recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**דויד פדורוביץ' טוחמנוב** (ברוסית: **Давид Фёдорович Тухманов**; נולד ב-20 ביולי 1940 במוסקבה) הוא מלחין, פסנתרן, מחבר מוזיקה לשירים סובייטיים פופולריים רבים.

טוחמנוב כתב את השיר יום הניצחון שהפך ברבות הימים לאחד השירים הרוסיים הפופולריים והמוכרים ביותר.

ביוגרפיה
--------

נולד ב־20 ביולי 1940 במוסקבה, למשפחה ארמנית. אביו היה מהנדס, אמו מוזיקאית. אמו של דייוויד התעקשה שבנה יקבל השכלה מוזיקלית. הילד נכנס לבית הספר למוזיקה בשיעור פסנתר. הוא גם עבד על הרכב ותורת המוזיקה בהדרכתו של לב ניקולאביץ' נאומוב.

בעודו סטודנט במכללת גנסינסקי, מתחיל טוכמנוב לכתוב שירים. הוא כתב את הלהיט הראשון שלו "הרכבת האחרונה" (Последняя электричка) עוד בשנת 1961. בהמשך כתב טוחמנוב סדרה של שירים פטריוטים, כמו "אני אוהב אותך, רוסיה" (Я люблю тебя, Россия), "הכתובת שלי היא ברית המועצות (Мой адрес — Советский Союз).

בשנת 1972 הקליט המלחין את הדיסק השירים הראשון שלו, "כמה נפלא העולם". טוחמנוב שיתף פעולה עם להקות "וסיוליה רביאטה", "סמוצבטי", "לייסיאה פסניה".

בשנת 1975 כתב טוחמנוב את השיר "יום הניצחון" למילים של ולדימיר חריטונוב, שבתחילה לא רצו לקחת לרדיו וטלוויזיה, בהתחשב בכך שהוא יכול להיות רקדני מדי. עם זאת, לב לשצ'נקו בכל זאת שר את השיר בקונצרט ליום המשטרה השיר הפך מייד לפופולרי.

בשנת 1976 הוציא טוחמנוב דיסק נוסף, "Po volne moei pamyati", הדיסק זכה להצלחה אדירה.

טוחמנוב הוא גם מחברם של שירים מפורסמים ואהובים כמו "העיניים האלה מנגד" (Эти глаза напротив), "בריכות טהורות" (Чистые пруды), "חורשת הזמיר" (Соловьиная роща), "מילים לשווא" (Напрасные слова), "מגוליארדים" (Из вагантов), "שיר מזרחי" (Восточная песня), "כמה נפלא העולם" (Как прекрасен этот мир)
.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דויד טוחמנוב** בוויקישיתוף
* 

* דויד טוחמנוב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* דויד טוחמנוב, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* דויד טוחמנוב, באתר Discogs (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0003 8212 309X
* LCCN: n92107778
* MusicBrainz: b7a586c3-bd15-46ee-9cf7-11a22eb67d30
* NKC: mzk2011649701
* VIAF: 263998108
* WorldCat: lccn-n92107778

 |
**קָטָה חַדַּת־זָנָב** (שם מדעי: ***Pterocles alchata***) היא מין של קטה שגודלה בינוני. אורכה נע בין 31 ל־39 ס"מ. הראש, הגב והכנפיים צהובים־ירקרקים. הבטן לבנה, והחזה בצבע ערמוני. הצוואר ירקרק. הזכר והנקבה דומים במראם, אם כי הנקבה מוסווית טוב יותר, וזנבה בדרך כלל קצר יותר. ישנם שני תת־מינים: *P. a. alchata*, שמצוי בדרום אירופה, ו־*P. a. caudacutus*, שמצוי בצפון־מערב אפריקה, המזרח התיכון (גם בישראל), ודרום־מזרח אסיה. זהו מין נודד־למחצה: חלק מהאוכלוסייה האסיאתית נודדת למזרח התיכון ולצפון פקיסטן בחורף. הזכרים מתת־המין *caudacutus* נבדלים מתת־המין השולט (ששמו זהה לשם המין) בבטנם, שצבעה דהוי יותר, והכנפיים של נקבות מתת־מין זה לבנבנות, ולא צהובות.

הקטה חדת־הזנב היא מין חברתי, וניתן לראות התקבצויות גדולות של קטות ליד בורות מים טבעיים, אליהם הן עפות זמן קצר לאחר הזריחה. הקטות ניזונות בעיקר מזרעים, אך גם מניצנים ועלים. לעיתים רחוקות, הן ניזונות גם מחרקים, בין השאר חיפושיות.

הקטות מקננות בשקעים בקרקע. הנקבה מטילה 2–3 ביצים במרווחים של כיומיים. הביצים הן בצבע קרם, ומנוקדות בחום כהה, חום־אדמדם או אפור. הזכר והנקבה דוגרים על הביצים לסירוגין במשך 19–25 ימים: הזכר מתחיל את הדגירה כשעה לפני השקיעה, והנקבה מתחלפת איתו לאחר שחזרה מבור המים. האפרוחים עצמאיים, ועוזבים את הקן ימים ספורים לאחר הבקיעה. הזכר והנקבה ממלאים חלק בטיפול בהם לאחר מכן, אם כי רק הזכר מביא להם מים מבור המים. האפרוחים יכולים לחפש את מזונם בעצמם החל מגיל שבוע, ועפים לראשונה בגיל כארבעה שבועות. הם תלויים בהוריהם כחודשיים לאחר הבקיעה, והנוצות של הפרטים הבוגרים מתחילות לצמוח בגיל 4 חודשים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קטה חדת-זנב** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* קטה חדת־זנב, אתר הצפרות הישראלי

הערות שוליים
------------

1. ↑  קטה חדת־זנב באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  מילון בעלי חיים א"י (תשכ"ג), 1963, באתר האקדמיה ללשון העברית
3. ↑  גיא קוטב, הסלב של המדבר: צה"ל ואוהבי הטבע מצילים את ציפורי הנגב (סרטון), באתר "כאן 11", ‏06.08.2021
**חוֹחַן הַקִּנְרָס** (שם מדעי: ***Onopordum cynarocephalum***) הוא מין מהסוג חוחן המצוי בישראל. זהו צמח חד-שנתי קוצני ממשפחת המורכבים.

השם
---

השם המדעי Onopordum cynarocephalum מיוונית: גאזים (pordum) חמור (Ono) כנראה בשל הסברה לגבי האפקט של אכילה מוגזמת אצל החמור. קרקפת הפרחים של חוחן הקנרס דמוית כדור קטן של ארטישוק - קינרה ביוונית, קנרס בעברית. השם העברי נגזר מהשם המקראי חוח, גם כן צמח קוצני. בערבית כַּעוּב או לְשַׂ'אן אִל-גְ'מָאל (לשון הגמל).

