recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אריך קלייבר** (בגרמנית: **Erich Kleiber**; ‏5 באוגוסט 1890 – 27 בינואר 1956) היה מנצח ארגנטינאי יליד אוסטריה.

ביוגרפיה
--------

קלייבר נולד בווינה ולמד בפראג. בשנת 1923, אחרי שניצח על הופעה מרגשת של "פידליו" מאת בטהובן באופרה של ברלין, התמנה למנהלו המוזיקלי של מוסד זה.

קלייבר נודע בפרשנויותיו לרפרטואר הסימפוני והאופראי המקובל, בד בבד עם העידוד שנתן ליצירות חדשות. בשנת 1925, למשל, ניצח על הצגת הבכורה של האופרה "ווצק" מאת אלבן ברג. כאשר המפלגה הנאצית הטביעה חותם "מוזיקה מנוונת" (*Entartete Musik*) על האופרה השנייה של ברג, "לולו", התפטר קלייבר ממשרתו באופרה של ברלין במחאה (קלייבר לא היה יהודי). ב-1939 ביטל גם חוזה עם בית האופרה האיטלקי הנודע 'לה סקאלה' משום שהוא מנע השתתפות יהודים במופעי האופרה, עקב חוקי הגזע שנתקבלו באיטליה הפאשיסטית לאחר חיזוק הברית עם גרמניה הנאצית. בהמשך היגר לבואנוס איירס, שם עבד בתיאטרון קולון, והיה למנהלו המוזיקלי. כאן התמחה ברפרטואר האופראי הגרמני, בעיקר ביצירות וגנר. היוקרה הכרוכה בשמו משכה אל ה"קולון" מאורות גדולים כמו עמנואל ליסט, קירסטן פלגסטד וסט סוואנהולם. כמה מהקלטותיו מתקופה זו זמינות על גבי תקליטורים באיכות משתנה, בהתאם לתנאים שבהם נערכו ההקלטות המקוריות.

אריך קלייבר היה לאזרח ארגנטינה בשנת 1938.

אחרי מלחמת העולם השנייה הוצעה לו משרתו הקודמת באופרה של ברלין, שנמצאה עכשיו באזור הרוסי של העיר, אבל אחרי שגילה, שהקומוניסטים אינם לטעמו יותר משהיו הנאצים, התפטר בלי לנצח ולו על הצגה יחידה. הוא היה למנצח אורח משוטט ושוב לא החזיק בשום משרת ניצוח קבועה.

מותו
----

קברו של קלייבר ורעייתו רות גודריץ' (1900–1967) בבית הקברות של Hönggerberg בציריך.
נסיבות מותו שרויות בערפל מסוים. הוא נפטר ב-1956, זמן קצר לאחר שבית האופרה של וינה החליט שלא למנותו למנצחו הקבוע, וסיבת המוות הרשמית הייתה התקף לב. ואולם, בנו קרלוס קלייבר (שלימים נעשה מנצח ידוע שם ונכבד בזכות עצמו) צוטט כמי שהעיד שאביו נמצא באמבט כשהוא מדמם למוות, ובכך פתח פתח להשערה כי הלה התאבד. ואולם, טענה זו לא הוכחה מעולם.

סגנונו המוזיקלי
---------------

קלייבר ידוע כמנצח עתיר עוצמה, שהעדיף בדרך כלל טמפו מהיר וצליל חיוני ו'צבעוני' על פני ברק וליטוש ממושטרים. דרכו זו בולטת במיוחד בביצועיו לבטהובן. מן הבחינה הזאת היו שהציבו אותו לצד מנצחים דוגמת ארטורו טוסקניני, ובהנגדה למנצחים דוגמת הרברט פון קאראיין. סגנון ניצוח זה יצא מן האופנה במחצית השנייה של המאה העשרים, אך לקראת סופה של מאה זו החלו רבים להתגעגע אליו, והקלטותיו של קלייבר נעשו יותר ויותר מבוקשות ומוערכות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אריך קלייבר** בוויקישיתוף

* אריך קלייבר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* אריך קלייבר, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* אריך קלייבר, באתר Discogs (באנגלית)
* אריך קלייבר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* אריך קלייבר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007275184205171
* BNE: XX870904
* BnF: cb138960337 (data)
* CiNii: DA09055045
* GND: 118723448
* ISNI: 0000 0001 0773 7222
* LCCN: n82164858
* MusicBrainz: a0f0fc5c-465d-49db-8e1b-1b4ed683e441
* NDL: 001142701
* NKC: xx0129939
* NLA: 35808111
* NLP: a0000001668604
* NTA: 070437831
* SNAC: w6ft8ndd
* SUDOC: 080852130
* Trove: 1096727
* VIAF: 37102342
* WorldCat: lccn-n82164858

 |
**בקר צלוי** (באנגלית: **Roast beef**) הוא מנה של בשר בקר שנצלה, המוגש בדרך כלל כמנה העיקרית של הארוחה. באנגלוספירה, רוסטביף הוא אחד מהבשרים המוגשים לעתים קרובות בארוחת צהריים או כצלי יום ראשון. פודינג יורקשייר הוא תוספת סטנדרטית. בקר צלוי פרוס המכונה בעברית רוסטביף נמכר גם כנתח קר ומשמש כמילוי סנדוויץ'. ניתן לטחון שאריות בקר צלוי ולהפוך אותן למנת האש (Hash (food)).

הבקר הצלוי הוא מאכל לאומי אופייני של אנגליה ויש לו משמעות תרבותית עבור האנגלים עוד מהבלדה משנת 1731 "The Roast Beef of Old England". המנה היא כל כך שם נרדף לאנגליה ולשיטות הבישול שלה מהמאה ה-18, עד כי כינוי צרפתי לאנגלים הוא "les Rosbifs".

היסטוריה
--------

הבקר הצלוי לא נאכל בדרך כלל באנגליה של ימי הביניים: "אף חג מימי הביניים לא כלל... בקר צלוי, אפילו באנגליה".

אומנות הבישול
-------------

כריך של בשר בקר "ביפ און וק" (Beef on weck) הוא מסורת במערב ניו יורק מתחילת המאה ה-19. צלי בקר מוגש לפעמים עם רוטב חזרת או חזרת. בדנמרק משתמשים בו בעיקר בכריכים פתוחים, הנקראים סמרברד*.*

כריך בקר צלוי
-------------

* Sunday roast consisting of roast beef, roast potatoes, vegetables, and Yorkshire pudding צלי יום ראשון המורכב מצלי בקר, תפוחי אדמה צלויים, ירקות ופודינג יורקשייר
* Some prefer roast beef to be served "medium"יש המעדיפים בקר צלוי שייצלה "בינוני"
* Roast beef sandwichכריך בקר צלוי
* Roast beefבקר צלוי בקדירה

כריך הרוסטביף כולל בדרך כולל לחם, רוסטביף קר, חסה, עגבניות וחרדל. לפעמים מוסיפים גבינה, חזרת, פלפל צ'ילי טרי/אבקה ובצל סגול.

גלריה
-----

הערות שוליים
------------

קישורים חיצוניים
----------------




1. ↑  "Why do the French call the British 'the roast beefs'?". *BBC News*. 3 באפריל 2003. נבדק ב-25 בנובמבר 2014. `{{cite news}}`:  (עזרה)
2. ↑  Piatti-Farnell, Lorna (1 ביוני 2013). *Beef: A Global History* (באנגלית). Reaktion Books. ISBN 9781780231174. `{{cite book}}`:  (עזרה)
3. ↑  "MyRecipes.com" (אורכב 24.11.2009 בארכיון Wayback Machine)
**משה (מוריס) גרסטל** (1886 – 29 במרץ 1961) היה אדריכל אוסטרי-ישראלי שפעל באוסטריה, רומניה ובארץ ישראל ובמדינת ישראל.

ביוגרפיה
--------

גרסטל נולד ביריצ'וב נובי שבגליציה הפולנית. בשנת 1914 סיים את לימודיו באדריכלות באוניברסיטה הטכנית של וינה(אנ'), בין היתר למד אצל מקס פון פרסטל. במלחמת העולם הראשונה שירת כקצין חיל רגלים. לאחר המלחמה, תיכנן פרוייקטיים לדיור בווינה, סנט פולטן ואמשטטן. בשנת 1922 היגר לרומניה ובנה אחוזות רבות בבוקרשט. 

בשנת 1933 עלה לארץ ישראל והתיישב בחיפה, שם עבד כאדריכל עד מותו. בחיפה שילב מסורת בנייה מזרחית עם אלמנטים סגנוניים מודרניים. הוא תיכנן מבנים עבור ערביי העיר. מבני הציבור הגדולים שלו בחיפה מאפיינים את חיפה עד היום. הם כוללים את היכל שוק תלפיות ואת המרפאה בהר הכרמל.

חיים אישיים
-----------

בשנת 1913 התחתן ונולדו להם שני בנים, לאופולד גרשטל (2010-1925), המשיך בדרכו המקצועית כאדריכל ואוסוולד גרשטל, רופא ומוזיקאי.

