות.

המפעל יזם את הקמתו של מועדון הכדורגל "בולשביק", שבהמשך הפך לזניט סנקט פטרבורג (ראו בהיסטוריה של זניט סנקט פטרבורג).

היסטוריה
--------

 אוטו קרל, מנהל המפעל בשנים 1867-1891.
מפעל המתכות נוצר על בסיס מפעל המתכת של סנקט פטרבורג, שנוסד בשנת 1857 על ידי הסוחר סרגיי נפדיביץ' רסטריאייב. תחילה בנה המפעל דוודים קטנים, מכשירי חימום וביצע עבודות מתכת שונות. המפעל היה במקור בית מלאכה, אך עד מהרה הפך לחברת מניות משותפת בשם הרשמי **"החברה של מפעל המתכות הפטרבורגי"** (ברוסית: **Компания Санкт-Петербургского металлического завода**; אמנת החברה אומצה ב-20 בדצמבר 1857). בה עבדו מהנדסים מוסמכים שהוזמנו מגרמניה.

עד מהרה נלקחו כל עמדות הניהול על ידי מומחים גרמנים. בשנת 1867 עמד בראש המפעל אוטו קרל. תחת הנהגתו הוקמו קווי ייצור דודים, ייצור מכשירים לחימום ואוורור, ייצור מבני מתכת למטרות שונות, מנופים, מזחים צפים וגשרים. בשנת 1886 המפעל ייצר לראשונה התקנים עבור אוניות מחופות שריון ומאוחר יותר נבנו מגדלים חשמליים.

בתחילת שנות התשעים של המאה התשע עשרה הופיע המהנדס הרוסי נ. ד. לסנקו במפעל. מהר מאוד הוא צבר מוניטין יציב כמעצב מכונות מוכשר. לבקשת שר האוצר, סרגיי ויטה, שהיה גם אחראי על מחלקת המסחר והתעשייה ואשר פנה ל"רוסיפיקציה" של המפעל (דהיינו הפיכתו ל"רוסי יותר"), לסנקו מונה לסגן המנהל. בהמשך, הוא נכנס לתפקיד מנהל המפעל.

המפעל החל לייצר טורבינות קיטור בשנת 1907, לאחר שחתם הסכם סיוע טכני עם חברה צרפתית שבנתה טורבינות של מערכת "ראטו". נרכשו שרטוטים של הטורבינות הללו ומהנדסי המפעל החליטו לייצר מחדש את הטורבינה של ראטו, תוך החלפת הרכיבים הקריטיים ביותר (להבים, דיסקים, צילינדר). כך נוצרה טורבינה רוסית חדשה "M-3". בחדר הדודים של המפעל ייצרו דודי אדים של מערכות שונות.

בנוסף לייצור טורבינות ודוודים, במפעל שלפני המהפכה הייתה מחלקת ארטילריה גדולה, שעסקה בתכנון וייצור מתקני ארטילריה של ספינות ומגדלי החוף וצינורות טורפדו ושימשו את הצי הרוסי הקיסרי.

לאחר עליית המשטר הסובייטי יצר המפעל את הטורבינות ההידראוליות הראשונות (בשנת 1924) וטורבינות הגז (בשנת 1958) והבטיחו בכך יישום של כמעט שליש מתוכנית GOELRO. בשנת יובל 50 לסטלין (1929) נקרא המפעל על שמו (כחלק מפולחן האישיות של סטלין).

בשנת 1930 נוצרה בחסות המפעל האוניברסיטה הטכנית הראשונה במדינה (כיום זהו המכון להנדסת מכונות בסנקט פטרבורג). בהחלטה של מועצת השרים מיום 26 בינואר 1962, אישרה הנהלת המפעל את הסרת השם סטלין משמו של המפעל כתוצאה ממדיניות הדה-סטליניזציה וחשיפת פשעי סטלין בנאום הסודי בקונגרס ה-20 של המפלגה הקומוניסטית.

כיום המפעל מהווה סניף של חברת "מכונות הכוח".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מפעל המתכות הלנינגרדי** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של מפעל המתכות הלנינגרדי
* האתר ההיסטורי של מפעל המתכות הלנינגרדי, שנוצר לרגל 150 שנה למפעל
* מפעל המתכות הלנינגרדי, באנציקלופדיה של סנקט פטרבורג
* ממפעל המתכות הלנינגרדי באתר spb-business.ru

הערות שוליים
------------

1. ↑  Scripophily.ru Старинные ценные бумаги
2. ↑  Ленинградский металлический завод — Календарь дат (אורכב 12.11.2009 בארכיון Wayback Machine)
מבט צפונה מכף הרינג.
מבט דרומה מכף הרינג.
**כף הנלופן** (באנגלית: **Cape Henlopen**) היא חצי אי בקצהו הדרום מערבי של מפרץ דלאוור במדינת דלאוור שבארצות הברית. מצפון לכף ממוקם מפרץ דלאוור ומדרומו האוקיינוס האטלנטי.

היסטוריה
--------

במקור נקרא הכף על שם תיימן יאקובס הינלופן, סוחר הולנדי אשר סחר בפרוות ובתירס. בשנת 1620 הקים הינלופן שותפות עם קורנליס יאקובסן מיי (על שמו נקראת כף מיי הסמוכה), אשר סחרה עם האינדיאנים שהתגוררו לחופי נהר דלאוור. הינלופן ומיי טענו לזכות בלעדית מכוח זיכיון לסחור בנהר, אולם בוררות שנערכה באמסטרדם ב-23 בדצמבר 1623 העבירה את הזיכיון לחברת הודו המערבית ההולנדית, ובשנת 1624 הוקמה המושבה הראשונה בסמוך.

