recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
הרב **אליהו יהושע גלדצהלר** (בכתיב יידי: **געלדצעהלער**; באנגלית: **Eliyahu Yehoshua Geldzahler**; כ"ג באדר ה'תרפ"ו, 9 במרץ 1926 – כ"ט באב ה'תשע"ה, 14 באוגוסט 2015) היה ראש ישיבה חסידי אמריקאי. מחבר סדרת הספרים "אמונת יהושע" על סדר זרעים, וסדרת הספרים "קדשי יהושע" על סדר קדשים.

ביוגרפיה
--------

נולד באנטוורפן לרב מנחם שלום גלדצהלר ולאסתר בת הנגיד ר' שלמה הכהן מסנדרלנד שבאנגליה. בילדותו למד בתלמוד תורה "יסודי התורה" בעיר הולדתו. במלחמת העולם השנייה עם פלישת הצבא הגרמני במאי 1940 לבלגיה, נמלטו בני המשפחה לעיר הנמל אוסטנדה וממנה הפליגו לצרפת. הם המשיכו במנוסתם לספרד וממנה לפורטוגל בה שהו כחצי שנה, עד שהצליחו להסדיר את הגירתם לארצות הברית. הם עלו על החוף האמריקאי בראשית ינואר 1941.

עם הגיעו לארצות הברית החל ללמוד בישיבת תורה ודעת, בה היה תלמידם של הרב ראובן גרוזובסקי, הרב שרגא פייבל מנדלוביץ' והרב גדליה שור. בשנת ה'תש"ה, 1945, נמנה עם הגרעין הראשון שכלל 18 בחורים שנשלחו לייסד את בית מדרש עליון במונסי.

בסוף שנת 1948 (כ"ב בכסלו ה'תש"ט) נישא להענא פריידל בתו של הרב אליהו אליעזר דסלר. לאחר נישואיו התגורר בוויליאמסבורג והתקרב לרבי יואל טייטלבוים מסאטמר, לפי הצעתו הקים בשנות ה-50 של המאה ה-20 את ישיבת "אור ישראל" בפורסט הילס, קווינס, ניו יורק, ועמד בראשה עד פטירתו.

בנספחים לספריו הודפסו מאמרים לתולדות רבותיו ולקורות מוסדות התורה בהם למד, נספח מיוחד עוסק בשיטת חמיו הרב דסלר, בדבר הצמצום והבדלי הגישות בין תלמידי הגאון מווילנה המתנגדים לחסידות והוגי החסידות בנושא זה. סדרת ספרים נוספת פרי עטו, היא סדרת "מועדי יהושע", על סדר מועד.

בשנת 2009 התאלמן גלדצהלר מאשתו הענא. נפטר ב-2015, בגיל 89.

משפחתו
------

* בנו, הרב אליעזר, כיהן כראש ישיבת אור ישראל, נפצע אנושות בתאונת דרכים בליל כ"ב בטבת ה'תשס"ה (3 בינואר 2005) כששהה בביקור בישראל, בעת שחזר מקבר הרשב"י בהר מירון, ונפטר לאחר חודשים ספורים
* בנו, הרב משה חיים, חתנו של האדמו"ר מבוסטון, רב קהילת בית שלמה ודיין בית הדין לממונות בהר נוף
* בנו, הרב דניאל, מכהן כראש ישיבת אור ישראל בניו יורק
* מחתניו, הרב דוד יהודה (לייבל) ויליגר, תלמידו של האדמו"ר מקלויזנבורג.

קישורים חיצוניים
----------------

* געלדצעהלער, אליהו יהושע, באתר WorldCat
* ראש ישיבת אור ישראל: הגרא"י גלדצייהלר זצ"ל, באתר בחדרי חרדים, 14 באוגוסט 2015
* Monsey: Levayah of Rabbi Geldzahler of Yeshivas Ohr Yisroel, Monsey.com, August 14, 2015.
* יוחנן דן, Harav Eliyahu Yehoshua Geldzahler, zt"l, Nasi of Yeshivah Ohr Yisroel, באתר המודיע (אנגלית)

ספריו
* ****קדשי יהושע** - א**, ירושלים תשנ"ט, באתר אוצר החכמה
* ****קדשי יהושע** - ב**, ירושלים תשנ"ט, באתר אוצר החכמה
* ****קדשי יהושע** - ג**, ירושלים תשנ"ט, באתר אוצר החכמה
* ****קדשי יהושע** - ד**, ירושלים תשנ"ט, באתר אוצר החכמה
* ****קדשי יהושע** - ה**, ירושלים תשנ"ט, באתר אוצר החכמה
* ****אמונת יהושע** - א**, ירושלים תשס"ז, באתר אוצר החכמה
* ****אמונת יהושע** - ב**, ירושלים תשס"ז, באתר אוצר החכמה
* ****אמונת יהושע** - ג**, ירושלים תשס"ז, באתר אוצר החכמה
* ****אמונת יהושע** - ד**, ירושלים תשס"ז, באתר אוצר החכמה
* ****אמונת יהושע** - ה**, ירושלים תשס"ז, באתר אוצר החכמה
* ****אמונת יהושע** - ו**, ירושלים תשס"ז, באתר אוצר החכמה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 100885217
* WorldCat (עם VIAF): 100885217

 |
כרך ספרו, בהוצאת קארולוס לינאוס
**פטר ארטדי** או **פטרוס ארטדיוס** (בשוודית: **Peter Artedi**, בלטינית: **Petrus Arctaedius**;‏ 27 בפברואר 1705 - 27 בספטמבר 1735) היה זואולוג שוודי, ידידו הקרוב של קארולוס לינאוס. בשל מחקריו החלוציים בטקסונומיה של הדגים זכה לתואר "אבי האיכתיולוגיה" (מדע חקר הדגים).

חייו
----

ארטדי נולד באַנוּנְדְשֶׁה (Anundsjö) שבמזרח שוודיה. בשנת 1724 החל ללמוד תאולוגיה באוניברסיטת אופסלה כחלק ממסלול לימודי כמורה, אולם עד מהרה העביר את התעניינותו ללימודי רפואה וידיעת הטבע. בפרט גילה עניין בדגים. ב-1728 הגיע לינאוס לאוניברסיטת אופסלה ובין השניים נקשרה ידידות אמיצה. ב-1732 עזבו שניהם את שוודיה, לינאוס ללפלנד וארטדי לאנגליה.

לאחר שחזר ממסיבה לילית באמסטרדם, נפל ארטדי לתעלה וטבע והוא בן 30 בלבד. ספריו החשובים בנושא חקר הדגים Historia Piscium Universalis ("היסטוריה אוניברסלית של הדגה"), Bibliotheca Ichthyologica ("ספריית חקר הדגים") ו- Philosophia Ichthyologica ("פילוסופיית חקר הדגים") פורסמו על ידי לינאוס. הטקסונומיה של לינאוס עצמו אינה עוסקת כמעט כלל בנושא הדגים. יש הסוברים כי אלמלא מת בגיל כה צעיר היו ארטדי ודוגמאות הדגים שלו מוכרים יותר מלינאוס ודוגמאותיו מעולם הצומח בתחום הטקסונומיה הביולוגית.

בהספד שנשא לינאוס על קברו ובכתובת החרוטה עליו מובע הרעיון שהאיש שהקדיש את חייו לדגים מצא את מותו ביניהם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פטר ארטדי** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה (בשוודית)
* אתר החוגג 300 שנה להולדתו (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מרכוס אלעזר בלוך - ראשון המדענים היהודים בעת החדשה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BIBSYS: 3015413
* BnF: cb12459597x (data)
* GND: 117663131
* ICCU: UFIV072100
* ISNI: 0000 0000 8339 4586
* LCCN: n85153827
* NKC: ola2002149857
* NTA: 119776111
* SELIBR: 262831
* SUDOC: 067042694
* VcBA: 495/115672
* VIAF: 14868987
* WorldCat: lccn-n85153827

 |
Carpodacus erythrinus
**ורדית אירופית** (שם מדעי: *Carpodacus erythrinus*) הוא מין מהסוג ורדית. אורכה של הציפור 13–15 ס"מ, אורך הכנף שלה 8.3 ס"מ, והמשקל שלה הוא כ-20 ג'.

Carpodacus erythrinus.
צבע הראש, החזה והעכוז של הזכר אדום עז. גרונו אדמדם, ובטנו אפרפרה בהירה (בניגוד לבטנו של זכר ורדית סיני, שבטנו בצבע ורוד). הציפור נפוצה בצפון אירופה, במרכזה ובמזרחה; במערב ובמרכז סיביר (ממזרח לאגן הלנה ולהרי סייאן); צפון-מערב מונגוליה. בקיץ גם מצפון-מערב הבלקן, רומניה, אוקראינה וקזחסטן. בחורף היא מופיעה גם בצפון הודו, שפלת נפאל, בהוטן, צפון מיאנמר וצפון-מערב תאילנד. בישראל היא מופיעה לעיתים נדירות בחורף, וחולפת לעיתים נדירות באזור אילת.

מקור שמה המדעי, *Carpodacus erythrinus*, ביוונית עתיקה ובלטינית. ביוונית, "karpos" היא מילה שמשמעותה "פרי"; "dakos" היא המילה היוונית לפועל "נושך"; והסיומת "erythrinus" מקורה במילה הלטינית "erythros", "אדום".

