recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**הסובייט העליון** (רוסית: **Верховный Совет**) היה הפרלמנט של ברית המועצות. הוא היה אחראי על אישור חוקים, אישור מינוי שופטי בית המשפט העליון, ואישור התקציב. 

הסובייט העליון הוקם ב-1938, עם כינון "חוקת סטלין". לפניו נקראה הרשות המחוקקת הוועד הפועל המרכזי (ברוסית: Центральный Исполнительный Комитет, או בקיצור: ЦИК), וגוף זה פעל בין השנים 1922–1938. 

הסובייט העליון בחר את חברי הנשיאות (פרזידיום). הפרזידיום היה מורכב מיו"ר, 15 סגנים (אחד מכל אחת מהרפובליקות של האיחוד), מזכיר ועשרים חברים, והיה אחראי על כל הפעילויות של הסובייט העליון. 

יושב הראש של הנשיאות (פרזידיום) היה למעשה נשיא ברית המועצות/ראש המדינה. תפקידיו היו טקסיים בעיקרם, אך למרות זאת היה זה תפקיד מפתח. התפקיד החשוב ביותר היה מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית. כדי לבסס ולחזק את כוחו והשפעתו של המזכ"ל הוא היה נוהג לשמש בתפקיד נוסף כאשר הבחירה הייתה בין יו"ר נשיאות הסובייט העליון (ראש המדינה) או יו"ר מועצת השרים (ראש הממשלה). סטלין וחרושצ'וב בחרו בנוסף לתפקיד המזכ"ל לשמש כראשי ממשלה בעוד שברז'נייב, אנדרופוב וצ'רניינקו שימשו כיו"ר נשיאות הסובייט העליון.

הסובייט העליון היה מורכב משני בתים: הבית העליון - סובייט האיחוד, והבית התחתון - סובייט הלאומים. בחירות לסובייט העליון התקיימו אחת ל-4 שנים. בפועל, הסובייט העליון היה "בובה" של המפלגה הקומוניסטית ואישר כל חוק/תקנה. 

רשמית פוזר הסובייט העליון ב-26 בדצמבר 1991.

יושבי ראש של הסובייט העליון
---------------------------

* מיכאיל קלינין - 1938–1946
* ניקולאי שברניק - 1946–1953
* קלימנט וורושילוב - 1953–1960
* ליאוניד ברז'נייב - 1960–1964
* אנסטס מיקויאן - 1964–1965
* ניקולאי פודגורני - 1965–1977
* ליאוניד ברז'נייב - 1977–1982
* יורי אנדרופוב - 1982–1984
* קונסטנטין צ'רניינקו - 1984–1985
* אנדריי גרומיקו - 1985–1988
* מיכאיל גורבצ'וב - 1988–1989

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הסובייט העליון** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007526379405171
* ISNI: 0000 0001 0738 8018
* LCCN: n50061727
* SUDOC: 028703790
* VIAF: 124273716
* WorldCat: lccn-n50061727

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק במצב בתורת המשחקים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו משחק שיתופי (פירושונים).
בתורת המשחקים, **משחק שיתופי** הוא משחק שבו כל השחקנים מסוגלים לתקשר ביניהם ולהגיע להחלטות משותפות ולהסכמים הניתנים לאכיפה.
בתורת המשחקים נהוגה חלוקה למשחקים שיתופיים ללא תשלומי צד ולמשחקים שיתופיים עם תשלומי צד.

משחקים ללא תשלומי צד
--------------------

משחק שיתופי ללא תשלומי צד הוא רביעייה סדורה \left((I,{\mathcal C}),(\Omega ,{\mathcal F}),V,\leq \right)
כך ש:

א. (I,{\mathcal C}) הוא מרחב השחקנים המורכב מקבוצה I לא ריקה של שחקנים וסיגמה-אלגברה {\mathcal C} עליה. אברי {\mathcal C} נקראים קואליציות.

ב. (\Omega ,{\mathcal F}) הוא מרחב התוצאות המורכב מקבוצה לא ריקה \Omega  של תוצאות ו-{\mathcal F} היא סיגמה-אלגברה עליה. 

ג. פונקציית בחירה, V:{\mathcal C}\rightarrow {\mathcal F} ומקיימת V(\emptyset )=\emptyset  ומתאימה לכל קואליציה S\in {\mathcal C} קבוצה V(S)\in {\mathcal F} כך שחברי הקואליציה S יכולים לבחור אך ורק תוצאות \omega \in V(S).

ד. יחס העדפה \leq :I\rightarrow \ 2^{\left(C\times {\mathcal C}\right)} המתאים לכל שחקן i\in I יחס שלם רפלקסיבי טרנזיטיבי ומדיד \leq (i)\subset {\mathcal C}\times {\mathcal C}, כאשר {\mathcal C}\times {\mathcal C} מסמן את סיגמת-אלגברה המכפלה.
נוהגים לסמן \leq (i)=\leq \_{i}.

משחק שיתופי עם תשלומי צד
------------------------

משחק שיתופי עם תשלומי צד זו שלשה סדורה \left(I,{\mathcal C},v\right) כך ש:

א. I היא קבוצה לא ריקה של שחקנים.

ב. {\mathcal C} היא סיגמה-אלגברה על I. אבריה נקראים "קואליציות".

ג. v:{\mathcal C}\rightarrow {\mathcal R} היא פונקציית התשלום המתאימה לכל קואליציה S\in {\mathcal C} שווי v(S)\in {\mathcal R} כאשר {\mathcal R} הוא חוג סדור, ומקיימת v(\emptyset )=0.

נהוג לחשוב על פונקציית התשלום כפונקציה המתאימה לכל קואליציה את התשלום אותו יכולים חבריה להבטיח לעצמם כקבוצה על ידי שיתוף פעולה ביניהם. **תשלומי הצד** שבשם המשחק בא לציין את העובדה שכל קואליציה יכולה לחלק את הרווח שלה כרצונה. לא תמיד זה כך, בהתאם לסוג הרווח.

ההבדל מן הגישה הלא-שיתופית
--------------------------

גישה זו שונה מאוד מזו של משחקים סכום אפס, למשל. במקום שיהיה תיאור מפורט של המשחק והשתלשלותו, מותנה הרווח - 'התועלת' - רק בקואליציה הנוצרת. 
לרוב, העניין במשחקים שיתופיים מסוג זה הוא בדרך שבה יחלקו כל השחקנים את הרווח ביניהם במקרה שבו הקואליציה כוללת את *כל* השחקנים.
צורת חלוקה זו היא ה*פתרון* של משחק שיתופי שכזה. פותחו סוגים רבים של פתרונות. שניים מהם הם מושג הליבה של משחק שיתופי והערך של משחק שיתופי, שמקרה פרטי שלו (עבור משחק סופי) הוא ערך שפלי.

ראו גם
------

* מונחים בתורת המשחקים
* משחק סדר
* משחק מיקוח
* משחק מנורמל

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **משחק שיתופי** בוויקישיתוף
**ארישטידש מריה פריירה** (בפורטוגזית: **Aristides Maria Pereira**; ‏17 בנובמבר 1923 – 22 בספטמבר 2011) היה נשיאה הראשון של כף ורדה.

תולדות חייו
-----------

ב-1956 היה בין מייסדי מפלגת PAIGC יחד עם אמילקר קברל ולואיס קברל מגינאה ביסאו והיה לראש התנועה בכף ורדה, במסגרת זו הכיר את אשתו קרלינה, שהייתה אף היא פעילה מרכזית בתנועה. ב-1963 החלה ה-PAIGC להפעיל לוחמת גרילה נגד השלטון הפורטוגלי הקולוניאליסטי בגינאה ביסאו. הפעילות הצבאית לא התפשטה לאיי כף ורדה. ב-20 בינואר 1973 נרצח אמילקר קברל ופריירה הפך לראש התנועה. בספטמבר 1973, לאחר שתנועת השחרור אחזה בכ-90% משטח גינאה ביסאו, הצהיר קברל באופן חד צדדי על עצמאותה, הצהרה שהתקבלה על ידי מספר רב של מדינות אפריקאיות, מדינות מהגוש המזרחי ומדינות בלתי-מזדהות. מדינות כברית המועצות, סין העממית, קובה ומדינות סקנדינביה נרתמו לסייע לאומה הצעירה שקברל הפך להיות נשיאה בפועל. הכרה מצד ליסבון הגיעה רק לאחר מהפכת הציפורנים באפריל 1974. ב-10 בספטמבר אותה שנה העניקה פורטוגל רשמית עצמאות לישות שכללה את גינאה ביסאו וכף ורדה. ב-1975 הפריד פריירה את מדינתו משלטונו של קברל וייסד את כף ורדה העצמאית.

משטרו היה משטר חד-מפלגתי של המפלגה הסוציאליסטית, Partido Africano para a Independência da Cabo Verde - PAICV, אולם הייתה בו הקפדה על דמוקרטיה ברמה מסוימת ועל זכויות האדם (למשל, זו המדינה היחידה באפריקה בה לא הונהג מעולם עונש מוות). עם זאת היה פריירה מקורב למועמר קדאפי ולפידל קסטרו.

בפברואר 1990 החליט פריירה לממש דמוקרטיה רב-מפלגתית. בבחירות לנשיאות שהתקיימו בפברואר 1991 הובס על ידי אנטוניו מונטריו (António Mascarenhas Monteiro).

