**ההיסטוריה של הצילום** החלה משהושלמו שני מרכיבי יסוד: הראשון הוא הקרנת תמונה על משטח: **קָמֶרָה אוֹבְּסְקוּרָה** ( **לִשְכָּה אֲפֵלָה**) , השני הוא הגילוי שחלק מהחומרים משתנים כאשר הם נחשפים לאור. אין תיאורים המעידים על ניסיון כלשהו ללכוד תמונות עם חומרים רגישים לאור לפני המאה ה-18.

בסביבות 1717, יוהאן היינריך שולצה לכד אותיות חתוכות על בקבוק של תמיסת הרגישה לאור, אבל הוא כנראה מעולם לא חשב להפוך את התוצאות לעמידות. בסביבות שנת 1800, תומס ודג'ווד עשה את הניסיון הראשון המתועד בצורה מהימנה, אם כי לא מוצלח ללכוד תמונות מצלמה בצורה קבועה. הניסויים שלו אמנם יצרו צילומים מפורטים, אבל וודג'ווד ושותפו האמפרי דייווי לא מצאו דרך לקבע תמונות אלו כך שישמרו לזמן רב.

בשנת 1826, ניספור נייפס הצליח לראשונה לקבע תמונה שצולמה במצלמה, אך נדרשו לפחות שמונה שעות או אפילו מספר ימים של חשיפה במצלמה והתוצאות המוקדמות ביותר היו גסות מאוד. שותפו של ניפס, לואי דאגר המשיך בפיתוח תהליך הדאגרוטיפ, (תהליך הצילום הראשון שהוכרז בפומבי ובעל קיימא מסחרית.) הדאגרוטיפ דרש דקות בלבד של חשיפה במצלמה, והפיק תוצאות ברורות ומפורטות. ב-2 באוגוסט 1939 הדגים דאגר את פרטי התהליך בפני לשכת עמיתים בפריז. תאריך זה הוא המקובל בדרך כלל כשנת הלידה של הצילום המעשי . ב-19 באוגוסט הפרטים הטכניים פורסמו פומבית בפגישה של האקדמיה למדעים והאקדמיה לאמנויות יפות בארמון המכון. (על הענקת זכויות ההמצאה לציבור, זכו דאגר ונייפסה לקצבה ממשלתית לכל ימי חיהם).כאשר תהליך הדאגרוטיפ המבוסס על מתכת הוצג רשמית לציבור בצרפת, התהליך המתחרה,קלוטיפ, המבוסס על תהליכי הדפסת נגטיב מבוססי נייר ומלח שהומצא על ידי ויליאם הנרי פוקס טלבוט כבר הודגם בלונדון. (אבל עם פחות פרסום)  הפיתוחים והחידושים הבאים הפכו את הצילום לקל ונגיש יותר.חומרים חדשים הפחיתו את זמן החשיפה הנדרש למצלמה מדקות לשניות, ובסופו של דבר לשבריר שנייה קטן; מדיות צילום חדשות היו חסכוניות יותר, רגישות ונוחות יותר. מאז שנות ה-50 של המאה ה-19, תהליך הקולודיון עם לוחות הצילום המבוססים על זכוכית שילב את האיכות הגבוהה המוכרת מהדגוריוטייפ עם אפשרויות ההדפסה המרובות המוכרות מהקלוטייפ והיה בשימוש נפוץ במשך עשרות שנים. סרטי רול (סרטי צילום) הפכו שימוש מזדמן לפופולרי ונגיש בצבע ובשחור-לבן.

פיתוח מצלמות דיגיטליות בשנות ה-90 חוללה במהרה מהפכה בצילום. במהלך העשור הראשון של המאה ה-21, שיטות פוטוכימיות מסורתיות המבוססות על סרטים נדחקו יותר ויותר לשוליים כאשר היתרונות המעשיים של הטכנולוגיה החדשה זכו להערכה רבה ואיכות התמונה של מצלמות דיגיטליות במחיר מתון השתפרה ללא הרף. במיוחד מאז שהמצלמות הפכו לתכונה סטנדרטית בסמארטפונים, צילום תמונות (ופרסום מיידי באינטרנט) הפך לפרקטיקה יומיומית בכל מקום ברחבי העולם.

אֶטִימוֹלוֹגִיָה
----------------

מקור המילה "פוטוגרפי" מיוחסת בדרך כלל לסר ג'ון הרשל ב-1839.הוא מבוסס על היוונית *φῶς* ( *phōs* ; פוטו *phōtos* ), שפירושו "אור", ו- *γραφή* ( *graphê* ), שפירושו "רישום, כתיבה", פירושו ביחד "ציור של אור".

היסטוריה מוקדמת של המצלמה
-------------------------

 עקרון הקמרה אובסקורה 
 עקרונות קמרה אובסקורה עם מראה פנימית, שיוצרת דמות על לוח זכוכית. כאשר מונח נייר שקוף במקום הזכוכית, ניתן להעתיק את הדמות בקלות
התופעת המכונה **קָמֶרָה אוֹבְּסְקוּרָה**, מאפשרת להקרין תמונה (הפוכה) באמצעות חריר קטן על פני משטח שמול החריר. ייתכן שהעיקרון הזה היה ידוע והיה בשימוש בתקופה הפרהיסטורית. התיעוד הכתוב המוקדם ביותר של התופעה נמצא במאה ה-4 לפני הספירה, בשני מקומות שונים במקביל: מאת אריסטו   ביוון ומוזי בסין . אלחזן (או אבן אל-הית'ם) הוא הראשון עליו ידוע שבנה למעשה קמרה אובסקורה. עד המאה ה-16 הקמרה אובסקורה שימשה בעיקר ללימוד אופטיקה ואסטרונומיה, במיוחד כדי לצפות בבטחה בליקויי חמה מבלי לפגוע בעיניים. במחצית השניה של המאה ה-16 פותחו מספר שיפורים טכניים:

* עדשה במקום החריר (תוארה לראשונה על ידי ג'רולמו קרדנו ב-1550)
* צמצם המגביל את גודל המפתח ( דניאל ברברו ב-1568)

שיפורים אלו הובילו להפקת תמונה בהירה וחדה יותר.

בשנת 1558 ג'מבטיסטה דלה פורטה היה מהראשונים שכתב (בספריו הפופולריים והמשפיעים) תיאור של השימוש בקמרה אובסקורה כעזר לציור . ההצעה של דלה פורטה אומצה באופן נרחב על ידי אמנים ומאז המאה ה-17 נעשה שימוש נפוץ בגרסאות ניידות של המצלמה אובסקורה - תחילה כאוהל, אחר כך כקופסה. המצלמה אובסקורה כקופסה הייתה הבסיס למצלמות הצילום המוקדמות ביותר כאשר הצילום פותח בתחילת המאה ה-19. זה היה הצעד הראשון בדרך שתיאר ולטר בנימין במאמרו יצירת האמנות בעידן השעתוק הטכני **.** 

חלקו הראשון של הצילום, ה"מצלמה" היה מוכן, חסר היה החלק השני, שהוא מצע רגיש לאור שלוכד ושומר את האור. (האור המוקרן, הריהו התמונה) מרגע שהמצלמה הייתה מוכנה ועד למועד שפותחו חומרים רגישים לאור, פותחו כמה וריאציות של מצלמת הקמרה אובסקורה למטרת לכידת תמונה ללא שימוש בחומרים רגישים לאור. הם אינם מצלמה, אך משרתים את אותה מטרה של לכידת ושימור אובייקט.

### שימוש ציירים בקמרה אובסקורה

עד המאה ה-16 העברת תמונה של המרחב האמיתי, התלת מימדי, למשטח שטוח דו מימדי היתה משימה מורכבת. במאה ה-16 הופיעות תאורים של מנגנון שיהפוך את הציור בפרספקטיבה מושלמת להרבה יותר קלה להשגה, מנגנון שנשען על קמרה אובסקורה. במקום למדוד בקפדנות את האורכים והזוויות של נושא או סצנה, קמרה אובסקורה מציעה קיצור דרך. ההמצאה השנויה במחלוקת אפשרה לאמנים פשוט להתחקות אחר קווים וצורות מתמונה או סצנה אל הבד שלהם. אמנים רבים בתקופה זו השתמשו בקמרה אובסקורה המקרינה תמונה על פני המשטח ישירות. הציירים היו מקרינים את הנושאים שהיו מוכנים לצייר על קיר בחדר חשוך ומציירים מעליו.