מאפיינים
--------

חוחן הקרנס גדל באזור ארץ ישראל וסוריה בעיקר סמוך ליישובים נטושים, מעזבות ושולי דרכים. שׁוֹשֶׁנֶת העלים בחורף רחבה ועליה מסתיימים בקוצים (ראו איור). באביב עולה מתוכה גבעול זקוף וגבוה ביותר (כ2 מטרים ומעלה). הגבעול קוצני, מלווה לכל אורכו בכנפיים קוצניות ומסתעף למעלה למספר סעיפים נושאי קרקפות גדולות (4–7 ס"מ). הקרקפות מהודקות בחפי מעטפת המתחדדים לקוצים. הצמח פורח בחודשים מאי-יולי עם פרחים מורכבים צינוריים בצבע סגול-ארגמן. ציציות צהבהבות מכסות את הקרקפת אחרי ההבשלה.

חלקי הקוץ

בתרבות
------

אחד ממיני החוחן *Onopordum acanthium* ("דרדר הכותנה" או "חוחן הבלאנש"), הוא הפרח הלאומי של סקוטלנד, והוא מאפיין ניכר בסמלים ולוגואים סקוטיים רבים. האגדה היא שצבא נורדי פולש ניסה להתגנב בחשאי למאהל של הצבא הסקוטי. אחד מהנורדים פסע בשקט יחף למחנה הסקוטי ודרך על החוחן. שלוות הלילה במחנה הופרה והנורסים הובסו.

שלט האצולה של סקוטלנד - שימו לב לחוחנים שלמטה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חוחן הקנרס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* צמחיית ישראל ברשת
* צמח השדה
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  נסים קריספל, "ילקוט הצמחים", הוצאת כנה, ירושלים, 1983, כרך ד'-ח', עמ' 209
2. ↑  חוחן הקנרס באתר צמח השדה
3. ↑  סמל סקוטלנד באתר היסטוריה סקוטית (באנגלית)
**ענת לויט** (נולדה בשנת 1972), היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה. השחיינית הישראלית הראשונה ששחתה 50 מטר חופשי מתחת ל-28 שניות.

ביוגרפיה
--------

לויט נולדה בבאר שבע וגדלה ברעננה. היא התאמנה בקבוצת הפועל הוד השרון בית ברל בהדרכתו של ד"ר ברוך צ'יש.

### 1986

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1986 זכתה לויט במדליית כסף, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 28.68 שניות, אחרי ענת ישראל ממכבי תל אביב (28.62 שניות) ולפני רותם פורת מהפועל בני שמעון (29.31 שניות).

### 1987

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט 1987 זכתה לויט במדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:02.70 דקות, אחרי ענת ישראל (1:02.14 דקות) ולפני חברתה לקבוצה תמי לוין.

### 1988

#### שיאנית ישראל

בתחרות שמונה האומות שנערכה באדינבורו, סקוטלנד ב-3 ביולי 1988 קבעה לויט במשחה ל-50 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 27.75 שניות, שיפור לשיא בן השנתיים של ענת ישראל (28.00 שניות) וכך הייתה לשחיינית הישראלית הראשונה ששחתה משחה זה מתחת ל-28 שניות. שיאה זה החזיק מעמד 3 שנים ונשבר על ידי קרן רגאל (27.53 שניות).

### אלופת ישראל

באליפות ישראל שנערכה באוגוסט אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות אישיות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 28.18 שניות, לפני איריס קומן ממכבי נהריה (28.35 שניות) ורויטל וילנאי מרכז וייסגל (28.43 שניות) ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:02.45 דקות, אחרי רויטל וילנאי (1:01.98 דקות) ולפני תמי לוין (1:02.85 דקות).

### 1989

#### המכביה ה-13

בתחרויות השחייה של המכביה ה-13 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב בחודש יולי 1989 זכתה לויט במדליית ארד, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 28.18 שניות, אחרי ג'ני זוסר מארצות הברית שקבעה שיא יסוד חדש של 27.00 שניות ואיריס קומן שקבעה שיא אישי חדש של 27.82 שניות.

#### אלופת ישראל

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1989 זכתה לויט במדליית זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 28.34 שניות, לפני רויטל וילנאי ממכבי תל אביב (28.72 שניות) וגליה אקר מהפועל ימק"א ירושלים (29.13 שניות). בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 28.31 שניות.

קישורים חיצוניים
----------------

* אלכס פרסלמן, טנגו בשחור לבן, מעריב, 21 ביולי 1988

הערות שוליים
------------

1. 1 2  חמישה שיאים ישראלים בסקוטלנד, מעריב, 4 ביולי 1988
2. ↑  אלכס פרלסמן, זוהר בריכה - גלילי שבר השיא ב-100 גב, מעריב, 10 באוגוסט 1986
3. ↑  סוף השבוע בבריכה, מעריב, 10 באוגוסט 1986
4. ↑  אלכס פרלסמן, השחיין ערן גרומי - מגדלור במים עכורים, מעריב, 30 באוגוסט 1987
5. ↑  גרומי בגב, אירית בחזה, מעריב, 21 באוגוסט 1988
6. ↑  המשאית עם המדליות, מעריב, 21 באוגוסט 1988
אסטלת ראימונדי, נמצאה בחפירות בצ'אווין דה הואנטאר
מפה המראה את השטח שבו התקיימה התרבות, וכן את שטח השפעתה
**צ'אווין** (מספרדית: *Chavín*) הייתה תרבות דרום אמריקנית עתיקה, שהתקיימה לחופי האוקיינוס השקט ומורדותיו המערביים של רכס הרי האנדים, בשטח הנמצא כיום במדינת פרו המודרנית.
בני הצ'אווין, שהתקיימו בין השנים 1,000 ל-300 לפני הספירה לערך, הניחו את היסודות התרבותיים למרבית התרבויות המאוחרות בהרי האנדים, בהן אימפריית האינקה.

היסטוריה
--------

בני הצ'אווין שלטו בשיאם בהרי האנדים המערביים ולאורך חופי פרו (של ימינו) מהעיר נאסקה בדרום ועד לגבול עם אקוודור. 
העיר צ'אווין דה ואנטאר (Chavín de Huantar) הוקמה במרכז הרכס המרכזי שבהרי האנדים כמרכז דתי-פולחני וחיו בה כ-3,000 איש. נשמרו שרידים רבים מהעיר, הממוקמת כ-250 קילומטרים צפונית ללימה בירת פרו המודרנית. 