ראו גם
------

* ורדית סיני - מין נוסף מאותו סוג

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ורדית אירופית** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  ורדית אירופית באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. 1 2  Clement, P.; Christie, D.A. (2014). "Common Rosefinch (*Carpodacus erythrinus*)". In del Hoyo, J.; Elliott, A.; Sargatal, Sargatal; Christie, D.A.; de Juana, E. (eds.). *Handbook of the Birds of the World Alive*. Barcelona, Spain: Lynx Edicions. נבדק ב-12 ביולי 2015. `{{cite book}}`:  (עזרה)
3. ↑  החי והצומח של ארץ ישראל עמ' 453
4. ↑  Jobling, James A. (2010). *The Helm Dictionary of Scientific Bird Names*. London, United Kingdom: Christopher Helm. pp. 92, 149. ISBN 978-1-4081-2501-4.
פירוש נוסף ערך זה עוסק בעיירה במולדובה. אם התכוונתם לעיירה באוקראינה, ראו ואשקאוץ.

**וסקאוץ** (ברומנית: **Văscăuţi**) היא עיירה בעמק הצ'רמוש, משופעת גנים של עצי פרי ושדות תבואה למיניהם. האוכלוסייה המקומית היא, ברובה, רותנית-אוקראינית וחיים בעיירה גם מיעוטים מולדובנים ופולנים.

בקרב האוכלוסייה בעלי אחוזות, ששלטו על רוב אדמות העיירה וסביבתה. רובם ככולם היו ממוצא פולני.

בראשית המאה ה-18 החלה הגירת יהודים מגליציה, שהשתלבו במערך הכלכלי של העיירה. הם היוו גורם מתסיס בתעשייה ובחקלאות, שהלכו והתפתחו במהלך המאה ה-19: בתי החרושת לסוכר תבעו הרחבה של גידול סלק הסוכר, משרפות היי"ש וטחנות הקמח תבעו גידולי תבואה ותפוחי אדמה.
בנוסף עסקו היהודים בגידול בקר ליצוא ופיתחו את תעשיית העץ. גם מלאכות, כמו ספרות וחייטות, היו כולן בידיהם.
בני הדור השני של המהגרים למדו במוסדות להשכלה גבוהה ותפסו מקום נכבד בקרב רופאים, עורכי דין, מהנדסים, פקידי ממשלה ומקצועות אינטלקטואליים אחרים.
האוכלוסייה היהודית מנתה כ-1,000 נפש מתוך 8,000 תושבים, 
משפחות ליפשיץ, שאור, הלרייך ובירנבאום היו לחוכרי אחוזות, והשפעתן בקרב הקהילה הייתה רבה.
בעיירה היו שלושה בתי כנסת, וגם התנועה החסידית קנתה בה אחיזה נרחבת. החסידים המקומיים היו מארחים את רבני ויז'ניץ השכנה ואף את רבני צ'ורטקוב הרחוקה יותר.
תנועת "ציון" קמה ביישוב עוד לפני תקופת הרצל, ובראשה עמד משה גסטר. סיפוח בוקובינה לרומניה עורר אנטישמיות בקרב האוכלוסייה האוקראינית והפולנית, וההסתה נגד היהודים לבשה לעיתים ביטויים אלימים. במקביל הלכה והתרחבה התנועה החלוצית הציונית, ורבים מצעירי הקהילה עלו לארץ ישראל. אחרים היגרו לארצות הברית ולדרום אמריקה.

עם סיפוח צפון בוקובינה לברית המועצות פסקה במקום הפעילות הציונית והיהודית בכלל, התנועות הציוניות חוסלו, חברי התנועה הציונית נרדפו, וב-13 ביוני 1940 הוגלו כ-150 יהודים, מעשירי המקום ופעילים ציונים, לסיביר. רובם מצאו שם את מותם.

ביולי 1941 כבשו צבאות רומניה את היישוב, 750 היהודים נכלאו בגטו, ובאוקטובר של אותה שנה גורשו לטרנסניסטריה.
זו הייתה קמילת היישוב היהודי הפורח של וסקאוץ על נהר הצ'רמוש.

אוכלוסייה
---------

לפי מפקד האוכלוסין שהתקיים ב-2004, בעיירה חיים 1,067 אנשים (מהם 559 גברים ו-508 נשים).

| אזרחות | מספר | אחוז מכלל התושבים |
| --- | --- | --- |
| מולדובים | 1,031 | 96.63 |
| אוקראינים | 16 | 1.5 |
| רוסים | 16 | 1.5 |
| צוענים | 3 | 0.28 |
| אחר | 1 | 0.09 |
| **סה"כ** | 1,067 | 100 |

לקריאה נוספת
------------

* Gold Dr.H. (Editor): Geschichte der Juden in der Bukowina Edition "Olamenu" Tel Aviv 1958. מגרמנית: זיגי טויטלר ודב שי
* **וושקאוץ על גדות הצ'רמוש - בוקובינה**, בהוצאת יוצאי העיר, תל אביב (החוברת הוצאה לכבוד כנס יוצאי העיר שנערך ב-14 באוקטובר 1990)

הערות שוליים
------------

1. 1 2

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007482573805171
* LCCN: no2002116098
* VIAF: 132867020
* WorldCat (עם VIAF): 132867020

 |
**רבאב רזא** (באורדו: **رُباب رضا**; נולדה ב-15 בינואר 1991) היא שחיינית אולימפית והשיאנית הלאומית של פקיסטן. היא הייתה השחיינית הראשונה לייצג את פקיסטן בשחיית נשים באולימפיאדה, כששחתה בתחרות 50 מטר סגנון חופשי במשחקי 2004 באתונה.

קריירה
------

רזא הייתה בת 13 כשנבחרה לייצג את פקיסטן באולימפיאדת הקיץ באתונה של 2004, לאחר שנים רבות בהן שחיית נשים הייתה בלתי חוקית בפקיסטן. עד שנות ה-1990 השחייה הייתה נגד החוק ושידור תחרויות בינלאומיות בטלוויזיה נאסר. גם אחרי שהחוק היבש שונה, נשאר טאבו חזק נגד שחיית נשים וילדות בשל חשיפת הזרועות והרגליים בעת השחייה.

הוריה של רזא, שהיא ילידת לאהור, תמכו בפיתוח הקריירה הספורטיבית שלה בכל דרך. כשפדרציית השחייה הפקיסטנית תמכה בה רק בסכום של 30$ לחודש, היה לה המזל שבידיהם האמצעים הכלכליים - אביה סגן-אלוף בדימוס ואמה רופאה - להעסיק עבורה מאמן פרטי. היא השתתפה בתחרויות בינלאומיות, וביצועיה הרשימו את הוועדה האולימפית, אשר העניקו לה את אחד ממקומות ה"קלף החופשי" באולימפיאדת 2004.

היא שחתה במירוץ 50 מטר בסגנון חופשי, ואף על פי שלא התקדמה לשלב הבא, היא פתחה את הדלת עבור שחייניות פקיסטניות עתידיות. היא הייתה השחיינית הראשונה והספורטאית הפקיסטנית השנייה להתחרות באולימפיאדה—כשקודמתה הייתה שבאנה אכטר, הקופצת לרוחק, באולימפיאדת 1996—והקדימה אך במעט את מייצגת מדינתה השלישית, Sumaira Zahoor, שרצה באירוע 1500 מטר באולימפיאדת 2004 כעבור מספר ימים. בגיל 13, רזא גם הייתה הספורטאית האולימפית הצעירה ביותר לייצג את פקיסטן.

היא זכתה במספר תארים לאומיים, וראתה הצלחה בטורנירי שחייה באסיה. היא זכתה בשתי מדליות כסף, ומדליית ארד, במשחקי דרום אסיה 2004. היא זכתה גם במדליית זהב ב-50 מטר סגנון חופשי במשחקי הסולידריות האסלאמים לנשים בטהראן, איראן. לאחר השתתפותה באולימפיאדה, היא גם שחתה עבור פקיסטן באירועים אחרים, ביניהם משחקי דרום אסיה 2006 ומשחקי חבר העמים הבריטי 2006.

שחייניות פקיסטניות שבאו אחריה מונות את רזא כמי שסללה את דרכן, כולל סימרה נאסיר, המחזיקה במספר שיאים לאומיים, ובגיל 14 מייצגת את פקיסטן במשחקי דרום אסיה ותחרויות אחרות, ומקווה להגיע גם היא לאולימפיאדה. לדבריה, היחס כלפי ספורטאיות בפקיסטן אולי השתפר מעט מימיה של רזא, אך עדיין הטאבו קשה והיא ועמיתותיה סופגות התייחסות שלילית ולעיתים אף מאיימת.

קישורים חיצוניים
----------------

* רבאב רזא, באתר olympedia.org
* רבאב רזא, באתר Swimrankings

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Rubab Raza". אורכב מ-המקור ב-2020-04-17.
2. ↑  "Pakistan girl gets Olympic dream". *BBC News*. 2004-06-16.
3. ↑  "Pakistan girl makes Olympic history". *BBC News*. 2004-08-20.
4. ↑  Female Swimmer to Represent Pakistan in Athens, Christoph Heinzle, Qantara, 12.08.2004

  

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"רבאב רזא"**.
בגאומטריה, **משפט רדון** על קבוצות קמורות, שפורסם על ידי יוהאן רדון בשנת 1921, קובע כי כל קבוצה של {\displaystyle d+2} נקודות ב-{\displaystyle \mathbb {R} ^{d}} ניתנת לחלוקה (תורת הקבוצות) לשתי קבוצות אשר הקמוֹר שלהן נחתך. נקודה בחיתוך הקמורים נקראת **נקודת רדון**.