האיור משמאל מציג צייר נעזר בקמרה אובסקורה להעביר את הפרספקטיבה של המרחב לקנבס.

### Physiognotrace

physiognotrace הוא מכשיר, שנועד לסייע ביצירת פורטרט . הוא הומצא במאה ה-18 והיה פופולרי במשך כמה עשורים.

ההאובייקט המצוייר ישב במסגרת עץ ופנה הצידה. פנטוגרף המחובר לעיפרון יצר קו מתאר על משטח בתוך דקות ספורות.

האיור משמאל מציג ציור של קווינדי שבוצע באמצעות כלי זה.

המכשיר ננטש כאשר התגלו החומרים הרגישים לאור.

### קמרה לוסידה

קמרה לוסידה (***camera lucida***) היא מכשיר אופטי ששימש כעזר לציור על ידי אמנים במאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19.

המכשיר מאפשר לצייר לראות בו זמנית את האובייקט ואת משטח הרישום האובייקט נצפה באמצעות מראה שקופה למחצה.

האמן משכפל נקודות מפתח של הסצנה על גבי משטח הציור ובכך לסייע בעיבוד מדויק של הפרספקטיבה של האובייקט.  .

האיור משמאל מציג תרשים עקרוני של מכשיר זה.

תהליכים וחומרים רגישים לאור
---------------------------

##### קיבוע

הערה: בתהליך הנדון בערך זה, מופיע השלב "קיבוע". (fixing) זהו שלב בתהליך פיתוח הנגטיב וכן בתהליך ההדפסת הכימי. (כמובן שלא נדרש בהדפסה דיגיטלית) בשלב זה מסירים את כל החומרים הריגישים לאור שנותרו כדי שהתוצר (פילם או הדפסה) יוכלו להחשף לאור מבלי שהאור ימשיך להשפיע על התמונה.

### חומרים רגישים לאור לפני 1700

התפיסה שאור יכול להשפיע על חומרים שונים - למשל, שיזוף בשמש של העור או דהייה של טקסטיל - הייתה קיימת מתקופות מוקדמות מאוד. רעיונות לקיבוע תמונות הנראות במראות או דרכים אחרות ליצירת תמונות באופן אוטומטי אולי היו גם בראשם של אנשים הרבה לפני שפותח משהו כמו צילום.  עם זאת, ולמרות ידע מוקדם על חומרים רגישים לאור וקמרה אובסקורה אין בנמצא לפני 1700 תיעוד היסטורי של רעיונות כלשהם שאפילו דומים במקצת לצילום. 

בשנת 1614 ציין אנג'לו סלה כי  אור השמש יגרום להשחרת באבקת כסף חנקתי, וכי נייר העוטף אבקת חנקת כסף במשך שנה ישחיר. 

וילהלם הומברג תיאר כיצד אור גרם להשחרת כמה כימיקלים בשנת 1694. 

### 1700 עד 1802: מושגים מוקדמים וצילומים דוהים שאינם נשמרים

#### ה-"Scotophors" של שולצה: הצילום המוקדם - אותיות דוהות (בערך 1717)

בסביבות שנת 1717,  גילה איש אשכולות הגרמני יוהאן היינריך שולצה בטעות כי תמיסת גיר (CaCO3) וחומצה חנקתית (HNO3) שלתוכו הומסו חלקיקי כסף הוחשכו באור השמש. לאחר ניסויים בחוטים שיצרו קווים על החומר המבוקבק שהיה מונח באור שמש ישיר למשך זמן מה, הוא הניח שבלונות של מילים על הבקבוק. השבלונות יצרו עותקים של הטקסט באדום כהה, כמעט סגול, על פני התוכן הלבנבן. הרשמים נשמרו עד שנמחקו על ידי ניעור הבקבוק או עד שהחשיפה הכוללת לאור מחקה אותם. שולזה כינה את החומר "Scotophors" כאשר פרסם את ממצאיו ב-1719. הוא חשב שאפשר ליישם את התגלית כדי לזהות אם מתכות או מינרלים מכילים כסף, וקיווה שניסויים נוספים של אחרים יובילו לתוצאות שימושיות אחרות.   התהליך של שולזה דמה לטכניקות פוטוגרמה מאוחרות יותר ולעתים נחשב לצורת הצילום הראשונה. 

#### תהליך לכידת תמונה הדימיונית של De la Roche שנת 1760

רומן המדע הבדיוני המוקדם *Giphantie*  (1760) מאת טיפיין דה לה רוש הצרפתי תיאר משהו דומה למדי לצילום (צבע), תהליך שמתקן תמונות חולפות שנוצרו על ידי קרני אור: "מצפים פיסת קנבס בחומר זה, ומניחים אותו מול האובייקט ללכידה. האפקט הראשון של הבד הזה דומה לזה של מראה, אבל באמצעות אופיו הצמיג הקנבס המוכן, כפי שלא קורה במראה, שומר על דמות התמונה. המראה מייצגת תמונות נאמנה, אך לא שומרת אף אחת; הקנבס שלנו משקף אותן לא פחות בנאמנות, אך שומר על כולן. הרושם הזה של התמונה הוא מיידי. לאחר מכן הבד מוסר ומופקד במקום חשוך. כעבור שעה הרושם יבש, ויש לך תמונה יקרה יותר בכך ששום אמנות לא יכולה לחקות את אמיתותה."  דה לה רוש דמיין אפוא תהליך שעושה שימוש בחומר מיוחד בשילוב עם איכויות של מראה, ולא בקמרה אובסקורה. המקום החשוך שבו התייבשו התמונות מעיד שהוא חשב על רגישות האור של החומר, אבל הוא ייחס את ההשפעה לאופיו הצמיג.

#### הקובע הכימי הנשכח של שילה שנת 1777

בשנת 1777, הכימאי קרל וילהלם שילה חקר את כלוריד הכסף (AgCl) הרגיש לאור והגיע למסקנה כי האור מכהה אותו על ידי פירוק כלוריד הכסף לחלקיקים מיקרוסקופיים של כסף מתכתי, ואלה מתכהים בהשפעת האור. [הערה: 1. לפרט אם כלורי הכסף מתפרק ליונים של כלור ויונים של כסף בהשפעת האור או שזה מצב יציב בתמיסה. 2. לפרט אם בשנה זו כבר הובן שחלקיקי הכסף הם בעצם יונים של כסף] גילוי חשוב נוסף ששילה גילה הינו שהאמוניה ממיסה את כלוריד הכסף, אך לא את חלקיקי הכסף (שהתכהו). זהו גילוי מהפכני שיכול היה לשמש לקיבוע תמונת מצלמה שצולמה עם כלוריד הכסף, אך גילוי זה לא נקלט על ידי מפתחי תהליך הצילום המוקדמים ביותר.  נדרשו עוד שנים עד שתהליך קיבוע זו התגלה מחדש.

שילה ציין גם שאור אדום איננו משפיע על כלוריד כסף, תופעה שתיושם מאוחר יותר בחדרי חושך לצילום כשיטה לעבוד בחדרי חושך מוארים באור אדום מבלי לפגוע בצילומים. (שיטה זו ישימה כמובן רק לחדרי חושך בהם מדפיסים צילומים שחור-לבן בלבד מאחר והדפסות צבע רגישות כמובן לכל הצבעים).

למרות שתומאס ודג'ווד קיבל השראה מכתביו של שילה באופן כללי, הוא כנראה החמיץ או שכח את ניסויים אלו; הוא לא מצא שיטה לקבע את תמונות הצילום שהצליח לצלם בסביבות שנת 1800 (ראה להלן). 

#### אליזבת פולהאם והשפעת האור על מלחי כסף (1794)

בספרה אליזבת פולהאם *"An essay on combustion"*  מתארת את הניסויים שביצעה לחקירת השפעות האור על מלחי כסף. היא אמנם ידועה יותר בזכות גילויה בנושא זרז, אך Larry J. Schaaf בסיפרו תולדות הצילום   הגדיר את עבודתה על הכימיה של הכסף כצעד מרכזי בהתפתחות הצילום.