במרכז העיר התגלה מתחם גדול הבנוי בצורת אמפיתיאטרון, ושם כנראה התקיימו חלק מהטקסים הדתיים. מסביב למתחם נמצאו תעלות תת-קרקעיות שעל פי ההשערה שימשו ליצרת שאון גדול כשהמים שבהן התנגשו והתערבלו, בעת טקסים דתיים.

תרבות
-----

בני הצ'אווין התפרנסו מקדרות, אריגה ואף בניית כלים ועבודות ממתכות שונות. תחום המטלורגיה התפתח מאוד בתקופתם. תזונתם של בני הצ'אווין התבססה על חקלאות (בעיקר תירס, דלעת ושעועית) ועל ציד של אלפקות, למות וחזירי ים. 
בני הצ'אווין לא האמינו בכלי נשק, אך הודות לדתם המיוחדת והשפעתם התרבותית הרבה על העמים שסביב, לא סבלו מיריבות כלשהי בינם לבין מי מהעמים השכנים. לא מוכרת שום צורת כתב שבה השתמשו בני הצ'אווין.

דת
--

דתם של בני הצ'אווין הייתה מבוססת על ריבוי אלילים ועל שימוש בסמי הזיה, המופקים מפירותיו של קקטוס מסוג סן-פדרו. הטקסים של בני הצ'אווין בצ'אווין דה ואנטאר היו מוקד עלייה לרגל למאמינים רבים מהאזור.

היגואר היה חיה קדושה וחשובה בדתם והוא מוטיב החוזר על עצמו בממצאים שונים הקשורים בבני הצ'אווין. באתר הארכאולוגי צ'אווין דה ואנטאר נמצאו פסלים ותחריטים רבים של ראשים, חציו ראש יגואר וחציו השני ראש אדם.

ראו גם
------

* היסטוריה של פרו
* צ'אווין דה ואנטאר

לקריאה נוספת
------------

* **תרבויות קדומות ביבשת אמריקה**, מאת נחום מגד, הוצאת משרד הביטחון, 2006

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צ'אווין** בוויקישיתוף
* צ'אווין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* צ'אווין, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ph119133

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בצייר ישראלי. אם התכוונתם לתעשיין וראש קהל בצרפת, ראו שמואל שאול לוי.

**שמואל לוי** (**אופל**) (14 במרץ 1884, סופיה – יולי 1966, ירושלים) היה צייר ישראלי, יליד בולגריה. בעבודותיו בולטת הנטייה לתיאורי דמויות אוריינטליסטיות, בייחוד של יהודים תימנים.

ביוגרפיה
--------

לוי נולד בסופיה שבבולגריה לאברהם ונעמה. לאחר סיום לימודיו בגימנסיה החל בלימודי אמנות באקדמיה לאמנות של סופיה (אנ'). עם ייסוד "בצלאל" בשנת 1906 עלה לוי לארץ ישראל והצטרף כתלמיד בכיר לבית הספר בהזמנתו של בוריס שץ. השם "אופל" הוסף על ידו כמעין שם עט, אולם לוי בחר לנטוש אותו בשלב מסוים.

תערוכה באימפריה הרוסית זכתה, על פי עדותו, בהצלחה כלכלית שאפשרה את לימודיו באקדמיה ז'וליאן שבפריז, החל משנת 1913. בתקופת שהותו בצרפת השתתף בתערוכת ה"אורינטליזם" הצרפתיים. לאחר שובו לארץ ישראל, בראשית מלחמת העולם הראשונה, היה לוי פעיל במסגרת האמנות המקומית. בשנת 1920 היה לוי ממקימי "אגודת אמנים עברית". ב-18 באפריל 1927 נפתחה תערוכה מעבודותיו בבית יוסף אליהו שלוש, ששכן בשדרות רוטשילד 9 פינת רח' הרצל בתל אביב. ב-1931 הציג תערוכה ב"Galerie Sélection" בצרפת.

בשנת 1960 נערכה רטרוספקטיבה מיצירותיו במוזיאון תל אביב לאמנות ובבית האמנים בירושלים. עבודותיו נמצאות באוספים שונים, ביניהם אוסף מוזיאון לוקסמבורג בפריז.

נפטר ב-1966. נקבר בהר המנוחות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שמואל לוי** בוויקישיתוף
* דוד תדהר (עורך), "שמואל לוי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1718
* שמואל לוי, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל
* "שיחות שבת" מאת שמואל לוי אופל, באתר בית המכירות תירוש
* הצייר שמואל לוי - למנוחות, דבר, 10 ביולי 1966
* יהודה בורלא, לזכר נעדרים: שמואל לוי (אופל), דבר, טור 1, 25 בספטמבר 1967
* אתר למנויים בלבד אהרן (רוני) שי, הצייר שמואל לוי ודיוקנה של אִמא, באתר הארץ, 27 באפריל 2020

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: שמואל לוי, תערוכה רטרוספרטיבית, 1920-1960, בית האמנים בירושלים, טבת-שבט תשכ"א, דצמבר 1960-ינואר 1961, ללא מספרי עמודים.
2. ↑  ראו מכתב של לוי אל גלריה לאמנות "אלכסנדר" מתאריך 30.8.1962. ארכיון גלריה דבל, מרכז מידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים.
3. ↑  18 באפריל 1927 - 15 במאי 1927, מסדר התערוכה: י. פיגין. ראו הזמנה/קטלוג לתערוכה ארכיון גלריה דבל, מרכז מידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ICIA: 281068
* NLI: 987007517014405171
* RKD: 134273
* ULAN: 500485294
* VIAF: 308267788
* WorldCat: viaf-308267788

 |
מפה ענתיקה
**עַנְתִּיקָה** (בלטינית: antiquus, שמשמעו "ישן" או "עתיק") היא פריט ישן לאספנים. הענתיקה נאספת או נחשקת בשל גילה, יופייה, נדירותה, מצבה, שימושה, הקשר הרגשי שפותח כלפייה או מאפיינים ייחודיים אחרים. הענתיקה היא חפץ שמייצג תקופה או נקודת זמן קודמת בחברה האנושית.

הגדרה
-----

ענתיקה של תיבת דואר אמריקאית
הגדרה שכיחה של ענתיקה היא חפץ לאספנים, כמו רהיט או עבודת אומנות שיש לו ערך גבוהה עקב גילו הניכר, עם זאת הדבר משתנה בהתאם למקור, למוצר ולשנה. כלי רכב ממונעים הם יוצאי דופן של כלל מאה השנים. ההגדרה המקובלת של ענתיקות דורשת שהפריט יהיה לפחות בן 100 שנה ומקורי.