### הפארק המדינתי כף הנלופן

**הפארק המדינתי כף הנלופן** הממוקם בשטח הכף, הוא פארק בשטח של 21 קמ"ר, בשטח מחוז ססקס. היה זה ויליאם פן שהקים את הפארק הראשון בשטח הכף - בשנת 1628. היה זה שטח ציבורי להנאת תושבי המחוזות באזור. 

בשנים 1767–1769 נבנה בכף המגדלור, במטרה להקל על הספינות המנווטות במעלה מפרץ דלאוור. מגדלור זה היה המגדלור השישי שנבנה בשטח ארצות הברית, ומומן על ידי סוחרי העיר פילדלפיה. המגדלור נהרס בשריפה בשנת 1777 ונבנה מחדש בשנת 1784. מגדלור נוסף נבנה בשנת 1824 באתר הממוקם 1.6 ק"מ צפונית למגדלור הישן. ובשנים 1855–1885 נבנו שלושה מגדלורים נוספים בסמוך.

כיום הפארק משמש כאתר נופש, דיג ומחנאות.

קישורים חיצוניים
----------------

* ההיסטוריה של כף הנלופן
* מגדלור כף הנלופן
* ההיסטוריה של המגדלורים בכף הנלופן

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NARA: 10046413
* SUDOC: 204776708
* VIAF: 315530596
* WorldCat (עם VIAF): 315530596

 |
**אלויזיו צ'אבס ריביירו מוראיס ג'וניור נאסימנטו** (בפורטוגזית: **Aluísio Chaves Ribeiro Moraes Júnior Nascimе́nto** באוקראינית: **Алуі́зіо Ча́вес Рібе́йро Мора́ес Жу́ніор**; נולד ב-4 באפריל 1987 בסנטוס) המוכר יותר כ**ג'וניור מוראיס** הוא כדורגלן אוקראיני יליד ברזיל, המשחק בעמדות החלוץ בקבוצת קורינתיאנס מליגת העל הברזילאית. בעבר שיחק בנבחרת אוקראינה.

קריירת מועדונים
---------------

ג'וניור מוראיס החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל סנטוס מליגת העל הברזילאית. הוא גדל במחלקת הנוער שלו. בשנת 2006 עבר לקבוצה הבוגרת של המועדון. לאחר שלוש עונות בסנטוס עבר לקבוצת סנטו אנדרה. בשנת 2010 נמכר כרטיס השחקן שלו לקבוצה הרומנית גלוריה ביסטריצה תמורת סכום של 10 אלף יורו. הוא שיחק בשורות הקבוצה עונה אחת, במהלכה הבקיע 18 שערים. הופעתו המוצלחת בליגה הרומנית הביאה לכך שמספר קבוצות צמרת במזרח אירופה התחילו להתעניין בו. בסופו של דבר כרטיס השחקן שלו נמכר לקבוצת צסק"א סופיה הבולגרית. מוראיס שיחק בצסק"א עונה אחת, במהלכה הבקיע 16 שערים, מה שהפך אותו למלך השערים של הליגה הבולגרית באותה עונה. בשנת 2012 חתם על חוזה לשלוש שנים עם הקבוצה האוקראינית מטאלורג דונצק. בשנת 2015 עזב מרלוס את מטאלורג ועבר לקבוצת הצמרת האוקראינית דינמו קייב, גם כן לחוזה לשלוש שנים. עם סיום החוזה בדינמו קייב עבר לקבוצת שחטאר דונצק. במרץ 2022 חזר לאחר 13 שנה לברזיל וחתם בקורינתיאנס לשתי עונות.

קריירה בינלאומית
----------------

בשנת 2018 פנתה התאחדות הכדורגל האוקראינית למשרד הפנים של אוקראינה בבקשה להעניק אזרחות אוקראינית לג'וניור מוראיס. הבקשה אושרה ובמרץ 2019 הוא זומן לסגל של נבחרת אוקראינה.
משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק מול פורטוגל במסגרת מוקדמות יורו 2020. במרץ 2021 פרש מהנבחרת.

תארים
-----

* מלך השערים של ליגת העל הבולגרית : 2011/2012
* מלך השערים של ליגת העל האוקראינית : 2018/2019
* אליפות אוקראינה (2) : 2015/2016, 2018/2019
* הגביע האוקראיני: 2018/2019

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'וניור מוראיס** בוויקישיתוף
* ג'וניור מוראיס, ברשת החברתית פייסבוק
* ג'וניור מוראיס, ברשת החברתית טוויטר
* ג'וניור מוראיס, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**פאקונדו פריירה** | **מלך השערים של ליגת העל האוקראינית** 2019, 2020 | **הבא**:**ולדיסלאב קולאץ'** |
בית 41
**שדרת סובורוב** (**סובורובסקי פרוספקט** - **Суво́ровский проспе́кт**) היא אחת השדרות הגדולות בסנקט פטרבורג, העוברת מפרוספקט נבסקי לכיכר הדיקטטורה הפרולטרית.

מספרי הבתים מתחילים מכיוון פרוספקט נבסקי. נמצאת ברובע המרכזי בעיר ואחד המבנים הבולטים בו הוא בניין האקדמיה לתעשייה קלה, המשמש כמושב בית הדין העירוני לבוררות וכמטה משטרת העיר.

היסטוריה
--------

השדרה נבנתה באמצע המאה ה-18 והחל מחצר הפילים, הממוקם באתר של מלון אוקטיברסקאיה המודרני. הקטע שבין רחובות סובייטסקאיה השנייה והתשיעית נקרא **רחוב סלונובאיה** (רחוב הפילים), וחלק מהשדרה מרחוב סובייטסקאיה התשיעי ועד מכון סמולני נקראה **רחוב קונוגווארדיסקאיה** - ובמשך זמן מה הוא נקרא **רחוב פשצ'אני**. בשנת 1880 שולבו רחובות אלה לרחוב אחד, רחוב הפילים. מריו פראץ היה אירוני לגבי השם הזה : "אחד הרחובות בלנינגרד נקרא שדרת הפילים או משהו כזה, מכיוון שפעם התגוררו שם פילים, ששוכנו שם על ידי יקטרינה השנייה באותם ימים בהם היה פארק ואז הפילים נכחדו, אך בבירור הותירו עקבות מהגזע שלהם, מכיוון שלרוב הנשים יש טפרים ועגלים חסרי פרופורציה."