פריירה נפטר כאשר היה מאושפז בבית החולים של אוניברסיטת קוימברה בפורטוגל, אשתו קרלינה נפטרה שלושה חודשים אחריו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארישטידש פריירה** בוויקישיתוף
* Aristides Pereira, activist who became Cape Verde’s president, נקרולוג, הבוסטון גלוב, 24 בספטמבר 2011

הערות שוליים
------------

1. ↑  Aristides Pereira, נקרולוג באינדפנדנט, 23 בספטמבר 2011
2. ↑  Carlina Pereira, widow of Aristides Pereira, dead at 85

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007324310305171
* BnF: cb12959819t (data)
* GND: 1196230676
* ISNI: 0000 0000 6715 5075
* LCCN: n79116068
* NTA: 071432159
* SNAC: w6073m4m
* SUDOC: 095985514
* VIAF: 62828741
* WorldCat: lccn-n79116068

 |
**שש-זימי רחב-אף** (שם מדעי: *Notorynchus cepedianus*) הוא מין יחיד בסוגו של כריש מסדרת השש זימאים.

מאפיינים
--------

כריש זה קרוב למין שש-זימי אפור אך קטן ממנו בהרבה. ועדיין הוא גדל לאורך מקסימלי של 3 מטרים (9.8 רגל) ולמשקל של 107 ק"ג. הוא בעל ראש וחוטם רחב ועיניים גדולות לבנות. אין לו סנפיר גבי ורק סנפירי גב קטנים בקצה זנבו והוא בעל סנפירים שטוחים מעט. הכריש בעל 7 מכסי זימים.

הכריש מצוי בכל האוקיינוסים אך בעיקר סביב החופים הקרים של רוב היבשות. הוא נמצא בחופי סין, יפן, אוסטרליה, ניו זילנד, חופי קנדה, ארצות הברית, צ'ילה,
ארגנטינה ודרום אפריקה. הכריש מצוי עד לעומק 570 מטר ונפוץ בקרבת הקרקעית. הוא מחבב במיוחד מים שופעי אצות קלפ ענקיים, בתוכם מיני טרף רבים.

כריש זה הוא טורף על הניזון מדגים שונים, תמנונים ורכיכות נוספות, כלבי ים, לווייתנים קטנים ומדגי סחוס לרבות כימרות, בטאים שונים וכרישים קטנים יותר, בעיקר מהמין *Mustelus antarcticus*. כמו לכרישים רבים אחרים, גם לכריש זה אין בעיה לטרוף את אחיו למין.

הטורפים היחידים שלו הם הקטלן ומיני כרישים גדולים יותר, כמו עמלץ לבן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שש-זימי רחב-אף** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* FB
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  שש-זימי רחב-אף באתר הרשימה האדומה של IUCN
**פורטל היין הישראלי** היה אתר שעסק ביין ישראלי. בעל הפורטל הוא טל גל כהן.

התכנים
------

פורטל היין הישראלי מקיף את נושא היין בכלל והיין הישראלי בפרט ומכסה חדשות ואירועים, תחרויות ופרסים ליינות ישראליים, מידע על יקבי ישראל, תהליכי ייצור היין, ביקורות ודירוגים של יינות ישראליים, בישול ואפייה ביין, יין ובריאות, תיירות, היסטוריה, תרבות והווי, אירוח והגשה, קורסים וסדנאות, עצות שימושיות, ועוד. 

הפורטל מכיל כתבות תוכן, פרופילים של יקבים ישראלים, גם יקבים פרטיים וגם ליקבים ממוסדים. בין התחומים הכלולים בפורטל: יינות, היסטוריה ותרבות, אנשי תעשיית היין, שלבי עשיית היין, הגשה – כלים ואביזרים, בישול ואפייה ביין, ביקורת מסעדות, בריאות, יין בחגים ובמועדים, שמן זית וחומץ, תחרויות ותערוכות, חנויות וסדנאות, סיורי יקבים, דירוגים והמלצות על יינות, ספרי יין, תיירות יין, בתי ספר, קורסים, וסדנאות ליין.

קהל היעד
--------

הפורטל מופנה אל קשת רחבה של קהל הקשור לעולם היין: חובבי יין ישראלי, ייננים ובעלי יקבים, מדריכים הקשורים לתחום, בעלי מסעדות וחברות הקשורות ליין. 
בפורטל ניתן למצוא בין השאר: מילון מונחים מסודר למתחילים שרוצים להיכנס לעולם היין, כתבות סקר על חנויות יין, המלצות למתנות לחובבי יין ועוד. ישנו סקירות מקיפות על הכרם, הגפן, ומידע מעודכן על המתרחש בתחום, כולל קורסים וסדנאות למקצועיים, כתבות עומק ומידע על תחומים המשיקים עם עולם היין.

ההיסטוריה
---------

פורטל היין הישראלי נוסד בידי ישראל פרקר ב-1999 - מהנדס אלקטרוניקה במקצועו, שעבר אירועי לב וקיבל המלצה מהרופא לשתות יין. הוא חיפש באינטרנט מידע בעברית על יין ומשמצא מעט מאוד, החליט להקים את אתר בנושא. בתחילה היה זה אתר html בסיסי שהביא חדשות יין. אחר כך כשפרקר שמע על יקב חדש שנפתח, הוא יצא לראיין את בעל היקב ויצר עמוד ליקב. עם הזמן נוספו לאתר תכנים נוספים כגון יין ביהדות, כיצד שותים יין וכו'. פרקר פגש את טל גל כהן באירועים שונים, גל-כהן היה באותה עת מנהל בית ספר ליין וכעבור שנה הצטרף לאתר. בשנת 2009 רכש גל-כהן את חלקו של פרקר, שעזב את האתר, ומאז הוא הבעלים הבלעדי של האתר.

אנשי הצוות הקבועים
------------------

* טל גל כהן – המנכ"ל והבעלים. עיתונאי ועורך, כותב במגזינים, בעיתונים שבועיים, ספרים ומדריכים, יועץ ומדריך בנושאי יין ומשקאות אלכוהוליים, נשיא "מסדר אבירי הגריל" בישראל ומשמש שופט בתחרויות יין שונות. בוגר אוניברסיטת אדלאיד באוסטרליה במגמה ליין ולמשקאות, עבר קורסי יין שונים בישראל ובעולם והתמחה ביקבים צרפתיים.

* יעל צמח גרינשפון – עורכת תוכן ראשית. כותבת ועורכת תוכן באינטרנט, במגזינים ובספרים בתחומים שונים מזה 15 שנה. בעלת תואר שני בלשון עברית ובעריכת לשון מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים.

* הפורטל מעסיק כותבים בתחומים שונים, ביניהם עו"ד יונתן לבני, אורי נוי, אורי גילן, ראובן כהן, עו"ד הילה איל, טליה לוין.

קישורים חיצוניים
----------------

* ‏IsraelWines פורטל היין הישראלי
קליגרמה (אנ') של אפולינר "מסע"
**291** הוא מגזין אמנותי שיצא לאור בניו יורק בין השנים 1915-1916. להוצאת המגזין היו שותפים ארבעה אנשים: הצלם והאמן אלפרד סטיגליץ, האמן מאריוס די זייס, האספן, המשורר והסוציאליסט אגנס ארנסט מאייר והצלם פאול האווילנד. מקור שם העיתון הוא משם הגלריה שהייתה ברשותו של סיטגליץ, שבתורה קיבלה את שמה ממספר הבניין בשדרה החמישית.

במגזין פרסמו יצירות ומאמרים בין השאר מקס ז'אקוב, פרנסיס פיקבייה ואחרים. 

המגזין היה הראשון לפרסם בארצות הברית שירה חזותית. במרכז גיליונו הראשון הופיע הקליגרם "מסע" של גיום אפולינר. באותה עת המונחים קליגרם ושירה חזותית טרם נוצרו וזייס התייחס אליהם מאוחר יותר כ "Psychotypes", מונח שטבע אמדה אוזנפאן.

בסך הכל הוציא המגזין 12 גליונות, כששלושה מתוכם בעלי מספר כפול, כך שבפועל הודפסו רק תשע חוברות. המגזין משך קהל מצומצם מאוד, והעלויות היו גבוהות מאוד. בשעת סגירת העיתון לסטיגליץ היו מאות עותקים שלא נמכרו והוא מכר אותם לסמרטוטאי תמורת 5.80$.

כיום, כל החוברות יקרות ערך מאוד, וסט מושלם של כל החוברות נדיר ביותר. הוצאה מחודשת של כל החוברות כרוכות יחדיו יצאה לאור בשנת 1972, והיא נפוצה בספריות רבות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **291** בוויקישיתוף
*

הערות שוליים
------------

1. ↑  Bohn, Willard (2000). *Modern Visual Poetry*. Wilmington: University of Delaware Press. pp. 133–135.
פירוש נוסף ערך זה עוסק בעיר מקראית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו אלימלך (פירושונים).