עבודות נבחרות
-------------

### מבנים

* **בית קרמאן** - רחוס סירקין 27, חיפה (1937)
* **בית אגנס ח'ורי** - רח' טשרניחובסקי 29, חיפה
* בניין ברחוב עובדיה 35 רמת התשבי
* **החווה החקלאית** - כפר אבטין
* **בית לישנסקי** - רחוב הראשונים 42, מטולה
* **שוק תלפיות** - רחוב סירקין 39, חיפה
* **בית התעשייה** (ברמא)
* **בית ASSASA!** נקרא גם **בית מויאל**

גלריה
-----

* שוק תלפיותשוק תלפיות
* בית לישנסקי, רחוב הראשונים 42, מטולהבית לישנסקי, רחוב הראשונים 42, מטולה
* מבנה הישן של בית חולים כרמלמבנה הישן של בית חולים כרמל

קישורים חיצוניים
----------------

* Moshe Gerstel - Moritz Gerstel
* משה גרשטל M.J.Gerstel בפייסבוק
* נעמה ריבה, הגאון הנשכח של האדריכלות החיפאית, באתר הארץ, 2 בדצמבר 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  משה גרשטל, דבר, 30 במרץ 1961
2. ↑  שלט: חיפה - מבנים לשימור - בית קרמאן - רח’ סירקין
3. ↑  סיבוב בסירקין 27 בחיפה בתכנון משה גרשטל, חלון אחורי - ארכיטקטורה ואידיאולוגיה בדיסנילנד מקומי
4. ↑  בית אגנס ח'ורי - רח' טשרניחובסקי 29, באתר עיריית חיפה
5. ↑  שושן מנולה, "לא מבינים מדוע לא התקיים דיון בוועדת השימור", באתר כלבו⁩, 26 פברואר 2016⁩
Fatányéros, כפי שהוגש בהונגריה.
 הגרסה השוודית של המנה, Plankstek.
**גריל מעורב הונגרי** (בהונגרית: **Fatányéros**) מילולית: "**של צלחת עץ**" הוא מנת מנגל הונגרית מעורבת בשר מסורתית (או פצ'ניה, כלומר צלי בהונגרית), שמקורה בטרנסילבניה.

בסקנדינביה, נהוג לתרגם את שם המנה כ**סטייק** **קרש** (בדנית: plankebøf; בשוודית: plankstek), והוא כולל בדרך כלל תפוחי אדמה דוכסית.

בהונגריה
--------

המנה Fatányéros (גריל מעורב הונגרי) הייתה בתפריט משנת 1900 במסעדה המפורסמת Wampetich (לימים מסעדת גונדל) שממוקמת עד היום בשולי הפארק העירוני של בודפשט. המנה כונתה "fatányéros" , דהיינו גריל מעורב הונגרי על מגש עץ. המנה אכן הוגשה על מגש עץ, והכילה פרוסות צלויות של בשר עגל, בקר, קציצות חזיר, פרוסת כבד אווז ופרוסת בייקון - בגריל או צלוי על גריל. כתוספת הגישו טוגנים או פרוסות עבות של תפוחי אדמה מטוגנים, יחד עם סלט ירוק מעורב טרי, כשסכין גדולה עם מוטיבים הונגריים תקועה באמצע הסטייק.

סטייקים נקראו בהונגרית פצ'ניה (pecsenye) ובסרבו-קרואטית באותו שם בכתיב שונה (pečenje) הם חלק מהמטבח ההונגרי המסורתי ועשויים להתייחס לכל סוג של בשר מטוגן או צלוי במחבת: חזיר, בקר, עוף או ציד. הסטייקים האלה מוגשים לרוב על מגש עץ, כמו: 

* Bakonyi pecsenye
* Cigánypecsenye
* Tordai pecsenye
* Erdélyi fatányéros

והם מסודרים בצורה מאוד דקורטיבית עם קישוט, ירקות מטוגנים וסלט.

בסקנדינביה
----------

המנה פופולרית גם בסקנדינביה, אם כי היא מעט שונה מהגרסה ההונגרית. בדנמרק הוא נקרא כאמור בשם plankebøf, ובשוודיה plankstek, כלומר "סטייק קרש". המנה מוגשת גם שם בדרך כלל עם תפוחי אדמה דוכסית, ירקות ורוטב ביארנז.

לספר השוודי Maträtternas historia, שזכה בפרס "הספר הטוב ביותר בהיסטוריה הקולינרית" בשנת 2020 על ידי פרסי Gourmand, יש תיאוריה שונה לגבי מקור המנה. הוא מתאר כיצד האינדיאנים נהגו לבשל דגים ולפעמים בשר על קרש דובדבן. בפעם הראשונה שבה מנה דומה הופיע בניו יורק בספר הבישול של צ'ארלס רנהופר "האפיקוריאן" היה בשנת 1893.

ראו גם
------

הערות שוליים
------------

1. ↑  Gundel, Karoly (1992). *Gundel's Hungarian cookbook*. Budapest: Corvina. p. 83. ISBN 963-13-3600-X. OCLC 32227400.
2. ↑  "Famous Hungarian recipes". ארכיון מ-2016-09-16. נבדק ב-2016-09-05.
3. ↑  Duxbury, John (2018-04-27). "Recipe: How to make classic Swedish steak on a plank". *The Local*. ארכיון מ-2020-10-26. נבדק ב-2020-10-24.
**גודל טבעי** הוא אלבום הבכורה של דני סנדרסון, שיצא בשנת 1982.

רקע
---

בשנות ה-70 הנהיג סנדרסון שלוש להקות בולטות: כוורת, גזוז ודודה. כוורת התאפיינה לרוב בפופ ורוק המשולבים בהומור רב, וגזוז בהשפעות של רוק אנד רול אמריקאי וכלי נשיפה. דודה, להקתו האחרונה של סנדרסון, התאפיינה ברוק כבד יחסית, ובשירים ארוכים ומסובכים. להקה זו התפרקה לאחר הוצאת אלבומה היחיד, בשנת 1981.

בעידוד חברו, המוזיקאי זהר לוי, החליט סנדרסון לפצוח בקריירת סולו. את שירי התקליט כתב בתקופה בת חודשיים, במהלכה הסתגר במלון בהרצליה. אלבום זה מתאפיין בסגנון רוק רך, על מנת להתאים את השירים לקולו של סנדרסון, המחוספס פחות מזה של שותפו בלהקות הקודמות גידי גוב. בנוסף, השירים באלבום קצרים (בין 2 ל-3 דקות), בעלי מבנה פשוט יחסית, והומור רב (בהתאם לסגנון הכתיבה המקורי של סנדרסון).

את השיר "גלשן", שהפך ללהיט, כתב סנדרסון במחווה ללהקת הביץ' בויז שאהב, וכן בהשראת גולשים שעליהם השקיף מחלון חדרו במלון. האלבום הניב מספר להיטים נוספים, ביניהם "פיקששתי" ו"סיבה לחיות" (הידוע גם בשם "סוניה").

השיר "היפנוזה" המופיע באלבום מתבסס על לחן ישן של סנדרסון, לשירה של להקת כוורת "Lesson In Love". השיר המקורי נכתב כחלק מניסיונה של הלהקה להצליח בארצות הברית, ונכלל באנתולוגיית הלהקה - כוורת בקופסה.

רשימת השירים
------------

כל השירים באלבום נכתבו והולחנו על ידי דני סנדרסון, אלא אם צוין אחרת.


| גודל טבעי |
| --- |
| מס' | שם | לחן | משך |
| 1. | פיקששתי | מילים ולחן: דני סנדרסון וזאב חפץ | 2:40 |
| 2. | גלשן |   | 2:45 |
| 3. | סיבה לחיות |   | 2:33 |
| 4. | יורם צוקרמן: וידוי |   | 2:40 |
| 5. | אולי ללה |   | 3:06 |
| 6. | קול של המצפון שלך |   | 2:20 |
| 7. | מזל דגים |   | 2:30 |
| 8. | חלומות ירוקים |   | 3:05 |
| 9. | שפכתי ת'צבע |   | 2:20 |
| 10. | לא רע |   | 2:40 |
| 11. | נשאר בבית |   | 2:45 |
| 12. | היפנוזה |   | 3:20 |
| 13. | הגיע ממטולה |   | 1:35 |

משתתפים
-------

**כל המילים, הלחנים והעיבודים : דני סנדרסון**

**תופים וכלי הקשה : אלון הלל**

**בס : אלון נדל**

**גיטרות, קלידים ושירה : דני סנדרסון**

**קלידים : משה לוי**

**סקסופון אלט וטנור (סיבה לחיות) : מורטון קם ויעקב מירון**

**סולו קלרינט (סיבה לחיות) : מורטון קם**

**קנון (הקול של המצפון שלך) : אברהם שהרבני**

**מקהלה (הקול של המצפון שלך) : מקהלתו של רפי פסחזון**

**מכת סנר (חלומות ירוקים) : אלי חדד ובנג'ו קמחי**

**קולות (הגיע ממטולה) : יהודה עדר, אלון נדל, יוריק בן דוד, עמית "פלש" חיות ויואב שדמה**

טכנאי הקלטה ומיקס : איתמר גפני באולפני "טריטון"

מפיק בפועל : עמירם הר אבן

עוזרת הפקה : אתי אנטה

צילום ועיצוב : איריס שילר ומיכאל לוין

קישורים חיצוניים
----------------

* בן שלו, דני סנדרסון: עדיף מאוחר מאף פעם, באתר הארץ, 6 בינואר 2009

| דני סנדרסון |
| --- |
| אלבומי אולפן | גודל טבעי (1982) • חף מפשע (1984) • חכם על קטנים (1987) • קופץ לשניה (1991) • מת לבכות 2 (1994) • הלא נודע (1997) • תולדות המים (2001) • קונגו בלו (2005) • לא יפריד דבר (2009) • מכאן הדרך (2017) |
| אלבומי הופעה | Black&White (2004) |
| אוספים ומארזים | הטובים לטיס - נבחרת שירים (1992) • המיטב (2006) • האלבומים המקוריים (2008) |
| הרכבים | להקת הנח"ל • כוורת • גזוז • דודה |
| שירים | ילד מזדקן (1973) • נתתי לה חיי (1974) • הבלדה על ארי ודרצ'י (1974) • גוליית (1975) • אצל הדודה והדוד (1987) |
| הצגות | נתתי לה חיי (2011) |
קוריאהקוריאה זהו שם קוריאני; שם המשפחה הוא רי. 