#### תומס ודג'ווד והאמפרי דייווי: פוטוגרמות מפורטות דוהות (1790?–1802)

הצלם והממציא האנגלי תומס ודג'ווד היה כנראה האדם הראשון שחשב ליצור תמונות קבועות על ידי לכידת תמונות מצלמה על חומר מצופה בחומר כימי רגיש לאור. במקור הוא רצה לצלם את התמונות של קמרה אובסקורה, אבל גילה שהן חיוורות מכדי להשפיע על תמיסת כסף חנקתי שהומלצה לו כחומר רגיש לאור. ודג'ווד אכן הצליח להעתיק לוחות זכוכית מצוירים וללכוד צללים על עור לבן וגם על נייר שהורטבו בתמיסת כסף חנקתי. ניסיונות לשמר את התוצאות נכשלו. לא ברור מתי התקיימו הניסויים של ודג'ווד. ייתכן שהוא התחיל לפני 1790; ג'יימס ווט כתב מכתב לאביו של תומס ודג'ווד , ג'וזיה ודג'ווד, כדי להודות לו "על ההנחיות שלך לגבי תמונות הכסף, שעליהן, כשאהיה בבית, אעשה כמה ניסויים". מאמינים שמכתב זה (שאבד מאז) נכתב ב-1790, 1791 או 1799. בשנת 1802 פורסם בכתב עת של המוסד המלכותי תיאור מאת האמפרי דייווי המפרט את הניסויים של ודג'ווד עם הכותרת *An Account of a Method of Copying Paintings on Glass, and of Making Profiles, by the Agency of Light on Nitrate of Silver*. דייוי הוסיף כי ניתן להשתמש בשיטה עבור חפצים שחלקם אטומים וחלקם שקופים כדי ליצור ייצוגים מדויקים. לדוגמא של, "סיבי העצים של העלים וכנפי החרקים". הוא גם גילה שתמונות מיקרוסקופ של עצמים קטנים נקלטו בקלות על נייר שהוכן כהלכה. דייווי, ככל הנראה לא היה מודע או שכח את התגלית של שילה, והגיע למסקנה שיש למצוא חומרים כדי להסיר את השאריות הלא חשופות של כסף חנקתי או כסף כלוריד "כדי להפוך את התהליך האלגנטי לשימושי".  ייתכן שוודגווד נטש בטרם עת את הניסויים שלו בגלל בריאותו הלקויה. הוא נפטר בגיל 34 בשנת 1805.

נראה שדייווי לא המשיך בניסויים. המאמר בכתב העת של המוסד המלכותי נקרא כנראה על ידי הרבה אנשים. הוא נבדק על ידי דייוויד ברוסטר *במגזין אדינבורו* בדצמבר 1802, הופיע בספרי לימוד בכימיה כבר ב-1803, תורגם לצרפתית ופורסם בגרמנית ב-1811. קוראי המאמר אולי נרתעו למצוא קובע מאחר ומדען מוערך כדייווי כבר ניסה ונכשל. כנראה המאמר לא צוין על ידי נייפס או דאגר, וגם לא על ידי טלבוט אלא רק לאחר שפיתח תהליכים משלו.  

#### ז'אק שארל: צילומי צללית דוהים (בערך 1801)

מאמינים שהפרופסור והממציא הצרפתי ז'אק שארל, הצליח לצלם צלליות על נייר רגיש לאור בתחילת המאה ה-19, לפני תומאס וודג'ווד. צ'ארלס מת ב-1823 מבלי שתיעד את התהליך, אך לכאורה הדגים אותו בהרצאותיו בלובר. אירועים אלו לא פורסמו עד שפרנסואה אראגו הזכיר אותו בהצגת פרטי הדאגרוטיפ לציבור ב-1839. מאוחר יותר הוא כתב שהרעיון הראשון לקבע את התמונות של הקמרה אובסקורה או עם חומרים כימיים שייך לשארל. היסטוריונים כנראה נשענו רק על המידע של אראגו, והרבה יותר מאוחר, צורפה לו השנה הלא נתמכת 1780.  בהנחה שאראגו דייק בהסבריו ב-1839 לגבי ארועים שהתרחשו לפני כמעט 40 שנה כאשר התייחס לשנים הראשונות של המאה ה-19 ולארועים שלפני פרסום התהליך של ווג'ווד ב-1802, ניתן להניח שההדגמות של צ'ארלס התקיימו ב-1800 או 1801.

### 1816 עד 1832: צילומים ראשונים שנשמרים - ניספור נייפס

 *מבט מהחלון ב-Le Gras* נייפס, בשנת 1826, נחשב כצילום המצלמה הקדום ביותר ששרד.  מקור (משמאל) והיפוך ושיפור (ימין).
נייפס
התחריט ההליוגרפי המוקדם ביותר ששרד. נעשה ב-1822. הוא הודפס מלוח מתכת שנעשה על ידי ניספור נייפס ב"התהליך ההליוגרפי" שלו.  המשטח נחשף לחריטה רגילה והועתק באמצעי צילום. זה היה צעד לקראת הצילום הקבוע הראשון שצולם במצלמה אובסקורה.
ניספור נייפס (Nicéphore Niépce) היה מדען וכימאי אריסטוקראט שהונה של משפחתו איפשר לו לעסוק המחקרים מדעיים. בשנת 1816, הצליח לצלם צילומים באמצעות מצלמה, תוך שימוש בנייר מצופה בכלוריד הכסף, הצילומים היו תשלילים, כלומר האיזורים הכהים ביותר במציאות היו הבהירים ביותר ולהיפך. נייפס, כמו הממציאים שלפניו, לא הצליח לפתור את בעית הקיבוע, והצילומים דהו לאחר חשיפה לאור. מאוכזב ממלחי כסף, הוא הפנה את תשומת לבו לחומרים אורגניים רגישים לאור.  התצלום העתיק ביותר ששרד של התמונה שנוצרה במצלמה נוצר על ידי נייפס בשנת 1826 או 1827.  המדיה לצילום היתה פיסת פיוטר (סגסוגת מתכת) מלוטשת והחומר הרגיש לאור היה ציפוי דק של ביטומן (זפת נפט טבעית, שהומסה בשמן לבנדר) שנמרחה על פני משטח של הפיוטר והונחה ליבוש לפני השימוש.  לאחר חשיפה ארוכה מאוד במצלמה (באופן מסורתי נאמר שמונה שעות, אך כעת מאמינים שהיא מספר ימים),  הביטומן הוקשה במידה מספקת וניתן היה להסיר את החלק הלא מוקשה באמצעות ממיס, מותיר תמונת פוזיטב (האזורים הבהירים במציאות מיוצגים על ידי איזור מצופה ביטומן מוקשה בהיר יחסית, והאזורים הכהים על ידי פיוטר חשוף כהה.)  כדי לראות את התמונה בצורה ברורה, הצילום היה צריך להיות מואר בעוצמה כזו שהמתכת החשופה נראית כהה והביטומן בהיר יחסית. 

נייפס לא הצליח לבדו להתגבר על הקשיים בתהליך, לכן ב- 1829 חתמו נייפס וצייר בשם לואי דאגר על שותפות שהגדירה את נייפס כממציא התהליך ואת דאגר כעוזר לשיפור תהליך הביטומן. השותפות הניבה החלפת השרף לשרף רגיש יותר ושינוי התהליך שלאחר החשיפה, כך שהניב תמונות באיכות גבוהה יותר וקלות יותר לצפייה. זמני החשיפה במצלמה, למרות שהצטמצמו במידה ניכרת, עדיין נמדדו בשעות. 

### 1832 עד 1840: צילומים ראשונים

בראשיתה של תקופה זו, כמעט כל האלמנטים הנדרשים ליצירת תצלום נאות היו מוכנים: מצלמה (קמרה אובסקורה), מדיה (מתכת, נייר), חומרי פיתוח (בד"כ מבוססים על כסף). חסר היה קובע (fixer) ושיפור תהליך הכימיה של הצילום כך שמשך החשיפה הנדרש יהיה סביר. במהלך תקופה זו התמודדו במקביל אנשים שונים במדינות שונות בפערים טכניים אלו ונמצאו להם פיתרונות שונים.