לדוגמה, במקרה של {\displaystyle d=2}, כל קבוצה של ארבע נקודות במישור האוקלידי ניתנת לחלוקה באחת משתי דרכים: קבוצה בעלת שלוש נקודות ונקודון, שם הקמור של הקבוצה בת שלוש הנקודות הוא משולש וקבוצה זו מכילה את הנקודון; לחלופין, שני זוגות נקודות שקמוריהם הם שני קטעים בעלי נקודת חיתוך.

הוכחה
-----

 שתי קבוצות של ארבע נקודות במישור (הקודקודים של ריבוע ומשולש שווה-צלעות ומרכזו), המקדמים פותרים את מערכת של שלוש משוואות ליניאריות עבור נקודות אלה, וחלוקת רדון נוצרת על ידי הפרדת הנקודות עם המקדמים החיוביים ונקודות עם מקדמים השליליים.
תהי {\displaystyle X=\{x\_{1},x\_{2},\dots ,x\_{d+2}\}\subset \mathbb {R} ^{d}} קבוצה של {\displaystyle d+2} נקודות כלשהן. קיימת קבוצה של סקלרים (מקדמים) {\displaystyle a\_{1},\dots ,a\_{d+2}}, שלא כולם אפסים, שפותרים את מערכת המשוואות הליניאריות

{\displaystyle \sum \_{i=1}^{d+2}a\_{i}x\_{i}=0,\quad \sum \_{i=1}^{d+2}a\_{i}=0}
כיוון שיש {\displaystyle d+2} נעלמים אך רק {\displaystyle d+1} משוואות (אחת לכל קואורדינטה ומשוואה נוספת הדורשת מסכום המקדמים להיות אפס) ישנן אינסוף פתרונות למשוואה. נקבע פתרון לא מנוון {\displaystyle a\_{1},\dots ,a\_{d+2}} (כלומר, יש {\displaystyle a\_{i}} שונה מאפס וניתן להניח בלי הגבלת הכלליות שהוא חיובי). תהי {\displaystyle I\subseteq X} קבוצת הנקודות עם המקדמים החיוביים, ותהי {\displaystyle J=X\setminus I} קבוצת הנקודות עם המקדמים השליליים או אפסיים. I ו-{\displaystyle J} יוצרים את החלוקה הנדרשת של הנקודות לשתי תתי קבוצות עם קמורים נחתכים.

הקמורים של I ו-{\displaystyle J} חייבים להיחתך, מכיוון ששניהם מכילים את הנקודה

{\displaystyle p=\sum \_{i\in I}{\frac {a\_{i}}{A}}x\_{i}=\sum \_{j\in J}{\frac {-a\_{j}}{A}}x\_{j}}
כאשר

{\displaystyle A=\sum \_{i\in I}a\_{i}=-\sum \_{j\in J}a\_{j}}
הצד השמאלי של הנוסחה ל-p מבטא נקודה זו כצירוף קמור של הנקודות ב-I, והצד הימני מבטא זאת כצירוף קמור של הנקודות ב-{\displaystyle J}. לכן, p שייך לשני הקמורים ומשלים את ההוכחה.

שיטת הוכחה זו מאפשרת בנייה יעילה של נקודת רדון, בפרק זמן שהוא פולינום במימד, באמצעות שיטת האלימנציה של גאוס או אלגוריתמים יעילים אחרים כדי לפתור את מערכת המשוואות עבור המקדמים.
**טְסָאם** הוא ריקוד מסכות מונגולי מסורתי שמטרתו לגרש רוחות. זהו ריקוד תיאטרלי, בו מגלמים הרקדנים דמויות של גיבורים, שדים וחיות. אפיון הדמויות מתבטא באמצעות צורת הריקוד, המוזיקה המתלווה אליו, ובאמצעות עיצוב התלבושת וצבעיהן.

הטסאם הוא מרכיב באמנות הנקראת "דויגָאר", אחת מעשר החוכמות בפילוסופיה ההודית. הריקוד הובא למונגוליה במאה ה-8 על ידי הקדוש ההודי לובון באדאמונג'אי, שהוזמן לקדש את המקדש הבודהיסטי הראשון במדינה, סאיאם. מאותה תקופה הטסאם היה חלק מהטקסים המונגוליים המסורתיים, ונעשה פופולרי ביותר במאה ה-16. עד סוף, קיימו 500 מתוך 700 המנזרים הבודהיסטיים במונגוליה את הטקס, כל אחד בגרסה משלו.

בעבר היו קיימים שני סוגי טסאם: הטסאם המדבר, "מִיל בּוגדו", שכבר חלף מן העולם, וה"גסר טסאם". אחד מריקודי הגסר טסאם הפופולריים ביותר הוא ה"ארלג נומון חאן טסאם" הנקרא גם "חורי טסאם". ריקוד זה, שבוצע לראשונה ב-1811, כלל למעלה מ-20 רקדנים וכ-108 תלבושות שונות, ובוצע ביום השמיני של החודש הראשון של הקיץ.

הטסאם היה נפוץ בעבר גם בהודו, נפאל, סין ובהוטן, אך כמעט ונעלם בעקבות השפעות מערביות מהפכת התרבות בסין ורדיפות הנזירים תחת שלטונו של צ'ויבלסאן במונגוליה. כיום מנסה ממשלת מונגוליה לחדש את המסורת בעזרת נזירים ששרדו את הרדיפות.

ראו גם
------

* תרבות מונגולית

קישורים חיצוניים
----------------

* ריקוד הטסאם באתר הרשמי של לשכת התיירות המונגולית
* תמונות
**מחנה טסה**
(למפת סיני מוגדלת)אל ערישאל עריש
אסמאעיליהאסמאעיליה
שארם א-שייח'שארם א-שייח'
סואץסואץ
ג'בל קתרינהג'בל קתרינה
טאבהטאבה
נואיבהנואיבה
אבו רודסאבו רודס
נח'לנח'ל
א-טורא-טור
פורט סעידפורט סעיד
**ישראל**
**ירדן**
**ערב  
הסעודית**
**הים התיכון**
**הים האדום**מחנה טסה**מחנה טסה**(למפת סיני רגילה)אל ערישאל עריש
אסמאעיליהאסמאעיליה
שארם א-שייח'שארם א-שייח'
סואץסואץ
ג'בל קתרינהג'בל קתרינה
טאבהטאבה
נואיבהנואיבה
אבו רודסאבו רודס
נח'לנח'ל
א-טורא-טור
פורט סעידפורט סעיד
**ישראל**
**ירדן**
**ערב  
הסעודית**
**הים התיכון**
**הים האדום**מחנה טסה**מחנה טסה**
אריאל שרון בבונקר הפיקוד של אוגדה 143 בטסה, בזמן השלבים הראשונים של מלחמת יום הכיפורים
**מחנה טסה** היה בסיס צבאי ישראלי בצפון מערב חצי האי סיני, אשר שירת את צה"ל עד לשנת 1976.

היסטוריה
--------

המחנה שכן כ-35 קילומטר ממזרח לעיר אסמאעיליה. מיקומו היה בצומת הכביש מאסמאעיליה לרפידים עם הכביש מרומני למעבר המיתלה. הכביש נקרא באותה תקופה "ציר טסה-בלוזה" אף כי הגיע עד ראס סודר.

בראשית מלחמת יום הכיפורים שכנה במחנה מפקדת חטיבה 14 – אחת החטיבות של עוצבת סיני. לאחר הגעת כוחות המילואים לסיני שימש המחנה מוקד ליחידות שפעלו במרכז גזרת תעלת סואץ. מפקדתו של האלוף אריאל שרון, מפקד אוגדה 143, שכנה בבונקר במחנה עד לצליחה הישראלית אל הגדה המערבית של תעלת סואץ, ומקצת דיוני הפיקוד הבכיר של צה"ל נערכו בו. בבונקרים במחנה התמקמו גם יחידות רפואה של אוגדה זו, כולל פלוגה כירורגית.

בפתיחת המלחמה, בצהרי יום 6 באוקטובר 1973, הפציצו מטוסים מצריים את המחנה. הצבא המצרי ניסה לתקוף אותו במהלך המלחמה גם באמצעות רקטות קרקע-קרקע מדגם פרוג, וכן ירה לעברו טיל אוויר-קרקע מדגם קלט, אשר הופל בטרם הספיק לפגוע במחנה.

בעקבות הסכם הביניים בין ישראל למצרים פינה צה"ל את המחנה, והוא הועבר לידי כוח ההפרדה של האו"ם בסיני.

את ספרו, גילוי אליהו, פותח ס. יזהר בתיאור מחנה טסה בימיה הראשונים של מלחמת יום הכיפורים, עת שימש מפקדה קדמית של חלק מכוחות צה"ל: 

> 
> טאסה היא לא שום מקום בעולם, היא רק קלחת חולות ענקית מלאה מעבר לכל אפשר וממולאה יותר משיש שום מקום לכל כך הרבה יותר מדי, יותר מדי מכונות ויותר מדי אנשים [...] ואולי פעם היו שם בטאסה גם כמה בניינים פה ושם או כל מיני צריפים ומחסנים עם בלי-סוף גדרות רמוסות וסלילי תייל כבושים תחתיהם שניסו כאילו לתעל את הכול לאיזה שכל ישר...
> 
> 
> 
> — גילוי אליהו, עמ' [7]
>

הערות שוליים
------------

1. ↑  יעקב ארז, ישראל נסוגה - ומה יעשו המצרים?, מעריב, 20 בפברואר 1976
2. ↑  זאב שיף, איתן הבר, **לקסיקון לביטחון ישראל**, תל אביב: זמורה, ביתן, מודן, 1976, עמ' 231. ‏
3. ↑  זכרונות – סיפור המלחמה של הרופא החטיבתי
**רבדודון** (שם מדעי: ***Rhabdodon***; מילולים: "שן מחוררת") הוא סוג של דינוזאור בעלי אגן דמוי עוף מקבוצת האורניתופודים שהיה קרוב של האיגואנודוניים, אשר חי בשלהי הקרטיקון מלפני 66–70 מיליון שנה.