בשנת 1900, הכביש המהיר התחבר לפרוספקט נבסקי ושמה של השדרה שונה ל**סובורובסקי פרוספקט**. במאה שנה למותו של אלכסנדר סובורוב בבניין האקדמיה של המטה הכללי (בניין 32, שנבנה בשנים 1900–1901, על ידי האדריכל א. א. פון גוגן והמהנדס א. א. ודינאפין), נוצר מוזיאון זמני, שהועבר בשנת 1904 לבניין מיוחד שנבנה עבורו ברחוב קירוכניה, 43. משנת 1923 עד 1944 נקרא בשם **שדרת המועצה**, מכיוון שהוביל למכון סמולני, שם שכנה מועצת פטרוגרד (לנינגרד); רחובות חג המולד, שחצו את השדרה נקראו רחובות סובייטים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שדרות סובורוב** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  А. А. Алексеев. "Суворовский проспект". Энциклопедия Санкт-Петербурга.
פירוש נוסף ערך זה עוסק בחצי אי בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו כף בלו.

**כף בלו** או **קייפ בלו** (באנגלית: **Cape Bellue**) היא לשון יבשה, בחוף המערבי של חצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.

הכף מהווה את הצד הצפוני של הכניסה למפרץ דארבל, המהווה את הקצה המערבי של חצי האי סטרשר.

הכף מפרידה בין חוף גרהאם, שמצפון מזרח לכף, לבין חוף לובה, שמדרום מערב לכף.

היסטוריה
--------

### גילוי ומיפוי הכף

הכף התגלתה על ידי המשלחת הצרפתית הרביעית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1908 – 1910, בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו.

הכף מופתה לראשונה (באופן גס) על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם, אשר חקרה את האזור בחודשים אוגוסט - ספטמבר 1935 בפיקודו של ג'ון רידוך ריימיל. במהלך המיפוי נקראה הכף בטעות "כף אוונסן" (Cape Evensen).

הכף מופתה בייתר דיוק בהסמך על צילומי אוויר שצולמו על ידי הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד (FIDASE), וכן מופתה על הקרקע על ידי משלחת סוקרים מטעם סקר שטחי חסות איי פוקלנד (FIDS) במהלך עונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956 – 1957, אשר יצאה מ"האי דיטייל".

### מקור השם

שארקו נתן לכף את שמה.

הכף נקראה על שמו של האדמירל ז'אן בלו (Jean Bellue), שהיה המפקח על המספנה בעיר שרבור שבצרפת.

לקריאה נוספת
------------

• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, **Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°**, PP 168, 179, 184, 185
• National Imagery and Mapping Agency 2002, **Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica**, PP 146 - 147
• Defense Mapping Agency 1992, **Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica**, PP 362, 364

קישורים חיצוניים
----------------

* כף בלו באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* כף בלו באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה
* כף בלו באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6 7  מידע היסטורי וגאוגרפי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  מידע היסטורי וגאוגרפי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
**מפעל הטרקטורים של העיר וולגוגרד** (ברוסית: **Волгоградский тракторный завод**) הוא מפעל לייצור טרקטורים שנבנה בעיר וולגוגרד בשנת 1930. במהלך קרב סטלינגרד שטח המפעל היה במרכז הלחימה. בשנת 2006 המפעל שולב בתשלובת "מפעלי הטרקטורים" שמרכזה בעיר צ'בוקסרי.

היסטוריה
--------

החלטה על הקמת המפעל התקבלה בשנת 1926 והוא היה בין פרויקטי הדגל של החומש הראשון. האתר שנבחר להקמת המפעל היה ממוקם 14 ק"מ מהעיר והקמתו החלה ב-26 ביולי 1926. התכנון בוצע על ידי חברה אמריקאית ומומחים מחוץ לברית המועצות השתתפו באופן פעיל בהקמת המפעל החדש. בעת הקמתו, נקרא המפעל "מפעל טרקטורים של סטלינגרד על שם דזרז'ינסקי", על שמו של המהפכן הסובייטי פליקס דזרז'ינסקי אשר נפטר באותה שנה, ושם זה נותר על כנו עד לשנת 1961. ב-17 ביוני 1930 החל לעבוד פס ייצור ראשי ומשערי המפעל יצא הטרקטור הראשון בעל הספק של 30 כוח סוס. ב-20 באפריל 1932 המפעל הגיע ליכולת התכנונית - 144 טרקטורים ביום.

לקראת יוני 1940 המפעל כבר ייצר 232,700 טרקטורים - מעל לחצי מכל הטרקטורים שנבנו בברית המועצות.

עוד לפני תחילת מלחמת העולם השנייה המפעל התחיל לייצר טנקי T-34. במהלך אוגוסט 1942 החלו קרבות בשטח המפעל, כאשר להגנת המפעל נוצלו טנקים שנבנו אך טרם הועברו לידי הצבא. פסי ייצור הופסקו ב-13 בספטמבר 1942 כאשר הקרבות באתר היו בעיצומן. מייד לאחר נסיגת הנאצים החל שיקום המפעל וכבר ביוני 1943 המפעל העביר לצבא משלוח ראשון של טנקים משופצים.

לאחר סיום הקרבות ונסיגה הצבא הגרמנית המפעל שוקם ולאחר המלחמה חזר לייצור טרקטורים לחקלאות. בסך הכול במהלך פעילותו המפעל ייצר מעל למיליון טרקטורים לחקלאות שבחלקו סופקו למדינות שונות.