רכישת ענתיקות
-------------

מכירת ענתיקות
רכישת עתיקות היא הפעילות של קנייה, זיהוי, ועריכת משא ומתן עבור ענתיקות. אנשים רוכשים פריטים עבור שימוש אישי, מתנות או רווח. מקורות לענתיקות כוללים מכירות של חפצים אישיים מאנשים פרטיים (garage sales and yard sales), עיירות נופש, אספנים ומכירות פומביות.

ריהוט ענתיקה
------------

ענתיקות של רהיטים של שושלת סינית
ענתיקות של רהיטים הם תחום פופולרי משום שלרהיטים שיש שימוש אישי ברור כמו גם ערך אספני. אספנים רבים משתמשים בענתיקות בבתיהם ומטפלים בהם בתקווה שם ישמרו על הערך והמראה שלהם. זאת בניגוד לרכישה של ריהוט חדש, שלרוב יורד מערכו עם רגע המכירה. 

ריהוט ענתיקה כולל שולחנות אוכל, כיסאות, תיבות וכו'.

ראו גם
------

* מזכרת

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ענתיקה** בוויקישיתוף
* ענתיקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* ענתיקות, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007295590705171
* GND: 4002325-4
* LCCN: sh85005746
* NARA: 10639893
* NKC: ph126040

 |
**בארה דה נבידאד** (בספרדית: **Barra de Navidad**) היא עיירה השוכנת על חוף האוקיינוס השקט במדינת חליסקו במערב מקסיקו.

העיירה בארה דה נבידאד ("שרטון החול של חג המולד") היא קהילת חקלאים ודייגים המונה כ-4,300 תושבים (נכון ל-2010), ושוכנת בצידו המזרחי של שרטון חול, כ-60 ק"מ צפונית-מערבית למנסניו המכונה באיה דה נבידאד (Bahía de Navidad). המשך קו החוף של שרטון החול מתעקל לכיוון צפון מערב ועליו שוכנת סן פטריסיו, כ-4.5 ק"מ מבארה דה נבידאד. בשנים האחרונות קידמה ממשלת חליסקו את פיתוח האזור מבחינה תיירותית כחלק מקו חוף ארוך המכונה "קוסטלגרה" (Costalegre) הממוקם בין מנסניו בדרום לפוארטו ואיארטה בצפון, והעיירה וסביבותיה ידועים כאתר נופש פופולרי.

ההיסטוריה של בארה דה נבידאד מתחילה במאה ה-16 עם תיעוד ראשון של האזור ב-1535. שמה ניתן לה על ידי המשנה למלך הראשון של מלכות המשנה של ספרד החדשה אנטוניו דה מנדוסה, כאשר הפליג לתוך המפרץ ב-25 בדצמבר 1540, בוקר חג המולד. בארה דה נבידאד נודעה באותה תקופה כאתר לבניית ספינות ולתיקונן וכנמל היציאה למשלחות ספרדיות שהפליגו באוקיינוס השקט לעבר איי הודו המזרחית. ב-27 ביוני 1542 הפליגו מבארה דה נבידאד שתי ספינות אשר נשאו את משלחתו של חואן רודריגס קבריו לחקר חופי צפון אמריקה. ב-1 בנובמבר באותה שנה הפליג מהנמל צי בן שש ספינות של משלחת רוי לופס דה וייאלובוס בדרכה לאיי הפיליפינים. ב-21 בנובמבר 1564 יצאו מאותו מקום ארבע ספינותיו של מיגל לופס דה לגאספי בדרכם להקמת המושבה הספרדית בפיליפינים ובאיים הסמוכים וכיבוש מנילה, שהפכו לאיי הודו המזרחית הספרדיים. ה**סן לוקאס**, הספינה הראשונה שחצתה בהצלחה את האוקיינוס השקט ממערב למזרח בפיקודו של אלונסו דה ארייאנו עגנה בבארה דה נבידאד ב-9 באוגוסט 1565, אך הספינה **סן פדרו**, ועליה הנווט אנדרס דה אורדאנטה, עקפה את בארה דה נבידאד בדרכה לאקפולקו, והאחרונה הפכה לנמל הראשי עבור ספינות הגליאון של מנילה - נתיב המסחר מהפיליפינים למקסיקו וחזרה. העיירה חדלה לשמש כמרכז ימי ושקעה באלמוניות. בקצה המזח הוקם פסל לציון המסע האחרון.

בלגונה הגדולה בצידה המזרחי של העיירה שטות סירות קטנות רבות המשמשות לאיסוף צדפות וכמוניות על המים, המסיעות מקומיים ותיירים לבתי המלון ולחופים השונים. עסקים רבים ששכנו על קו החוף נחרבו במהלך הוריקן ג'ובה באוקטובר 2011 ושוקמו לאחריה מנזקי הסופה והגאות שבאה בעקבותיה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בארה דה נבידאד** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של בארה דה נבידאד (באנגלית)
* **Mexico’s long connection with the Philippines – exploration, seafaring and geopolitics**. August 23, 2010.  *Geo-Mexico; the geography and dynamics of modern Mexico*

הערות שוליים
------------

1. 1 2  בארה דה נבידאד, קטלוג המיקומים, המזכירות לפיתוח חברתי של מקסיקו (בספרדית).
2. ↑  History of Barra Navidad. *CasaChips.com*
3. ↑  Spate, O.H.K. **The Spanish Lake: The Pacific since Magellan, Volume I**. National Library of Australia Cataloguing-in-Publication entry, עמודים 101, 104-105
4. ↑  Points of Interest - Bara de Navidad. *COSTALEGRE TRAVEL GUIDE*
5. ↑  **Hurricane Jova smashes into Barra de Navidad and Melaque on Mexico’s Pacific Coast**. october 14, 2011. *Geo-Mexico; the geography and dynamics of modern Mexico*
**בוציץ סוככני** (שם מדעי: *Botomus umbellatus*) הוא צמח מים חד-פסיגי רב שנתי, המין היחיד בסוג **בוציץ**, הנחשב לפי מיון ה-APG II, כסוג היחיד במשפחת ה**בוציציים**.

שם הסוג העברי מציין את בתי הגידול הבוציים בהם הוא גדל, והמדעי פירושו ביוונית "חותך שור" (βόδι - שור; τομή - חתך), על שום חדותם של עליו המרתיעים את הבקר מאכילתם. תואר המין מתאר בלטינית ובעברית את צורת הסוכך של התפרחת.

תיאור הצמח
----------

הבוציץ צומח בתוך מים עומדים או זורמים לאט. הצמח נדיר ומוגן בישראל. צומח בגולן, בגליל ובמישור החוף.