**רי ג'ון גו** (באנגלית: **Rhee Jhoon Goo**; בקוריאנית: **이준구**; ‏7 בינואר 1932 – 30 באפריל 2018), נודע בדרך כלל כג'ון רי (Jhoon Rhee) היה מאסטר דרום קוריאני של טאקוונדו שהוכר כ"אבי הטאקוונדו האמריקני" משום שהביא את אמנות הלחימה הזו לארצות הברית. רי היה בדרגת דאן 10.

ביוגרפיה
--------

רי נולד בקוריאה, בתקופת הכיבוש היפני בקוריאה. הוא החל להתאמן באמנויות לחימה מאז היותו בן 13, בלי ידיעתו של אביו. רי התאמן באמנויות לחימה בהדרכתו של Nam Tae Hi והוסמך ב-Chung Do Kwan, בית הספר הראשון שלימד טאקוונדו. במהלך שנות השישים התיידד לי עם ברוס לי - מערכת יחסים שתרמה לשניהם כאמני לחימה. ב-1973 השתתף רי בסרט אמנויות הלחימה היחידי שלו When Taekwondo Strikes.

רי היה ידוע בוושינגטון די. סי. בשל השתתפותו בפרסומת לטלוויזיה עם זמריר של Nils Lofgren שהציגה את הסיסמה: "אף אחד לא מציק לי". ב-2000, רי היה הקוריאני-אמריקני היחידי ששמו נכלל בין 203 המהגרים המוכרים של הארץ בידי פורום ההגירה הלאומי ושירותי ההגירה והאיזרוח.

רי הוכנס להיכל התהילה של הטאקוונדו ב-2007. הוא רשום שם כ-"חלוץ הטאקוונדו האמריקני" והן כ-"חלוץ הטאקוונדו ברוסיה". רי נכלל כחלוץ בארצות הברית (בשנות החמישים, שנות השישים ושנות השבעים) ברשימת מאסטר Choi Chang Keun של חלוצי הטאקוונדו.

הוא יצר את "בלט הלחימה" (Martial Ballet), שהוא פורם (קאטה, סדרת תנועות המדמות קרב) של אמנות לחימה שמבצעים עם מוזיקה. בלט הלחימה מבוצע בידי אנשים שונים בדרכים שונות והוא נכלל במערך הלימודים של בית ספרו של רי.

נפטר ב-30 באפריל 2018 בארלינגטון שבווירג'יניה לאחר מחלה.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  "רב אמן ג'ון רי שב הביתה כדי לכהן כפרופסור באוניברסיטת יונגסן, סיאול טיימס
2. ↑  קאנג שין-וו,רב-האמן בטאקוונדו מרצה באוניברסיטת יונסיי, קוריאה טיימס, 1 באוקטובר 2008
3. ↑  הפרק "פילוסופיה" באתר של ג'ון רי
4. ↑  ההיסטוריה המודרנית של הטאקוונדו
5. ↑  תומאס נילסון, ביחד עם ברוס לי: חלוץ הטאקוונדו ג'ון רי נזכר בידידותו עם "הדרקון", חגורה שחורה, מאי 1996, עמ' 39–43
6. ↑  פרסים והוקרה לשנת 2007, היכל התהילה של הטאקוונדו
7. ↑  מסמך ההכרה בג'ון רי, היכל התהילה של הטאקוונדו
8. ↑  חלוצי הטאקוונדו
9. ↑  Associated Press, Grandmaster Jhoon Rhee, ‘father of American taekwondo,' dies at 86, **New York Daily News**

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 6326 2770
* LCCN: n50054822
* NTA: 073605700
* VIAF: 276330691
* WorldCat: lccn-n50054822

 |
**רְאוּבֵן בֶּן חַיִּים** (נפטר לפני 1279) היה מחכמי פרובנס באמצע המאה ה-13 והתגורר בנרבון שבדרום-מערב צרפת של ימינו. מעט מאוד פרטים ביוגרפיים ידועים עליו. ידוע שהוא ואחיו אברהם חיברו פיוטים, ושהוא היה תלמידו של יצחק הכהן, שהיה מתלמידיו של אברהם בן דוד מפושקירה. ידוע גם שהיה רבם של מנוח בן יעקב ומנחם המאירי. האחרון העטיר עליו שבחים רבים בהקדמה לספרו "בית הבחירה על מסכת אבות" כבקיא בתלמוד ובעל השכלה רחבה.

ראובן היה מחברו של "ספר התמיד", פירוש פילוסופי לתפילות, שהכיל גם הלכות על התפילות יחד עם פירוש. רבי אהרן בן יעקב מלוניל השתמש בספר בספרו "ארחות חיים" ונראה שגם רבי דוד אבודרהם עשה בו שימוש. עזריה מן האדומים מזכיר פירושים שלו על אגדות חז"ל בספרו "מאור עיניים", החלק "ימי עולם".

אברהם גייגר סבר שלוי בן אברהם בן חיים היה בן אחיו של ראובן בן חיים.

לקריאה נוספת
------------

* משה הלברטל, "בין תורה לחכמה" - רבי מנחם המאירי ובעלי ההלכה המיימונים בפרובנס, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2000

* Pinchas ROTH, *New light on Rabbi Reuben Ben Hayyim*

הערות שוליים
------------

1. ↑  הערך רְאוּבֵן בֶּן חַיִּים באנציקלופדיה העברית, כרך ל' עמוד 385
2. 1 2 3 4 5  Reuben Ben Ḥayyim
3. ↑  ספר התמיד, לרבינו ראובן בן חיים (רבו של הרב המאירי). יוצא לאור בפעם ראשונה על פי כתב יד יחידי נעולם ... עם מבוא והערות מאת יעקב משה טולידאנו
**שברולט קורבט C6** (באנגלית: **Chevrolet Corvette C5**) היא הדור השישי של הקורבט, שיוצרה על ידי ג'נרל מוטורס מ-2005–2013.

סקירה כללית
-----------

הקורבט C6 הציגה מנוע V8 LS2 חדש אשר מפיק של 400 כ"ס (298 קילוואט) ב 6,000 סל"ד.

החל משנת הדגם 2008 קיבלה הקורבט מנוע חדש ה- V8 LS3 עם כוח גדול יותר כ- 430 כ"ס (321 קילוואט) ב -6,500 סל"ד. הקורבט מאיצה בין 0 ל -100 קמ"ש בתוך 4.0 שניות ומהירותה המרבית היא 330 קמ"ש.

מודלים
------

### Z06

Z06 מבט מהצד לקדימה
ה- Z06 הגיע כדגם 2006 ברבעון השלישי של 2005 והוא הקל ביותר מכל דגמי הקורבט. ה- Z06 צויד במנוע חדש מנוע ה- V8 LS7. אשר מספק כ־500 כ"ס ב -6,300 סל"ד. ה- LS7 הוא המנוע החזק ביותר מתוצרת ג'נרל מוטורס. נתוני הביצועים עומדים על זמן האצה מ־0 ל-100 בתוך 4.0 שניות.

### ZR1

ZR1 מבט קידמי
ה- ZR1 הוא גרסת הביצועית הגבוהה של ה- Z06 עם מנוע V8 LS9 מנוע בעל הספק כוח של יותר מ-630 כ"ס ומהירות של 330 קמ"ש.

### Grand Sport

 קורבט גרנד ספורט עם גג נפתח
ה- Grand Sport נחשפה ב -2010.  הגרנד ספורט מחליפה את האופציה הקודמת ל- Z51. ה-Grand Sport יצאה עם שיפורים רבים ושונים מה-ZR1 כולל מנוע ותיבת הילוכים.

מכוניות קונספט
--------------

### Z06X

Chevrolet Corvette Z06X שברולט קורבט Z06X 2010
Z06X תוכננה להיות מכונית מרוץ.

מכוניות מרוץ
------------

### C6. R

ה- C6. R שימש כמחליף ל- C5-R, שנבנה על ידי פראט ומילר, והוצג לתחרות הראשונה שלו במירוץ ה-12 שעות של סברינג 2005 בסדרת לה מאן האמריקאית. הוא הגיע למקום השני והשלישי בכיתתו, ממש מאחורי מכונית המירוץ החדשה אסטון מרטין DBR9. הוא הוצג כעבור שבוע בתערוכת הרכב הבינלאומית בניו יורק לצד ה- Z06.

בשנת 2006, הקורבט C6. R זכתה בשתי אליפויות לה-מאן GT1 האמריקאיות. ב־17 במרץ 2007 היא זכתה במעמד ה- GT1 ב־12 שעות של סברינג .

 קורבט C6. R
### Z06-R

ה-Z06-R הוא Z06 בגרסת מרוץ.