בשנת 1963 הסתיימה הרחבת המפעל והוא עבר לייצור טרקטורים מדגם DТ-75. דגם זה עבר שינויים רבים ונמצא בבסיס התכנון של הדגם שמיוצר גם כיום. בשנת 1994 המפעל עבר לייצור סדרה חדשה של טרקטורים בעלי הספק של עד 150 כוח סוס.

במקביל לייצור טרקטורים, עסק המפעל בייצור תוצרת צבאית. בשנות ה-30 של המאה ה-20 נבנו בו טנקים מדגם T-26, ובשנות ה-60 החל ייצור טנקים מדגם PT-76. בנוסף לכך המפעל התמחה בייצור משוריינים ומשחיתי טנקים לחיל הנחתים הסובייטי והרוסי.

בשנת 2002 אורגן המפעל מחדש תוך חלוקתו למספר יחידות עצמאיות. בשנת 2005 הוכרז על הליך פירוק של המפעל והוא הועבר לידי תשלובת בה מאוחדים מספר מפעלים רוסים בתחום.

### עיטורים

בתקופה הסובייטית הוענקו למפעל: עיטור לנין (פעמיים), עיטור הדגל האדום של העמל ועיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה.

שערי המפעל

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מפעל הטרקטורים** בוויקישיתוף
*
**ג'וניור קבאננגה קאלונז'י** (בצרפתית: **Junior Kabananga Kalonji**, נולד ב-4 באפריל 1989 בקינשאסה, זאיר) הוא כדורגלן קונגולזי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת שחטיור סליהורסק מהליגה הבלארוסית, ובנבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו בכדורגל.

קריירה
------

### קריירת מועדונים

קבאננגה החל את הקריירה המקצוענית שלו בשנת 2009 בקבוצת MK Étanchéité מעיר הולדתו, ששיחקה אז בליגה השנייה בקונגו. הוא שיחק בקבוצה עונה אחת, שלאחריה עבר לשחק באנדרלכט מליגת העל הבלגית. מאוחר יותר נודע כי הקבוצה הבלגית השתמשה במסמכים מזויפים בעת ההעברה. בעונת 2011 עבר ג'וניור בהשאלה לבירסחוט, ועונה לאחר מכן בהשאלה לרוסלארה. ב-2013 חתם על חוזה לשנתיים בסרקל ברוז'. אחרי שתי עונות בברוז', בהן כבש 13 שערים ב-64 הופעות, עבר ג'וניור ביוני 2015 לאסטנה מליגת העל הקזחית, בה חתם על חוזה לשנתיים וחצי. ג'וניור הבקיע 5 שערים בחצי העונה הראשונה שלו בקזחסטן, ועזר לקבוצה לזכות באליפות. בסיום העונה בקזחסטן עבר בהשאלה לקראבוקספור עד סיום העונה האירופית. בעונה הבאה באסטנה עזר ג'וניור לקבוצה לזכות באליפות ובגביע הקזחי, כשהוא מבקיע 5 שערים בליגה ו-3 בגביע. ב-31 בינואר 2018 חתם בא-נסר הסעודית לשנתיים וחצי. ב-11 ביולי 2018 הושאל לאסטנה לשנה.

### קריירה בינלאומית

ג'וניור משחק בנבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו בכדורגל מאז 2014, השתתף איתה בגביע אפריקה לאומות 2015, בו זכתה במדליית הארד, ובגביע אפריקה לאומות 2017, בו הבקיע שלושה שערים בשלושת המשחקים הראשונים - מה שנתן לו את תואר מלך השערים של הטורניר.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Anderlecht avoue sa faute" (בצרפתית). So Foot. 17 באפריל 2015. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  ""АСТАНА" ПОПОЛНИЛАСЬ ЕЩЕ ОДНИ НОВИЧКОМ" (ברוסית). FC Astana. 19 ביוני 2015. `{{cite web}}`:  (עזרה)
דוגמה לעמוד אינטרנט פשוט שנוצר בעזרת Bootstrap.דוגמה לעמוד אינטרנט פשוט שנוצר בעזרת Bootstrap.
**Bootstrap** היא סביבת עבודה בקוד פתוח לצד לקוח, שמכילה אוסף של כלים ליצירת יישומי רשת ואתרים.

Bootstrap שוחררה בשנת 2011 על ידי טוויטר, אחרי שהתחילה כספרייה סגורה שנוצרה לשימוש פנימי בטוויטר.

מבנה
----

Bootstrap מורכבת משלושה חלקים:

### CSS

ל-Bootstrap יש אוסף מחלקות CSS, שמתאימות לסיטואציות נפוצות באתרי אינטרנט.

### רכיבי ממשק משתמש

בנוסף לרכיבים הרגילים של HTML, ל- Bootstrap יש רכיבים נוספים שכתובים ב-CSS וב- JavaScript שנועדו להקל על המפתח לייצר ממשק משתמש איכותי.

הרכיבים כוללים: כפתורים, תמונות, מד התקדמות והודעות.

### JavaScript

ל- Bootstrap יש בנוסף הרבה סקריפטים בצורת תוספים ל-jQuery, שמוסיפים אפשרויות מתקדמות, כמו חלונות קופצים או גרפים.

בין השאר, התוספים יכולים להרחיב פונקציונליות של רכיבים קיימים, ובכך לדוגמה, לייצר תיבת טקסט שמשלימה את הטקסט שרושמים בה.

התאמה אישית
-----------

בנוסף לעיצוב ברירת המחדל של Bootstrap, ניתן להתאים אישית כל חלק בעיצוב, על ידי עריכה של קובצי ה-CSS וה-JavaScript.

ישנם מספר אתרים שמאפשרים הורדה בחינם של עיצובים ל-Bootstrap, דוגמה לאתר כזה הוא bootswatch.