מאפיינים
--------

מאובניו תוארו בידי החוקר פיליפ מת'רון ב-1869 והוא נקרא גם בשמות נוספים כמו **אורניתומרוס**, **אוניכוזאורוס** ו**אוליגוזאורוס**.

הרבדודון חי באזור של צ'כיה, צרפת, ספרד והאי הפרהיסטורי "האטג" שבטרנסילבניה, רומניה, שם חי לצד קרובו הקטן ממנו - זלמוקסס, אשר נחשב בעבר כשייך לסוג.

דינוזאור זה הגיע לאורך 4.5 מטר ומשקל 500 ק"ג. הוא היה בעל מקור קרני שמאחוריו לסתות בעלות שורות של שיניים טוחנות שסייעו לו ללעוס את הצמחייה ביעילות. היו לו 4 אצבעות בגפיו והוא יכל להזדקף כדי לברוח במהירות.

הוא היה קרוב מאוד לטנונטוזאורוס מאמריקה הצפונית, אך הוא חי מאוחר יותר ונכחד בהכחדת הקרטיקון הגדולה, לפני כ-66 מיליון שנה.

בתרבות
------

הרבדודון מופיע בסדרה כוכב הדינוזאורים שם נראים שני זכרים שנלחמים ביניהם ואחד מהם נטרף על ידי להקת אלודפוסוכוסים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רבדודון** בוויקישיתוף
**ישראל דוֹסְטְרוֹבְסקי** (Dostrovsky;‏ 29 בנובמבר 1918 – 28 בספטמבר 2010) היה פרופסור לכימיה פיזיקלית, מנכ"ל הוועדה לאנרגיה אטומית, נשיאו החמישי של מכון ויצמן למדע וחתן פרס ישראל למדעים מדויקים.

ביוגרפיה
--------

דוסטרובסקי נולד ב-1918 באודסה שבאוקראינה, בנם של אריה וסוניה לבית פּוֹלְיַאקִין. ב-1919, כשהיה בן שנה, עלה עם משפחתו לארץ ישראל באונייה "רוסלאן". אביו, ד"ר אריה דוסטרובסקי, היה רופא עור ומין, ממייסדי בית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים ובית החולים הדסה.

למד בגימנסיה העברית רחביה והצטרף לתנועת "המחנות העולים".
כאשר היה בן 13 הצטרף לארגון "ההגנה" ופעל במסגרתו. מאוחר יותר הצטרף לקיבוץ מעוז חיים, אך יצא ללימודי כימיה פיזיקלית באנגליה ונותר בה לצורכי מחקר והוראה. בשנת 1943 סיים דוסטרובסקי את לימודי הדוקטורט בקולג' האוניברסיטאי של לונדון. עם סיום לימודיו עבד כמרצה לכימיה בקולג' האוניברסיטאי.

ישראל דוסטרובסקי (מימין) בסיור של חיל המדע בנגב
דוסטרובסקי שב לישראל ב-1 באפריל 1948 והקים את המחלקה לחקר איזוטופים במכון ויצמן, כמו גם את יחידה ג' בחיל המדע שעסקה בראשית חקר אנרגיה גרעינית. עבודתו בשירות הצבא נתמכה על ידי מכון ויצמן וקבוצות המחקר שפעלו תחתיו עסקו בבידוד איזוטופים ועבדו במשותף עם הוועדה לאנרגיה אטומית. נמנה עם חברי הוועדה לאנרגיה אטומית שהוקמה ב־13 ביוני 1952 על ידי ראש הממשלה דוד בן-גוריון. 

בשנת 1966, עם מיסודה של הוועדה לאנרגיה אטומית במשרד ראש הממשלה, מונה דוסטרובסקי למנכ"ל הוועדה הראשון ושירת בתפקיד עד 1971. לאחר סיום תפקידו נותר חבר במועצה המייעצת לוועדה, עד שנת 1981.
בשנת 1971 מונה לסגן נשיא מכון ויצמן ובשנת 1973 נבחר לנשיאו החמישי. בתפקיד זה כיהן עד שנת 1975. בשנה זו מונה לדרגת "פרופסור המכון", דרגה הניתנת למדענים דגולים שהשיגו הישגים יוצאי דופן במדע ופעלו למען מדינת ישראל ומכון ויצמן למדע.

דוסטרובסקי זכה בפרס ויצמן (1951) ובפרס ישראל למדעים מדויקים (1995). קיבל תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב ומהטכניון, ובשנת 1982 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.

חיים אישיים
-----------

היה נשוי לדפנה לבית ווֹרְמַלְד, ואב לשניים. אחותו הייתה המוזיקאית יוכבד דוסטרובסקי. בן דודו מצד אביו היה הרמטכ"ל הראשון של צה"ל, יעקב דורי. הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ מעוז חיים .

לקריאה נוספת
------------

* אמיל פוירשטיין, **יהודים מפורסמים במדע**, 1956. עמ' 50–67.

קישורים חיצוניים
----------------

* ישראל דוסטרובסקי באתר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
* יוסי מלמן, הלך לעולמו פרופ' ישראל דוסטרובסקי, מאבות תוכנית הגרעין של ישראל, באתר הארץ, 28 בספטמבר 2010
* עידן יוסף, הלך לעולמו ישראל דוסטרובסקי - מגדולי מדעני ישראל, חדשות מחלקה ראשונה, 28 בספטמבר 2010
* פרופ' ישראל דוסטרובסקי, ממייסדי מכון ויצמן למדע והנשיא החמישי של המכון, מת בגיל 92, מגזין מכון ויצמן, 29 בספטמבר 2010

| **נשיאי מכון ויצמן למדע** |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| חיים ויצמן • אבא אבן • מאיר וייסגל • אלברט סייבין • ישראל דוסטרובסקי • מיכאל סלע • אריה דבורצקי • חיים הררי • אילן חת • דניאל זייפמן • אלון חן |

 |

| מנכ"לי הוועדה לאנרגיה אטומית |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| ישראל דוסטרובסקי • שלהבת פריאר • עוזי עילם • דוד פלג (ממלא מקום) • יונה אטינגר • גדעון פרנק • שאול חורב • זאב שניר • משה אדרי |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007296035805171
* BIBSYS: 90371723
* CiNii: DA03671603
* ISNI: 0000 0000 8340 9952
* LCCN: n88069316
* RERO: 02-A003188403
* VIAF: 21225401
* WorldCat: lccn-n88069316

 |
**Four Strong Winds** (בעברית: ארבע רוחות חזקות) הוא שיר שנכתב על ידי איאן טייסון (אנ') בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20. השיר התפרסם בביצועם של איאן וסילביה (אנ') והפך לאחד השירים הבולטים ברפרטואר של מוזיקת הפולק. במרוצת השנים זכה השיר לעשרות ביצועים, בהם גם ביצועים של חלק מהבולטים באמני מוזיקת הפולק. אחד מהביצועים הבולטים הוא של ניל יאנג והשיר הפך לאחד מהשירים המזוהים ביותר עם אמן זה. השיר, שנכתב והתפרסם על ידי יוצרים קנדיים ומציין את מדינת אלברטה שבקנדה כמחוז חפצו של הכותב, הפך לאחד מהשירים הפופולריים בקנדה.

השיר
----

השיר בעל האופי המלנכולי, כתוב במתכונת של מכתב לנשוא אהבתו של הכותב ודן ברומן שנסתיים ובשאיפתו של הכותב למפגש מחודש במקום אחר, על אף שברור לכותב שאין לכך סיכוי וש"הזמנים הטובים שלנו חלפו".

יש הטוענים כי ההשראה לשיר באה מתופעת העובדים החקלאים העוברים ברחבי צפון אמריקה מקטיף אחד למשנהו ומהשפעת תנועה זו על יחסי האהבה המתפתחים בין פועלים אלו. אולם טייסון טען כי השיר נכתב אודות חברה ממנה נפרד שעזבה ללוס אנג'לס.

היסטוריה
--------

השיר נכתב על ידי איאן טייסון סביב 1961. באותה עת הוא הופיע במועדונים באזור העיר טורונטו, יחד עם סילביה פריקר (שלוש שנים מאוחר יותר השניים נישאו), והצמד נקרא "איאן וסילביה". השיר הוקלט לראשונה על ידי ארבעת האחים ב-1963 וזכה להצלחה מסוימת אך לא הגיע ל-"100 הגדולים" של הבילבורד". באפריל 1964 הוקלט השיר על ידי איאן וסילביה באלבום שנשא את שם השיר וזכה להצלחה גדולה.

ב-2005 ערכה תחנת הרדיו הציבורית הקנדית, CBC Radio One, משאל בין מאזיניה לבחירת 50 השירים הקנדיים הפופולריים ביותר בכל הזמנים ו-"Four Strong Winds" זכה במקום הראשון במשאל.