#### ארקול פלוראנס בברזיל

דיפלומה, צולם על ידי פלוראנס 1932
 ארקול פלוראנס
ארקול פלוראנס, (Hercule Romuald Florence) צרפתי שהיה אמן וממציא חי ועבד בברזיל במחוזות מרוחקים ונידחים. בשנים 1830-1833 כאשר עסק בהפקת ספר הוא נדרש להדפסה ופיתח תהליך באמצעות קמרה אובסקרה שבו ציפה לוחות זכוכית בתערובת גומי ערבי ופיח אותו הצמיד לנייר שצופה בכסף כלורי ואותו הכניס למצלמה. לאחר החשיפה, ביצע את הקביעה באמצעות תמיסת אמוניה. לתהלך הוא קרא *photographie* (רישום-אור). פלוראנס מעולם לא פירסם את המצאותיו, גם לא השאיר מידע מפורט על התהליכים שפיתח, וחי ופעל כל חייו באיזורים נידחים. כתוצאה הוא מעולם לא הוכר בעולם כאחד ממצאי הצילום. לאחר שנים, כאשר פרטי הדאגורטיפ הגיעו לידיו, העדיף את הדאגרוטיפ על המצאתו שלו.

#### לואי דאגר ותהליך הדאגרוטיפ בצרפת

**דאגרוטיפ שנעשה על ידי לואי דאגר ב-1838. צילום זה מקובל בדרך כלל כצילום המוקדם ביותר שכלל אנשים. זהו נוף של רחוב סואן *Boulevard du Temple*, החשיפה נמשכה מספר דקות, לכן, כל אלמנט שהיה בתנועה לא השאיר זכר. רק שני הגברים ליד הפינה השמאלית התחתונה, אחד מהם מצחצח את נעליו של השני, נשארו במקומם זמן מספיק כדי להשאיר את רישומם בתמונה. שניהם היו כנראה אסיסטנטים של דאגר**
 דאגר 1844 צולם ע"י Jean-Baptiste Sabatier-Blot
ייצוג גרפי של השלבים הכרוכים ביצירת דאגרוטיפ 
צולם בדאגרוטיפ ע"י Belloc בערך ב-1850, סוף עידן הדאגרוטיפ
נייפס מת ב-1833, והשאיר את רשימותיו לשותפו לואי דאגר. (Louis Daguerre) בנו של נייפס, איזדור החליף את אביו כשותף. דאגאר התעניין יותר בתהליכים מבוססי מלחי כסף והתנסה בצילום על גבי לוח מצופה כסף שהוצמד לאדי יוד. אדים אלו הגיבו עם הכסף ויצרו ציפוי של יודיד כסף. בדומה לתהליך הביטומן, התוצאה היתה פוזיטיב אך זמני החשיפה עדיין היו ארוכים מאד ובלתי ישימים.

גירסאות שונות מספרות על תאונה אקראית שהובילה לגילוי תהליך הפיתוח באמצעות אדי כספית. לפיהן דאגר הניח בארון הכימיקלים כמה פלטות שנחשפו במצלמה ונחשבו חסרות תועלת,לאחר מכן, כשהסתכל במקרה על הפלטות, הוא נדהם למצוא תמונה. לאחר הסרת כימיקל אחד אחרי השני מההארון, הוא גילה בסופו של דבר על ריצפת הארון כלי כספית שנשבר והתעלומה נפתרה. בגירסה אחרת נמצא מד חום כספית שנשבר. דאגר עצמו מעולם לא הסביר כיצד הגיע לתגלית הכספית. חוקרים מטילים ספק בגירסאות אלו שנועדו להסביר את תהליך הגילוי של פיתוח על ידי כספית (כזכור, דאגר לא היה מדען ולא היה כימאי). התמונה ה"סמויה" נטמעה בציפוי בחשיפה קצרה ולאחר חשיפה לאדי כספית הפכה להיות נראת. תהליך זה קיצר את זמן החשיפה הנדרש לדקות בודדות בתנאים אופטימליים. תמיסה חמה של מלח רגיל קיבעה את התמונה על ידי הסרת יודיד הכסף הנותר שלא נחשף לאור (מאחר והיה באיזורי כהים). דאגר סבר שהתהליך אינו חלק מהשותפות וכינה אותו דאגרוטיפ. תהליך הצילום הזה הוכרז בפגישה של האקדמיה הצרפתית למדעים ב-7 בינואר 1839, והחדשות התפשטו במהירות. עוד באותו חודש כתב הנרי פוקס טלבוט לאקדמיה שברשותו תהליך אחר מוכח ופועל וביקש הכרה בזכות הראשונים שלו. (אך מבלי לוותר על זכויות הפטנט שלו).

ב-19 באוגוסט 1839, הוצג תהליך הדאגרוטיפ בפני האקדמיה הצרפתית למדעים ולאמנויות. האקדמיה החליטה לרכוש את זכויות הפטנט תמורת פנסיה לכל החיים לדאגר ולאיזדור נייפס ולשחרר את התהליך לשימוש הציבור משוחרר מרישיונות ומזכויות פטנט. לאחר פירסום התהליך, דעכה מעורבותו של דאגר בנושא.

כאמור, להמצאת הדאגרוטיפ קדמה שיטת הנגטיב-פוזיטיב שהמציא וויליאם הנרי פוקס טלבוט כבר בשנת 1835. אולם פירסום האקדמיה והשיחרור לשימוש מסחרי חופשי ונפוץ לכל משתמש גרמו לכך שתאריך פרסום הדאגרוטיפ בצרפת ב-1839, מקובל כתאריך שבו הומצא רשמית הצילום.

##### פרוט התהליך

הצילום בתהליך זה התקבל על פלטת מתכת. לפני הצילום המתכת המצופה כסף, מורקה זמן רב עד שהבריקה כמראה ואז נשטפה וחוטאה בחומצת חנקנית. בחדר חשוך היא נחשפה לאדי יוד שנוצרו על ידי חימום יוד בפתיליה. חשיפת הפלטה המצופה כסף לאדי יוד מפיקה תגובה כימית שתוצאתו יודיד הכסף:  Ag(s)+I2(g)→2AgI2. יודיד הכסף ( )AgI הינו חומר רגיש לאור. בשלב זה הפלטה הוכנסה למצלמה והצילום בוצע, חשיפה לאור גורמת, באותם מקומות בהם פגע האור: 10AgI+10 *hv* →2Ag5(s)+5 I2(g) כתוצאה, במקומות בהם פגע האור החומר AgI התפרק ונותר Ag בעוד שהמקומות בהם לא פגע האור נותר ה- AgI. אחרי הצילום הוצאה הפלטה בחדש חשוך, הפיתוח בוצע באדי כספית, בתהליך הפיתוח עם אדי כספית: Ag5+20Hg(g)→5Ag3Hg4, המולקולות של הכסף הופכות לאמאלגאם יציב. לאחר הפיתוח בוצע קיבוע באמצעות שטיפה בתמיסת נתרן גופריתי, תהליך הקיבוע עם נתרן גופריתי ("היפו") מסיר את ה-AgI שנותר: 2Na2S2O3+AgI→Na3[Ag8S2O3)2]+NaI לאחר מכן שטיפה במים להסרת המלחים, וחשיפה לאדי אלומיניום כלורי לשיפור הקונטרסט והברק ויבוש.

זהו תהליך ממושך שמחייב את הצלם להתנייד עם ציוד רב וכבד. התוצאה היא פוזיטיב על מתכת. מתכת זו רגישה מאד לדיוק ולנקיון כל התהליכים ונפגעה בקלות מקורוזיה, מרבית הצילומים נפגעו עם הזמן. כדי לקבל עותק נוסף של הצילום, נדרש היה כל התהליך כדי לצלם באותו תהליך את הצילום המוגמר, והתוצאה כללה פגיעה מסוימת באיכות התמונה. הנחיות להפקת צילום בתהליך זה נפוצות (עם אזהרה לרעילות החומרים המעורבים).