ראו גם
------

* שברולט קורבט
* שברולט קורבט C7
* שברולט קורבט C8

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של שברולט קורבט C6

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שברולט קורבט C6** בוויקישיתוף
* שברולט קורבט C6 במוזיאון הקורבט הלאומי
* הרשמת C6 Vette הרשמית

הערות שוליים
------------

1. ↑  Neff, John (2009-04-24). "Chevy Corvette Grand Sport returns for 2010!". Autoblog.com. נבדק ב-2010-09-30.
בקר נוסח מוד 1906, שמן על בד, מוזיאון טיילרס, הארלם
**בקר נוסח מוד** (בצרפתית: **Boeuf à la mode**) היא מנה צרפתית של נתח בקר מטוגן בציר ויין עם גזר ובצל.

מאפיינים
--------

במתכונים צרפתיים, הנתח המועדף הוא ה-pointe de culotte, כלומר פיקניה. במתכונים ישנים יותר, תמיד מושחלות פיסות שומן חזיר בבשר (שימוש מסורתי בקותל חזיר הוא בטכניקה הנקראת "לארדינג", שבה משחילים (באמצעות מחט) רצועות ארוכות של שומן חזיר צונן לבשרים שאמורים להיצלות, כמו פילה בקר או בשר עגל). רוב המתכונים מתחילים בהשריית הבשר ביין. הוא מושחם תחילה בשומן ואז נצלה בנוזל המורכב בעיקר מציר או מרק ויין אדום או לבן עם גזר, בצל ועשבי תיבול. מתכונים מודרניים כוללים לעתים קרובות סלרי. חלק מהמתכונים מוסיפים עגבניות, בעוד שאחרים מוסיפים ברנדי או משקאות חריפים מזוקקים אחרים. רוב המתכונים הצרפתיים כוללים רגל עגל עם עצמות להוספת ג'לטין לנוזל הבישול, המשמש לעיבוי הרוטב שנוצר.   

לסיום המנה מוציאים את בשר הבקר המטוגן ומניחים בצד למנוחה. בינתיים מסננים את נוזל הבישול ומצמצמים לרוטב. בשר הבקר פרוס ומוגש עם הרוטב הזה. בגרסאות פשוטות à la ménagère "בסגנון עקרת בית", הירקות מנוזל הבישול מוגשים כקישוט. בגרסאות משוכללות יותר בסגנון "קלאסי", מסננים את הירקות שהתבשלו עם הבשר, ומוסיפים גזר ובצל טריים מבושלים.

נוזל הבישול משתנה מ"הכל ציר", עד בערך "3:1 יין לציר", ועד ל"הכל יין". מתכון אמריקאי אחד משנת 1896 משתמש רק במים.

היסטוריה
--------

באנגלית, המנה נקראה בעבר גם "ביף א-לה מוד". בצרפתית, המנה נקראת כיום לעיתים קרובות רק boeuf mode, כלומר בקר מוד.

לקריאה נוספת
------------

* ביף בורגיניון

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בקר נוסח מוד** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  *Trésor de la langue française informatisé*, *s.v.* 'mode' I.B.2b
2. ↑  Beef à la Mode in Food & Wine By Russ Crandall- October 2014
3. 1 2 3  Académie des Gastronomes et Académie culinaire de France, *Cuisine française*, "Le livre officiel des deux Académies", 1971, מסת"ב 9782253003175, p. 256
4. ↑  *French Regional Cooking*. Anne Willan. (1981). מסת"ב 0688036708
5. ↑  E. Saint-Ange (pseudonym for Marie Ébrard), *La bonne cuisine de Madame E. Saint-Ange*, Larousse, 1927, reprinted by Éditions Chaix 1978, p. 394–399
6. 1 2  Paul Bocuse, *La Cuisine du Marché*, 1980, מסת"ב 2082000478, p. 179
7. ↑  Fannie Merritt Farmer, *The Boston Cooking-School Cook Book*, 1896, p. 181
8. ↑  *Oxford English Dictionary*, Third Edition, *s.v.* 'à la mode' C1, C2
9. ↑  Google Ngrams
**צ'זארה בורג'ה** (איטלקית: **Cesare Borgia**; ‏13 בספטמבר 1475 - 12 במרץ 1507), דוכס ולנטינו (Duca Valentino), היה בנו של רודריגו בורג'ה (לימים, האפיפיור אלכסנדר השישי) ופילגשו וָנוֹצַה דֶיי קָטָנִי. אחיה של לוקרציה בורג'ה. הוא היה קרדינל וקונדוטיירו (מנהיג שכיר חרב) איטלקי.

חייו
----

משפחתו הגיעה לאיטליה מספרד ב-1443, בעקבות הכיבוש הספרדי. בעקבות לחץ מצד אביו מונה בגיל שבע למשרה ציבורית שבצידה תגמול כספי. באיטליה של אותה תקופה, שחיתות שכזו הייתה עניין של יום יום. עד גיל 12 חי ברומא והתחנך על ידי מורים פרטיים שסיפק אביו. 

הוא טופח מגיל צעיר לקריירה כנסייתית, ולמד משפטים ותאולוגיה באוניברסיטת ספיאנצה. אביו דאג לו בגיל 15 למשרת בישוף, ובגיל 17 למשרת ארכיבישוף. בגיל 18, בעת שאביו הוכרז כאפיפיור, הוא מינה אותו לקרדינל. ב-17 באוגוסט 1498, צ'זארה התפטר ממשרה זו, והחליף את חיי הכנסיה בקריירה צבאית. באותו יום, לואי ה-12 מצרפת קרא לצ'זארה להצטרף לשורותיו. 

הקריירה של צ'זארה הושתתה על כוחו של אביו, כמו גם על הברית שלו עם צרפת (שנחתמה על ידי נישואיו עם שרלוט ד'אלברט, אחותו של ג'ון השלישי מנווארה), במהלך מלחמות איטליה. מנישואין אלה נולדה לו בת אחת. בנוסף נולדו לו שני ילדים, בן ובת, מפילגשיו. בנו מחוץ לנישואים המשיך בדרכו של אביו ונודע כרוצח. בשלב זה נתן לו אביו אף מדינה קטנה באיטליה, שאותה ניסה להרחיב על ידי הקמת צבא משלו. לצורך ביסוס שלטונו של בנו, ביטל האפיפיור את כל מינויי הכמרים במדינה, וצ'זארה נתפס על ידי האוכלוסיה המקומית כמושיע, שכן אותם כמרים היו מושחתים. 

צ'זארה ניהל כמה וכמה מלחמות במקומות שונים ברחבי איטליה וספרד, חלשן בשירות האינטרסים של הכתר הצרפתי. הוא נודע באכזריותו, וברצח מתנגדיו. 

נטען כי ניקולו מקיאוולי ששימש כשגריר לחצר צ'זארה מטעם עירו, פירנצה, התרשם משיטותיו. בספרו "הנסיך", מוזכר צ'זארה כמודל לדמות הנסיך, העושה כל מה שמועיל לשלטונו ולארצו, גם במקרה של סתירה עם עקרונות דתיים ואתיים, ולהפריד בין מוסר לפוליטיקה. עם זאת, מקיאוולי משתמש בבורג'ה כדוגמה כדי להבהיר את הסכנות שברכישת נסיכות תוך הישענות על כוח חיצוני. 

צ'זארה סייע לתככי אביו ואף הוסיף משלו. הוא הואשם בכך ששכב עם אחותו ומהרומן נולד בנה ג'ובאני בורג'ה. צ'זארה נהג לשעשע את תושבי רומא במחזות פומביים דוגמת הוצאה להורג של פושעים על ידו. אדם שפרסם ביקורת על מעשיו הוטבע בנהר. בעקבות מחלת אבעבועות קשה צולקו פניו. צ'זארה החל ללבוש על פניו מסיכות, דבר שהוסיף לתדמיתו השלילית.

לאחר מותו של אביו ב-1503 ירד כוחו של צ'זארה, הוא איבד את ממלכתו וברח לנאפולי, לאחר שנתפס שם הועבר לספרד ומשם ברח אל ממלכת נווארה, שם מת כשניהל קרב בשירות גיסו, מלך נווארה.

קישורים חיצוניים
----------------

יהודה בלו, תורת המידות על פי משפחת בורג'ה, בבלוג רשימות מן התיבה הלבנה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צ'זארה בורג'ה** בוויקישיתוף

* צ'זארה בורג'ה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* צ'זארה בורג'ה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007258821305171
* BNE: XX862367
* BnF: cb150035139 (data)
* GND: 118513559
* ICCU: VEAV513185
* ISNI: 0000 0001 2137 7091
* LCCN: n50042146
* NDL: 00620399
* NKC: ola2002153868
* NLG: 273281
* NLK: KAC200803215
* NLP: a0000001212451
* NTA: 085725668
* SNAC: w6jm9nqp
* SUDOC: 079925103
* VIAF: 67256517
* WorldCat: lccn-n50042146

 |
**רפאל (רפי) רופין** (1919 בברלין – 10 באוקטובר 2018) היה ממקימי מושב מכמורת, ימאי, סופר ושגריר ישראל בטנזניה והקונסול הכללי באדיס אבבה.

ביוגרפיה
--------

רופין הוא בנם של המנהיג הציוני ארתור רופין וחנה, בתו של מרדכי בן הלל הכהן. נולד בברלין להוריו שהיו תושבי ארץ-ישראל והובא לארץ בינקותו. גדל בירושלים, אביו היה ממייסדי רחביה ובנה בה את בית המשפחה. למד בגימנסיה העברית רחביה, והמשיך ללימודי ביולוגיה באוניברסיטה העברית. לאחר מכן למד כלכלה בבית הספר לכלכלה של לונדון.

במלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הבריטי, בו שירת בחיל הרגלים במסגרת החטיבה היהודית הלוחמת (הבריגדה היהודית). בתום המלחמה הצטרף לארגון "מכמורת", ששימש כגרעין להתיישבות שיתופית ימית. במקביל למד את מקצועות הדיג והימאות באוניברסיטאות בהולנד ואיטליה.

עם שחרורו מהצבא נמנה עם מייסדי מושב הדייגים מכמורת בעמק חפר, ושימש כחובל הראשון של ספינת הדיג ״אופיר״ (שנקנתה בכספי הסוכנות היהודית). כמו כן יזם את הקמת בית הספר הימי "מבואות ים" ביישוב. רופין הוזמן על ידי האו"ם להקים בתי ספר דומים בעולם, ולאחר מכן מונה כאחראי על מוסדות הקשורים בדיג מטעם ארגון המזון והחקלאות העולמי בכ-100 מדינות. עם שובו ארצה עסק בפיקוח ובקידום של פרויקטים לחקלאות ימית, בעיקר במחקר ופיתוח מטעם משרד החינוך.

כמו כן יצא לשליחויות שונות מטעם ממשלת ישראל לאתיופיה, בה כיהן כקונסול (1960-1962), לדרום אפריקה ולטנזניה, שם כיהן כשגרירה הראשון של מדינת ישראל. החל משנת 1982 שימש כיועץ בנושא החקלאות הימית במשרד האנרגיה והתשתיות.

כתב מספר ספרים בנושאים מגוונים הקשורים לארצות בהם פעל במסגרת תפקידו, ורומן היסטורי בדיוני בשם "מלחמות היהודים 2", אותו הגדיר כ"ספרו החשוב ביותר". רומן זה מתאר את הקמתה ונפילתה של מדינת ארץ ישראל - מדינה יהודית חילונית ודמוקרטית שקמה בקפריסין ובארץ ישראל בעקבות ניצחונם של היהודים על האימפריה הרומית וחתימת הסכם שלום עמה - כל זאת לאחר כישלון המרד הגדול ביהודה.

רופין היה חבר במפלגת אור של ירון ידען.

היה נשוי עם ילדים ונכדים.

מספריו
------

* **שליחות לטנגניקה** – הוצאת משרד הביטחון
* **שליחות בהודו** – הוצאת מלוא
* **שליחות בהודו פרקי יומן** – הוצאת מלוא 1975
* מלחמות היהודים 2 – הוצאת ירון גולן
* **אנחנו הם וארץ ישראל** - 1971
* **הגדוד שאין שני לו / חי"ל הבריגדה** – הוצאת משרד הביטחון 2000

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רפאל רופין** בוויקישיתוף
* רשימת הפרסומים של רפאל רופין, בקטלוג הספרייה הלאומית
* תולדות חייו של רפאל רופין, באתר מפלגת אור

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007296673805171
* LCCN: n91001100
* VIAF: 245665742
* WorldCat (עם VIAF): 245665742

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בנשיא ריאל מדריד. אם התכוונתם לאצטדיון הכדורגל על שמו, ראו אצטדיון סנטיאגו ברנבאו.

סנטיאגו ברנבאו
**סנטיאגו ברנבאו דה ייסטה** (בספרדית: **Santiago Bernabéu de Yeste**; ‏8 ביוני 1895 - 2 ביוני 1978) היה כדורגלן ספרדי, מהאישים הבולטים בהיסטוריית קבוצת הכדורגל ריאל מדריד. ברנבאו שימש בתור נשיא המועדון במשך 35 שנים (1943-1978) ולזכותו נזקפת הפיכתו לאחד ממועדוני הכדורגל המצליחים ביותר באירופה בעולם. בשנת 1955 נקרא אצטדיון הקבוצה על שמו כהוקרה על תרומתו למועדון.

ביוגרפיה
--------

ברנבאו נולד באלמנסה, עיר הממוקמת בנפת אלבסטה בקסטיליה-לה מנצ'ה שבדרום מזרח ספרד. עבר בצעירותו עם משפחתו להתגורר במדריד, ובגיל 14 הצטרף לקבוצת הנוער של ריאל מדריד. בשנת 1912, כשהמועדון עבר לכתובתו החדשה ברחוב אודונל, היה ברנבאו בין המתנדבים שעזרו לזפת ולצבוע את הגדרות. באותה שנה, בעודו בן 17, הצטרף לקבוצה הבוגרת של ריאל מדריד, בה שיחק בתפקיד חלוץ והבקיע במרוצת השנים כ-200 שערים. ברנבאו אף שימש כקפטן הקבוצה עד פרישתו ממשחק פעיל ב-1927.

עד שנת 1935 כיהן ברנבאו כסגן מנהל הקבוצה ולאחר מכן כמנהלה. בשנת 1936, עם פרוץ מלחמת האזרחים בספרד, הופסקה פעילות הכדורגל המקצועני בספרד. ברנבאו, שהיה לאומן קיצוני, נלחם במלחמת האזרחים כחייל לצד הפשיסטים, תחת הגנרל אוגוסטין מוניוס גרנדס. עם חידוש הפעילות הספורטיבית בתום המלחמה נתקל מועדון הכדורגל ריאל מדריד בקשיים רבים שנבעו ממשבר כספי, ולא זכה לסיוע מהממשלה בשיקום הקבוצה.

ב-1955 היה ממקימי ליגת האלופות (שנקראה אז "גביע אירופה לאלופות"), בהתבסס על המודל של הגביע הלטיני ("קופה לטינה"). ברנבאו שימש במשך 35 שנים, עד מותו, כנשיא מועדון ריאל מדריד. בשנים אלו זכה המועדון בגביע ביניבשתי אחד, ב-6 גביעי אירופה לאלופות, ב-6 גביעי ספרד וב-16 תוארי אליפות הליגה הספרדית.

ברנבאו נפטר ב-1978, ב-2002 הוענק לברנבאו אות מסדר ההצטיינות של פיפ"א (FIFA Order of Merit).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סנטיאגו ברנבאו** בוויקישיתוף
* סנטיאגו ברנבאו באתר הרשמי של ריאל מדריד

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX1020510
* ISNI: 0000 0000 6048 5573
* SUDOC: 190561890
* VIAF: 86569518
* WorldCat: viaf-86569518

 |
**בֶּרְנֶר פּלַאטֶה** (בגרמנית: **Berner Platte**; באנגלית: **Bernese plate**) הוא מאכל בשר מסורתי מהמטבח של ברן בשווייץ.

מאפיינים
--------

הוא מורכב מסוגי בשר ונקניקים שונים כגון בשר חזיר מעושן ובשר בקר, פנצ'טה, נקניקיות, קותל חזיר מבושלים עם כרוב כבוש בטעם ערער, ומזונות אחרים כגון תפוחי אדמה ושעועית ירוקה ו/או יבשה, המוגשים על צלחת גדולה.

ברנר פלאטה אינו תבשיל; במקום זאת, מרכיבי הבשר והתוספות השונות מוכנים או מבושלים כל אחד בנפרד. מנות ברנר פלאטה מוגשות לפעמים בהקשר של מזנון.

היסטוריה
--------

מקורו של הברנר פלאטה ב-5 במרץ 1798, כאשר הברנים הביסו את הצבא הצרפתי בקרב (Schlacht bei Neuenegg) וחזרו כמנצחים. היה צריך לארגן חגיגת ניצחון בזמן קצר מאוד. לשם כך תרמה הקהילה את מיטב מוצריה. בשל סוף החורף נעשה שימוש בעיקר במאכלים עמידים או משומרים ששולבו ליצירת המנה הידועה.

לקריאה נוספת
------------

* שוקרוט גארני - מנה צרפתית דומה
* שלאכטפלאטה – מנה גרמנית דומה
* רשימת מנות בשר
* המטבח השווייצרי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ברנר פלאטה** בוויקישיתוף
**יצחק בן ימיני** (1898 – 8 במרץ 1951) היה עורך דין שפעל בארץ ישראל בתקופת היישוב ולאחריה בראשית תקופת מדינת ישראל.

ביוגרפיה
--------

יצחק בן ימיני נולד ביקטרינבורג שבהרי אורל ברוסיה (אז חלק מהאימפריה הרוסית). אביו בנימין קלין היה מהנדס ופעיל ציוני. אמו רחל הייתה בתו של יעקב שפטוביצקי שהיה תעשיין באזור אוקראינה. קיבל חינוך יהודי ועברי, למד בגימנסיה בעיר הולדתו ולאחר מכן למד משפטים באוניברסיטאות סנקט פטרבורג וטומסק. בשנת 1918 הוסמך למשפטים. היה פעיל בתנועת צעירי ציון. בתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה הגיע בשנת 1921 לעיר ולדיווסטוק שבהמזרח הרחוק בה עסק בעריכת דין.

בשנת 1922 עלה יצחק בן ימיני לארץ ישראל והתיישב בתל אביב, עבד כפועל בפרדסים והיה חבר בהסתדרות הפועלים החקלאיים. ב-1923 התכונן לבחינות לעורכי דין זרים. ב-1924 עבר את הבחינות בהצלחה והחל לעסוק בעריכת דין בתל אביב. באותה שנה הצטרף לתנועה הרוויזיוניסטית והיה ממייסדי ברית הציונים הרוויזיוניסטים (הצה"ר). היה פעיל בבית"ר ולאחר מכן בהסתדרות העובדים הלאומית. כמו כן היה פעיל בעיריית תל אביב.