אמנים שביצעו את השיר
--------------------

רבים מאמני הקאנטרי והפולק ביצעו את השיר. בהם בולטים: ניל יאנג, שרה מקלכלן, האנק סנואו, המחפשים, ג'ודי קולינס, שלישיית צ'ד מיטצ'ל, בוב דילן, מריאן פיית'פול, המשחרים, ג'ון דנוור, בובי בייר, ארבעת האחים, שלישיית קינגסטון, טריני לופז, ויילון ג'נינגס, צ'אד וג'רמי, ג'ואן באאז, וניטי פייר, גלן ירבורו וג'וני קש.

גם בסקנדינביה זכה השיר להצלחה; בנורווגיה ב-1966 בשם "Mot ukjent sted", על ידי להקת "The Vanguards" ובשוודיה ב-1967 בשם "Mot okänt land"על ידי להקת "Hep Stars".

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "Four Strong Winds" באתר מיוזיק בריינז
* מידע על השיר "Four Strong Winds" באתר AllMusic
* Four Strong Winds, באנציקלופדיה הקנדית

הערות שוליים
------------

1. ↑  Four Strong Winds, האנציקלופדיה הקנדית
2. ↑  Four Strong Winds, אתר allmusic
3. ↑  Ian Tyson, אתר "היכל התהילה של מוזיקת הקאנטרי הקנדית"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: 94f2a3b7-5bfb-4747-b229-702d1b81f14c

 |
הרב **ישראל דן טאוב** (י"ט בטבת תרפ"ח, 12 בינואר 1928 – כ' בסיוון ה'תשס"ו, 16 ביוני 2006) היה האדמו"ר הרביעי של חסידות מודז'יץ.

ביוגרפיה
--------

נולד בוורשה, בירת פולין, לרב שמואל אליהו טאוב, שהיה לימים האדמו"ר השלישי של חסידות מודז'יץ, ונכדו של הרב שאול ידידיה אלעזר טאוב, שכיהן כאדמו"ר ממודז'יץ בעת לידתו. הוא דור חמישי לרבי לייבלה איגר. נקרא 'ישראל' על שם רבי ישראל טאוב, האדמו"ר הראשון ממודז'יץ, ו'דן' על שם סבו האדמו"ר רבי דן מקונסטנטין.

בשנת תרצ"ו (1936), בגיל שמונה, עלה עם משפחתו לישראל, וגר בתל אביב, שם החל אביו להקים את קהילת מודז'יץ בארץ ישראל. הוא למד בישיבת "היכל התלמוד" בתל אביב.

בשנת תרצ"ט (1939) נסע עם אמו לוורשה לבקר את בני משפחתו שנשארו שם. אז פרצה מלחמת העולם השנייה, והוא ואמו הצליחו לברוח לארץ ישראל.

כמו כן למד בישיבת אחי תמימים בתל אביב אצל הרב חיים שאול ברוק.

בשנת תש"י (1950) נישא לרחל בילה, בתם של שפרה והרב שמואל שצדרוביצקי, האדמו"ר מביאלסטוק שהגיע לתל אביב אחר המלחמה. החל לכהן כספרא דדיינא (סופר בית הדין) בבית דין בתל אביב וכיהן בתפקיד כשלושים וחמש שנה.

### כהונתו כאדמו"ר

עם פטירת אביו, בד' באייר תשמ"ד (6 במאי 1984), הוכתר לאדמו"ר ממודז'יץ, וכיהן באדמו"רות עד יום פטירתו.

כמסורת בית מודז'יץ, הידועה בניגוניה, גם הרב טאוב הלחין מאות ניגונים, אשר בחלקם יצאו אל מחוץ לגבולות חסידות מודז'יץ, ומושרים בקרב קהילות רבות בישראל.

בשנת תשמ"ט (1989) נתמנה כחבר מועצת גדולי התורה, וכיהן בה עד פטירתו.

בשנת תשנ"ה (1995) העתיק את מרכז חסידות מודז'יץ לבני ברק, לאחר שראה כי האווירה בתל אביב אינה ראויה לחנך בה את הדור הצעיר של חסידי מודז'יץ. ביום ל"ג בעומר תשנ"ה חנך את בית מדרשו ברחוב חבקוק בעיר, אך במקביל הוא דאג כי בית המדרש הישן ברחוב דיזנגוף בתל אביב ימשיך לפעול.

בשנת תשס"ה (2005) הוקם בעידודו המכון לשימור ניגוני מודז'יץ. בדרשותיו הוא הרבה לדבר על חשיבות השירה.

נפטר ביום שישי, כ' בסיון ה'תשס"ו, בגיל 78, ונטמן בו ביום בהר הזיתים בירושלים בסמוך לקברות אבותיו אדמו"רי מודז'יץ.

במעמד הקבורה הוכתר בנו הבכור, רבי חיים שאול, כממלא מקומו. בן נוסף, רבי פנחס משה, הוא האדמו"ר מקוזמיר.

משפחתו
------

לרבי ישראל דן טאוב שני בנים ושתי בנות:

* רבי חיים שאול טאוב - האדמו"ר ממודז'יץ, חתנו של האדמו"ר מאלכסנדר, האמרי מנחם
* רבי פנחס משה טאוב - האדמו"ר מקוזמיר
* הינדא לנדא - אשת אדמו"ר רבי ישראל סג"ל לנדא מדראהביטש (נפטר י' אלול ה'תשפ"א).
* דבורה - הייתה נשואה לרב דוד שלמה קליין (האדמו"ר מאונגוואר), ובהמשך לשמואל, בנו של הרב אריה וינברג, ראש מוסדות "לב בנים".

ספריו
-----

* **נחלת דן**
* **עלי דשא**

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר החסידות ובו מידע על הרב ישראל דן
* אתר המכון לתיעוד ושימור ניגוני מודז'יץ
* ישראל דן טאוב (1928-2006), דף שער בספרייה הלאומית

| שושלת אדמו"רי קוזמיר-מודז'יץ |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| יחזקאל מקוזמיר • שמואל אליהו מזוואלין • ישראל טאוב • שאול ידידיה אלעזר טאוב • שמואל אליהו טאוב • ישראל דן טאוב • חיים שאול טאוב |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007309127405171
* ISNI: 0000 0000 7096 3620
* LCCN: no2019009227
* VIAF: 97223701
* WorldCat: lccn-no2019009227

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בהר מלאכותי בשטח פארק השעשועים "ההרפתקה הקליפורנית של דיסני". אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו פסגת גריזלי (פירושונים).
פסגת גריזלי
**פסגת גריזלי** (באנגלית: **Grizzly Peak**) היא הסמל של פארק השעשועים "ההרפתקה הקליפורנית של דיסני", המצוי באתר הנופש דיסנילנד שבקליפורניה.

פסגת גריזלי היא הר מלאכותי בצורת דב גריזלי המצוייה במרכז הפארק. דב הגריזלי נבחר כסמל הפארק בשלו היותו החיה המסמלת את מדינת קליפורניה בה נמצא הפארק, והמהווה את נושא הפארק.

בתוך ההר המלאכותי נמצא המתקן "במורד נהר גריזלי" הכולל מסע במורד מספר מפלי מים. על פי התכנונים הראשוניים של ההר, ראשו של הדב היה אמור לפנות לכיוון דרום ומפיו היה אמור ליפול מפל מים, אולם הדבר לא התאפשר משיקולים תכנוניים.

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל דיסני** |

| סמלי הפארקים ואתרי הנופש של חברת וולט דיסני |
| --- |
| אתר הנופש דיסנילנד | **טירת היפהפייה הנרדמת**  • ההרפתקה הקליפורנית של דיסני - **פסגת גריזלי** |  |
| אתר הנופש דיסניוורלד | **טירת סינדרלה** • אפקוט - **ספינת החלל כדור הארץ** • אולפני הוליווד של דיסני - **כובע הקוסם** • ממלכת החיות של דיסני - **עץ החיים** |
| אתר הנופש טוקיו דיסני | דיסנילנד - **טירת סינדרלה** • דיסניסי - **הר פרומתאוס** |
| אתר הנופש דיסנילנד פריז | דיסנילנד - **טירת היפהפייה הנרדמת** • אולפני וולט דיסני - **מגדל אירפול** |
| אתר הנופש דיסנילנד הונג קונג | דיסנילנד הונג קונג - **טירת היפהפייה הנרדמת** |
**שמחה גולדין** (נולד בשנת 1955) הוא היסטוריון ישראלי, ראש המרכז לחקר התפוצות ע"ש גולדשטיין-גורן ופרופסור בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב, מתמחה בהיסטוריה של החברה היהודית בימי הביניים. יושב ראש ועדת מקצוע ההיסטוריה בחינוך הממלכתי במשרד החינוך.

פרופסור גולדין הוא אביו של חלל צה"ל ממבצע צוק איתן, הדר גולדין, ונודע ברבים בשל מאבקו הבלתי נלאה במשך שנים רבות להשבת גופת בנו מידי חמאס.

קורות חיים
----------

נולד וגדל בחיפה, בנם של מנחם וצפורה גולדין, ניצולי השואה יוצאי פולין. שירת כמג"ד בצה"ל. בשנת 1991 קיבל תואר דוקטור להיסטוריה מאוניברסיטת תל אביב, על עבודת מחקר שכותרתה "היחסים בין היחיד והקבוצה בקהילה היהודית בצפון צרפת וגרמניה (1100–1300)".