#### הנרי פוקס טלבוט ותהליך הקלוטייפ באנגליה

 טלבוט - 1935, חלונות מנזר Lacock 
 טלבוט - פורטרט עצמי
 טלבוט - 1943, שחקני שח 
"**פרטי חרסינה**", תצלום מתוך אלבום צילום "עפרון הטבע"
1943, טלבוט ערמת החציר 

  

1945, טלבוט מצלם, ברקע, עוזרו מניח בשמש "הדפסי מגע" כדי ליצר העתקים
 טלבוט - 1941, השתקפות עצים 
 טלבוט - 1941, עובדים 
הנרי פוקס טלבוט (William Henry Fox Talbot) היה מדען, מתמטיקאי, בוטנאי עם נטיה לאומנות ואחד ממציאי הצילום המרכזיים. שיטת הצילום שהמציא, נגטיב ופוזיטיב הפכה לשיטת הצילום השולטת במאות ה-19, 20 ו-21. כבר בגיל 17 החל ללמוד בטרינטי קולג' , עסק במחקרים באופטיקה וכימייה.כבר ב-1934 פיתח נייר צילום שתיפקד כנגטיב. (את הנייר יצר על ידי הספגת נייר במלח בישול ולאחר שיובש, מרח עליו כסף חנקתי. הוא פיתח קובע המבוסס על תמיסת מי מלח, אך לא היה זה קובע מושלם. ידידו, ג'ון הרשל הציע לנסות היפוסולפיט של סודה (המכונה בדר"כ "היפו" וכיום ידוע בשמו המלא נתרן תיוסולפט) ההיפו הפך לקובע מושלם.

ב-1835 התמודד טלבוט עם תמונת הנגטיב שהתקבלה על ידי הצמדת הנגטיב לנייר חדש הרגיש לאור כך שהתקבל נגטיב של הנגטיב - כלומר פוזיטב. טלבוט היה עסוק במגוון גדול של פעילויות מגוונות, הוא שימש כחבר פרלמנט, שריף של המחוז, ערך מחקרים בארכיאולוגיה, פענח את כתב היתדות ולכן הקדיש מעט לנושא פיתוח הצילום. רק כאשר שמע על הדאגרוטייפ פירסם את תצלומיו ואת תהליך הצילום שלו. הוא המשיך לעבוד על ההמצאה ולשפר אותה. ב- 1840 גילה ששילוב חומצה גאלית בפיתוח משפר מקצר מאד את זמן החשיפה הנדרש ומאפשר חשיפה במשך שניות. לתהליך זה טלבוט קרא קלוטייפ (ידידיו קראו לתהליך טלבוטייפ).

העיקרון הבסיסי של הקלוטייפ הוא העיקרון הבסיסי של הצילום עד ימנו אלו. (לא כולל צילום דיגטלי כמובן). הגדולה של תהליך זה, שניתן להפיק מהנגטיב העתקים ללא מגבלה, הציוד הנדרש עבורו מאפשר ניידות גבוהה יותר מאשר הדאגרוטיפ ומתאפשר ריטוש של הנגטיב לשיפור הפוזיטיב הסופי. מאידך, מאחר ובשלב יצירת הפוזיטיב בתהליך הדפסת מגע, קרני האור של תמונת הנגטיב חלפו דרך עובי הנייר, נפגעה במקצת החדות של התמונה המוגמרת והתוצאה היתה רכה במקצת. תוצאה זו התאימה מאד לפורטרטים אך פחות לתמונות אחרות.

מאחר וכל הניסויים הקשורים בהמצאה היו יקרים, טלבוט שאף להחזיר חלק מההוצאות ורשם פטנט על ההמצאה ואיפשר שימוש חופשי לחובבים אך צלמים מסחריים נדרשו לשלם על השימוש בה, דרישה שעוררה תרעומת והגבילה את השימוש בתהליך. בסופו של דבר, למרות יתרונותיו של קלוטייפ על פני הדאגרוטייפ, דווקא הדאגרוטייפ זכה לשימוש בינלאומי נרחב, אך שני התהליכים שרדו רק תקופה מוגבלת ונעלמו מיד כאשר הופיע הקולודיון.

טלבוט היה מהראשונים שחיפש אלמנטים אמנותיים בצילום. בשנים 1844-1846 פרסם טלבוט שישה אלבומי צילום. היו אלו אלבומי צילום ראשוניים מסוגם לשלב צילומיים מקוריים בתוך האלבומים וסללו את הדרך בפני יצירות מסוג זה.

##### פרוט התהליך של טלבוט

התהליך הראשון שטלבוט פיתח ב- 1835 מכונה "הדפסת מלח" (Salt Print) בתהליך זה מספיגים דף נייר בתמיסת מלח שולחן (NaCl) לאחר יבוש הדף, מברישים אותו בתמיסת כסף חנקתי, AgNO3 התוצאה היא הווצרות שכבת כסף כלורי NaCl+AgNo3 →AgCl+NaNo3 שהוא חומר רגיש לאור. הדף נשמר במקום חשוך ליבוש. (בשנת 1839 הוחלף השלב הראשון בהספגת דף הנייר ישירות בתמיסת כסף כלורי) לאחר היבוש, הוכנס למצלמה ונחשף לאור, החשיפה נמשכה עד שהתכהה ברמה מספקת. לאחריה, הושרה הנייר בתמיסת מלח חזקה שעצרה את הפיתוח וקיבעה את התמונה. ב- 1839 התגלה שקיבוע באמצעות תמיסת "היפו"  משפרת מאד את עמידות התמונה.

ב- 1940 שיפר טלבוט שוב את התהליך. לתהליך המשופר הוא קרא קלוטייפ. בתהליך זה הוא מרח את את הנייר בתמיסת כסף יודי AgI במקום כסף כלורי. הדף היבש, אם נשמר כהלכה היה עמיד לפרק זמן. לפני הצילום עצמו, הוברש הדף בתמיסת גאלו כסף ניטרט שהיא תערובת של שתי תמיסות: ניטרט הכסף AgNo3 וחומצה גאלית C7H6O5 שהיא חומר מחמצן. תהליך זה הפיק העשיר את כמות הכסף כסף יודי, שבהשפעת החימצון, היה רגיש לאור הרבה יותר מאשר היה בתהליכים הקודמים וכתוצאה, זמן חשיפה לאור קצר משמעותית, לעיתים שניות בודדות. הדף כלל לא התכהה בתהליך החשיפה עצמו אלא התמונה הופיעה על הנייר רק לאחר תהליך הפיתוח (כפי שמתרחש בתהליך צילום "עכשוי"). הפיתוח עצמו התבצע שוב עם אותה תמיסת גאלו כסף ניטרט. הקיבוע היה כאמור בתמיסת "היפו" שהסיר את הכסף היודי הנותר (כלומר, מהאיזורים שלא נחשפו לאור.) העתקי פוזיטיב התקבלו בתהליך פשוט של הדפסת מגע כפי שבוצעה "הדפסת מלח".

#### איפוליט ביאר ותהליך פוזיטיב ישיר על נייר בצרפת.

"ביאר, 1939. טבע דומם."
 ביאר, 1863 - פורטרט עצמי
"דיוקן עצמי כאיש שטבע," 
ביאר, תחנות הרוח של מונמרט 
איפוליט ביאר (Hippolyte Bayard) היה עובד מדינה ופיתח תהליך של פוזיטיב ישיר על נייר, כלומר גם בתהליך זה התקבל מקור יחיד אך היה על נייר ולכן תהליך העבודה שלו היה פחות מורכב מזה של הדאגרורטיב. הוא הציץ תערוכה מעבודותיו ב-24 ביוני 1939, עוד בטרם הוכרז רשמית הדאגרוטייפ והציג את המצאתו בפני האקדמיה הצרפתית למדעים. טחנות הרוח הציוריות של מונמארטר, הפרבר המרוחק שהפך לרובע הבוהמייני של פריז, היו נושא נפוץ בתצלומים המוקדמים ביותר של בייארד, המבקר פרנסיס וויי כתב על העבודות שהוצגו בתערוכה , "הן לא דמו לשום דבר שראיתי מעולם. הם מאחדים את הרושם של המציאות עם הפנטזיה של החלומות: אור מלטף אותם וצל מלטף אותם". האקדמיה היתה בתהליך הבחינה של הדאגרוטייפ וכדי למנוע השעייה ואיחור בהכרזת בינלאומית של המצאה צרפתית מתחרה (הדאגרוטייפ), ביאר התבקש לדחות את חשיפת התהליך שלו.  לבסוף הוכרז התהליך של ביאר על ידי האקדמיה ב-24 בפברואר 1840 והוקצב לו מענק חד פעמי על המצאתו.