עליו הסרגליים הצומחים מקנה השורש העבה שלו מגיעים לאורך מטר ולפעמים יותר. התפרחת צומחת בראש גבעול יחיד המגיע לגובה 1.5 מ'. לגבעול רקמה אוורירית הגורמת לו לצוף. הפריחה בחודשים אפריל עד אוגוסט. הפרחים בצבע לבן-ורוד עד לילך עז. הפרי הוא הלקט הבנוי משש קשוות.

מוצא הצמח באזורים האירו-סיביריים, ים-תיכוניים ואירנו-טורניים. בסוף המאה ה-19 הוא הובא לצפון אמריקה כצמח נוי תרבותי, אך בשל עמידותו הגבוהה והתפשטותו כפליט תרבות הוא מוגדר שם כיום כצמח פולש.

קנה השורש משמש למאכל באזורים מסוימים ברוסיה. בחפירות באתר גשר בנות יעקב בישראל, נמצאו ממצאים המעידים צמח זה היה בתפריט של האדם הקדמון אשר חי במקום. 

* 
*

לקריאה נוספת
------------

* **החי והצומח של ארץ ישראל** בעריכת עזריה אלון. משרד הביטחון – ההוצאה לאור והחברה להגנת הטבע. 1983. כרך 11 עמוד 193. מסת"ב 965-05-0078-2

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בוציץ סוככני** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* TPL
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* צמחיית ישראל ברשת
* צמח השדה
* Tropicos
 |

* בוציץ סוככני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  בוציץ סוככני באתר הרשימה האדומה של IUCN
2. ↑  **אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), התשס"ה-2005**
3. ↑  על הצמח באתר InvadingSpecies.com הקנדי
4. ↑  התפריט הצמחוני - גרסת האדם הקדמון
תמונת מיקרוסקופ כוח אטומי של מולקולת 1,5,9-trioxo-13-azatriangulene, והמבנה הכימי שלה.

**מיקרוסקופ כוח אטומי** (באנגלית: (Atomic Force Microscope (AFM) הוא מיקרוסקופ בעל רזולוציה גבוהה במיוחד. הרזולוציה שלו יכולה להגיע עד לאנגסטרם בודד. מיקרוסקופ הכוח האטומי הראשון הומצא בשנת 1986, והוא משמש מאז ככלי יסודי בחקר החומר בסקאלות הננומטריות, למטרות דימות ומדידה. מיקרוסקופ זה יעיל במיוחד לחקירת פני שטח של חומרים.

עקרון פעולה
-----------

עקרון הפעולה של מיקרוסקופ הכוח האטומי הוא השימוש בכוחות משיכה ודחייה בסיסיים. בלב המכשיר חיישן (tip), שנע על פני השטח בשני צירים (אורך ורוחב). כאשר החיישן קרוב מספיק לפני השטח מתחילים כוחות רבים לפעול בינו לבין פני השטח, ביניהם כוחות ואן דר ואלס, כוחות חשמליים, כוחות מגנטיים, כוחות קפילריים וכוחות קזימריים. כוחות אלה מזיזים את החיישן, וביחד איתו זז גם המכלול (cantilever) שמחובר אליו. תנועת המכלול מתורגמת לשינוי בתבליט פני השטח של הדגם. בדרך כלל מטילים קרן לייזר על המכלול, כך שכל שינוי במיקום החיישן יגרום לשינוי בעוצמת קרן הלייזר המוחזרת ממנו לגלאי, ושינוי העוצמה מתורגם לשינוי גובה בפני השטח של הדגם.

התוצאה המתקבלת לאחר סריקת פני השטח של החומר באמצעות המיקרוסקופ היא טופוגרפיה תלת־ממדית של הדגם. לא ניתן להסיק ממנה את הרכב החומר, אלא רק את צורת פני השטח, בדיוק גבוה מאוד.

יתרונות וחסרונות
----------------

למיקרוסקופ כוח אטומי יתרונות רבים על מכשירי מדידה אחרים. הראשון שבהם הוא הרזולוציה הגבוהה שלו. בנוסף לכך, תמונת הדגימה שהוא מייצר היא תלת־ממדית, שלא כמו מיקרוסקופ אלקטרונים המייצר תמונה דו-ממדית של הדגם. כמו כן, אין צורך בריבוץ של שכבת הגנה כנדרש במיקרוסקופ אלקטרונים סורק (SEM), או ריקוע פני השטח כנדרש במיקרוסקופ אלקטרונים חודר (TEM). גם אין צורך לעבוד ברמת ואקום גבוהה - ניתן אפילו לעבוד בסביבה נוזלית, יתרון שמועיל במיוחד לחוקרים מתחומי מדעי החיים. 

תמונת מיקרוסקופ כוח אטומי של ננוצלולוז
רוב החסרונות של מיקרוסקופ כוח אטומי נוגעים לזמן הרב, יחסית, שאורכת מדידת דגימה אחת. בנוסף, שטח הדגימה וטווח הגבהים הטופוגרפיים הניתנים למדידה קטנים מאוד. לכן שיטה זו מתאימה רק לדגמים קטנים במיוחד.

ראו גם
------

* ננוליתוגרפיית עט נובע

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **AFM** |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **SFM** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מיקרוסקופ כוח אטומי** |

הערות שוליים
------------

1. ↑  Hapala, Prokop; Švec, Martin; Stetsovych, Oleksandr; Van Der Heijden, Nadine J.; Ondráček, Martin; Van Der Lit, Joost; Mutombo, Pingo; Swart, Ingmar; Jelínek, Pavel (2016). "Mapping the electrostatic force field of single molecules from high-resolution scanning probe images". *Nature Communications*. **7**: 11560. Bibcode:2016NatCo...711560H. doi:10.1038/ncomms11560. PMC 4894979. PMID 27230940.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4333578-0
* NKC: ph443887

 |
**דגל צפון אירלנד** אינו דגל רשמי מאז שנת 1972, ולמעשה אין דגל רשמי עצמאי לצפון אירלנד, ונעשה שימוש בדגלים רבים ושונים.

דגל ממשלת צפון אירלנד
---------------------

**דגל אלסטר** (באנגלית: Ulster Banner) היה השם הרשמי של הדגל הרשמי של צפון אירלנד בעבר. דגל זה כלל את צלב ג'ורג' הקדוש שבמרכזו יד אדומה על כוכב לבן בן שש פינות ומעליו כתר המסמל את הקשר לבית המלוכה הבריטי.

דגל זה משמש כיום דה פקטו דגל צפון אירלנד (יש להבדילו מדגל פרובינציית אלסטר).