בשנת 1929 יצא בן ימיני להשתלם במשפטים באוניברסיטת לונדון. בשנת 1931 היה בן ימיני ציר הצה"ר בקונגרס הציוני ה-17 בבזל.

בשנת 1933 קיבל יצחק בימיני את התואר "בריסטר" (תוארו של עורך דין שמוסמך להופיע בבתי המשפט באנגליה, להבדיל מ"סוליסיטור" שהוא עורך דין המוסמך לעסוק בכל פעילות משפטית אחרת)ונתקבל כחבר באיגוד עורכי הדין הבריטי (ה-Bar).

באותה שנה חזר בן ימיני לארץ ישראל והחל לעסוק בעריכת דין. בשנת 1934 נענה בן ימיני לבקשתו של זאב ז'בוטינסקי להשתתף בהגנה על צבי רוזנבלט במשפט רצח ארלוזורוב, לצידו של הוראס סמואל הסניגור הראשי של הנאשמים. הנאשם השני במשפט היה אברהם סטבסקי אותו יצג, לצידו של הוראס סמואל, עורך הדין יוסף קייזרמן. שבתי טבת בספרו "רצח ארלוזורוב" כתב כי בן ימיני הפך למעשה למזכירו האישי של סמואל.

בפסק דינו שניתן ב-8 ביוני 1934 זיכה בית המשפט את רוזנבלט אך הרשיע, ברוב דעות, את סטבסקי וגזר עליו עונש מוות. בערעור בבית המשפט העליון מנדטורי זוכה גם סטבסקי.

בשנות המאבק על הקמת מדינת ישראל היה בן ימיני פעיל באצ"ל. לאחר הקמת המדינה היה בן ימיני במרכז תנועת החרות.

בשנים 1949-1950 היה סנגורו של דוד יעקובוביץ שהואשם ברצח ואונס בגן מאיר. לאחר ההרשעה וגזר דין המוות שנגזר על יעקובוביץ הגיש ערעור לבית המשפט העליון אך נפטר לפני שמיעתו.

יצחק בן ימיני נפטר ב-8 במרץ 1951, נקבר בבית הקברות נחלת יצחק.

לקריאה נוספת
------------

* שבתי טבת, **רצח ארלוזורוב**, תל אביב: שוקן, 1982.
* אב"א אחימאיר, **המשפט**, בהוצאת הוועד להנצחת כתביו, 1968.
* יוסף נדבה, **הנאשם השני - מאבקו של צבי רוזנבלט לגילוי האמת**, הוצאת מכון ז'בוטינסקי, 1986.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "יצחק בן ימיני", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1479
* הספד בשבעה למותו(הקישור אינו פעיל) חרות 15.3.1951. נכתב על ידי "א. הנאשם השלישי" (אב"א אחימאיר).

הערות שוליים
------------

1. ↑  שבתי טבת, **רצח ארלוזורוב**, תל אביב: שוקן, 1982, עמ' 198.
2. ↑  יצחק בן ימיני באתר GRAVEZ
**פאוור פופ** (שנכתב לעיתים גם בצורה "**פאוורפופ**") הוא תת-ז'אנר של מוזיקת רוק, וסוג של פופ רוק המבוסס על מוזיקה מוקדמת של להקות כמו The Who, הביטלס, The Beach Boys והבירדס. מקורו באמצע שנות ה-60 כאשר מעריצי מוזיקה צעירים החלו למרוד ביומרות החדשות של מוזיקת הרוק והתפתחו בעיקר בקרב מוזיקאים אמריקאים שהגיעו שהתחילו את דרכם במהלך הפלישה הבריטית. הז'אנר משלב בדרך כלל הוק מלודי, הרמוניות קוליות, הופעה אנרגטית ומוזיקה שנשמעת "שמחה" המושתתת על ידי תחושת געגוע או יאוש.

את המונח "פאוור פופ" טבע חבר להקת The Who פיט טאונסנד בשנת 1967 כדי לתאר את סגנון המוזיקה שלהם. עם זאת, המונח נעשה מזוהה יותר עם אמנים הבאים משנות השבעים שביקשו להחיות את הפופ בסגנון הביטלס. צליל הז'אנר התבסס יותר הודות ללהיטים בתחילת שנות השבעים של Badfinger‏, The Raspberries ו- Todd Rundgren. אמנים שלאחר מכן שאבו מדי פעם מהתפתחויות כמו גל חדש, פאנק, גלאם רוק, פאב רוק, קולג' רוק ונאו-פסיכדליה.

הפאוור פופ הגיע לשיאו המסחרי במהלך עלייתם של הפאנק והגל החדש בסוף שנות השבעים, עם Cheap Trick, הנאק, the Romantics,‏ Nick Lowe,‏ Dave Edmunds ו-Dwight Twilley. במהלך תקופה זו, מבקרי מוזיקה שכתבו על התופעה פופולריות לשימוש במונח. לאחר תגובה לא פופולרית וביקורתית ללהיט הגדול ביותר של הז'אנר, "My Sharona" (הנאק, 1979), חברות התקליטים הפסיקו בדרך כלל להחתים קבוצות פאוור פופ, ורוב להקות שנות השבעים התפרקו בתחילת שנות ה-80.

במהלך העשורים הנמשכים המשיך הפאוור פופ בהצלחה מסחרית צנועה, בעוד שנותר במידה רבה מושא ללעג. בשנות התשעים התגלה גל חדש של להקות אלטרנטיביות שנמשכו לאמנים משנות השישים בגלל המוזיקה של שנות השמונים שהשפיעו עליהן. אף על פי שלא היו מוצלחים כמו קודמיהם, Jellyfish, the Posies, Redd Kross, Teenage Fanclub, ו-Material Issue היו אהודים ביקורתית. באמצע שנות ה-90 התפתח שלוחה של הז'אנר ששילב הרמוניות פאוור פופ עם פאנק אפטמפי, שכונה "פופ פאנק", הגיע לפופולריות של המיינסטרים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פאוור פופ** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Borack 2007, p. 8.
2. ↑  "Power Pop". *AllMusic*. נבדק ב-26 בנובמבר 2012. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  Murray, Noel (11 באוקטובר 2012). "A beginners' guide to the heyday of power-pop, 1972-1986". *The A.V. Club*. נבדק ב-16 בינואר 2016. `{{cite web}}`:  (עזרה)
"**What Have They Done to My Song Ma**" (בעברית: **מה הם עשו לשירי אמא**) הוא שיר מאת הזמרת מלאני. השיר יצא בשנת 1970 על תקליטון כבי-סייד של הסינגל "רובי טיוזדיי" ונכלל באלבום "Candles in the Rain". השיר הגיע למקום התשיעי במצעד הסינגלים הבריטי (1970–1979) ושהה שם שלושה שבועות.

זמרים אחרים הקליטו את השיר בשם "**Look What They've Done To My Song Ma**" לפי השורה הראשונה של השיר. שם זה מופיע גם באתר הרשמי של מלאני.

גרסאות כיסוי
------------

השחקנית הישראלית דליה לביא הקליטה גרסה בגרמנית של השיר ב-1971.

ב-1972 הקליט ריי צ'ארלס גרסת כיסוי של השיר (בשם "Look What They've Done to My Song, Ma"). עוד ביצעו גרסאות כיסוי של השיר אמנים רבים בהם נינה סימון, המשחרים החדשים, דלידה, בילי ג'ו ספירס, זמרת מצ'כוסלובקיה הלנה וונדרקובה הקליטה ב-1971 שיר בשם "Kam zmizel ten starý song" עם מילים בצ'כית, הזמרת ז'אנט הקליטה ב-1973 גרסה באנגלית ובצרפתית. להקת הרוק היוגוסלבית Bajaga i Instruktori ביצעה גרסת כיסוי עם מילים בסרבית בשם "Vidi šta sam ti uradio od pesme, mama" שיצאה בשנת 1985.

בשנות ה-70 של המאה ה-20 היה השיר בסיס לפרסומת של סבון Lifebuoy, ובשנות השמונים של המאה העשרים שימש השיר כפרסומת לרמדה אין ("Look what they've done to Ramada"), ולדגנים Oatmeal Crisp. באוקטובר 2012 הוציאה מיילי סיירוס וידאו עם גרסה אקוסטית לשיר בסדרת ההופעות שלה Backyard Sessions. ב-2015 הצטרפה אליה מלאני לדואט של השיר בנוסף לשיר "Peace Will Come (According to Plan)".

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "What Have They Done to My Song Ma" באתר מיוזיק בריינז
* מידע על הסינגל "What Have They Done to My Song Ma" באתר מיוזיק בריינז
* מידע על היצירה "What Have They Done to My Song Ma" באתר Discogs

הערות שוליים
------------

1. ↑  "MELANIE - full Official Chart History - Official Charts Company". *Officialcharts.com*. נבדק ב-26 באוקטובר 2018. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  "Look What They've Done to My Song, Ma" discographical search results at 45cat.com, retrieved February 8, 2019
3. ↑  "Music" page at Melanie's website, retrieved February 8, 2019
4. 1 2  "Happy Hippie Presents: Look What They've Done to My Song Ma (Performed by Miley Cyrus &..." YouTube. 12 במאי 2015. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: 99d09bcb-9512-49f7-adfd-76922b6fc432
* MusicBrainz work: e5c39aba-4732-313b-b990-ba60b1cd78fb

 |
**התזמורת הסימפונית בת ים** הייתה תזמורת סימפונית קלה שפעלה בעיר בת ים בין השנים 1995–1999.

התזמורת הסימפונית בת ים נוסדה על ידי דוד קריבושי, שהיה מנהלה המוזיקלי, המעבד שלה ומנצחה הקבוע. 