**אַלַמֶּלֶךְ** הייתה עיר שנכבשה בתקופת ההתנחלות ונמסרה לנחלת שבט אשר, על פי המסופר בספר יהושע:

"וַיֵּצֵא הַגּוֹרָל הַחֲמִישִׁי לְמַטֵּה בְנֵי אָשֵׁר לְמִשְׁפְּחוֹתָם: ... וְ**אַלַמֶּלֶךְ** וְעַמְעָד וּמִשְׁאָל וּפָגַע בְּכַרְמֶל הַיָּמָּה וּבְשִׁיחוֹר לִבְנָת".  
אלמלך משוערת כ"רתמרכ" שנזכרה בין היישובים שנסקרו ברשימת תחותימס השלישי אשר פעל בשנים 1490‏ - 1426 לפנה"ס.

על פי מקומה ברשימת ערי אָשֵׁר, משוער שאַלַמֶּלֶךְ שכנה בגבול הדרומי של הנחלה, כלומר בדרום עמק עכו. הצעות הזיהוי המשוערות כוללות את תל נחל\תל א-נַּחְל (בלב אזור התעשייה במפרץ חיפה) שם נמצאו בין השאר חרסים מהתקופה הכנענית והישראלית, את תל דַעוּךְ (בשדות קיבוץ כפר מסריק) שהיה מיושב מתקופת הברונזה (הכנענית) ועד התקופה העות'מאנית, וגם את תל כיסון.

* תל א-נַּחְל באזור התעשייה של מפרץ חיפה (שימו לב ללֶבֶּנִיָה משמאל לתל)תל א-נַּחְל באזור התעשייה של מפרץ חיפה (שימו לב ללֶבֶּנִיָה משמאל לתל)
* תל דַעוּךְ, בשדות שממזרח לקיבוץ כפר מסריקתל דַעוּךְ, בשדות שממזרח לקיבוץ כפר מסריק
* תֵּל כִּיסוֹן בעמק עַכּוֹתֵּל כִּיסוֹן בעמק עַכּוֹ

לקריאה נוספת
------------

* יוחנן אהרוני, **אטלס כרטא לתקופת המקרא**, ירושלים: הוצאת כרטא, 1974, עמ' 53.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ספר יהושע, פרק י"ט, פסוק כ"ו.
2. ↑  הערך: אלמלך, **לכסיקון מקראי**, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 55.
3. ↑  **אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות של המקרא ותקופתו**, הוצאת מוסד ביאליק, כרך א', עמ' 363
4. ↑  הערך על תל א-נחל מתוך אתר הסקר הארכאולוגי של ישראל
5. ↑  עולם התנ"ך, ספר יהושע, מאת גרשון גליל ויאיר זקוביץ. "דברי הימים" הוצאה לאור בע"מ, 1999, עמ' 185.
6. ↑  תל דעוך. ראפע אבו ריא, חדשות ארכיאולוגיות, חפירות וסקרים בישראל. 2017
**אלמנה אמריקאית** או **אלמנה מערבית** (שם מדעי: *Latrodectus Hesperus*) היא מין של עכביש ארסי מהסוג אלמנה המצוי באזורים המערביים של צפון אמריקה. גודלו של גוף הנקבה הוא 14–16 מ"מ (½ אינץ') וצבעו שחור, לעיתים עם סימן אדום בצורת שעון חול על גחונה. צבעו של סימן שעון החול לעיתים צהוב ואף במקרים נדירים לבן. גודלו של גוף הזכר הוא בערך כחצי מגוף הנקבה, ובדרך כלל צבעו שזוף עם פסים בהירים על גחונו. תוחלת חייו של הזכר הוא מספר חודשים לאחר בגרותו (תהליך התבגרותו אורך כ-70 ימים), ולעומתו, הנקבה חיה מעל לכשנה לאחר בגרותה (תהליך התבגרותה אורך כ-90 ימים).

רשת האלמנה היא בדרך כלל תלת-ממדית, מיוצרת כמסה לא מאורגנת של משי בסדק או בפינה כהה. הרשת דביקה וחזקה מאוד. אם היא בשימוש, האלמנה תהיה בקרבה אל הרשת.

רבייה
-----

זכרי האלמנה האמריקאית נודדים בחיפוש אחר נקבה. בתקופה זו, הם לא נושכים או אוכלים. ראשית, הזכר מכרכר ברשתו, ולאחר מכן משאיר את זרעו על הרשת. אחר כך הוא לוקח את הזרע לתוך כלי קיבול מיוחדים על הקצוות של הפדיפאלפים שלו. לאחר מכן הוא מחפש נקבה, כך הוא יכול להזריע את הנקבה. לאחר התהליך, הנקבה מטילה צרורות של ביצים, המכילות כ-750 ביצים. צרור של ביצים דבוק לרשת, כך שלא נגרם נזק לפני שהביצה פוקעת. קוטרה של ביצה אחת היא כסנטימטר. צבען של שקיות הביצים הוא בדר"כ שזוף או לבן ומרקמה כנייר. במהלך הקיץ, הנקבה מטילה בין ארבע לתשע שקיות ביצים. הדגירה נמשכת כ-14 ימים בערך, והעכבישים הצעירים יהיו קניבלים. רק אחד ועד 12 עכבישים מכל שק זוכים לחיות עד 30 ימים. הזכרים מתים מספר חודשים לאחר בגרותם בין השאר מכיוון שהנקבות אוכלות את הזכרים לאחר תהליך הרבייה.

האלמנה במגע עם האדם
-------------------

האלמנה מצויה בקרבה לאדם, אך מקרי מוות כתוצאה מנשיכת האלמנה או כל עכביש מסוג כלשהו הם נדירים, בנוסף לכך, רק לנקבה יש בלוטות ארס גדולות מספיק כדי לגרום נזק בנשיכה עד כדי צורך בטיפול רפואי.

תפוצה וסביבת מחיה
-----------------

האלמנה האמריקאית מצויה באזוריה החמים של ארצות הברית. הזן מצוי בכל ארבעת המדבריות הדרומיים-מערביים של אמריקה מתחת לסלעים, צמחים וסוגים שונים של חורבות ואף ביבשה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלמנה אמריקאית** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  Species Latrodectus hesperus - Western Black Widow - BugGuide.Net, bugguide.net
2. 1 2 3  Ashley Minus, Latrodectus hesperus, Animal Diversity Web (באנגלית)
3. ↑  Latrodectus hesperus (Western Black Widow) - Spider Identification & Pictures, spiderid.com

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007574945405171
* LCCN: sh2013002926

 |
"**אלמנה טרייה**" או "**אלמנה רעננה**" הוא פסל מאת האמן האמריקאי יליד צרפת מרסל דושאן. העבודה, שנוצרה בשנת 1920 הייתה הראשונה עליה הופיע חתימתה של "רוז סלאווי" - דמות פְּסֵידונית שיצר דושאן.

שמה של העבודה "Fresh Widow" נשמע דומה לביטוי "French window" שמשמעותו היא "חלון צרפתי". העבודה מורכבת ממסגרת של חלון כחולה (או ירוקה בעותקים מסוימים), הניצבת על גבי לוח עץ הצבוע בצבע זהה. שמונה הזגוגיות שבחלון כוסו בעזרת עור שחור. על גבי לוח העץ מופיע הכיתוב: "FRESH WIDOW COPYRIGHT ROSE Selavy 1920" ("אלמנה טרייה כל הזכויות שמורות רוז סלאווי 1920").

החלונות השחורים רומזים על אבל, אולם העובדה כי כיסוי זה עשוי מעור מעלה על הדעת משמעויות אירוטיות. בעוד החלון נתפש בתולדות האמנות כצורת התבוננות נכונה במציאות, דרך אמצעים כגון פרספקטיבה, מציע העבודה של דושאן להתבונן במציאות בעיניים "רעננות". 

בשנת 1961 נוצר העתק של העבודה אשר נמצא כיום במוזיאון לאמנות מודרנית בסטוקהולם. בשנת 1964 נוצרה מהדורה בת שמונה העתקים של היצירה. שני העתקים נוספים, שנוצרו ביחד עם מהדורה זו, נותרו ברשות האמן וסוחר האמנות ארטורו שוורץ ושניים נוספים נועדו לתצוגה מוזיאלית.

קישורים חיצוניים
----------------

* אלמנה טרייה באתר גלריית טייט (באנגלית)
* אלמנה טרייה מאמר על היצירה (באנגלית)
* אלמנה טרייה באתר מוזיאון ישראל

| יצירות מרכזיות של מרסל דושאן |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| גבר צעיר ונערה באביב (1911) - עירום יורד במדרגות (1912) - כלה (1912) - גלגל אופניים (1913) - שלושה מעצורים תקניים (1913) - מטחנת שוקולד (1913/1914) - מתקן בקבוקים (1914) - רשת של מעצורים (1914) - הזכוכית הגדולה (1915-1923) - בטרם הזרוע השבורה (1915) - אפולינר באמייל (1916) - פריט מתקפל לנוסעים (1916) - מסרק (1916) - עם רעש נסתר (1916) - מלכודת (1917) - מתלה כובעים (1917) - מזרקה (1917) - 50 מ"ל של אוויר העיר פריז (1919) - L.H.O.O.Q.‎ - רוז סלאווי (1920) - אלמנה טרייה (1920) - מדוע לא תתעטשי רוז סלאווי? (1921) - קולנוע אנמי (1926) - הקופסה הירוקה (1934) - הקופסה במזוודה (1935-1941) - וסט (1957) - נתון (1944–1966) |

 |
**בני מידן** (נולד ב-22 במרץ 1944) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כקצין קשר ואלקטרוניקה ראשי.