ביאר חש שנעשה לו עוול והמחיש זאת בצילומו המפורסם "דיוקן עצמי של טבוע" (בשמה הצרפתי: *Le Noyé*). פורטרט עצמי מוקדם של ביאר שצולם באוקטובר 1840 כמחאה על התעלמות הממשל הצרפתי מתהליך הצילום שהמציא, "פוזיטיב ישיר על נייר."

##### פרוט התהליך

התהליך כלל השריה של דף ניר בתמיסת כסף כלורי, חשיפה שלו לאור, כך שהדף התכהה לגמרי. בשלב זה הושרה הדף באשלגן יודי (KI) ואז הוכנס למצלמה ונחשף לאור. לאחר החשיפה, נשטף בתמיסת "היפו".

#### השוואת השיטות דאגרוטיפ וקלוטיפ

השוואת שתי השיטות הנפוצות ביותר בתקופה זו:

| **נושא** | **דאגרוטיפ** | **קלוטייפ** | **הערות** |
| מפתח השיטה | לואי דאגר | פוקס טלבוט |  |
| ארץ | צרפת | אנגליה |  |
| תאריך | 1939 | 1935-1940 | לקלוטייפ היו מספר גירסאות |
| החומר המתקבל | מתכת | נייר | הנייר הפך לסטנדרט. |
| עיקרון | פוזיטיב יחידאי | נגטיב פוזיטיב | עקרון הנגטיב פוזיטיב הפך לסטנדרט קבוע בצילום. בתהליך זה מופרד המקור המצולם מהמוצר הסופי, לכן ניתן לקבל מוצרים סופיים שונים מאותו מקור בזכות עריכה ותהליכי הדפסה שונים. |
| יצור העתקים | לא אפשרי | אפשרי בקלות ללא הגבלה |  |
| פרטים בתמונה | רמת פרטים גבוה, למתכת ברק המושך את העין | תמונה רכה יותר, רמת הפרטים נמוכה יותר ופחות חדה |  |
| עמידות | התמונה הסופית עדינה למגע ושבירה, יש לאכסן בקופסה קשיחה מאחורי זכוכית ולהגן מקורוזיה | נייר נשמר היטב |  |
| עלות | תהליך מורכב ויקר יותר | הנייר והעתקיו זולים יותר |  |
| עבודה | ממומשכת ומחייבת הקפדה גבוהה | פשוטה ומהירה יותר |  |
| זמן חשיפה | נדרשת חשיפה לאור של דקות | בגירסה הראשונה, דקות. בגירסה המשופרת, שניות |  |
| זכויות שימוש | הממשלה הצרפתית רכשה את הזכויות מהממציא ושיחררה את השימוש לכל דיכפין | הממציא שיחרר את השימוש לחובבים, עסקים נדרשו לרכוש זכות שימוש |  |
| משתמשים עיקריים | צלמים מקצועיים, עבודות מוזמנות | צלמים חובבים |  |
| תפוצה | השיטה נפוצה בכל העולם, ביקוש ער | תפוצה מוגבלת |  |
| סיום שימוש | 1851 עם הופעת הקולודיון | 1851 עם הופעת הקולודיון | גם לאחר 1851 המשיכו מיעוט מהצלמים לעבוד בתהליכים אלו עד ל-1860 לערך. |

#### שימוש בצילום בתקופה זו

אתונה מקדש זאוס- Pierre-Gustave Joly de Lotbinière בדצמבר 1839
פרתנון Pierre-Gustave Joly de Lotbinière- אוקטובר 1839
איי פארו Barthélemy Lauvergne 1839
פירמידה חופס, נובמבר Lerebours 1839
ירושלים - צילומו של Frédéric Goupil-Fesque בדצמבר 1839
בתקופה זו של הופעת הצילום, תעבורה יבשתית היתה איטית ומסורבלת, הרכבות היו בחיתוליהן, מכוניות טרם הומצאו ותעבורה ביבשה התבצעה בעיקר באמצעות עגלות, סוסים והליכה. כתוצאה מרבית האנשים לא טילו מחוץ למחוז ביתם. מאידך, הדפוס נפוץ ולאנשים רבים היתה גישה לעיתונים וכתבי עת למינהם. כלומר, אנשים שמעו וקראו על אתרים מפורסמים והתסתקרנו לראות אותם. כדי לגשר על הפער, נהגו העורכים להעסיק מאיירים שציירו תרשימים של האתרים על פי ציורים שראו ולשלב איורים ותרשמים אלו בעיתונים ובכתבי העת למינהם. לפתע היה באפשרות העורכים להעסיק צלמים, לשלוח אותם לצלם ולהשתמש בצילומים אמיתיים במקום תרשימים ואיורים. לצילומים אלו היה ביקוש גבוה בציבור ותפוצתם היה גדולה. צלמים נשלחו לכל האתרים הנגישים בעולם עם ציוד הצילום הכבד והמסורבל וחזרו עם צילומים מסקרנים.

##### צילום ראשון בארץ ישראל

באוקטובר 1839, חודשיים לאחר הכרזת הדארוטיפ, נשלח הצייר **פרדריק פסקה** להפלגה למצריים, משם חצה את סיני במסע ממושך על גבי שיירת גמלים.

מסע זה הפיק את הצילומים הראשונים שצולמו בישראל אי פעם.

##### צילום ואומנות

עד הופעת הצילום, הזרם המרכזי בציור עסק בתאור המציאות והטבע. מבחינת זרם זה, הצילום מהווה רעידת אדמה. (אולם לא כאן יורחב נושא זה).

התפיסה של הציבור מהצילום בתקופה זו היתה כאמצעי תיעודי וז'רנליסטי, ואכן מרבית הצלמים בתקופה זו התייחסו כך לצילום. יחד עם זאת חלק מהצלמים עסקו בחיפוש אחרי אסתיטיקות אומנתית בצילום. (ניתן לראות אלמנטים כאלו בחלק מצילומיו של טלבוט למשל). מאחר ומרבית הצלמים בתקופה זו היו ציירים בטרם נטלו מצלמה לידיהם, ניכרים במרבית הצילומים מכל הסוגים קומפוזיציות מוצלחות ושווי משקל נאות.

##### נשים בצילום

מפתחי תהליך הצילום היו אמנם גברים, אך זמן קצר לאחר מכן, הצטרפו נשים כצלמות, בגרמניה הופיעה הצלמת המקצועית הראשונה ברטה בקמן שבנת סטודיו לצילום בגרמניה ובניו יורק.

### תהליך הקולודיון הרטוב 1951

תהליך הקולודיון (Collodion) נקרא לפעמים גם Wet Plate Process.

קולודיון רטוב הינה שיטה שהומצאה ע"י פרדריק סקוט ארצ'ר ( Frederick Scott Archer) לפיתוח וצילום. גם שיטה זו מתבססת על נגטיב ופוזיטיב, כאשר בשיטה זו הנגטיב הינו זכוכית. התהליך הוכרז בשנת 1851 ומיד החליף את שתי השיטות שקדמו לו: הקלוטייפ ודאגורוטייפ.

שלבי התהליך:

·      הכנה:

* o      ניקוי יסודי של לוח זכוכית.
* o      הכנת תמיסת קולודיון מהמסת אבקת ניטרו באלכוהול.
* o      המסת   potassium iodide בתמיסת הקולודיון.
* o      יוצקים את התמיסה על פלטת הזכוכית – הנגטיב.
* o      טובלים את הלוח הלח בתמיסת silver nitrate  לכמה דקות – מהתהליך נוצר יודיד הכסף על פני הפלטה
* o      מנערים את עודף התמיסה ובאמצעות קופסה אטומה מעבירים ומכניסים למצלמה.
* ·      חושפים לאור כשהפלטה עדיין רטובה למספר שניות.

·      פיתוח

* o      מתבצע מיד לאחר הצילום, לפני שהפלטה מתייבשת
* o      יוצקים תמיסת פיתוח Pyro Gallic acid עד שהתמונה מופיעה.
* o      שוטפים במים
* ·      קביעה
* o      משרים בתמיסת hposulphite  או potassium cyanide
* o      שוטפים במים.
* o      מיבשים מעל להבה ומצפים בלכה.