היסטוריה
--------

בשנת 1924 הוענקה לממשלת צפון אירלנד מכוח צו מלכותי הזכות להניף דגל או להשתמש בסמל. בשנת 1953 מומשה זכות זו לרגל הכתרת המלכה אליזבת השנייה בשנת 1953 וממשלת צפון אירלנד הכריזה על הדגל כדגל רשמי. בדגל זה נעשה שימוש עד 1972. הדגל הפסיק להיות הדגל הרשמי של המדינה עם פירוק הפרלמנט של צפון אירלנד על ידי ממשלת בריטניה בשנת 1972.

דגל פרובינציית אלסטר
הדגל מבוסס על הדגל העתיק של פרובינציית אלסטר. דגל זה שונה מדגל צפון אירלנד בכיוון האגודל. בדגל צפון אירלנד האגודל פתוח בעוד שבדגל אלסטר הוא צמוד ליד. מקורו של ההבדל - בניסיון להבדיל בין ששת המחוזות של צפון אירלנד לעומת תשעת המחוזות של פרובינציית אלסטר.
הרקע הצהוב של דגל אלסטר הפך, עם קביעת הדגל כדגל צפון אירלנד, ללבן - במטרה להידמות לדגל אנגליה.[דרוש מקור] הכתר מסמל את הקשר לבית המלוכה הבריטי.

ישנה מחלוקת באשר למשמעות הסמל - יש האומרים שזהו מגן דוד ומקשרים את הדגל לבית דוד,[דרוש מקור] ואחרים אומרים שששת הקצוות מסמלים את ששת המחוזות של צפון אירלנד.

כיום נעשה שימוש בדגל רק על ידי היוניוניסטים התומכים בהמשך הקשר עם בריטניה, אולם הדגל, כמו גם היוניון ג'ק אינו מוצג על בנייני הממשל (בהתאם להסכם בלפסט משנת 1998- כאשר במקרים מיוחדים (כמו יום ההולדת הרשמי של המלכה) מונף היוניון ג'ק.

הצעות להחלפת הדגל
-----------------

אף שהועלו הצעות שונות להחלפת הדגל מעת לעת, הצעות אלה זוכות לתמיכה ציבורית מועטה ביותר, מאחר שרוב היוניוניסטים וה"נאמנים לכתר" אינם רוצים לפגוע בקשרי צפון אירלנד עם בריטניה ועם בית המלוכה הבריטי. במקביל, הלאומנים ותומכי האיחוד עם רפובליקת אירלנד לא רואים כל צורך בדגל חדש ומעדיפים את השימש בדגל אירלנד. מסיבות אלה נוצרת למעשה הסכמה בין הפלגים השונים בפוליטיקה הצפון אירלנדית נגד קביעת דגל חדש.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דגל צפון אירלנד** בוויקישיתוף
* דגל צפון אירלנד, באתר דגלי העולם (באנגלית)
* דגלי צפון אירלנד
* מתח בעקבות הנפת דגל צפון אירלנד באתר ה-BBC
* דגל צפון אירלנד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| דגלי הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד |
| --- |
| הממלכה המאוחדת | דגל הממלכה המאוחדת (היוניון ג'ק) |  |
| אומות הבית | אנגליה • ויילס • סקוטלנד • צפון אירלנד (היסטורי) |
| הנסים הבריטיים | נס כחול • נס אדום • נס לבן • נס חיל האוויר המלכותי • דגל האוויר האזרחי • דגל צבא בריטניה |
| ניסים מלכותיים | הנס המלכותי של הממלכה המאוחדת • הנס המלכותי של סקוטלנד (היסטורי) |
| שטחי חסות | ג'רזי • גרנזי (אולדרני • סרק • הרם) • האי מאן |
| הטריטוריות שמעבר לים | אסנשן • גיברלטר • סנט הלנה • טריסטן דה קונה • איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים • איי פוקלנד • ברמודה • איי הבתולה הבריטיים • איי טרקס וקייקוס • מונטסראט • איי קיימן • אנגווילה • פיטקרן • הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי • הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה |
**מבצע אגרוף** הוא הכינוי שניתן לחלקו של חיל האוויר הישראלי במבצע יואב במאבק לשחרור הנגב במלחמת העצמאות. המבצע התבצע בלילות שבין 14/15 – 21/22 באוקטובר 1948.

מבצע אגרוף יצא לפועל בשל מחסור במפציצים ייעודיים. חיל האוויר החליט לשנות טקטיקה ולהשתמש במטוסים של להק תובלה אווירית כמפציצים. במטוסים הונחו פצצות רבות שהוטלו דרך פתחי ההעמסה של המטוס על ידי חניכי קורס טיס וחיילים נוספים. מטוסי התובלה ביצעו גיחות רבות, מהן חמש גיחות יום ו-25 גיחות לילה, ובסך הכל כ-45 שעות טיסה.

במסגרת המבצע הופצצו הערים עזה, מג'דל, אל עריש, ג'באליה, בית לאהיא, פלוג'ה, עיראק אל-מנשייה, בית ג'וברין וג'אביה.

ראו גם
------

* מבצע יואב

קישורים חיצוניים
----------------

* על המבצע באתר מוזיאון חיל האוויר

| **מבצעי צה"ל במלחמת העצמאות** |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| שמואל • השמד • חסידה • נחשון • הראל • יבוסי • חמץ • יפתח • מטאטא • מכבי • כיתור • יובל • ברק • גדעון • בן עמי • מדינה • קלשון • בלק • נמל • בן נון א' • בן נון ב' • ארז • פלשת • יצחק • יורם • אנ-פאר • ברוש • דקל • דני • בתק • קדם • מוות לפולש • שוטר • גי"ס • אבק • ולווטה • יואב • אגרוף • ההר • יקב • יעל • חירם • שמונה • לוט • התחלה • אסף • חורב • חיסול • עוז • ייצוב • עובדה |

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**שיטת קסיסקי** (**Kasiski's examination**) היא שיטה לפיצוח צפנים רב-אלפביתיים (לדוגמה - צופן ויז'נר) שהומצאה על ידי קצין חי"ר גרמני, מפענח צפנים וארכאולוג בשם פרדריך ויליאם קסיסקי. השיטה פורסמה בספר על הצפנה שהוציא לאור קסיסקי בשנת 1863.