ביוגרפיה
--------

מידן נולד בתל אביב. בוגר בית הספר המקצועי אורט סינגאלובסקי במגמת טכנאות אלקטרוניקה. ב-1962 התגייס לצה"ל ושירת בחיל הקשר כטכנאי צ"ן בגדוד הקשר של פיקוד המרכז. ב-1963 סיים קורס קצינים ושימש מדריך בקורס קציני קשר. השתחרר ב-1964. במלחמת ששת הימים שימש מפקד פלוגת קשר במילואים באוגדה 31 ולאחר מכן שימש במהלך מלחמת ההתשה כסגן מפקד גדוד הקשר של אוגדה 143. ב-1970 חזר לשירות הקבע. שירת כמפקד קורס קציני קשר, סגן מפקד גדוד קשר פיקודי ובמלחמת יום הכיפורים שימש קצין קשר בפיקוד המרכז. ב-1976 מונה לקצין הקשר ששל פיקוד הצפון ומילא תפקיד זה במבצע ליטני. במלחמת לבנון הראשונה שימש ראש מחלקת מבצעים של חיל הקשר. לאחר המלחמה שימש סגן קצין קשר ראשי. בספטמבר 1986 מונה לקצין קשר ראשי וקודם לדרגת תת-אלוף. כיהן בתפקיד עד מאי 1990.

לאחר שחרורו כיהן כמנכ"ל ויושב ראש בחברות בקבוצת תדיראן, בין השאר שימש יו"ר חברת "תדיראן קשר". כיהן כיו"ר חברות בת בקבוצת פורמולה מערכות ודירקטור בחברות רבות.

מידן בעל תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת תל אביב ובוגר המכללה לביטחון לאומי. אב לשלושה, בהם רן מידן, מנכ"ל "נטפים".

קישורים חיצוניים
----------------

* דניאל רוזן, תא"ל בני מידן – מפקדו האחד־עשר של חיל הקשר, האלקטרוניקה והמחשבים, באתר העמותה להנצחת חללי חיל הקשר והתקשוב, יוני 2020
* ישראל זמיר באת חדשות מחלקה ראשונה
* תא"ל בני מידן - קצין קשר ואלקטרוניקה ראשי, מעריב, 12 בספטמבר 1979

|  קצין קשר ותקשוב ראשי  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| יעקב ינאי • יצחק אלמוג • אריאל עמיעד • ישעיהו לביא • זלמן שלו • משה גדרון • שלמה ענבר • ישראל זמיר • צבי אמיד • מוטי בר דגן • בני מידן • שלמה וקס • אביהו דיסטלמן • הרצל הלאלי • משה מרקוביץ • ארנון זו-ארץ • שמואל קינן • נחום בסלו • אייל זלינגר • נתנאל כהן • יריב ניר • יוסי כראדי |

 |
אסקרגו מבושל ברוטב שום וחמאת פטרוזיליה בקונכייתו (ולצידו מטבע של 2 אירו סנטים לשם השוואה)
אסקרגו מבושל ברוטב שום וחמאת פטרוזיליה מחוץ לקונכייתו
אסקרגו המוגש בצלחת מיוחדת, ולצידו מלקחי החזקה ומזלג שבלולים.
**אסקרגו** (בצרפתית: escargots) הוא מתאבן עשוי מחילזון במטבח הצרפתי הנאכל באירועים חגיגיים.

השם הנפוץ בעולם של המאכל הגיע מצרפתית, אשר קלטה אותו מהמילה האוקסיטנית escaragol, שמשערים שהגיעה ממילה קדם-לטינית *\*karakauseli*‏.

מבין מיני החלזונות הרבים, 116 זנים ניתנים לאכילה. הזן המקובל לאכילה הוא חלזון הגינה. במצבם הטבעי, ובשל העובדה שהחלזונות אוכלים עלים נרקבים ובוץ, הם רעילים לבני אדם. על מנת לאכול את החלזונות יש לנקותם מרעלנים אלה באמצעות דיאטה של מאכלים שאינם רעילים במשך מספר ימים. כיום מרבית חלזונות המאכל גדלים בחוות גידול, בהם מאכילים אותם דגנים.

הכנת האסקרגו מבוצעת על ידי הוצאת החילזון מקונכייתו, ניקויו, בישולו עם חמאת שום ועשבי תיבול (לרוב פטרוזיליה) והחזרת החילזון המבושל לתוך קונכייתו. המנה מוגשת על צלחת מיוחדת בצורת שבלול, עם כלי הגשה תואמים - מלקחיים המשמשים להחזקת השבלול ומזלג מיוחד (מזלג שבלולים) לצורך הוצאת בשר השבלול.

החלזונות עשירים בחלבונים וכמות השומן בהם מועטה, אולם בשל הבישול בחמאה, המאכל עתיר בשומן ובכולסטרול.

ראו גם
------

* קוקי סאן ז'אק

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אסקרגו** בוויקישיתוף
* ערכים תזונתיים של אסקרגו.(באנגלית)
* שלוש מנות אסקרגו, mako אוכל

הערות שוליים
------------

1. ↑  Diccionari Barcanova de la Llengua. Editorial Barcanova, 2004

תבשיל אסקרגו בכלי מיוחד, ומזלג אסקרגו
**הנהר אסקלנטה** (באנגלית: **Escalante River**) הוא יובל קטן של נהר הקולורדו שבמערב ארצות הברית.

גאוגרפיה
--------

מוצא הנהר במפגש הערוצים בירץ' (Birch) ונורת (North) סמוך ליישוב הקטן אסקלנטה (Escalante) בדרום מרכז יוטה, ומשם הוא זורם לדרום מזרח לאורך 145 ק"מ לפני שהוא נשפך לאגם פאוול. אגן הניקוז של הנהר כולל את המדרונות המיוערים הגבוהים של רמת אקווריוס (Aquarius Plateau), המדרון המזרחי של רמת קייפרוביץ (Kaiparowits Plateau) ורמת המדבר צפונית לאגם פאוול. זהו הנהר האחרון מגודל זה שנתגלה בשטחן של 48 המדינות הרציפות של ארצות הברית. ספיקתו הממוצעת היא 4 מ"ק לשנייה.

הנהר מופה וכונה בשם לראשונה על ידי אלמון תומפסון (Almon Thompson), חבר במשלחת נהר הקולורדו של 1872 אותה הוביל ג'ון וסלי פאוול. הנהר קרוי על שמו של המיסיונר הפרנציסקני הספרדי סילבסטרה ולס דה אסקלנטה (Silvestre Vélez de Escalante). ב-1776 יצאה משלחת בראשות אסקלנטה והאב הפרנציסקני הספרדי פרנסיסקו אטנסיו דומינגס (Atanasio Domínguez) מסנטה פה שבניו מקסיקו במטרה להגיע למונטריי בקליפורניה. המשלחת, המכונה משלחת דומינגס-אסקלנטה, לא הגיעה בסופו של דבר למטרתה, אבל במהלך מסע עברו חברי המשלחת ליד הגרנד קניון והיו לאירופאים הראשונים שהגיעו ליוטה.

מרבית נתיבו של הנהר עוברת בנקיקים מפותלים של אבן חול. הנהר והקניונים המבותרים הנשפכים אליו יוצרים חלק חשוב במונומנט הלאומי גרנד סטיירקייס-אסקלנטה. האזור המרהיב הוא יעד פופולרי לסיורים רגליים וטרקים.

במרבית השנה נהר האסקלנטה הוא נחל קטן, שקל לחצות אותו ברגל או לבוסס דרכו. אבל במהלך השיטפונות של האביב והמונסונים של הקיץ הנהר יכול להפוך לזרם בוצי שוצף שספיקתו גדולה פי עשרה עד מאה. בשנים מסוימות אפשר לשוט בנהר תוך שימוש בקיאקים או בסירות קאנו (רפסודות גדולות מדי בהתחשב ברוחב הערוץ), אבל לכך נדרש הן תזמון טוב – עומק מים גדול או קטן מדי עלולים להפוך את השיט לבלתי אפשרי, ולעצור אותו באמצע הדרך - והן הנכונות לשאת את הסירות במורד תלול בסוף המסע.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הנהר אסקלנטה** בוויקישיתוף
* Escalante River (Town to Bridge)
* History of the Escalante River in Utah

הערות שוליים
------------

1. ↑  Where is the Escalante Watershed
2. ↑  a historical sketch of the scientific exploration of the region containing the grand staircase-escalante national monument
3. ↑  Dominguez-Escalante Expedition

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007553186205171
* LCCN: sh85044773
* VIAF: 315526880
* WorldCat (עם VIAF): 315526880

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**אברהם פוגל** (1868 – 29 באפריל 1939) היה מראשוני אחוזת בית בתל אביב הקטנה ונמנה עם מייסדי תל אביב. התגורר בבית אברהם פוגל, הבית השני שנבנה באחוזת בית. בשנת 1939 נרצח, והרצח לא פוענח.

ביוגרפיה
--------

אברהם פוגל נולד באודסה ליעקב. אביו ניסה להגר לארצות הברית, אולם משלא קיבל ויזה, החליטו בני המשפחה ב-1904 לעלות לארץ ישראל יחד עם שני בניהם, משה בן הארבע ויעקב בן השנה.