ראו גם
------

* JavaScript
* CSS

 קישורים חיצוניים
-----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Bootstrap** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של Bootstrap (באנגלית)
* Bootstrap, ברשת החברתית טוויטר
* האתר הרשמי (באנגלית)
* שלמה גולדברג, מדריך מפורט - בעברית

הערות שוליים
------------

1. ↑  רשימה של כל הרכיבים, באתר הרשמי
2. ↑  bootswatch

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1145079156

 |
מפעל קרומפורד (2006)
מראה התעלה המעבירה את המים מנחל ברוק מתחת להרחבת המפעל שנבנתה ב-1795
**מפעל קרומפורד** (אנגלית: **Cromford Mill**) היה המפעל הראשון לטוויית כותנה המבוסס על מים, שנבנה ב-1771 על ידי ריצ'רד ארקרייט בכפר קרומפורד שבדרבישייר, אנגליה. מפעל זה היה הבסיס לתחילת צבירת ההון של ארקרייט, ותוך זמן קצר הועתק הדגם שלו למפעלים בלנקשייר, גרמניה וארצות הברית. המפעל הוא חלק מרכזי באתר המורשת העולמית "מפעלי עמק דרוונט".

היסטוריה
--------

בעקבות המצאת הבוכיר המעופף לאריגת כותנה ב-1733 חלה עלייה גדולה בביקוש לכותנה טְווּיָה באנגליה. באותה תקופה כבר היו מכונות לניפוץ ולטווייה, אך הן לא היו מספיק יעילות והכותנה שנוצרה בהן הייתה באיכות נמוכה ולא מתאימה לביקוש הגדול. ב-1769 רשם ארקרייט פטנט על מסגרת טווייה הפועלת באמצעות מים, על מנת שיוכל לנצל את מימי הדרוונט להפקת אנרגיה, לאחר שהקים בנוטינגהאם מפעל המבוסס על עבודת סוסים.

ארקרייט בחר בקרומפורד כיוון שבמקום זה הייתה אספקת מים קבועה מהתעלה התת-קרקעית שניקזה מים ממכרות העופרת של וירקסוורת', בנוסף לנחל קטן. הוא בנה מפעל בן חמש קומות, ושיתף פעולה עם ג'דדיה סטרוט, סמואל ניד וג'ון סמולי. ב-1772 הוא החל לנהל את המפעלים לאורך כל שעות היממה, במשמרות של 13 שעות. הוא החל לעבוד עם 200 פועלים. כיוון שלא היה מספיק מקום עבורם הוא הקים בתי מגורים לפועלים, והיה לאחד היצרנים הראשונים שעשו זאת. רוב העובדים היו נשים וילדים. גיל התעסוקה המינימלי נקבע בשלב מסוים על עשר שנים, והילדים זכו לשש שעות לימוד בכל שבוע.

בתקופה שלאחר הקמת המפעל בוצעה עבודת הניפוץ באופן ידני, אך ב-1775 רשם ארקרייט פטנט נוסף על מכונת ניפוץ המונעת באמצעות מים, וכתוצאה מכך חל גידול בכמות הסחורה שייצא המפעל שלו והוא זכה לפרסום רב. לאחר מכן הוא בנה מפעלים נוספים בקרומפורד, ובסופו של דבר העסיק כ-1,000 עובדים בכפר. דגם העבודה של ארקרייט שוכפל עד מהרה למקומות נוספים כגון לנקשייר, סקוטלנד וגרמניה. סמואל סלייטר, מתמחה של ג'דדיה סטרוט, היגר לארצות הברית והחל לפתח שם את תעשיית הכותנה. הצלחתו של ארקרייט הובילה לכך שהושמעו קריאות תיגר על הפטנטים שלו בבתי המשפט, והפטנט השני שרשם בוטל בטענה שהוא אינו מקורי. בזמן מותו ב-1792 הוא היה אחד האנשים העשירים בממלכת בריטניה הגדולה.

עם פתיחת תעלת קרומפורד ב-1793 נוצר קשר בין המפעל של ארקרייט ובין הערים של אזורי המידלנדס וצפון אנגליה, אך השימוש בה הלך ופחת עם העברה התנועה למסילות רכבת.

השער למפעל נסגר בכל יום בדיוק בשעה שש בבוקר, וכל פועל שלא עבר דרכו הפסיד משכורת של יום עבודה ונקנס בסכום זהה בנוסף. ב-1779 הציב ארקרייט תותח עם צרור פגזים בתוך המפעל ובמרחק קצר משער הכניסה, כאזהרה לפועלים שהיו עשויים למרוד ולגרום נזק כפי שעשו פועלים ששרפו את אחד ממפעליו בלנקשייר. התותח מעולם לא הופעל.

מפעל הכותנה חדל מעפילותו במאה ה-19, והמבנים השונים שנכללו בשטחו שימשו למטרות אחרות כגון ייצור צבע. ב-1979 נרכש האתר על ידי אגודת ארקרייט, שנטלה על עצמה את משימת השיקום והחזרת האתר למראהו המקורי. חשיבותו של המפעל נובעת מהיותו מפעל טוויית הכותנה המצליח הראשון.

כיום המפעל פתוח למבקרים, המגיעים אליו מרחבי העולם. המתקנים השונים כוללים מרכז מבקרים, חנויות ובית קפה. קיימות תוכניות לבניית תצוגת מכונות גדולה, ביחד עם הקמת חדרי הרצאות, ספרייה ומרכז לימוד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מפעל קרומפורד** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מפעל קרומפורד (באנגלית)
* קרומפורד באתר DerbyshireUK‏
* מפעל קרומפורד וסר ריצ'רד ארקרייט באתר Derbyshire Guide‏
* ריצ'רד ארקרייט (1732 - 1792) באתר Thornber‏
עיטור המופת שניתן למרכוס מוסקוס
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.  
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
**קוראל סי** (Coral Sea) היא מכלית שהובילה דלק מהמפרץ הפרסי לאילת והותקפה על ידי מחבלים ב-11 ביוני 1971.