הסבר השיטה לפענוח הצופן
-----------------------

שלבים לחישוב אורך המפתח (KEY) שבו השתמשו להצפנת המסר/הטקסט:

### שלב א'

מעבר על הצופן וחיפוש בו חזרות של מחרוזות תווים. החזרות צריכות להיות מעל לשלושה תווים (בכל מחרוזת) כדי שיהיה פיענוח מוצלח בהכרח. רישום המרחק בין תחילת מחרוזת חוזרות בצופן (מספר התווים בין תחילת כל מחרוזת שחוזרת בצופן). 
המרחקים הללו הם מכפלות של אורך המפתח של הצופן.
כיוון שאם מחרוזת חוזרת על עצמה, קרוב לוודאי שהמסר/טקסט המקור חזר על עצמו, ולא רק זה גם המפתח הצפין את החזרה באותה צורה (כל אות הוסטה באותה צורה), ומפה נובע שהמרחק בין שתי המחרוזות הוא מכפלה של המפתח, שאמור להתחיל בהצפנה השנייה היכן שהתחיל בהצפנה הראשונה.
דוגמה:
המילה החוזרת על עצמה ABC:
ABCXSGDGSDGABC
01234567890123
המרחק בין שתי המילים החוזרות בטקסט הוא 10.

### שלב ב'

מציאת המחלק הגדול ביותר (GCD) בין כל המרחקים שמצאנו בשלב א'. כיוון שכל המרחקים הם מכפלה באותו מפתח, כאשר נמצא את המחלק הגדול ביותר נמצא את אורך המפתח.

הערה - ישנם מרחקים שאינם נכונים, מכיוון שהמילה חזרה על עצמה לא מכיוון שהיא זהה, אלא בגלל מקריות של הטקסט. ולכן אם ישנה תוצאה שאינה מתאימה לשאר התוצאות שמצאנו נתעלם ממנה (למשל אם ל-10 תוצאות שמצאנו יש מחלק גדול = 7, ולתוצאה ה-11 אין כזה מחלק --> נתעלם ממנה).
בנוסף אם המפתח גדול דיו רוב הסיכויים שהמרחק יהיה מכפלה של המפתח (הסתברות למקריות קטנה).

### שלב ג

נבנה טבלה עם K עמודות (K=אורך המפתח) - נכניס לכל עמודה את האות בצופן במקום המתאים שלה לפי אורך המפתח. למשל האות הראשונה בצופן תהיה בעמודה הראשונה, השנייה בעמודה השנייה עד לעמודה ה-K ואת האות ה-K+1 לעמודה ה-1 שוב. וכך הלאה עבור על אותיות הצופן.
בסיום - כל עמודה הוצפנה בעזרת התמרה מונו-אלפביתית - ונפענח את ההצפנה של כל עמודה לפי אנליזה של תדירות האותיות בשפה. ההצפנה תהיה נכונה לגבי כל העמודות, כלומר אם האות e הוצפנה בעמודה 1 לפי אות s, היא תוצפן כך גם בשאר העמודות בטבלה.

### שלב ד'

על ידי פיענוח הצופן - ניתן למצוא את המפתח שבו השתמשו להצפנה. או ניתן גם לנחש את המפתח במהלך הפיענוח.

### שלב ה'

ברגע שהמפתח התגלה - ניתן להשתמש בידע זה כדי לפענח הודעות חדשות שהוצפנו באותה שיטה.

שיטה נוספת
----------

שיטה דומה למציאת אורך המפתח של קסיסקי:
א'- משתמשים בעותק זהה של הצופן. שמים הודעת צופן אחת על העותק, ומזיזים את העותק הזזה אחת כל פעם. כאשר בכל פעם סופרים את מספר ההתאמות בין שתי ההודעות, כלומר כמות הפעמים שהאותיות זהות אחת מעל השנייה.

הכמות (coincidence) של התאמות היא הכי גדולה כאשר ההזזה של העותק שלמטה היא במכפלת אורך המפתח. כיוון שהאותיות הסמוכות (בין שני העותקים) הן זהות בגלל השימוש באותו צופן הצפנה.

ההמשך כמו מקודם - פיענוח המפתח באותה צורה (חלוקה לעמודות)
ארון המכיל כדי אפר נישא לעבר הקבורה
בקיץ 1949 נקברו בירושלים בטקס ממלכתי צבאי 30 כדים ובהם **אפר יהודי אוסטריה** שהומתו במחנות ההשמדה בשואה. טקס זה נחשב כיום לטקס הראשון שהתקיים בישראל לזכר נספי השואה ושנשא צביון ממלכתי.

היוזמה לטקס
-----------

הטקס נערך כתוצאה מיוזמתו של שמעון ויזנטל יהודי אוסטרי ניצול שואה, אז עדיין אלמוני. אפרם של יהודי אוסטריה שנספו במחנות ההשמדה נאסף והיה מיועד למשלוח לארץ. באוקטובר 1948 פנה ויזנטל, במכתב לראש עיריית תל אביב-יפו ישראל רוקח ודרש לקיים טקס קבורה הולם לשרידים.

שר החינוך והתרבות דאז ולימים נשיאה השלישי של מדינת ישראל, זלמן שזר, עובר על פני כדי האפר שהוצבו בבית הרבנות הראשית בת"א.
המוסדות הרשמיים בישראל התקשו לעכל תכתיבו של ויזנטל. קשיים התעוררו כיוון שעל פי ההלכה אסור לקבור ב"קבר ישראל" דבר מלבד חלקי מת יהודי, ולגבי כדי אפר שנאספו במשרפות אין דרך להבטיח זאת. הסוכנות היהודית סברה שאין זה ראוי מהבחינה הסמלית שטקס קבורת אפר הנשרפים יקדם לטקס הממלכתי של קבורת עצמות הרצל ובני משפחתו, שאף הם הועלו לארץ בקיץ 1949. העלאת עצמות חוזה המדינה נתפסה כסמל לניצחון הציונות, בעוד קבורת שרידי קרבנות השואה נתפסה כסמל לתבוסת הגלות.  לאחר התלבטויות הוחלט למלא אחר דרישתו של ויזנטל.

הטקס
----

הטקס הממלכתי נקבע ל-26 ביוני 1949. בשעה 11:00 הוצא ארון המתים בו הונחו כדי האפר מבית הרבנות הראשית ברחוב יבנה בתל אביב ומסע ההלוויה נע לכיוון בית הכנסת הגדול ברחוב אלנבי. אחרי הארון נעה הפמליה שכללה שרי ממשלה ונכבדים אחרים. אלפים גדשו את הרחובות ובתי הספר שחררו את התלמידים. חנויות לאורך ציר הנסיעה נסגרו והקהל עקב בדממה אחר התקדמות השיירה. על מדרגות בית הכנסת הגדול אמר הרב האשכנזי של תל אביב, הרב איסר יהודה אונטרמן, קדיש. השיירה המשיכה לרחובות שם נשא דברים אל מול קהל רב, נשיא המדינה, חיים ויצמן. משם החלה השיירה בליווי משטרתי, לעלות לכיוון ירושלים. בירושלים נערכה לוויה צבאית בנוכחות נשיא הקונגרס היהודי העולמי, ראש העירייה ונכבדים אחרים. השיירה נעה לבית הכנסת ישורון ושם נשא דברים הרב הראשי הספרדי, הרב עוזיאל. הארון נטמן בבית הקברות סנהדריה.