גולדין הוא פרופסור להיסטוריה של ימי הביניים בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב. מחקריו עוסקים בהיסטוריה החברתית של הקהילות היהודיות בצפון צרפת, גרמניה ואנגליה. הוא מכהן כיושב ראש ועדת מקצוע ההיסטוריה בחינוך הממלכתי במשרד החינוך (החליף את פרופ' חנה יבלונקה). משמש גם יועץ מדעי באתר ההיסטוריה של המרכז לטכנולוגיה חינוכית ("תולדוט"), ונמנה עם צוות ההקמה של "מאו"ר" (מאגר ישראלי לאובייקטי למידה), שפותח על ידי מיט"ל (מרכז ידע טכנולוגיות למידה). בשנת 2008 מונה לראש המרכז לחקר התפוצות על-שם גולדשטיין-גורן באוניברסיטת תל אביב.

חיבר ספרים ומחקרים היסטוריים בתחומי התמחותו. היה שותף לתרגומו מאנגלית של הספר "התפילה היהודית" מאת שלמה קלמן רייף.

מתגורר בכפר סבא, נשוי לד"ר לאה גולדין, לשעבר ראש המחלקה להנדסת תוכנה בפקולטה להנדסה בשנקר. הם הורים לאיילת, חמי (עורך דין), וצור. בנם הרביעי, הדר, תאומו של צור, שהיה קצין בפלס"ר גבעתי, נשבה על ידי ארגון חמאס במהלך לחימה ברפיח במבצע צוק איתן, וכעבור יום הוא הוכרז כחלל צה"ל. ההחלטה התקבלה לאחר הקמת בית דין מיוחד, בראשות הרב הצבאי הראשי, רפי פרץ, שבחן את הממצאים שהובאו משטח הלחימה. משה יעלון הוא בן דוד שני של גולדין. גולדין עוסק במאבק ציבורי להבאת בנו לקבורה בישראל.

ספריו
-----

* **הייחוד והיחד – חידת הישרדותה של הקהילה היהודית**, הוצאת הקיבוץ המאוחד וכתר, 1997
* **עלמות אהבוך, על-מות אהבוך** - תופעת קידוש השם בקרב יהודי אירופה בימי הביניים, הוצאת דביר, 2002

קישורים חיצוניים
----------------

* רשימת הפרסומים של שמחה גולדין, בקטלוג הספרייה הלאומית
* גאולה אבן-סער - ב"שיחה אישית" עם שמחה ולאה גולדין, באתר כאן 11, 16 באפריל 2019
* שמחה גולדין (1955-), דף שער בספרייה הלאומית

**מכתביו ומהרצאותיו**:

* אתם מתפלאים מדוע הם לא יודעים היסטור/ אם אתם מתפלאים מדוע הם לא יודעים היסטוריה, **ארץ אחרת** 2012
* השו"ת - אמצעי לשמירה על הזהות היהודית בגולה, באתר "תולדוט", 4 בפברואר 2013
* דברי פתיחה בערוץ YouTube של אוניברסיטת תל אביב

הערות שוליים
------------

1. ↑  המרכז לחקר התפוצות ע"ש גולדשטיין גורן
2. ↑  הדר גולדין נפל בקרב, באתר ישראל היום, 3 באוגוסט 2014

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007297018205171
* BIBSYS: 8025962
* BnF: cb14501212c (data)
* GND: 1058725203
* ISNI: 0000 0001 0774 1387
* LCCN: no98097938
* NKC: jo2015871787
* NTA: 395135427
* RERO: 02-A016694771
* SUDOC: 129594741
* VIAF: 61777468
* WorldCat: lccn-no98097938

 |
**טבח רכניץ** (בגרמנית: **Massaker von Rechnitz**) נערך בלילה שבין 24 ו-25 במרץ 1945 ליד רֶכניץ שבאוסטריה, סמוך לגבול עם הונגריה. בטבח נרצחו ביריות כ-200 עובדי כפייה יהודים הונגרים, על ידי קבוצה של אצילים מקומיים מהחברה הגבוהה וקציני גסטפו שהתאספו למסיבה בטירתה של הרוזנת מרגיט פון בתיאני (Margit von Batthyány (גר')).

באותו ערב חגגו הבאים בריקודים ובשתייה. לקראת חצות, חילקה הרוזנת לבאי המסיבה רובים ואקדחים והציעה להם לבוא ולטבוח ביהודים שהמתינו בשדה הקרוב. אותם יהודים, 200 במספר, אולצו לחפור שעות קודם לכן בור ענק. בתום החפירוות, באיומי רובים אולצו להתפשט ולהמתין בלילה הקפוא על שפת בור המוות. בחצות יצאו חוגגי הטירה והלכו לעבר הבור. שם החלו במסע יריות לקול צחוק ושתייה, מעודדים אחד את השני לקלוע באיברים שונים של היהודים, תחרויות המתה ועוד. 200 יהודים נרצחו באותו הלילה, ולאחר מכן חזרו האורחים לטירה והמשיכו לחגוג.

שנים לאחר מכן, כשהגיעו שמועות על הטבח הנורא, תושבי המקום עשו כל מאמץ להסתיר את הטבח ולא שיתפו פעולה עם חקירת המשטרה ואף החרימו אותה. עד אחד נרצח ועדים נוספים נעלמו בנסיבות מסתוריות.

טירת רכניץ בשנת 1930
ישנן עדויות שונות באשר לחומר הראיות. דעה אחת סוברת כי בסוף שנת 1960 נמצאו במקרה 18 מגופות של הקרבנות; הן הוצאו והועברו לבית קברות יהודי בעיר גראץ. לתקופה קצרה המשטרה שבה לחקור את האירוע וניסתה לאסוף ראיות חדשות, אולם לאחר זמן קצר הנושא נשכח לעוד שלושים שנה.

נכון ל-2011, מרבית גופותיהם של הנרצחים לא נמצאו.

הסיפור נחשף בסרט התיעודי "Totschweigen (A Wall Of Silence)" ("השתקה (קיר השתיקה)") של הבמאים ארן והיינריך, וכן בספרו של דייוויד ליצ'פילד (David R.L. Litchfield) על משפחת תיסן. בנוסף נכתב מחזה בשם "רכניץ - מלאך המוות" (Würgeengel), על ידי אלפרידה ילינק, ובשנת 2011 הוא הועלה בישראל על ידי תיאטרון "קאמרשפיל" ממינכן. הסיפור סופר בהרחבה על ידי העיתונאי סשה בתיאני, אחיין-רבה של הרוזנת מרגיט, בספרו "נשף הדמים של הרוזנת מרגיט" (במקור נקרא הספר *Und was hat das mit mir zu tun?* – "ואיך זה קשור אליי?").

בשנת 2018 הוקרן בישראל הסרט ״העדות״ בהשראת הטבח הזה.

לקריאה נוספת
------------

* סשה בתיאני, **נשף הדמים של הרוזנת מרגיט: מסע אל קורות משפחתי**; מגרמנית: ארנו בר, ירושלים ותל אביב: שוקן, תשע"ו 2016.כ

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר למנויים בלבד גילי איזיקוביץ, בבית של דודתי הרגו 180 יהודים בארוחת ערב, באתר הארץ, 25 ביוני 2016
* חבצלת פרבר, המארחת מהגיהינום, מקור ראשון, מוסף "שבת", 31 באוקטובר 2016
* עמוד הסרט ״העדות״ באתר IMDb

הערות שוליים
------------

1. ↑  Historians Dispute Journalist's Claims: Mass Murder as Party Entertainment?, Der Spiegel
2. ↑  מרב יודילוביץ', המחזה "רכניץ - מלאך המוות" מגיע לישראל, באתר ynet, 26 בינואר 2011
**שמחה פינקלשטיין** (1917–1987), היה שחקן טניס שולחן ישראלי-פולני. בעל מדליית ארד מאליפות העולם (פראג 1936) בתחרות הקבוצתית, שש פעמים אלוף ישראל בטניס שולחן (1953 - 1957 ו-1959), אלוף המכביה השלישית (1950) והמכביה הרביעית (1953) ואלוף כינוס הפועל החמישי (1952).

ביוגרפיה
--------

פינקלשטיין נולד וגדל בוורשה. באליפות העולם בטניס שולחן שנערכה בפראג, צ'כיה בשנת 1936 זכה פינקלשטין כשחקן נבחרת פולין במדליית ארד בתחרות הקבוצתית, ביחד עם אלויזי ארליך וסמואל שיף, שניהם יהודים. הוא ברח מפולין לישראל בגלל עלית הנאצים בשנת 1937 דרך רומניה.

בישראל שיחק פינקלשטיין בקבוצת מכבי הצפון תל אביב, בהפועל יפו ובבית"ר נס ציונה.

### אלוף המכביה

בתחרויות טניס השולחן של המכביה השלישית שנערכו בשנת 1950 זכה פינקלשטיין במדליית זהב, בטורניר זוגות מעורבים ביחד עם עליזה לייפניק לאחר ניצחון בגמר על קובו מהולנד וקוטובסקי מאנגליה 0-2.

### אלוף כינוס הפועל

במסגרת תחרויות טניס שולחן בכינוס הפועל שנערכו בשנת 1952 זכה פינקלשטיין בשתי מדליות זהב, בטורניר ליחידים ובטורניר לזוגות מעורבים ביחד עם ג'ואיס פידלר מאנגליה.