היסטוריה
--------

"קוראל סי" הייתה מכלית של חברת אל-ים, שהפליגה בדגל נוחות ליברי. המכלית הייתה בתפוסה של 68,000 טון והובילה דלק מאיראן לנמל אילת. ב-11 ביוני 1971 הותקפה במצרי באב אל-מנדב על ידי ארבעה מחבלים שהגיעו בסירת מרוץ שהורדה מספינת דיג ליד האי פרים. המחבלים ירו עשר פצצות בזוקה RPG-7 לעבר המכלית, ואש פרצה בה אך כובתה במהירות. החזית העממית לשחרור פלסטין נטלה אחריות לפעולה.

רב החובל היה יווני בשם מרכוס מוסקוס, (Markos Moschos) ופעולתו הנועזת והמקצועית הצילה את האנייה. ב-11 באפריל 1973 העניק לו שר התחבורה גד יעקבי את "עיטור המופת" מטעם ממשלת ישראל, והוא היה בכך האזרח הלא-ישראלי היחיד שזכה לכך. בעקבות החילוץ המוצלח מירי הרקטות שונה שם האניה ל"Sea Valiant" והיא המשיכה בהובלת דלק לישראל.

לאחר תקרית זו הוצבו בכל האוניות על הקו מאבטחים חמושים. אנשי צי הסוחר חויבו לקיים מטווחי ירי לפני היציאה לים. במספר הפלגות נערכו גם אנשי שייטת 13 לסיור אלים עם סירות נשק שנישאו באוניות. כמו כן, בוצעו פעולות מודיעיניות ומבצעיות בתימן ובקרן אפריקה, על מנת לאתר כוונות נוספות לפגיע בשייט ישראלי ולסכלן. במסגרת זו נשלח ב-1972, לוחם המוסד ברוך מזרחי לתימן ונתפס בידי שירותי הביטחון התימניים.

לקריאה נוספת
------------

* זאב אלמוג, **מפקד שייטת 13 - הפלגות חיי**, כנרת, זמורה ביתן, 2014, עמ' 724-720

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קוראל סי** בוויקישיתוף
* שעות אחדות לאחר תקיפת המכלית ערך הצוות מסיבה, דבר, 18 ביוני 1971

הערות שוליים
------------

1. ↑  נוסח עיטור המופת למרקוס מוסקוס, באתר הגבורה.
2. ↑  הלל ירקוני, **75 שנות ספנות עברית בארץ ישראל**, ע' 371.
ה**יוז XK-11** (באנגלית: **Hughes XF-11**) היה אב טיפוס של מטוס ריגול שתוכנן והוטס על ידי הווארד יוז עבור חילות האוויר של צבא ארצות הברית. כבר בטיסה הראשונה התרסק המטוס ויוז כמעט ונהרג והתוכנית לא הצליחה להתאושש מהכישלון.

תכנון ופיתוח
------------

המטוס תוכנן כך שיעמוד בתנאים שבהם עמד הריפבליק XK-12 שנבנה על ידי ריפבליק אוויאיישן. הדרישות היו למטוס סיור וריגול מהיר ולטווח רחוק. המטוס אמור היה להיות גרסה משופרת של היוז D-2 שמעולם לא טס אך עיצובו הסופי דמה יותר ללוקהיד P-38 לייטנינג. המטוס היה תלת-גלגלי, דו-מנועים, דו-זנבי, חד-כנפי שנבנה כולו ממתכת.

למטוס היו שני מנועי פראט אנד ויטני R-4360 כוכביים בעלי 28 צילינדרים. על כל מנוע הורכבו שני זוגות פרופלורים שהסתובבו בכיוונים מנוגדים והיו בעלי יכולת פסיעה משתנה להגברת הביצועים.

צבא ארצות הברית הזמין 100 מטוסי XF-11 אך ביטל את ההזמנה עם תום מלחמת העולם השנייה והשאיר את יוז עם שני אבות טיפוס של המטוס.

היסטוריה מבצעית
---------------

הודעת חדשות על התרסקות המטוס
אב הטיפוס הראשון של המטוס, בעל מספר הזנב: 44-70155, שהוטס על ידי הווארד יוז, התרסק בעת טיסת הבכורה שלו ב-7 ביולי 1946. דליפת שמן גרמה לאיבוד שליטה על המנוע הימני וכתוצאה מכך המטוס החל לנטות חזק לימין. יוז החליט לבצע נחיתת אונס במגרש הגולף של הלוס אנג'לס קאנטרי קלאב אך המטוס איבד גובה מהר מהמתוכנן, קיפץ על גגותם של שלושה בתים והרס את הבית השלישי לחלוטין. כתוצאה מההתרסקות ומהאש שפרצה לאחריו יוז כמעט ונהרג. התרסקות ה-XF-11 מתועדת בסרט "הטייס" משנת 2004.

אב הטיפוס השני שנבנה צויד בפרופלורים קונבנציונליים והוטס ב-5 באפריל 1947 על ידי יוז לאחר שהחלים מפצעיו. בטיסה זו לא אירעו אירועים מייחודים ונמצא שהמטוס עומד בצורה טובה בטיסה במהירויות גבוהות. עם זאת, במהירויות נמוכות נחוו בעיות שליטה וחיל האוויר האמריקאי, בבוחנו את המטוס לעומת ה-XF-12 החליט לבחור בשני בגלל שהיה קל יותר וזול יותר לטיסה ובנייה.. בסופו של דבר שינה חיל האוויר גם את החלטו זו ובחר ב-RB-50 סופרפורטרס וב-RF-61C ריפורטר שהיו בעלי אותם יכולות וזולים הרבה יותר. עם הקמתו מחדש של חיל האוויר האמריקאי בספטמבר 1947 קיבל המטוס את הכינוי RF-11 והוא הועבר לבסיס חיל האוויר אגלין בדצמבר 1948 למטרות ניסוי.