הנגנים בתזמורת היו ברובם עולים חדשים מרוסיה ומוזיקאים ישראלים תושבי בת ים. רפרטואר התזמורת כלל בעיקר קטעי מוזיקה קלאסית ומוזיקה פופולרית שקריבושי אהב לנצח עליה במיוחד.

תזמורת בת ים השתתפה בתוכניות טלוויזיה כמו בשידור חי עם דן שילון והראשון בבידור עם דודו טופז. כמו כן היא השתתפה גם בעצרת השלושים לרצח יצחק רבין בניצוחו ובעיבודו של קריבושי. 

בין האמנים שהופיעו והשתתפו עם התזמורת היו: מקהלת הגליל העליון, ששי קשת, סימה עמיאל, גלי עטרי, מרגלית צנעני, דנה אינטרנשיונל, צביקה פיק ועוד.

התזמורת הופיעה בדרך קבע בהיכל התרבות אשר נמצא בשכונת רמת יוסף שבבת ים.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד קריבושי--"טוריאדור" מתוך "כרמן" 11.2.96, סרטון באתר יוטיוב
* דוד קריבושי מנצח על התזמורת הסימפונית בת ים בביצוע "מכונת הכתיבה" של לרוי אנדרסון 3.10.96, סרטון באתר יוטיוב
* דוד קריבושי-צביקה פיק לגור איתו דודו טופז 11.2.96, סרטון באתר יוטיוב
**יוליה ליאונידובנה לטינינה** (ברוסית: **Ю́лия Леони́довна Латы́нина**, נולדה ב-16 ביוני 1966) היא סופרת ועיתונאית רוסיה. היא בעלת טור בעיתון נובאיה גזאטה ומנחה תוכנית רדיו פופולרית בתחנת אֶחוֹ מוסקבי (ברוסית: Э́хо Москвы́), וכן מחברתם של מעל 20 ספרים בסוגות שונות, ביניהן הגות פוליטית, היסטוריה, פנטזיה ומתח.

ביוגרפיה
--------

לטינינה נולדה במוסקבה ללאוניד לטינין, משורר וסופר, ואָלה לטינינה, מבקרת ספרות ועיתונאית. בשנות ה-80 למדה פילולוגיה במכון גורקי לספרות בעיר, ובשנת 1993 קיבלה תואר דוקטור ממכון גורקי לספרות עולמית במסגרת האקדמיה הרוסית למדעים.

לטינינה עבדה כעיתונאית בכלי תקשורת מרכזיים רבים בשנות התשעים וה-2000 המוקדמות, לרבות איזבסטיה, NTV ו-ORT. מאז שנת 2001 היא בעלת טור בנובאיה גזאטה ומאז שנת 2004 היא מנחה תוכנית רדיו בתחנת אחו מוסקבי, בשם "קוד גישה".

לטינינה הייתה חברה בארגון הגג של האופוזיציה הרוסית ועדת 2008.

בשנת 2007 קיבלה פרס על עבודתה מטעם העיתון האיטלקי קוריירה דלה סרה, שנקב בשמה כעיתונאית הזרה הטובה ביותר.
בשנת 2008 קיבלה את "פרס מגני החירות" מטעם מחלקת המדינה של ארצות הברית.

השקפותיה
--------

לטיטינה היא מבקרת חריפה של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין ושלטונו, אותו היא מאשימה בשחיתות, בהונאת בחירות, בהרס האקלים העסקי והפיננסי של המדינה, ובמדיניות חוץ כושלת.

כמו כן לטינינה ידועה בהצהרותיה מעוררות המחלוקת; היא טוענת שזכות הצבעה לכל מרעה את מצבן של מדינות עניות, ומבקרת את הליברליזם המערבי וארגוני זכויות אדם על כך שהם לא מאפשרים לנצח במלחמה נגד הטרור.

לטינינה מגדירה עצמה ליברטריאנית, והייתה חברה במפלגה "הבחירה הדמוקרטית" המזדהה עם עמדות ליברליות קלאסיות. עם זאת, חלק מעמדותיה החברתיות של לטינינה נמצאות ימינה מהמקובל בקהלים אלה במדינות דוברות אנגלית.

התקפות כנגדה
------------

בלילה שבין ה-18 ביולי ל-19 ביולי 2017 הותקפה לטינינה בדירתה בגז רעיל ומאכּל-רקמות מטיב לא ידוע שפוזר בחלל הבית. בנוסף אליה נפגעו שמונה אנשים לרבות ארבעה קשישים ושני ילדים. היא סירבה להתלונן על התקיפה במשטרה שכן לטענתה זו אינה חוקרת מתקפות כנגד גורמי אופוזיציה.

ב-2 בספטמבר 2017 מכוניתה עלתה באש, והחוקר הממונה על התקרית טען שהיא "ניצתה מעצמה". שבוע לאחר מכן הכריזה לטינינה שהיא עוזבת את רוסיה ואינה מתכוונת לחזור בעתיד הנראה לעין, שכן הצתת המכונית היא בגדר ניסיון לרצח בעיניה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוליה לטינינה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של יוליה לטינינה (ברוסית)
* יוליה לטינינה, ברשת החברתית פייסבוק

* יוליה לטינינה, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* יוליה לטינינה, ביישום טלגרם

* יוליה לטינינה, ברשת החברתית אינסטגרם

* יוליה לטינינה, ברשת החברתית טיקטוק

* יוליה לטינינה, סרטונים בערוץ היוטיוב

* יוליה לטינינה, ברשת החברתית Goodreads

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007457362105171
* BIBSYS: 9006131
* BnF: cb159039567 (data)
* GND: 124564046
* ISNI: 0000 0000 7851 1901
* LCCN: no95028460
* LNB: 000014491
* NKC: js20221147305
* NLP: a0000003163405
* RSL: 000007177
* SNAC: w60q5842
* SUDOC: 10797763X
* VIAF: 54485127
* WorldCat: lccn-no95028460

 |
הרב **שלמה זלמן סנדר כהנא שפירא** (תרי"א 1850/1851– כ"ט בשבט תרפ"ג 15 בפברואר 1923) שימש עד עלייתו לארץ ישראל כרבה של העיירה קרינקי בפולין.

קורות חייו
----------

זלמן סנדר נולד ליעקב (יענקלי וולוז'ינר). סבו הרב משה כהנא שפירא, נישא לרלקה בתו של הרב חיים מוולוז'ין.

בשנת תרפ"א (1921) עלה לארץ ישראל והתיישב בשכונת שערי חסד שבירושלים.

הרב זלמן סנדר היה מפורסם כגאון וכצדיק שברכותיו מתקיימות. כמו כן היה מלחין שירים וכן נוסחאות (נעימות) לתפילה, חלקם מושרים עד היום בישיבות ובבתי הכנסת הליטאיים המתפללים בנוסח ישיבת חברון.

בשנת תרמ"ה התמנה לרבה של מילטש (מלאץ, מאלטש בעגה הרבנית המקובלת) והקים בה את ישיבת "ענף עץ החיים". בשנת תרס"ג עזב את הישיבה והעיירה עקב רוח ההשכלה והציונות במקום, והחל לכהן כרבה של קרינקי, ובמקומו מונה הרב שמעון שקופ, שעזב אף הוא לאחר 4 שנים. אחד התלמידים הראשונים בישיבת ענף עץ חיים היה הרב איסר יהודה אונטרמן, שהיה ילד בן 12.

חידושי תורתו על סדר נשים וסדר קדשים יצאו בשם "חידושי הגרז"ס", על ידי מפעל תורת חכמי ליטא שעל ידי מכון ירושלים, ירושלים תשנ"ג.

לימד תלמידים רבים מבני ליטא. מבין תלמידיו המפורסמים היה הרב יעקב קמינצקי ראש ישיבת תורה ודעת שבברוקלין, והרב איסר יהודה אונטרמן.

נפטר ביום חמישי כ"ט בשבט תרפ"ג.

משפחתו
------

הרב זלמן סנדר הוא נינו של רבי חיים מוולוז'ין.

רעייתו נינה של רבי אלכסנדר זיסקינד מהוראדנא בעל יסוד ושורש העבודה.

### בניו

* הרב אברהם דוב כהנא שפירא, רבה של קובנא מחבר שו"ת דבר אברהם
* הרב יעקב כהנא שפירא, מחבר הספר "נאות יעקב"
* הרב חיים שפירא הכהן

קישורים חיצוניים
----------------

* בן-ציון אייזנשטט, הרב ר' אלכסנדר סענדר כהנא–שפירא, **דור רבניו וסופריו**, תרנ"ה-תרס"ה, חלק ד, עמוד 20, באתר היברובוקס
* מ. צינוביץ, רבי זלמן סנדר כהנא-שפירא ז"ל, הצופה, 12 במרץ 1948 (פורסם שוב ב**ספר קוברין**, תל אביב תשי"א, עמ' 233–236)

הערות שוליים
------------

1. ↑  isheiisraeladmin, רבי זלמן סנדר כהנא שפירא, באתר אישי ישראל, ‏2019-08-15
2. ↑  כמו 'ובשופר גדול יתקע' ו'מה נאמר לפניך'.
3. ↑  ירחון בית יעקב.
4. ↑  שער ספר נאות יעקב
5. ↑  Haim Shapiro (-abt.1925) | WikiTree FREE Family Tree, www.wikitree.com (באנגלית)
סמל מחנה שמשון
טקס השלמת תהליך הקמת אגד טנ"א ארצי, טקס הכפפת גדודי טנ"א הצפוניים (703 ו-651) לאגד טנ"א (טכנולוגיה ואחזקה) ארצי. הטקס נערך במחנה שמשון, במסגרתו הועבר הפיקוד מאל"ם חיים רבן אשר סיים את תפקיד לאחר שנתיים מרובות עשייה כמפקד אגד 651 לאל"ם ליאור פרי. כיום האגד הארצי מונה 5 גדודים: גולן/גליל, העמקים, המרכז, הנגב והערבה. אוגוסט 2018
מחנה שמשון בתחילת הכניסה הצפונית של דרך נוף יער בית קשת
**מחנה שמשון** הוא מחנה של חיל הטכנולוגיה והאחזקה בצה"ל, הממוקם בסמוך למחלף גולני. במחנה שכנו יחידות שונות ובהן יחש"מ שמשון  אשר בשנת 2017 הוסב שמו ל-"גדוד העמקים 651".
המחנה נקרא על שמו של רס"ר אנדג'קו שמשון מנשר, אשר נפל בעת מילוי תפקידו בשנת 1975.