### אלוף ישראל הראשון

באליפות ישראל הראשונה בטניס שולחן שנערכה בדצמבר 1952 זכה פינקלשטיין במדליית זהב לאחר ניצחון בגמר על חברו לאגודה ורדי 0-2.

בתחרויות טניס השולחן של המכביה הרביעית שנערכו בשנת 1953 זכה פינקלשטיין בשתי מדליות זהב, בטורניר לזוגות גברים ביחד עם אוטו פפרבאום לאחר ניצחון בגמר על בולגאר ודיננסון משוודיה 1–2 ובטורניר זוגות מעורבים ביחד עם עליזה לייפניק לאחר ניצחון על לטמן ושרווד מאנגליה 0-2.

כעובד מלטשת יהלומים נחשף פינקלשטיין במאי 1965 לשוד יהלומים במקום עבודתו בתל אביב.

בשנת 1967 דורג פינקלשטיין במקום שלישי בישראל מבין שחקני טניס השולחן.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלופי ישראל, מעריב, 13 באוקטובר 1963
2. 1 2  דבר הספורט, דבר, 8 באוקטובר 1950
3. 1 2  במכביה ה-4: נסתיימו משחקי טניס וטניס שולחן, דבר, 27 בספטמבר 1953
4. ↑  דוד גור-ארי, טניסאי השולחן של בית"ר נס-ציונה נושאים עיניהם לצמרת הלאומית, חרות, 8 באוגוסט 1965
5. ↑  שמואל טל, לאחר 17 שנים חודשו הכינוסים - הפעם בישראל, דבר, 8 באפריל 1979
6. ↑  דבר הספורט: טניס שולחן, דבר, 12 בדצמבר 1952
7. ↑  משה ויניצקי, שוד היהלומים הגדול ביותר מאז קום המדינה, מעריב, 16 במאי 1965
8. ↑  צבי זכריאס "מלך החובטים", מעריב, 25 בדצמבר 1967

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1073951235
* VIAF: 316765413
* WorldCat (עם VIAF): 316765413

 |
הרב **אורי שרגא הלוי קלרמן** (י"ג בניסן ה'תרפ"ה, 7 באפריל 1925 – ה' בסיוון ה'תשנ"ג, 25 במאי 1993) היה ר"מ בישיבת כנסת חזקיהו שבכפר חסידים דברי תורתו כונסו בסדרת ספרים בשם "אור לישרים".

ביוגרפיה
--------

נולד בפרנקפורט דמיין לשמואל חיים קלרמן. לאחר ליל הבדולח, בהיותו כבן 13, נלקח אביו למחנה ריכוז, ושוחרר רק לאחר שהצליח להשיג אשרת כניסה להולנד והתחייב לעזוב את גרמניה בתוך שבועיים. המשפחה עלתה לארץ ישראל ובחודש שבט תרצ"ט הגיעה לרעננה. בהמלצת רבם מגרמניה שלימים היה לחמיו, הרב חיים יוסף יעקובוביץ שכבר שהה בירושלים נשלח אורי ללמוד בישיבת לומז'ה בפתח תקווה. בלומז'ה התקרב לרב שמואל רוזובסקי שלמד בחברותא בתשלום עם הבחור חיים פרידלנדר, כדי להצטרף ללימוד הציע שיגיש להם את הספרים הדרושים מן הארון.

עם הקמת ישיבת פוניבז' על ידי הרב יוסף שלמה כהנמן, בשנת ה'תש"ד, עבר הרב שמואל רוזובסקי לבני ברק, ולקח עמו כמה מתלמידיו וקלרמן ביניהם. אורי קלרמן היה אחד משבעה הבחורים הראשונים של הישיבה במשכנה הזמני בבית הכנסת הליגמן. בתקופת לימודיו בבני ברק התקרב לרב אברהם ישעיהו קרליץ (ה"חזון איש"). נישא בשנת תשי"ב.

בראשית אייר ה'תשט"ו החל לכהן כר"מ בישיבת כנסת חזקיהו ברכסים. משרה שבה נשא עד לפטירתו בה' בסיוון ה'תשנ"ג, 25 במאי 1993 ונקבר בבית העלמין בכפר חסידים.

משפחתו
------

נישא ללאה, בתו של הרב חיים יוסף יעקובוביץ, ששימשה מורה במשך שנים ומסרה הרצאות.

מילדיו
* הרב שמואל - משגיח קטן בישיבת בית מדרש עליון.
* מרים - נישאה לרב אלחנן אילן מילר, בעבר ר"מ בישיבות שונות ומחבר ספרים.
* ברוריה - נישאה לרב אברהם יצחק מישקובסקי, חבר מועצת רכסים, ור"מ בישיבה בכרמיאל[דרושה הבהרה].
* הרב יחיאל קלרמן - אחד מראשי ישיבת ארחות תורה.
* אלישבע - נישאה לרב יצחק שכטר רב שכונת בנה ביתך ברכסים וחבר בית הדין של הרב נסים קרליץ.
* הרב ישראל - סגן ראש עיריית ירושלים
* הרב אליהו אליעזר - משגיח בישיבת פוניבז'
* הרב יחזקאל - משגיח בישיבת תורת חיים לצעירים בבית שמש
* דינה - נשאה לרב אברהם שמעון ליפשיץ, רב בקהילה החרדית בקריית אתא, ר"מ ומנהל רוחני בישיבה לצעירים המקומית.

לקריאה נוספת
------------

* הקדמת המו"ל לספר **אור לישרים** - מאמרי מוסר
* הספדים בנספח לספר **אור לישרים** על מסכת בבא בתרא

קישורים חיצוניים
----------------

ספרים שיצאו לאחרי פטירתו
* ****אור לישרים** - מאמרי מוסר והשקפה**, תשנ"ד, באתר אוצר החכמה
* ****אור לישרים** - פסחים וסוכה**, תשנ"ז, באתר אוצר החכמה
* ****אור לישרים** - קידושין ובבא קמא**, תשס"ב, באתר אוצר החכמה
* ****אור לישרים** - בבא מציעא**, תשס"ז, באתר אוצר החכמה
* ****אור לישרים** - בבא בתרא ומכות**, תשע"ד, באתר אוצר החכמה
* מצבתו באתר "עדה המצבה"
* אורי שרגא בן שמואל חיים קלרמן (1925-1993), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  עדה המצבה
2. ↑  ישראל כהן, הרבנית לאה קלרמן, באתר כיכר השבת
3. ↑  לאחר פטירתה בתש"ן, נכתבה עליה הביוגרפיה "אשת חיל", שהתפרסמה במספר שפות.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007308120105171
* ISNI: 0000 0000 6696 9739
* LCCN: n97096401
* VIAF: 73145304
* WorldCat: lccn-n97-096401

 |
**שמחה פטרושקא** (שמו המלא ביידיש: שמחה בונים פיעטרושקא) אוקטובר 1893 – אפריל 1950. סופר, אנציקלופדיסט, עיתונאי, פובליציסט ומתרגם. נודע בתרגום ובפירוש היידי שכתב למשנה.

נולד בפראגה הסמוכה לוורשה. קיבל חינוך מסורתי בחדר ובישיבות, ונודע בשם "העילוי מפראגה". בין היתר למד בישיבה בראדזימין אצל הרב פינחס מנחם זינגר והיה חברו לספסל הלימודים של בנו הסופר ישראל יהושע זינגר. בגיל 16 החל לרכוש השכלה כללית ולמד שפות ומדעים. ב-1917 נכנס ללמוד בסמינר לרבנים של פוזנסקי בוורשה. זמן מה שימש כספרן במכון שבבית הכנסת הגדול בוורשה ובאוניברסיטת ורשה. בשנת 1925 עלה לארץ ישראל וחי בה כשנה. משם נסע לארצות הברית לזמן קצר וחזר לפולין. בפולין חי עד פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939. 

בוורשה כתב בעיתונים שונים בהם "נייעס" והיינט. כמו כן כתב עבור עיתונים יידיים בלונדון וניו יורק. כתב ספרים בנושאי היסטוריה יהודית וספר על ארץ ישראל. תרגם יצירות ידועות ליידיש, כמו "רבי יוזלמן" של מאיר להמן (מגרמנית). מ-1932 החלה לצאת האנציקלופדיה שכתב, "יידישע פאָלקס–ענציקלאָפּעדיע" (אנציקלופדיה יהודית עממית). האנציקלופדיה יצאה לאור בארבעה כרכים בוורשה. בשנת 1949 יצאה האנציקלופדיה במונטריאול בשני כרכים. 

מאז חי באמריקה בניו יורק ובעיקר במונטריאול. ב-1945 קיבל תואר דוקטור מבית המדרש לרבנים באמריקה.

פירושו למשנה
------------

מפעלו העיקרי של פטרושקא בתחום היהדות היה תרגום המשנה ליידיש יחד עם פירוש ביידיש למשנה. הפירוש הוא פירוש מקיף, המסביר הסבר פשוט ומובן את דברי המשנה לכל דובר יידיש. היה זה מפעל חלוצי, כי עד אותו זמן נועדו הפירושים שנכתבו למשנה לתלמידי חכמים שלהם רקע רחב ומוקדם בספרות חז"ל. 
חיבורו על המשנה יצא לאור במונטריאול בשישה כרכים החל מתש"ה ועד לשנת תש"ט. מהדורות נוספות יצאו בשנים אחר כך.

לקריאה נוספת
------------

* לעקיסקאן פון דער נייער יידיש ליטעראטור, זיבעטער באנד (כרך שביעי), ניו יורק (1968), בערכו. עם ביבליוגרפיה נרחבת.