ראו גם
------

* X-16
* לוקהיד SR-71
* לוקהיד U-2

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוז XF-11** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Winchester 2005, p. 222.
2. 1 2
3. 1 2  Winchester 2005, p. 223.
4. ↑  , "New Ship At Eglin." Fort Walton, Florida Playground News, 30 December 1948, Volume 3, Number 48, p. 1.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4875300-2

 |
*Aythya marila*
**צולל ימי** (שם מדעי: *Aythya marila*) הוא מין ברווז בסוג צולל השייך לתת-המשפחה ברווזים צוללים. ברווז זה חי בחלק הצפוני של כדור הארץ באירופה, אסיה ואמריקה הצפונית, לאורך החופים והאגמים וגם בטונדרות של אלסקה ורוסיה ובאזור הטייגה. בישראל אפשר למצוא אותו חורף בעמק החולה ובכנרת.

ברווז זה מגיע לאורך 39–56 ס"מ, ולמשקל 726–1,360 גרם. הוא בעל נוצות שחורות עם בטן וצידיים לבנים, כנפיים מנומרות כסופות-אפורות וצוואר וראש ירוקים כהים. העיניים צהובות והמקור השטוח תכול. הנקבה חומה ברובה, אך בעלת ראש שחור, מקור תכול וסביבו אזור לבן ועיניה צהובות.

ברווזים אלה חיים רוב הזמן על פני הים או באגמים גדולים ורוב זמנם מצויים במים. הם צוללים כדי להשיג את מזונם המורכב מתולעים, צמחייה מימית, רכיכות ודגיגים.

גדילה
-----

הצולל הימי גדל בטונדרה וטייגה. כעת מוערך ששבעים וחמישה אחוזים מאוכלוסיית הצולל הימי מתפתחת באלסקה. הצולל הימי בדרך כלל מתחיל לגדול בגיל שנתיים אף על פי שהוא מתחיל לקנן כבר בהגיעו לגיל שנה.

צוללים ימיים זכרים משתמש בשריקה רכה וזריזה בשביל למשוך את תשומת לבם של הנקבות בתקופת החיזור (בין סוף החורף עד תחילת האביב), בדרך חזרה לאזור הגדילה שלהם. צוללים ימים מסוג נקבה משמיעים קול אחד, "ארר-ארר-ארר-ארר" צורם. החיזור של הצולל הימי הוא מסובך ומסתיים בצורת זוגות של זכר ונקבה. הקן של צולל ימי הוא בעצם שקע באדמה, שאותו הנקבה מרפדת.

אחרי שהנקבה מטילה את הביצים, הזכר נוטש אותה והולך עם זכרים אחרים לאגמים, אליהם הם חוזרים באופן שנתי. באגמים האלה יש מזון ומחסה. הנקבה מטילה שש עד תשע ביצים ואז דוגרת עליהם במשך עשרים ושישה עד עשרים ושמונה ימים. האפרוחים שרק בקעו מכוסים בפלומה וזמן מה לאחר מכן הם יכולים ללכת, לשחות, להאכיל את עצמם ועוד, אבל רק אחרי ארבעים עד ארבעים וחמישה ימים אחרי הבקיעה. האפרוחים הפגיעים עוקבים אחרי אמם. הצעירים נחשפים לטורפים רבים כמו: שועלים, ינשופים, בואשים, דביבונים, זאבים ואיומים רבים אחרים.

שימור
-----

לפי IUCN הצולל הימי נמצא בדרגה מוגנת ועם הכי פחות חשש לסכנת הכחדה. בזמן ספירת האוכלוסייה של המין, הוא נספר ביחד עם מין דומה - צולל קטן (*Aythya affinis*), מכיוון שאי אפשר להבדיל בין המינים בצילום אווירי. מוערך שבערך כאחד עשר אחוזים מהצוללים יבשתיים.

מאז שנות השמונים אוכלוסיית הצוללים הימיים קטנה באיטיות. הגורמים העיקריים לכך הם: מחסור במקומות גידול ושינויים בבית הגידול, חומרים מזהמים, וסיכויי ההישרדות הנמוכים של הנקבות.

ב-2010 נספרו 4.2 מיליון צוללים, אבל מעריכים שמתוכם רק 1,200,000 עד 1,600,000 הם צוללים ימיים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צולל ימי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IBC
 |

* צולל ימי באתר דיסקוס הגליל (בעברית)
* צולל ימי באתר All About Birds (באנגלית)
* צולל ימי באתר הצפרות הישראלי (בעברית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  צולל ימי באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  צולל ימי, באתר www.discus.co.il

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007532853505171

 |
**דלי לינוקס** (באנגלית: **De**sktop **Li**ght Linux; תעתיק מקוצר: **DeLi Linux**) הייתה הפצת גנו/לינוקס עם מערכת ניהול חבילות מבוססת Pacman. ההפצה פותחה על מנת לספק מענה ראוי למחשבים בעלי חומרה חלשה והכילה ממשק משתמש פשוט, יעיל וחסכונית במשאבים.

ההפצה פותחה על ידי הנרי ינסן (Henry Jensen), שוחררה בתאריך 2 בנובמבר 2002 (גרסה 0.1) וניתנת להורדה כגרסה הנטענת מתקליטור אתחול.

ההפצה דורשת זיכרון וירטואלי בנפח 32 מגה בייט, מעבד בעל ארכיטקטורת 32 סיביות (386) ודיסק קשיח בגודל של 750 מגה בייט.