המשפחה השתקעה ביפו ופוגל סחר בפחם-עץ אך הפסיד את הונו והחל לעבוד כפועל בבית חרושת לברזל. כעבור כשנתיים עבד פוגל בקונסוליה הרוסית כאחראי על הדואר.

בכ' בניסן תרס"ט, 11 באפריל 1909 היה אברהם פוגל אחד האנשים שהתכנס להגרלת 60 המגרשים הראשונים של אחוזת בית. בנו הגדול משה היה הילד שעליו הוטל לשלוף את הגורל. אז בנה את ביתו באחוזת בית ברחוב שדרות רוטשילד 12, אשר נקרא לימים "בית אברהם פוגל". לפי נחום גוטמן בספרו "בין חולות וכחול שמים", בשדרות רוטשילד היו בהתחלה רק שני בתים: "של מאיר דיזנגוף ראש העיר הראשון של תל אביב, ושל מחלק המכתבים - אברהם פוגל" אברהם ורבקה פוגל הצטרפו לאחוזת-בית, וביתם בשדרות רוטשילד 12 זכור כבית שגינתו מטופחת במיוחד.

בתקופת מלחמת העולם הראשונה גורש למצרים בשל היותו נתין רוסי, כששב אחרי המלחמה קיבל משרת פקידות במחלקת המיסים של העירייה.

ב-29 באפריל 1939 נרצח פוגל, שהיה אז בן 71, במטבח ביתו במוצאי שבת בשעה 09:30, בנסיבות שלא פוענחו. הרצח הסעיר את היישוב וגרם לו לטלטלה גדולה כפי שפורסם אז בעיתונות. המשטרה חשדה שאת פוגל רצחו בנו הצעיר יעקב פוגל ואהובתו (של הבן) זהבה ציטרנבוים, שעבדה במשרדו של בנו הבכור משה, זאת עקב הטענה שאברהם פוגל לא ראה בעין יפה לכאורה את נישואיהם, ועצרה את שניהם. הם שוחררו כעבור שלושה שבועות, ואיש לא הועמד לדין.

הרצח נותר לא מפוענח עד היום.

קישורים חיצוניים
----------------

* דליה קרפל, מי רצח את אברהם פוגל לפני 70 שנה? מסע בעקבות הרצח שהסעיר את תל אביב, באתר הארץ, 9 ביולי 2009

הערות שוליים
------------

1. 1 2  דליה קרפל, מי רצח את אברהם פוגל לפני 70 שנה? מסע בעקבות הרצח שהסעיר את תל אביב, באתר הארץ, 9 ביולי 2009
2. ↑  רצח מחריד בתל אביב, הצופה, 1 במאי 1939
3. ↑  רצח אברהם פוגל בתל־אביב - 14 מעצרים, הַבֹּקֶר, 1 במאי 1939
4. ↑  זקן נרצח בדירתו בתל אביב, דבר, 2 במאי 1939
5. ↑  החקירה ברצח אברהם פוגל, הצופה, 3 במאי 1939
פירוש נוסף ערך זה עוסק ברב הראשי של טרנסילבניה. אם התכוונתם לאברהם פרידמן אחר, ראו אברהם פרידמן (פירושונים).
הרב **אברהם פרידמן** (1811? – 15 ביולי 1879), היה הרב הראשי האחרון של טרנסילבניה.

אברהם פרידמן היה בתפקיד רב הקהילה היהודית של שימנד תחתית, ליד ארד, בטרנסילבניה, בשנים 1830–1840. לוסיאן זאב הרשקוביץ כתב עליו ש"נראה שהושפע מדרכו של הרב אהרן חורין ונטה להקל באיסורים". ב-1834 השיב החת"ם סופר לשאלתו בנושא יבמה שאחי בעלה המנוח היה בן שש בלבד והיא ביקשה להשתחרר מעגינותה, וכתב שיש להמתין שיגדל ויערוך חליצה. הוא היה בין הרבנים המעטים שידעו הונגרית היטב והיה מטיף בהונגרית.

ב-1845, לאחר מותו של רבי יחזקאל פנט, אב בית דין קרלסבורג, מונה על ידי השלטונות לתפקיד הרב הראשי של טרנסילבניה ומושבו בעיר. הרשקוביץ כתב: "החוגים הנאולוגים שואפי החדשות הם שתמכו בו, ובהשפעתם דחו השלטונות את ערעורי החרדים. רוב רבני המדינה לא שיתפו עמו פעולה, וגם הוא הצר את צעדיהם ככל שהיה לאל ידו." כשנבחר הרב הלל ליכטנשטיין לרבה של קלוז', לא אישר את המינוי והרב ליכטנשטיין נאלץ לשוב לקהילתו הקודמת במרגיטה. אברהם פרידמן הוציא לאור כתב עת בשפה ההונגרית בשם Az Izraelita (הישראלי). בין יתר פועלו, הוא השתדל אצל השלטונות להביא לביטול הצו מ-1851 לגירוש היהודים מקלוז' ומאיוד.

לאחר הקונגרס הארצי של 1868–1869 פקע תוקף משרתו כרב הראשי; בראשותו נשארה קרלסבורג מחוץ לקרע כקהילת סטטוס קוו.

לקריאה נוספת
------------

* לוסיאן זאב הרשקוביץ, ברוך טרקטין, **אנציקלופדיה ליהדות רומניה: כרך ב'**, מוסד הרב קוק 2012, עמ' 207–208.
* תשובה פב ל"אברהם אב"ד דק"ק שימענדע", שו"ת חת"ם סופר אבן העזר

הערות שוליים
------------

1. ↑  משה אלכסנדר זושא קינסטליכער, **החת"ם סופר ובני דורו**, בני משה 1992, עמ' 13.
2. ↑  משה כרמלי-ויינברגר, **תולדות יהודי טרנסילבניה (1623-1944)**, ראובן מס, 2003. עמ' 104;  

Kinga Frojimovics, Neológ (kongresszusi) és status quo ante rabbik Magyarországon 1869-tö̋l napjainkig, MTA Judaisztikai Kutatócsoport, 2008. עמ' 68, למטה.
**בקעצוריים** (שם מדעי: Saxifragaceae) היא משפחה של צמחים בעלי פרחים, אשר כוללת כ-36 סוגי צמחים, מהם כ-12 צומחים באירופה. קיימים סך הכל 460 מינים במשפחה.

מאפיינים
--------

משפחת הבקעצוריים מגוונת וכוללת מספר מינים חד שנתיים ורוב של מינים רב שנתיים. 

הפרחים סימטריים, ומכילים איברי רבייה זכריים ונקביים. הם כוללים בין ארבעה לחמישה עלי כותרת, ובין חמישה לעשרה אבקנים.

במרבית המינים, העלים מסורגים. קיימים מינים בהם העלה מחולק לאונות ומינים בהם העלה משונן. 

מרבית בני המשפחה מעדיפים אקלים קר.

בארץ
----

בארץ צומח סוג אחד בלבד, בקעצור, ומתוכו נפוצים המינים בקעצור החורש ובקעצור שלוש האונות. בקעצור החורש מין אנדמי לכרמל.

המין בקעצור השלוחות מגודל בגינות רבות בארץ כצמח נוי למרפסת ולצל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בקעצוריים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* Tropicos
 |

* בקעצוריים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007558348305171
* BnF: cb12344872t (data)
* GND: 4183023-4
* LCCN: sh85117811
* NKC: ph905588

 |
**אתי אלישקוב** (נולדה ב-5 ביולי 1977) היא אשת עסקים ישראלית, מייסדת ומנכ"לית ליברה חברה לביטוח.

ביוגרפיה
--------

אלישקוב גדלה בחולון, היא הצעירה מבין 5 אחים ובת להורים יוצאי עיראק ממשפחת מועלם. היא בעלת תואר בחשבונאות מהמכללה למינהל, כמצטיינת דקאן. עבדה בתחום הפיננסים עוד מלימודיה האקדמיים, באחד מסניפי בנק דיסקונט. לאחר סיום לימודי החשבונאות, החלה התמחות במשרד רואי החשבון ארנסט אנד יאנג, קוסט פורר גבאי את קסירר. ב-2006, בגיל 29, מונתה לסמנכ"ל הכספים של הכשרה חברה לביטוח, וב-2012 מונתה למנכ"לית החברה. עם סיום תפקידה ב"הכשרה", מונתה אלישקוב למנכ"לית איילון אחזקות. 

בדצמבר 2017 הקימה את ליברה חברה לביטוח. אלישקוב פעלה לגיוס ההון הראשוני הדרוש להקמת החברה ותחילת פעילותה, כאשר כ-50% ממנו השקיעה מהונה האישי ואת 50% הנותרים גייסה ממשקיעים שונים. אלישקוב היא בעלת השליטה בחברה ומחזיקה ב-46.8%, והיתרה בידי משקיעים נוספים, שכל אחד מהם מחזיק עד 5% לכל היותר.

הוקרה
-----

בשנת 2015 דורגה אלישקוב בדירוג הצעירים המבטיחים מתחת לגיל 40 (40 עד 40) של מגזין גלובס. ב-2018 היא דורגה במקום ה-33 בדירוג 100 המשפיעים של דה מרקר. ב-2019 דורגה במקום ה-26 בשנת בדירוג הנשים המשפיעות של פורבס ישראל, וב-2020 במקום ה-19 באותו דירוג.