קישורים חיצוניים
----------------

* שמחה פטרושקה (1893-1950), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  בן אחר של רבו, יצחק בשביס-זינגר מתאר בשם אביו את פיעטרושקא כגאון, בספרו בית הדין של אבא ובמאמרו "א ביסל זכרונות וועגן ראדזימין" בספר יזכור לקהילת ראדזימין, בספריית העיר ניו יורק, עמ' 63 (תמונה 67).
2. ↑  על המוסד ראו כאן

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007592074305171
* GND: 124712746
* ISNI: 0000 0000 7374 7085
* LCCN: nr95022213
* NTA: 263659410
* SUDOC: 241451523
* VIAF: 55087991
* WorldCat: lccn-nr95022213

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בהר באנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו פסגת ריצ'רדסון.

אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה, העוסק בהר בארץ לובה שבאנטארקטיקה, עם הערך "הר ריצ'רדסון (אנטארקטיקה)", העוסק בהר בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.

**פסגת ריצ'רדסון** (באנגלית: **Richardson Peak**) היא פסגה בהרי טינדול, בחצי האי ארוסמית', בחוף לובה, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.

גובהה של הפסגה 600 מטרים מעל פני הים; והיא ההר ה-4,915 בגובהו באנטארקטיקה.

הפסגה ממוקמת לגדתו מזרחית של קרחון ואלו.

היסטוריה
--------

### גילוי הפסגה

הפסגה התגלתה בעת שצולמה מן האוויר על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1957.

האזור נחקר על ידי גאולוגים של הסקר האנטארקטי הבריטי בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1980–1981.

### מקור השם

שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.

הפסגה נקראת על שמה של הילדה ריצ'רדסון (Hilda Richardson), שהייתה מזכירת האגודה הגאולוגית הבריטית בין השנים 1953–1962, והמזכ"לית של האגודה הגאולוגית הבינלאומית החל משנת 1962.

שם זה ניתן בדומה לשמות אחרים בסביבת הפסגה, לציון משלחת הגאולוגים של הסקר האנטארקטי הבריטי שנערך באזור.

לקריאה נוספת
------------

* קורות חייה של הילדה ריצ'רדסון - עמ' 370.

קישורים חיצוניים
----------------

* פסגת ריצ'רדסון באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* פסגת ריצ'רדסון באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה
* פסת ריצ'רדסון באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
* מחשבון מרחקים - המרחק בין פסגת ריצ'רדסון לאתרים סמוכים

הערות שוליים
------------

1. ↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
2. 1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי
3. ↑  הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
4. 1 2 3 4 5 6  ההיסטוריה של חקר הפסגה ומתן שמה
5. ↑  קורות חייה של הילדה ריצ'רדסון בעמ' 370
**ביקור בית** היא תוכנית רדיו ששודרה בשנות ה-80 ב"קול ישראל", בהגשתה של רבקה מיכאלי.

מימין: ריקה זראי, רחל הרמתי ורבקה מיכאלי באולפן "ביקור בית", מאי 1984
בתחילת שנות ה-80 החליטה הנהלת "קול ישראל" לחדש את התוכנית "לעקרת הבית".[דרוש מקור] רבקה מיכאלי נבחרה לערוך ולהגיש ורחל הרמתי להפיקה. התוכנית נקראה "ביקור בית" כדי שלא תדבק בה תווית "לנשים בלבד" וכדי להרחיב את קהל המאזינים והנושאים. התוכנית שודרה במשך חמש שנים, בימים א' – ה' בין 09.00 ל-10.00 ברשת ב'.

התוכנית כללה פינות קבועות והנושאים התאימו לקהל יעד רחב:

* בריאות: בהשתתפות רופאים, קו הטלפון נפתח לשאלות המאזינים.
* אוכל: מתכוני שף שהתאימו לתקופות השנה (פירות וירקות בעונתם, ארוחות חג ושבת). בין המשתתפים הקבועים: רות סירקיס, ישראל אהרוני, צחי בוקששתר, רותי קינן, אלינוער רבין, זאב קרן, שאול אברון. כל שף הביא את המתכון לאולפן ומשתתפי התוכנית באותו יום חגגו במעדנים.
* ספרות ילדים: ד"ר מירי ברוך המליצה על ספרי-ילדים שיצאו לאור.
* "יד ביד": עם שלי חושן, סיפורים על בעיות קשות במשפחה ומתן עזרה באמצעות המאזינים המתנדבים (נמצא מחסה לנערה שנזרקה מהבית על ידי הוריה, נאסף כסף לפני חג הפסח למשפחת עולים שאיש לא עזר לה).

בנוסף לפינות הקבועות, המיקרופון והטלפונים היו פתוחים לכל נושא (למעט פוליטיקה) והמאזינים יכלו לצלצל לאולפן בנושאי חיסכון, השקעות ועסקים (פרופ' יצחק אדיג'ס, יוסי ניצני), זמרים עם תקליט חדש, סופרים עם ספרם החדש, שחקנים והצגות חדשות, להקות זמר מחו"ל והתוכנית הייתה לכל אלה "ביקור בית".

לקריאה נוספת
------------

* מרי אוסקובסקי, "רוחל וריבקל", עולם האשה, אוגוסט 1984.
**שנג'ואו 1** (בסינית: 神舟一号) היא החללית הסינית הבלתי מאוישת הראשונה במסגרת תוכנית שנג'ואו של תוכנית החלל הסינית, אשר שוגרה ב-19 בנובמבר 1999. היא הקיפה את כדור הארץ 14 פעמים ושבה ונחתה בשלום במונגוליה הפנימית.

שנג'ואו 1 הייתה שונה מהחלליות שבאו בעקבותיה: במקום להשתמש בתאים סולריים מתקפלים, הותקנו בה תאים סולריים קבועים. כמו כן, לא חלו שינויים במסלול במהלך טיסתה. לדברי צ'י פאז'ן, אחד המעצבים הראשיים של החללית, רק 8 מתוך 13 תת-מערכות היו מבצעיות. שנג'ואו 1 תוכננה בעיקר כדי לבדוק את המשגר מסוג צ'אנג ז'נג (Long March 2F). המרכיבים שנבדקו במהלך המשימה היו הפרדת מיכלולים, שליטה, יציבות, עילוי, כניסה מחדש לאטמוספירה, מגן החום ומערכת הנחיתה. החללית נשאה מטען של 100 קילוגרם זרעים, כדי לבחון את השפעות החלל עליהם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שנג'ואו 1** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  החללית לא כללה מערכות לקיום חיים ולנטישה במצב חירום.

| תוכנית שנג'ואו |
| --- |
| משימות לא מאוישות | שנג'ואו 1 • שנג'ואו 2 • שנג'ואו 3 • שנג'ואו 4 • שנג'ואו 8 | דגל סין העממית |
| משימות מאוישות | שנג'ואו 5 • שנג'ואו 6 • שנג'ואו 7 • שנג'ואו 9 • שנג'ואו 10 • שנג'ואו 11 • שנג'ואו 12 • שנג'ואו 13 • שנג'ואו 14 • שנג'ואו 15 • שנג'ואו 16 |
אשה עם שן זהב מטג'יקיסטן - מקום שבו הם נחשבים לסמל של עושר.
**שן זהב** היא תחליף מלאכותי, שנקבע בפה תחת שן טבעית שנשרה או נעקרה. לעיתים, שיני זהב משמשים למטרות קוסמטיות.

שיקום שיניים
------------

רופאי השיניים, השתמשו בזהב (לפני שתערובת הכספית הפכה למצויה) לשם מילוי חללים, יצירת כתרים סביב השיניים ולמטרות נוספות.
יתרונות השימוש בזהב על-פני מתכות אחרות, הם משום שזהב היא מתכת נזילה, חסינה כמעט לחלוטין מפני שיתוך (תהליך כימי הרסני במתכת),
קשה מספיק כדי לאפשר משטח נשיכה ויכולה להחזיק במשך שנים רבות. בתקופה העתיקה התייחסו אל שיניים חסרות כאל פגם אסתטי בלבד,
ולפיכך הייתה תכלית תיקונן על ידי תותב מלאכותי לשם שיפור ההופעה. כיום יש להשלמת שיניים חסרות, גם הבטים מכניים וביולוגיים.
לאחר 1980, השימוש בשיבוצי זהב הפך לנדיר ברחבי העולם המערבי.

שימוש קוסמטי
------------

באזורים מסוימים בעולם, במיוחד במזרח אירופה, מדינות ברית המועצות לשעבר, מרכז אסיה ובקווקז, שיני זהב נחשבות כסמל לעושר[דרוש מקור].
השימוש בזהב נעשה לפעמים במקום שן מקורית או ככתר על שיוף שן בריאה. מרבית האנשים המשתמשים בשיני זהב למטרות אסתטיות, עושים זאת על ידי שימוש 
בציפוי מזהב נשלף המיוחד לשן. כיום השימוש בשיני זהב נשלפות, הפך לפופולרי בעולם ההיפ-הופ בארצות הברית.

שימוש כמוטיב בקולנוע ובספרות
----------------------------

השימוש בשיני זהב, מופיע רבות בקולנוע ובספרות. כאשר סופר או במאי של סרט, משתמש בדמות בעלת 'שן מזהב' - לרוב יהיה מדובר
בדמות מפוקפקת עם נטייה לעבריינות.

ראו גם
------

* תותב

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שן זהב** בוויקישיתוף