·      הדפסה על נייר בתהליך הדפסת מגע.

כל התהליך חייב להיות זריז בטרם התייבשה הפלטת זכוכית, כלומר, הצלם חייב להיות צמוד לחדר חושך ולשלוט היטב בכל התהליך.

למרות מורכבות התהליך והמסוכנות של חלק מהמרכיבים, הפך התהליך לשיטה המרכזית של הצילום למשך כ-30 שנה (עד הופעת פלטת הג'לטין היבשה) עקב יתרונות התהליך:

* ·      נגטיב הזכוכית היה חד וברור ועשיר בפרטים עדינים יותר ואיכות הטונים הייתה טובה יותר מכל שיטה אחרת.
* ·      הממציא שיחרר את התהליך לשימוש חופשי של הציבור. (על כן נפטר אביון וללא פרסום).
* ·      מחיר התהליך זול יחסית.
* ·      התהליך אפשר זמן חשיפה קצר יותר מכל שיטה אחרת.

פתאום הופיעו צילומים שכוללים תנועה.

שיטות הצילום העיקריות שהחליפו את הדאגרוטיפ היו:

* אמברוטייפ - שהומצא בשנת 1854, ויצר דימוי פוזיטיבי על גבי זכוכית בעלת רקע שחור;
* טינטייפ - צילום על גבי לוח בדיל
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **היסטוריה של הצילום** בוויקישיתוף