המערכת מופצת כשעליה מותקנות מראש תוכניות רבות כגון: עורך הטקסט Elvis, דפדפן האינטרנט NetSurf, מעבד התמלילים Abiword, חבילת יישומים משרדיים Siag Office ועוד.

רשימת גרסאות
------------

צוות הפיתוח שחרר 11 גרסאות אל השוק, להלן 6 הגרסאות האחרונות:

| תאריך יציאה | גרסה |
| --- | --- |
| 19.9.2005 | 0.6.1 |
| 15.09.2006 | 0.7 |
| 17.10.2006 | 0.7.1 |
| 18.5.2007 | 0.7.2 |
| 28.5.2008 | 0.8.0 |

ראו גם
------

* Linpus Linux
* Kuki Linux
* SparkyLinux
* AntiX

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **DeLi Linux** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של DeLi Linux
* האתר הרשמי של ההפצה (באנגלית)
* עמוד ההפצה באתר Disrowatch (באנגלית)
**צולל דרומי** (שם מדעי: *Netta erythrophthalma*) הוא מין עוף מים ממשפחת הברווזיים. למרות ששמו "צולל" הוא אינו שייך לסוג "צולל" אלא לסוג נטה, הקרוב אליו.

אורך הצולל הדרומי 48–51 ס"מ. הוא בעל נוצות שחורות למעט בצידיו החומים. מקורו גדול ורחב וצבעו תכלת ועיניו אדומות. הנקבות לעומת הזכרים בהירות יותר וצבעם חום-בהיר-קרם עם פנים וצוואר לבנים למעט בחלק העליון וסביב העיניים שם הם חומים.

ישנם 2 תת-מינים של הברווז: תת-המין האפריקני (המצוי בישראל) ותת-המין הדרום-אמריקאי. שניהם חיים באזורים טרופיים רדודים.

ברווזים אלה משכשכים מזון מפני המים אך גם צוללים להשיג מזון מתחת למים. הם חיים בנהרות איטיים ואגמים וחיים בלהקות של עד 5,000 פרטים. הם ניזונים מתחת למים בעיקר מצמחייה מימית וגם מחרקי מים, רכיכות ודגיגים.

### תת-מינים

* Netta erythrophthalma brunnea
* Netta erythrophthalma erythrophthalma

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צולל דרומי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  צולל דרומי באתר הרשימה האדומה של IUCN

צולל דרומי בדרום אפריקה.
**קוברה סנגלית** (שם מדעי: *Naja senegalensis*) היא מין של קוברה הנפוצה במערב אפריקה.

מאפיינים
--------

קוברה זו הוגדרה בעבר כתת-מין של המין קוברה מצרית אך הופרדה ממנה בשנת 2009. קוברה זו נבדלת מהקוברה המצרית בצבעיה שהם חום-אפור במרבית הגוף וצבע קרם בגחון ובזה שהיא גדולה יותר עם אורך מקסימלי של 2.45 מטר. הצעירים בעלי צבע אפור עם ראש וצוואר בצבע שחור עם כתם בצבע כתום שנעלם אצל הנחשים הבוגרים. הקוברה ניזונה בעיקר מלטאות אך גם ממכרסמים ועופות קטנים. הטורפים העיקריים שלה כוללים את כוח הנילוס, עופות דורסים ונמיות.

תפוצה
-----

הקוברה נפוצה במערב אפריקה במדינות: סנגל, מאלי, גינאה, בורקינה פאסו, גאנה, ניז'ר, בנין, גינאה ביסאו, חוף השנהב וניגריה. בית הגידול לא ידוע אך משוער שהיא חיה בסוואנות,אזורים חצי-מדבריים וערבות עשב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קוברה סנגלית** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  קוברה סנגלית באתר הרשימה האדומה של IUCN
**קוברה מימית קונגולזית** (שם מדעי: ***Naja christyi***) הוא מין של קוברה אפריקנית ממשפחת הפתניים החיה סביב אגן הקונגו. זו אחת משתי הקוברות המכונות "קוברות מים", לצד קוברת מים מפוספסת, מאותו אזור. לקוברה זו אין תת-מינים ידועים. השם המדעי של המין קרוי על החוקר האנגלי קאטברט כריסטי (Cuthbert Christy).

קוברה זו היא שוכנת מים באורך 1.1 מטר בממוצע, אך היא יכולה להגיע לאורך של 2.3 מטרים. לקוברה ראש קצר, עיניים שחורות גדולות וזנב קצר. צבעה חום כהה עם פסים חומים ושחורים לאורכה ועל הצוואר טבעות בולטות, העוזרות להרתיע את היריבים נוסף לצווארון הפרוש. הבטן בהירה עד צהובה והראש חום בהיר עם שפתיים בהירות.

הקוברה מצויה באזורי מים מתוקים כמו אגמים, נחלים ונהרות לאורך הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, דרומה של הרפובליקה של קונגו, חלק קטן מדרום-מזרח גבון ובצפון אנגולה. היא שוכנת בעיקר סביב החלק הדרומי של נהר קונגו, ביובליו וביערות גשם לאורכו.

הקוברה פעילה ביום ובלילה, כשמרבית חייה היא מצויה במים אך גם על היבשה, מתחת לסלעים או לצמחייה. הטרף העיקרי שלה הוא דגים ודו-חיים, אך היא לא תהסס לטרוף גם לטאות או מכרסמים שהיא תמצא.

במים, קוברה זו תעדיף לשחות הרחק במקרה של איום. ביבשה היא איטית יותר ותנפח את צווארה כדי להרשים את יריבה. אם זה לא יעזור היא תכיש. הכשתה בדומה למרבית הקוברות מכילה ארס רב היכול להרוג. עם זאת המפגש שלה עם אנשים נדיר וכמות ההרוגים קטנה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קוברה מימית קונגולזית** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |



1. ↑  קוברה מימית קונגולזית באתר הרשימה האדומה של IUCN