חיים אישיים
-----------

אלישקוב מתגוררת בחולון. נשואה ואם לשניים.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתי אלישקוב - פרופיל ברשימת המשפיעים של פורבס ישראל 2020
* רועי ויינברגר, ‏הנסיקה המטאורית והחזרה לקרקע: האישה הראשונה של ענף הביטוח בראיון מיוחד, באתר גלובס, 3 בדצמבר 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  המשפיעים של דה מרקר 2018
2. ↑  הנשים המשפיעות של פורבס 2019
3. ↑  הנשים המשפיעות של פורבס  2020
**גטו-אויטרוטרפלאה** (בפארואזית: **Gøtu Ítróttarfelag** או בקיצור **GÍ**) היה מועדון כדורגל באיי פארו שהוקם בשנת 1926. בסיסו של המועדון היה בכפר הקטן נוראגטה (המוכר גם בשם המקוצר "גטה") שבאי אסטורוי, אחד האיים המרכיבים את איי פארו. המועדון היה אחד המועדונים היותר מעוטרים במדינה הקטנה ולזכותו שש אליפויות ושישה גביעי איי פארו. 

בשנת 2008 המועדון התמזג עם מועדון אחר באיי פארו, ליירביק, ונוצר מועדון חדש בשם ויקינגור גטה המשחק בליגת העל של איי פארו ומייצג את שניהם כיום.

היסטוריה
--------

הקבוצה הוקמה ב-29 באוקטובר 1926. לאחר 57 שנים, בשנת 1983, היא זכתה באליפות הליגה של איי פארו. הקבוצה החלה את הופעותיה האירופיות במוקדמות גביע אופ"א בעונת 1994/1995, כשהליגה של איי פארו הפכה להיות מקצועית וחברה באופ"א, לאחר שזכתה פעם נוספת באליפות הליגה. היא הוגרלה בשלב המוקדם נגד קבוצת טרלבורגס אף-אף משוודיה והפסידה בשני המשחקים ולכן הודחה מהמפעל. הקבוצה חזרה למוקדמות בעונה שלאחר מכן, לאחר שזכתה באליפות נוספת, אז הוגרלה בשלב המוקדם נגד קבוצת ראית' רוברס מסקוטלנד, אך הפסידה לה בסיכום שני המשחקים והודחה מהמפעל. גם בעונה שלאחר מכן, עונת 1996/1997, אז הוגרלה בשלב המוקדם נגד קבוצת פ.צ. ג'אז מפינלנד היא הפסידה בסיכום שני המשחקים והודחה מהמפעל.

בעונת 1997/1998 הקבוצה זכתה באליפות והשתתפה במוקדמות ליגת האלופות, אז הוגרלה בשלב המוקדם הראשון מול קבוצת גלאזגו ריינג'רס מסקוטלנד והפסידה לה בתוצאות 0–6 ו-0–5 והודחה מהמפעל. בעונה שלאחר מכן, עונת 1998/1999, שיחקה הקבוצה במוקדמות גביע המחזיקות, לאחר שזכתה בגביע, אז הוגרלה בשלב המוקדם מול קבוצת אמ-טה-קה מהונגריה, הפסידה לה בתוצאות 1–3 ו-0–7 והודחה מהמפעל.

הקבוצה השתתפה בגביע האינטרטוטו בעונת 2000/1999, אז הוגרלה בשלב הראשון מול קבוצת ידינסטבו ביחאץ' מבוסניה והרצגובינה והפסידה לה בסיכום שני המשחקים. היא חזרה למוקדמות גביע אופ"א בעונת 2000/2001, לאחר שזכתה בגביע, הוגרלה בשלב המוקדם מול קבוצת נורשפין משוודיה והפסידה לה בסיכום המשחקים. בעונה שלאחר מכן, עונת 2001/2002, הוגרלה מול קבוצת אוביליץ בלגרד מסרביה ומונטנגרו (מאוחר יותר, עם התפלגות סרביה ומונטנגרו לסרביה ומונטנגרו שיחקה הקבוצה בליגת העל הסרבית בשל מיקומה הגאוגרפי בסרביה), הקבוצה הפסידה בסיכום שני המשחקים גם הפעם. בעונה שלאחר מכן, עונת 2002/2003, רשמה הקבוצה תבוסה נוספת כשהפסידה בשלב המוקדם לקבוצת היידוק ספליט מקרואטיה והפסידה בשני המשחקים 0–3 ו-0–8.

הקבוצה השתתפה בגביע האינטרטוטו בשנת 2003, אז הוגרלה בשלב הראשון מול קבוצת דאצ'יה קישינב ממולדובה והפסידה לה בסיכום המשחקים. ההופעה האחרונה של הקבוצה במפעלים האירופיים הייתה במוקדמות גביע אופ"א בעונת 2006/2007, אז הוגרלה מול קבוצת ונטספילס מלטביה אך הפסידה לה בסיכום המשחקים ביניהן. מאז עונה זו, הקבוצה לא השתתפה במפעלים אירופאים, ולא זכתה יותר בשום תואר.

בשנת 2008 המועדון התמזג עם מועדון ליירביק ונוצר מועדון חדש בשם ויקינגור גטה המשחק מאז בליגת העל של איי פארו במקומו.

תארים
-----

* **אליפויות הפרמייר ליג של איי פארו** (6): 1983, 1986, 1993, 1994, 1995, 1996
* **הגביע של איי פארו** (6):1983, 1985, 1996, 1997, 2000, 2005

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גטה** בוויקישיתוף
הלירה כציור על אגרטל יווני עתיק
הסרקופג המיקני מכרתים מהמאה ה-14 לפנה"ס ובו הלירה בעלת שבעת המיתרים
ה**לירה** (ביוונית: **Λύρα**) הוא כלי מיתרים, מעין נבל קטן, מן החשובים ביוון העתיקה. גוף הלירה היה עשוי משריון צב ומתוכו בלטו שתי זרועות מחוברות בדומה לעול שממנו נמתחו המיתרים. מספר המיתרים נע בין 3 ל-10 ופרטו עליהם במפרט. באורגנולוגיה, הלירה מוגדרת כלאוטה (או "קתרוס"), אשר בו המיתרים מחוברים לקורת רוחב (yoke).

אזכורים שונים של כלי הנגינה בתרבות
----------------------------------

המיתולוגיה היוונית מספרת שהרמס בנה את הלירה משריון צב בבוקר בו נולד. תמורת כלי נגינה זה, הסכים אפולו, שהיה חובב מוזיקה, להפוך את הרמס ואת אמו לאלים. כלי נגינה זה מוזכר ביצירותיו של הומרוס: האיליאדה והאודיסיה. שאול טשרניחובסקי, אשר תרגם את היצירה לעברית, כינה את הכלי "כינור".

בעיר אור העתיקה שבמסופוטמיה נחשפו לירות המתוארכות לשנת 2500 לפני הספירה.

הציור המוקדם ביותר של לירה בעלת שבעה מיתרים מופיע על סרקופג המפורסם של Hagia Triada (מקום ישוב קטן בכרתים) והיא מתוארכת לשנת 1400 לפני הספירה.

מימי הביניים משמש השם "לירה" בעיקר לכלי קשת שונים כמו "כינור הגלגל", וכינור הדומה ל"כמנצ'ה" בטורקיה. הלירה נמצאת בשימוש כיום באתיופיה, במצרים העליונה ובדרום סיני.

לפי המסורת היהודית, דוד המלך ניגן לפני שאול המלך בנבל קשתי, שהוא למעשה לירה. כלי נגינה זה מכונה "כינור דוד". כך מתואר בספר שמואל (ט"ז, כ"ג): "וְהָיָה, בִּהְיוֹת רוּחַ-אֱלֹהִים אֶל-שָׁאוּל, וְלָקַח דָּוִד אֶת-הַכִּנּוֹר, וְנִגֵּן בְּיָדוֹ; וְרָוַח לְשָׁאוּל וְטוֹב לוֹ, וְסָרָה מֵעָלָיו רוּחַ הָרָעָה".

סוגים של לירה
-------------

### הלירה המוכרת לנו כיום

כלי מיתר דמוי כינור עם מיתרי תהודה. (נפוצה גם בטורקיה בסגנון קצת שונה)

|  |
| --- |
| * לירה דה בראצ'ולירה דה בראצ'ו
* אישה אוחזת בלירה עשויה משריון צבאישה אוחזת בלירה עשויה משריון צב
 |

### לירה דה בראצ'ו

לירת הזרוע (באיטלקית: lira da braccio). זהו כלי קשת, הדומה לכינור, מתקופת הרנסאנס. בעל חמישה מיתרים המתוחים מעל השחיף ושני מיתרי בורדון מחוצה לו.

### לירה דה גאמבה

לירת שוק (באיטלקית: lira da gamba). קרויה גם לירונה (באיטלקית: lirone). זהו כלי באס גדול הנתמך מתחת לצוואר המנגן ומונח בין ברכיו. הכלי הוא בעל תשעה עד חמישה עשר מיתרים ושני מיתרי בורדון.

### סוגים נוספים של לירה

* לירת קופסה – תיבת התהודה שלה דמוית קופסה
* לירת קערה – תיבת התהודה שלה בצורת קערה

מונחים שנקראים על שם הלירה
--------------------------

מכיוון שהלירה ליוותה שירה נוגה במחזות, נקראות על שמה השירה הלירית והמוזיקה הלירית. המונח אף התגלגל למונח הכללי הלועזי למילים של שיר (Lyrics), ומשמש גם בשם סגנון האומנות החזותית מופשט לירי.