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **ניספור נייפס** |

* אודות התצלום הראשון, אתר אוניברסיטת טקסס
*

הערות שוליים
------------

1. ↑  Hirsch, Robert (2 ביוני 2018). *Seizing the Light: A History of Photography*. McGraw-Hill. ISBN 978-0-697-14361-7. ארכיון מ-2 ביולי 2023. נבדק ב-13 בדצמבר 2015 – via Google Books. `{{cite book}}`:  (עזרה)
2. ↑  "The Michigan Technic 1882 *The Genesis of Photography with Hints on Developing*". ארכיון מ-2023-04-05. נבדק ב-2023-03-15.
3. ↑  Newhall, Beaumont (1997). *The history of photography: from 1839 to the present* (5th ed.). New York: Museum of Modern Art. ISBN 978-0-87070-381-2.
4. ↑  "photography - Search Online Etymology Dictionary". *www.etymonline.com*. ארכיון מ-2017-07-02. נבדק ב-2012-09-02.
5. ↑  Newhall, Beaumont (1997). *The history of photography: from 1839 to the present* (5th ed.). New York: Museum of Modern Art. ISBN 978-0-87070-381-2.
6. ↑  Mulligan, Therese (2021). *A history of Photography* (באנגלית). Koln: Taschen. ISBN 978-3-8365-4099-5.
7. 1 2  "What is a camera obscura?". *Camera Obscura and World of Illusions Edinburgh* (באנגלית בריטית). נבדק ב-2024-01-31.
8. ↑  "Did You Know? This is the First-ever Photograph of Human Captured on a Camera". *News18*. 19 באוגוסט 2020. ארכיון מ-10 באפריל 2021. נבדק ב-19 באוגוסט 2020. `{{cite web}}`:  (עזרה)
9. ↑  Newhall, Beaumont (1997). *The history of photography: from 1839 to the present* (5th ed.). New York: Museum of Modern Art. ISBN 978-0-87070-381-2.
10. ↑  "Walter Benjamin". *www.marxists.org*. נבדק ב-2024-02-01.
11. ↑  Newhall, Beaumont (1997). *The history of photography: from 1839 to the present* (5th ed.). New York: Museum of Modern Art. ISBN 978-0-87070-381-2.
12. ↑  Institution, Smithsonian. "Smithsonian's National Portrait Gallery Reveals Identities of Hundreds of People in Early 19th-Century Portrait Album". *Smithsonian Institution* (באנגלית). נבדק ב-2024-01-31.
13. ↑  Newhall, Beaumont (1997). *The history of photography: from 1839 to the present* (5th ed.). New York: Museum of Modern Art. ISBN 978-0-87070-381-2.
14. ↑  Technology of photography - Black & White Processing, Printing, Developing | Britannica, www.britannica.com (באנגלית)
15. ↑  Gernsheim, Helmut (1986). *A concise history of photography (אורכב 02.07.2023 בארכיון Wayback Machine)*. Courier Dover Publications. מסת"ב 0-486-25128-4
16. ↑  Batchen (1999). *Burning with Desire: The Conception of Photography*. ISBN 978-0-262-52259-5. ארכיון מ-2023-07-02. נבדק ב-2020-11-12.
17. ↑  "Septem planetarum terrestrium spagirica recensio. Qua perspicue declaratur ratio nominis Hermetici, analogia metallorum cum microcosmo, ..." apud Wilh. Janssonium. 2 ביוני 2018. ארכיון מ-2 ביולי 2023. נבדק ב-7 בספטמבר 2020 – via Google Books. `{{cite web}}`:  (עזרה)
18. ↑  Eder, Josef Maria (1932). *Geschichte der Photographie* [*History of Photography*]. p. 32.
19. ↑  Sloane, Thomas O'Conor (1895). *Facts Worth Knowing Selected Mainly from the Scientific American for Household, Workshop, and Farm Embracing Practical and Useful Information for Every Branch of Industry*. S. S. Scranton and Company.
20. ↑  The title page dated 1719 of a section (of a 1721 book) containing the original publication can be seen here (אורכב 29.09.2017 בארכיון Wayback Machine). In the text Schulze claims he did the experiment two years earlier
21. ↑  *Bibliotheca Novissima Oberservationum ac Recensionum* (בלטינית). 1721. pp. 234–240. ארכיון מ-2017-09-30. נבדק ב-2017-09-29.
22. ↑  Litchfield, Richard Buckley (1903). *Tom Wedgwood, the First Photographer*, etc. London, Duckworth and Co. Out of copyright and available free at archive.org. In Appendix A (pp. 217-227), Litchfield evaluates assertions that Schulze's experiments should be called photography and includes a complete English translation (from the original Latin) of Schulze's 1719 account of them as reprinted in 1727.
23. ↑  Susan Watt (2003). *Silver*. Marshall Cavendish. pp. 21–. ISBN 978-0-7614-1464-3. נבדק ב-28 ביולי 2013. ... But the first person to use this property to produce a photographic image was German physicist Johann Heinrich Schulze. `{{cite book}}`:  (עזרה)
24. ↑  de la Roche, Tiphaigne (1760). *Giphantie* (בצרפתית). ארכיון מ-2022-09-28. נבדק ב-2020-11-12.
25. ↑  "Tiphaigne de la Roche – Giphantie,1760". *wordpress.com*. 7 ביולי 2015. ארכיון מ-27 בספטמבר 2017. נבדק ב-26 בספטמבר 2017. `{{cite web}}`:  (עזרה)
26. ↑  "Carl Wilhelm Scheele | Biography, Discoveries, & Facts". *Encyclopedia Britannica* (באנגלית). ארכיון מ-5 במאי 2020. נבדק ב-20 באוגוסט 2020. `{{cite web}}`:  (עזרה)
27. ↑  Litchfield, Richard Buckley (1903). *Tom Wedgwood, the First Photographer*. Duckworth and Co. pp. 185–205.
28. ↑  Litchfield, Richard Buckley (1903). *Tom Wedgwood, the First Photographer*. Duckworth and Co. pp. 185–205.
29. ↑  Fulhame, Elizabeth (1794). *An essay on combustion, with a view to a new art of dying and painting. Wherein the phlogistic and antiphlogistic hypotheses are proven erroneous*. London: Printed for the author, by J. Cooper. ארכיון מ-30 ביוני 2021. נבדק ב-2 במרץ 2016. `{{cite book}}`:  (עזרה)
30. ↑  Schaaf, Larry J. (1990). "The first fifty years of British photography, 1794-1844". In Pritchard, Michael (ed.). *Technology and art: the birth and early years of photography: the proceedings of the Royal Photographic Historical Group conference 1-3 September 1989*. Bath: RPS Historical Group. pp. 9–18. ISBN 978-0-9515322-0-1.
31. ↑  Schaaf, Larry J. (1992). *Out of the shadows: Herschel, Talbot, & the invention of photography*. New Haven: Yale University Press. pp. 23–25. ISBN 978-0-300-05705-8.
32. ↑  Litchfield, Richard Buckley (1903). *Tom Wedgwood, the First Photographer*. Duckworth and Co. pp. 185–205.
33. ↑  Litchfield, Richard Buckley (1903). *Tom Wedgwood, the First Photographer*. Duckworth and Co. pp. 185–205.
34. ↑  Batchen, Geoffrey (1999). *Burning with Desire: The Conception of Photography*. MIT Press.
35. ↑  Litchfield, Richard Buckley (1903). *Tom Wedgwood, the First Photographer - Appendix B*. Duckworth and Co. pp. 228–240.
36. ↑  "The First Photograph". *www.hrc.utexas.edu*. אורכב מ-המקור ב-8 ביוני 2020. נבדק ב-4 באפריל 2020. `{{cite web}}`:  (עזרה)
37. ↑  "The First Photograph — Heliography". אורכב מ-המקור ב-6 באוקטובר 2009. נבדק ב-29 בספטמבר 2009. from Helmut Gernsheim's article, "The 150th Anniversary of Photography," in History of Photography, Vol. I, No. 1, January 1977: ...In 1822, Niépce coated a glass plate... The sunlight passing through... This first permanent example... was destroyed... some years later. `{{cite web}}`:  (עזרה)
38. ↑  "Nicéphore Niépce House Museum inventor of photography - Nicephore Niepce House Photo Museum". *www.niepce.org*. אורכב מ-המקור ב-2007-08-03. נבדק ב-2012-10-26.
39. ↑  Hirsch, Robert (2 ביוני 2018). *Seizing the Light: A History of Photography*. McGraw-Hill. ISBN 978-0-697-14361-7. ארכיון מ-2 ביולי 2023. נבדק ב-13 בדצמבר 2015 – via Google Books. `{{cite book}}`:  (עזרה)
40. 1 2   (אורכב 02.07.2023 בארכיון Wayback Machine) By Christine Sutton
41. ↑  Niépce House Museum: Invention of Photography, Part 3 (אורכב 16.03.2014 בארכיון Wayback Machine). Retrieved 25 May 2013. The traditional estimate of eight or nine hours originated in the 1950s and is based mainly on the fact that sunlight strikes the buildings as if from an arc across the sky, an effect which several days of continuous exposure would also produce.
42. ↑  "Nicéphore Niépce House Museum inventor of photography - Nicephore Niepce House Photo Museum". *www.niepce.org*. אורכב מ-המקור ב-2007-08-03. נבדק ב-2012-10-26.
43. ↑  "Daguerre (1787–1851) and the Invention of Photography". *Timeline of Art History*. Metropolitan Museum of Art. באוקטובר 2004. ארכיון מ-3 במאי 2012. נבדק ב-6 במאי 2008. `{{cite web}}`:  (עזרה)
44. ↑  "Nicéphore Niépce House Museum inventor of photography - Nicephore Niepce House Photo Museum". *www.niepce.org*. אורכב מ-המקור ב-2007-08-03. נבדק ב-2012-10-26.
45. ↑  Hercule Florence. Le Nouveau Robinson, NMNM - Nouveau Musée National de Monaco (באנגלית בריטית)
46. ↑  Boris Kossoy, **Hercule Florence: el descubrimiento de la fotografía en Brasil**, Instituto Nacional de Antropología e História, 2004, ISBN 978-968-03-0020-4. (בספרדית)
47. ↑  Institute Hercule Florence, Instituto Hercule Florence, Institute Hercule Florence (באנגלית)
48. ↑  Artnet News, One of Photography’s Earliest Inventors Had an Ingenious Trick to Stop His Images From Over-Developing, Scholars Say, Artnet News, ‏2023-07-05 (באנגלית אמריקאית)
49. ↑  Weston Naef, HERCULES FLORENCE, INVENTOR DO PHOTOGRAPHIA, Artforum, ‏1976-02-01 (באנגלית אמריקאית)
50. ↑  Alfredo Ribeiro, Hercule Florence - Cronologia, Instituto Moreira Salles, ‏2017-06-01 (ב־Brazilian Portuguese)
51. ↑  Kossoy, Boris, **The Pioneering Photographic Work of Hercule Florence.**, (14 בדצמבר 2017). ISBN 978-1-315-46895-2
52. ↑  Ingrid Foster, The Daguerreotype, 2019
53. ↑  The Daguerreian Society - Making a Daguerreotype, www.daguerre.org
54. ↑  Wayback Machine, web.archive.org
55. ↑  The Daguerreotype: An Archive of Texts, Graphics, and Ephemera, www.daguerreotypearchive.org
56. ↑  Authors: Malcolm Daniel, Daguerre (1787–1851) and the Invention of Photography | Essay | The Metropolitan Museum of Art | Heilbrunn Timeline of Art History, The Met’s Heilbrunn Timeline of Art History (באנגלית)
57. ↑  By mid-February successful attempts to replicate "M. Daguerre's beautiful discovery", using chemicals on paper, had already taken place in Germany and England: *The Times* (London), 21 February 1839, p.6.
58. ↑  Daniel Hickman, Daguerreotypes – The Science of Early Photography, ChemistryViews, ‏2019-12-13 (באנגלית אמריקאית)
59. ↑  Artistic Chemistry: Photography, www.aiche.org, ‏2010-08-23 (באנגלית)
60. ↑  Valentina Ljubić Tobisch, Wolfgang Kautek, Highly Photosensitive Daguerreotypes and their Reproduction: Physico‐chemical Elucidation of Innovative Processes in Photography Developed around 1840 in Vienna, **ChemPlusChem** 84, 2019-11, עמ' 1730–1738 doi: 10.1002/cplu.201900467
61. ↑  Karen Hellman, Carolyn Peter, **Hippolyte Bayard and the Invention of Photography**, Getty Publications, 2024-04-16, ISBN 978-1-60606-894-6. (באנגלית)
62. ↑  The Daguerreian Society - Making a Daguerreotype, www.daguerre.org
63. ↑  Mert Oktay, Unveiling the Past: Daguerreotypes and the Legacy of Mercury Fumes, Medium, ‏2024-01-17 (באנגלית)
64. ↑  Authors: Malcolm Daniel, William Henry Fox Talbot (1800–1877) and the Invention of Photography | Essay | The Metropolitan Museum of Art | Heilbrunn Timeline of Art History, The Met’s Heilbrunn Timeline of Art History (באנגלית)
65. ↑  Biography, ‏2015-05-06 (באנגלית בריטית)
66. ↑  Authors: Malcolm Daniel, William Henry Fox Talbot (1800–1877) and the Invention of Photography | Essay | The Metropolitan Museum of Art | Heilbrunn Timeline of Art History, The Met’s Heilbrunn Timeline of Art History (באנגלית)
67. ↑  THE CALOTYPE PROCESS, National Gallery of Canada, ‏September 1, 2021
68. ↑  *Fordwick Nº 23 Calotype*, 2024-02-15, נבדק ב-2024-04-03
69. ↑  The Calotype Process, www.gla.ac.uk
70. ↑  The Calotype Process, www.gla.ac.uk
71. ↑  AlternativePhotography, A dash of salt, AlternativePhotography.com, ‏2010-03-02 (באנגלית אמריקאית)
72. ↑  How to Make a Salt Print, ‏2023
73. ↑  Photogram Images in the 1800s - Hippolyte Bayard, Schultze, Talbot, Anna Atkins, Sir John Herschel, Anne Dixon, Wilhelm Conrad Roentgen, Joseph Nicephere Niepce, www.photograms.org
74. 1 2  Hippolyte Bayard | [Windmills, Montmartre], The Metropolitan Museum of Art (באנגלית)
75. ↑  Brian Rope says, March 17: Indignation, On This Date in Photography: by James Mcardle, ‏2019-03-17 (באנגלית)
76. ↑  Hippolyte Bayard (Getty Museum), web.archive.org, ‏2013-10-24
77. ↑  After Niépce and Daguerre, Nicéphore Niépce's House Museum (באנגלית אמריקאית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LNB: 000233433
* NKC: ph163942

 |