המחנה שוכן בקצה דרך נוף יער בית קשת.

היסטוריה
--------

יחש"מ שמשון הוקם לאחר מלחמת העצמאות בסדנת בת גלים שבחיפה, ולאחר מכן הוקמה סדנה נוספת במחנה כורדני מדרום לעכו. יחש"מ שמשון סייע לכוחות צה"ל במלחמת סיני ב-1956. בשנת 1974 הועתק המחנה למיקומו הנוכחי בסמוך לצומת גולני.

לאחר מלחמת יום הכיפורים מוקם יחש"מ 703 והסדנאות הקדמיות אל-על, נפח וצנובר, מועברים לפיקוד יחש"ם 703 "הגליל והגולן".

אנשי היחש"מ סייעו לכוחות הלוחמים במלחמת לבנון הראשונה. בשנת 1999 הוקמה סדנת האופטרוניקה הנותנת מענה טכנולוגי הכולל פתרונות גילוי ואיכון לכל פיקוד הצפון.

בשנת 2003 הושלם איחוד יחש"ם 651 עם יחש"ם 703 וכונה לאחר האיחוד 'היחש"ם הקדמי', במסגרת האיחוד אוחדו סדנאות עבודה שונות ונפתחו סדנאות חדשות.

בשנת 2017 הופכים היחש"מים ובתוכן יחש"ם שמשון לגוף משותף בעל חמישה גדודים במסגרת שינוי ארגוני בפיקוד צפון ויחש"מ שמשון משנה את שמו ל'גדוד העמקים 651'.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מחנה שמשון** בוויקישיתוף
* מחנה שמשון - טקס פרידה ממפקד המחנה.

ביאורים
-------

1. ↑  יחש"מ - יחידת חימוש מרחבית.

הערות שוליים
------------

1. ↑  רס"ר אנדג'קו שמשון, באתר יזכור של קריית טבעון.
2. ↑  גדוד אחזקה העמקים 651 (שמשון), באתר חיל חימוש.
"**דיוקן שמריהו לוין**" (1935) הוא פסל מאת זאב בן-צבי, המתאר את הפעיל הציוני שמריהו לוין.

תיאור
-----

הפסל "דיוקן שמריהו לוין" הוא אחד משני פסלים דומים המתארים את הפעיל הציוני שמריהו לוין. האחד נמצא באוסף מוזיאון תל אביב לאמנות, ואילו השני, כנראה המוקדם יותר, נמצא באוסף המשכן לאמנות עין חרוד. באוקטובר 1935, כשלושה חודשים לאחר מותו של לוין, הוצב הפסל לתצוגה קצרה בבית הנכות הלאומי בצלאל ארתור ווקופ, הנציב העליון, שביקר במוזיאון הזמין עותק של פסל זה. עם מותו של ווקופ, בשנת 1947, נתרם הפסל מעיזבונו למוזיאון תל אביב.

הפסל נחצב מגוש אבן ירושלמית גדול. בן-צבי בוחר לתאר את ראשו של לוין בצורה מונומנטלית. פניו של לוין, המעוצבים בסגנון קוביסטי רך, מעצימים מונומנטליות זו. בפסל זה הוא אף העצים את הקווים הגאומטריים ביחס לעותק הנמצא בעין חרוד.

גלריה
-----

* דיוקן שמריהו לוין, 1934 בקירוב, המשכן לאמנות עין חרודדיוקן שמריהו לוין, 1934 בקירוב, המשכן לאמנות עין חרוד

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: ב"בצלאל", הירדן, 15 אוקטובר 1935
2. ↑  ראו: המוזיאון המחודש, הארץ⁩⁩, 25 פברואר 1936
3. ↑  ראו: עומר, מרדכי (עורך), **המוזיאון מציג את עצמו, אמנות ישראלית מאוסף המוזיאון**, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב-יפו, 2011, עמ' 39.
**יובל שמעוני** (נולד ב-1972) הוא תת-אלוף במיל' במשהב"ט ומשמש כממונה על הביטחון במערכת הביטחון (מלמ"ב). קודם לכן שירת כקצין מודיעין ראשי.

ביוגרפיה
--------

שמעוני התגייס לצה"ל בשנת 1991, כלוחם בסיירת גולני בתקופת רצועת הביטחון. לאחר פציעה עבר לאגף המודיעין.

ברבות השנים התקדם בסולם הדרגות, ושירת בתפקידי מחקר ושדה מרכזיים, בין היתר כראש ענף לבנון במלחמת לבנון השנייה, כקצין המודיעין של עוצבת הפלדה וכראש זירת הטרור (זיט"ר) בחטיבת המחקר בשנים 2011–2013.
בשנת 2013 מונה לקצין המודיעין של פיקוד הצפון בדרגת אלוף-משנה. בתקופה זו התמודד צה"ל עם פיגועי טרור בגבולות לבנון וסוריה ושמעוני היה בין יוזמי פרויקט "שכנות טובה" ומוביליו. בשנת 2017 הועלה לדרגת תת-אלוף ומונה לקצין המודיעין הראשי.

במהלך שירותו הצבאי זכה שמעוני באות מצטיין הרמטכ"ל (בשנת 2000) ובפרס ראש אגף המודיעין לחשיבה יצירתית לשנת 2007. הצוות הייעודי שהקים לחשיפת המנהרות של חזבאללה בגבולה הצפוני של ישראל זכה בפרס ביטחון ישראל לשנת 2019.

בינואר 2020 פורסם בתוכנית הטלוויזיה "עובדה" תחקיר שטען כי קצין ביחידה 504 התבקש על ידי מפקדים בכירים ביחידה לשלוח סוכן פלסטיני כדי לרכוש באחד הכפרים הפלסטיניים ביהודה ושומרון קופסאות טחינה לשימושו של שמעוני, תוך סיכון מבצעי מיותר. בעקבות הפרשה ננזף שמעוני על ידי הרמטכ"ל, אביב כוכבי.

באוגוסט 2020, בתום קדנציה בת שלוש שנים, סיים שמעוני את תפקידו כקצין המודיעין הראשי והשתחרר מצה"ל. לאחר שחרורו, הצטרף למכון למדיניות נגד טרור במרכז הבינתחומי הרצליה כעמית מחקר.

באוקטובר 2021 מונה לממונה על הביטחון במערכת הביטחון.

שמעוני הוא בעל תואר ראשון בהצטיינות יתרה בלימודי המזרח התיכון ומדעי המדינה מאוניברסיטת בר-אילן, ובעל שני תארים שניים בהצטיינות: האחד במינהל ציבורי (בתוכנית המנהלים) מאוניברסיטת תל אביב, והשני במדעי המדינה (ביטחון ואסטרטגיה) מאוניברסיטת חיפה במסגרת המכללה לביטחון לאומי.

הערות שוליים
------------

1. ↑  יואב זיתון, תא"ל שננזף לאחר שהוברחה עבורו טחינה משכם ימונה לבכיר במשרד הביטחון, באתר ynet, 11 באוגוסט 2021
2. 1 2  Shimoni, Yuval (Brig. Gen. Res.), www.ict.org.il
3. 1 2 3  עמוד ה-LinkedIn של שמעוני
4. ↑  אילנה דיין, ‏חשיפת "עובדה": כך הופעל סוכן מיוחד של אמ"ן כדי להשיג טחינה לקצין מודיעין ראשי, באתר ‏מאקו‏, 2 בינואר 2020
5. ↑  יואב זיתון, פרשת הטחינה ביחידה הסודית: הדחה ומאסר לסא"לים, נזיפה לתא"ל, באתר ynet, 31 בינואר 2020
6. ↑  עמי רוחקס דומבה, ‏למרות הנזיפה של כוכבי: תא"ל (מיל') יובל שמעוני מונה כראש מלמ"ב, באתר "IsraelDefense‏", 11 באוגוסט 2021

| קציני מודיעין ראשיים  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| דב תמרי • חיים בנימיני • צבי שילר • אריה בנטוב • גיורא זורע • אורן שחור • דורון תמיר • חיים יפרח • דודו צור • משה שחורי • יובל חלמיש • אריאל קארו • אלי בן-מאיר • משה שנייד • יובל שמעוני • אבי קינן |

 |

| הממונים על הביטחון במערכת הביטחון  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| חיים כרמון • יחיאל חורב • אמיר קין • ניר בן משה • גיל בן עמי (מ"מ) • יובל שמעוני |

 |