לקריאה נוספת
------------

* שיה ז'ק, המוזיקה, הוצאת המרכז לתרבות ולחינוך, 1977
* ג'יל רולי (עורך), ספר המוזיקה מראשיתה ועד ימינו, הוצאת יבנה, 1997

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לירה** בוויקישיתוף
* לירה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* לירה, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  אהרן שבתאי, הקוסמולוגיה והאלים האולימפיים - הולדת הרמס, בתוך: המיתולוגיה היוונית, עמ' 16–18 הוצאת מפה, תש"ס, 2000
2. ↑  הומירוס, האיליאדה והאודיסיה, תרגום ש. טשרניחובסקי, הוצאת דביר, עמוד 173, שורה 144

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4168390-0
* MusicBrainz: 21bd4d63-a75a-4022-abd3-52ba7487c2de
* NDL: 00617069

 |
**הסובייט העליון של רוסיה**, (ברוסית: **Верхо́вный сове́т РСФСР**; מילולית: **המועצה העליונה של הפדרציה הרוסית**) היה הגוף השלטוני הבכיר של רוסיה הסובייטית בשנים 1937–1990 (עד לבחירת קונגרס צירי העם, שהפך לסמכות העליונה החדשה עד 1993), במקביל לשנים 1937 עד 1993 הייתה המועצה לגוף המחוקק של רוסיה.

הסובייט העליון של רוסיה נבחר לראשונה ב-26 ביוני 1938. בהתאם לחוקת ברית המועצות משנת 1936 ולחוקת רוסיה הסובייטית משנת 1937, כל סמכויות המדינה של קונגרס הסובייטים הרוסי הועברו לידי הסובייט העליון. הסובייט נבחר על בסיס זכות בחירה אוניברסלית, שווה וישירה בהצבעה חשאית של אזרחים מעל גיל 18, ללא הבחנה בין מין, דת או לאום, לתקופה של 4 שנים (ומאז 1978 לתקופה של 5 שנים). בסך הכל נערכו 11 מערכות בחירות של המועצה, שבכולן זכתה המפלגה הקומוניסטית.

לאחר אימוץ תיקונים לחוקה בשנת 1989 (הקמת קונגרס צירי העם כגוף ממלכתי, הפכה המועצה לאחד מגופי הקונגרס) נערכו הליכי פירוק למועצה וסמכויותיה פגו בשנת 1990.

בשנים 1990–1993 היה הסובייט גוף של קונגרס צירי העם, גוף מחוקק, מינהלי וגוף בקרה קבוע של המדינה, שהורכב משני בתים - מועצת הלאומים ומועצת הרפובליקה. בשנת 1989 הפכה לפרלמנט הקבוע הראשון ברוסיה לאחר ספטמבר 1917. במהלך תקופה זו נבחר הסובייט העליון על ידי קונגרס צירי העם לתקופה מסוימת עד שהקונגרס החדש שנבחר הקים הרכב חדש של הסובייט העליון של הפדרציה הרוסית. ב-21 בספטמבר 1993 הופסקו סמכויותיהם של צירי העם ושל הסובייט העליון של הפדרציה הרוסית על פי הצו לרפורמה חוקתית, במסגרת המשבר החוקתי במדינה. הצו עצמו נמצא כמנוגד לחוקה על ידי בית המשפט לחוקה של הפדרציה הרוסית. למרות התנגדותם של מרבית צירי העם של הפדרציה הרוסית ותומכיהם, ב-4 באוקטובר 1993 הם התפזרו באמצעות כלי נשק וכלי רכב משוריינים שהובאו למושב הפרלמנט.

במסגרת החוקה שאומצה משנת 1993 הסובייט העליון של הפדרציה הרוסית פורק וחדל מלהתקיים ואת מקומו בתור הבית התחתון של הפרלמנט תפסה הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית.

משכן הסובייט העליון
-------------------

הבית הלבן – בניין הסובייט העליון של רוסיה בין 1990–1993
אסיפות וכינוסי הסובייט העליון של רוסיה הסובייטית התקיימו בארמון הקרמלין הגדול, באולם שנבנה מאולמות אלכסנדר ואנדריי בארמון. בשנת 1990 הועבר הסובייט העליון לבניין ייעודי על סוללת קרסנופרנסקאיה, המכונה הבית הלבן עד 1993, עת הועבר לידי ממשלת רוסיה, שהשתכנה בו.

יו"ר הסובייט העליון של הפדרציה הרוסית בשנים 1990–1993
-----------------------------------------------------

* בוריס ילצין (29 במאי 1990–10 ביולי 1991)
* רוסלאן חסבולאטוב (29 באוקטובר 1991–4 באוקטובר 1993)

הערות שוליים
------------

1. ↑  בהתאם לסעיף 22 בחוקת 1937
2. ↑  בהתאם לסעיף 104 לחוקת 1978
3. ↑  בהתאם לסעיף 24 לחוקת 1937
4. ↑  בהתאם לסעיף 104 לחוקת 1978 ותיקונים לחוקה משנת 1989
5. ↑  Постановление Верховного Совета РСФСР от 27 октября 1989 года О назначении выборов народных депутатов РСФСР и народных депутатов местных Советов народных депутатов РСФСР двадцать первого созыва
6. ↑  Постановление Верховного Совета РСФСР от 27 октября 1989 года О порядке введения в действие Закона РСФСР «Об изменениях и дополнениях Конституции (Основного Закона) РСФСР»
7. ↑  בהתאם לסעיף 107 בחוקת 1978 ותיקונים משנת 1989
8. ↑  Съезд народных депутатов и Верховный Совет РСФСР/РФ. 1990—1993
9. ↑  לאחר פיזור הדומה הממלכתית של האימפריה הרוסית על ידי הממשלה הזמנית, האספה המחוקקת שהוקמה נועדה להתקיים באופן זמני לצורך אימוץ חוקה
**משחק על המקום השלישי/מדליית הארד** או **תַּחֲרוּת נִחוּמִים** או **מִשְׂחַק נִחוּמִים** הוא משחק בודד שנכלל בטורנירי ספורט רבים, שממנו נקבעים המקומות השלישי והרביעי בטורניר, או אפילו זוכי מדליית הארד. הקבוצות שמתחרות במשחק זה הן בדרך כלל שתי המועמדות שהפסידו בחצי הגמר בטורניר מסוים. לטורנירי ספורט רבים אין משחק על המקום השלישי, בעיקר בגלל חוסר עניין מצד המתחרים וגם מצד האוהדים.

במשחקים האולימפיים
------------------

לרוב ענפי הספורט, שיש בהם טורנירים במשחקים האולימפיים יש משחק על המקום השלישי, כדי לקבוע מי זוכה במדליית הארד. מאחר שההבדל בין מדליית ארד ללא מדליה הוא די משמעותי, המתחרים עדיין מתייחסים לזה ברצינות.

אירועי אמנויות הלחימה וקרב מגע מעניקים במקום זאת שתי מדליות ארד. מאז אולימפיאדת הלסינקי (1952), האגרוף מעניק אוטומטית מדליות ארד לשני המפסידים בחצי הגמר, בטענה שאין מספיק זמן להתאושש בין קרב חצי הגמר לקרב על המקום השלישי. כמו כן, ג'ודו, טאקוונדו והיאבקות מעניקים שתי מדליות ארד, אך אלו כוללות שני משחקי מדליית ארד בין המועמדים לחצי הגמר המפסידים לבין הזוכים בבית הניחומים.

בכדורגל
-------

יורו 1980 הייתה המהדורה האחרונה של אליפות אירופה בכדורגל של אופ"א שכללה משחק על המקום השלישי. המשחק על המקום השלישי באותה מהדורה היה משחק מדליית הארד היחיד בתולדות הטורניר שהוכרע בדו-קרב פנדלים, בו ניצחה צ'כוסלובקיה את המארחת איטליה 9–8 בפנדלים לאחר תיקו ללא שערים.

גביע העולם בכדורגל כולל משחק על המקום השלישי, בדרך כלל ביום שלפני הגמר. המשחק על המקום השלישי במונדיאל נחשב על ידי המארגנים כמשחק בעדיפות נמוכה, מאחר שהוא נמצא בדרך בכלל באחד מהאצטדיונים הקטנים יותר. עם זאת, המשחק על המקום השלישי במונדיאל 1994 התקיים ברוז בול, שאירח מאוחר יותר גם את גמר הטורניר. במהדורה זו נשברה שיא הצופים במשחק על המקום השלישי בתולדות גביע העולם בכדורגל (91,500 איש).

לליגת האומות של אופ"א יש גם משחק על המקום השלישי, אשר משוחק מספר שעות לפני הגמר.

המשחק על המקום השלישי בגביע העולם בכדורגל נשים היה קצת יותר חשוב למארגנים מאשר במקבילה הגברית. המשחקים על המקום השלישי ב-1999, 2003 ו-2007 נערכו באותו אצטדיון שאירח את גמר גביע העולם בכדורגל נשים. שיא הצופים במשחק על המקום השלישי בתולדות גביע העולם בכדורגל נשים היה ב-1999 (90,185 איש).

גרמניה מחזיקה בשיא מספר הזכיות במקומות השלישי בגביע העולם בכדורגל (ארבעה), ואילו ארצות הברית מחזיקה בשיא מספר הזכיות במקומות השלישי בגביע העולם בכדורגל נשים (שלוש).

בכדורסל
-------

ליגת הכדורסל המקצוענית BIG3 מציגה משחק על המקום השלישי, והוא כולל את שתי הקבוצות שהודחו בשני חצאי הגמר.

בגביע העולם ברוגבי
------------------

עד 1999, היה נהוג בגביע העולם ברוגבי להעניק כרטיס אוטומטי לעלייה למהדורה הבאה (שהייתה 4 שנים מאוחר יותר) לשלושת הקבוצות שהגיעו בשלושת המקומות הראשוניים, ובכך הפך משחק על המקום השלישי לחשוב בגביע זה.

ראו גם
------

* שיטת גביע

הערות שוליים
------------

1. ↑  המונחים במילוני האקדמיה, באתר האקדמיה ללשון העברית (ארכיון)
2. ↑  "Explained: Two Bronze Medals are Awarded in the Olympics Boxing Competition". *olympics.com*. ארכיון מ-2022-07-18. נבדק ב-8 באוגוסט 2021. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  "How Are Bronze Medals Decided At The Olympics". *olympics.com*. ארכיון מ-2022-11-22. נבדק ב-8 באוגוסט 2021. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  "Third-place magic for Germany". 10 ביולי 2010. אורכב מ-המקור ב-14 ביולי 2010. נבדק ב-9 ביולי 2018 – via The Globe and Mail. `{{cite web}}`:  (עזרה)
**שיקוף פורט** (באנגלית: **Port Mirroring**) היא הגדרה במתג (switch) המורה לו לשכפל את כל חבילות המידע של הרשת שעוברות דרך פורט פיזי מסוים או רשת מקומית וירטואלית מסוימת לפורט פיזי אחר המשמש לניטור. שיקוף פורט נדרש לרוב כדי לאפשר העברת תעבורה לרכיבי רשת הדורשים מעקב אחרי כלל התעבורה העוברת ברשת, דוגמת מערכת למניעת חדירות ומערכת לגילוי חדירות, או לחלופין מחשב המריץ רחרחן. להגדרה זו קיימים שמות נוספים הנמצאים בשימוש בקרב יצרניות המתגים:

* סיסקו מערכות מכנה זאת Switched Port Analyzer (ובקיצור: SPAN)
* 3Com מכנה זאת .Roving Analysis Port (בקיצור: RAP).

הגדרה לדוגמה על מתג של סיסקו מערכות
-----------------------------------

להלן דוגמה להגדרת שיקוף פורט על גבי מתג של סיסקו. בשורת הפקודה הראשונה מוגדרים הפורטים לשיקוף (פורטים 0/1, 0/2 ו-0/3) ובשורת הפקודה השנייה מוגדר הפורט אליו יש לשכפל את התעבורה המתקבלת בפורטים אלו (פורט 0/4) תוך סימון התעבורה הזו כ-vlan1 המשמש לתיוג:

```
Monitor session 1 source interface fastethernet 0/1, 0/2, 0/3
Monitor session 1 destination interface fastethernet 0/4 encap ingress vlan 1

```

כדי להציג את המצב הנוכחי של שיקוף הפורט ניתן להקיש את שורת הפקודה הבאה:

```
show monitor session 1

```

קישורים חיצוניים
----------------

* דוגמה לשימוש ב-SPAN, סיסקו מערכות (באנגלית)
**שיר בעברית** הוא שיר שהפיקה האקדמיה ללשון העברית לכבוד יום העברית שחל בכ"א בטבת תשפ"ב (23 בדצמבר 2021). השיר נכתב על ידי עומר הברון (ג'ימבו ג'יי), שגם הלחין אותו יחד עם שי בן שושן. ביצעה את השיר להקת שלוה עם שילוב קטעי ספוקן וורד של המחבר.

על השיר
-------

השיר מציג את דובריה המגוונים של העברית: "את שעשית עלייה / מכל קצוות תבל / מהחי"ת הגרונית של אחי /
אל היידיש ששרה מלעיל", ומוסיף מילים זרות שבשימוש דובריה: "דוגרי" מערבית ו-Voilà מצרפתית. השיר מתאפיין בהומור, בהציגו שיחת כלבים המזכירה את טהרני השפה, ובהציגו "שף תימני שמוסיף גבינה בולגרית לסלט ואומר / Voilà – עכשיו הוא יווני!" שאלת סיווגם של עצמים כזכר או נקבה מוצגת באמצעות המילה "גרב", שהיא דוגמה לעצם שהוא זכר ונקבה.

להקת שלוה שמבצעת את השיר משלבת צעירים בעלי מוגבלויות, הסולניות בשיר הן ענאל כליפה ודינה סמטה, שתיהן לקויות ראייה. השיר פורסם בקליפ שצולם בתיאטרון החאן הירושלמי, בשדרות בן ציון בתל אביב ובמושב אודים.

יצירת השיר
----------

בדצמבר 2021 פנתה האקדמיה ללשון העברית אל הברון בבקשה שיחבר שיר לכבוד העברית, שישקף את הססגוניות של השפה העברית העכשווית. הברון כתב לפני כן מספר שירים שעוסקים בשפה, בהם השיר "עשיתי" על הפועל עשה שמחליף בשפה המדוברת שלל פעלים אחרים. האקדמיה חיברה בין הברון ללהקת שלוה, ויחד עם מנהל הלהקה שי בן-שושן נרקמה גרסה סופית של השיר.

קישורים חיצוניים
----------------

* שיר בעברית באתר האקדמיה ללשון העברית
* "שיר בעברית" לשבוע העברית: להקת שלווה וג'ימבו ג'יי בשיר חדש ומרגש, באתר כיפה

הערות שוליים
------------

1. ↑  יעקב בר-און, ‏"שיר בעברית": ג'ימבו ג'יי והאקדמיה ללשון בשיתוף פעולה לרגל יום העברית, באתר מעריב אונליין, 20 בדצמבר 2021
**תבליט השואה והגבורה** הוא תבליט שיצר האמן נפתלי בזם המוצג ביציאה מהמוזיאון ההיסטורי באתר ההנצחה לשואה יד ושם בהר הזיכרון שבירושלים.

בעבר היה התבליט ממוקם בכניסה למוזיאון, אולם לאחר בניית מבנה המוזיאון החדש הועבר התבליט ליציאה מהמוזיאון, בקרבת המוזיאון לאמנות ובניין בית הכנסת.

תיאור התבליט
------------

התבליט מורכב מארבעה חלקים המנציחים יחד את זכר השואה ואת התקומה. התבליט מורכב מסמלים רבים - בין כלליים ובין סמלים המופיעים ביצירות שונות של האומן.

### פרק א' - השואה

פרק א' של התבליט
חלקו הראשון של הסמל מציג את השואה על ידי הצגת אישה הפוכה, המסמלת את החורבן של העיירה היהודית. מבנים תעשייתיים ועשן היוצא מהם מסמלים את תעשיית ההשמדה. דמות האישה ההפוכה אוחזת פמוטות השורפים את שדיה. הפמוטות ההפוכים מסמלים חילול הקודש. לצד האישה מצוי דג שחוט המסמל אף הוא את סוף החיים. בזם משתמש בסמל הדג כסמל לכפרה ביצירותיו.

### פרק ב' - הגבורה - השריפה והמרד

פרק ב' של התבליט
חלקו השני של התבליט מתאר את הגבורה בהתקוממות נגד הנאצים. חלק זה מציג בניינים העולים באש (מבנים המסמלים את מרד גטו ורשה) ובהם ניתן לראות דמות גבר הפוכה שראשו וידיו יוצאים מבניין בוער. ידו של הגבר מחזיקה כלי נשק הבוער אף הוא, אולם ידו השנייה מחזיקה סולם - סמל לתקווה וכן סמל לסולם יעקב.

### פרק ג' - ההעפלה לארץ

פרקים ג' ו-ד' של התבליט - ההעפלה והתקומה
חלקו השלישי של התבליט מתאר את ההעפלה לארץ ישראל על ידי אדם השט בסירה. האדם מלווה במלאך המגן עליו. לסירה משוטים המייצגים את כלי המקדש - סמל לגאולה, וכן בקדמת הסירה חץ המראה את ההתקדמות של הסירה לעבר התקופה. להגה הספינה צורת שופר המסמל אף הוא את הגאולה.

### פרק ד' - התקומה

חלק זה של הפסל מייצג את הקמת מדינת ישראל. גור האריה מייצג את המדינה הקמה, והאריה הדומע מציג את האבל על השואה. האריה מחזיק בידו את הפמוטות שהיו הפוכים בפרק הראשון – ובכך מייצג את הישרדות העם היהודי והיהדות. מהאריה בוקע צמח הצבר המייצג את יליד הארץ ואת צמיחתו במדינה יהודית עצמאית.

לקריאה נוספת
------------

* אייל מירון, **ירושלים וכל נתיבותיה**, הוצאת יד בן צבי, 1996.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תבליט השואה והגבורה** בוויקישיתוף
* קיר השואה והגבורה, נפתלי בזם באתר עמלנט