מקורות
------

* גיליון ה"פלסטיין פוסט"(הקישור אינו פעיל) מתאריך 24 ביוני 1949
* גיליון ה"פלסטיין פוסט"(הקישור אינו פעיל) מתאריך 27 ביוני 1949
* סרטון שצולם בהלוויה ממאגר הסרטונים 'מדינה קמה'

ראו גם
------

* זיכרון השואה בישראל (בפרט נושא הגישה הממלכתית)

קישורים חיצוניים
----------------

* קבורת אפר יהודי אוסטריה בירושלים (1949) באתר ויקיגניה
* אפר חללי השואה הנאצית הגיע, דבר, 23 ביוני 1949

הערות שוליים
------------

1. ↑  "זה לא משהו שאנו היהודים באוסטריה מבקשים את הישראלים לעשות, איננו מבקשים את עצתה של ישראל, זה משהו שאנו מודיעים לכם שהחלטנו לעשות ואנו מצפים מכם לכבד את החלטתנו ולמצוא את הדרך ההולמת להביא לקבורה את השרידים". (במקור נכתב ביידיש).  

מצוטט בתוך: **ויזנטל וזיכרון השואה בישראל**: הרצאה של תום שגב במכון לחקר השואה ע"ש ויזנטל העתיד לקום בווינה, 8 ביוני 2006 (ההרצאה באנגלית). (הקישור אינו פעיל)
**שיטת המיון של ספריית הקונגרס** (באנגלית: **Library of Congress Classification**; בראשי תיבות: **LCC**) היא שיטת מיון ספרים בספריות שפותחה בידי ספריית הקונגרס של ארצות הברית. השיטה נפוצה במרבית הספריות האקדמאיות בארצות הברית ובמספר מדינות נוספות. מרבית הספריות הלא אקדמיות בארצות הברית עושות שימוש בשיטת דיואי.

את השיטה פיתח הרברט פטנאם (Putnam) ב-1897, זמן קצר לפני שהתמנה לספרן ספריית הקונגרס. השיטה תוכננה לשרת את צורכי ספריית הקונגרס, ולהוות תחליף לשיטת המיקום הקבוע שהנהיג תומאס ג'פרסון. היא הושפעה בעיקר משיטת קטר המתפשטת (Cutter Expansive Classification), שפיתח צ'ארלס אמי קטר, העושה שימוש במחלקות מאותיות בלבד, ומשיטת דיואי, העושה שימוש במחלקות ממוספרות בלבד. כאשר עזב פטנאם את משרת הספרן, בשנת 1939, פותחו כל המחלקות, להוציא את המחלקה "K" (חוק) ואת המחלקה "B" (פילוסופיה ודת). השיטה אינה מציעה שיטת מיון גלובלית, אלא שיטה למיון הספרים שנמצאים בספריית הקונגרס של ארצות הברית בפועל.

על השיטה נמתחה ביקורת על כך שהיא אינה מבוססת דיה מבחינה תאורטית, ועל כך שהחלטות מיון רבות נבעו מצרכים פרקטיים מיוחדים, ולא מתוך שיקולים של אופן הצגת מגוון הידע האנושי.

השיטה
-----

מחלקות המיון הראשיות הן:

| אות | מחלקה |
| --- | --- |
| A | עבודות כלליות |
| B | פילוסופיה, פסיכולוגיה ודת |
| C | מדעי עזר להיסטוריה |
| D | היסטוריה כללית ושל העולם הישן |
| E | היסטוריה של אמריקה |
| F | היסטוריה של ארצות הברית, של אמריקה הלטינית ושל בריטניה, הולנד וצרפת באמריקה |
| G | גאוגרפיה, אנתרופולוגיה ופנאי |
| H | מדעי החברה |
| J | מדעי המדינה |
| K | חוק |
| L | חינוך |
| M | מוזיקה |
| N | אמנויות יפות |
| P | שפה וספרות |
| Q | מדע |
| R | רפואה |
| S | חקלאות |
| T | טכנולוגיה |
| U | תורה צבאית |
| V | תורת הצי |
| Z | ביבליוגרפיה, ספרנות, ומקורות מידע כלליים |

ראו גם
------

* LCCN
* שיטת דיואי
* שיטת UDC
* שיטת קטר המתפשטת
* שיטת המיקום הקבוע

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שיטת ספריית הקונגרס** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של שיטת ספריית הקונגרס (באנגלית)
* שיטת ספריית הקונגרס באתר ספריית הקונגרס (באנגלית)
* שיטת ספריית הקונגרס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* מיון ספריית הקונגרס, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007283946105171
* BNE: XX536280
* BnF: cb119365338 (data)
* GND: 4330113-7
* LCCN: sh85026808
* NLK: KSH1998001180
* SUDOC: 027291251
* VIAF: 203733980
* WorldCat (עם VIAF): 203733980

 |
**סקר עמיתים** (**peer review**) ולפעמים **סקר עמיתים טכני** (**technical peer review**) או **סקר עמיתים הנדסי** (**engineering peer review**) הוא מונח בהנדסה, המתאר סקירה הנדסית של מוצר כלשהו בפני עמיתים למטרת טיוב. סקר עמיתים הוא תהליך סקירה מוגדר היטב לאיתור ותיקון ליקויים, הנערך על ידי צוות עמיתים עם תפקידים מוגדרים. סקר עמיתים מבוצע על ידי עמיתים המייצגים אזורים במחזור החיים ההנדסי המושפעים מהתוצר הנבדק (מוגבל לרוב לכ-6 אנשים או פחות). סקר עמיתים טכני נערך בשלבי תכן או פיתוח על מוצרים שהושלמו או חלקים מוגמרים של מוצרים.

סקירה כללית
-----------

מטרתם של סקרי עמיתים היא להסיר פגמים מוקדם ככל האפשר בתהליך הפיתוח. על ידי הסרת ליקויים במקורם (למשל דרישות ומסמכי תכנון, תוכניות ונוהלי בדיקה, קוד תוכנה וכו'), סקרי עמיתים מונעים התפשטות פגמים במספר שלבים ומוצרי עבודה, ומפחיתים את כמות התיקונים הכללית הדרושה בפרויקטים.

בנוסף, יעילות צוות משופרת היא תופעת צדדית נגררת של סקרי עמיתים טכניים (למשל, על ידי שיפור תקשורת הצוות, שילוב נקודות המבט של תחומי התמחות הנדסיים שונים, והכשרת חברי הפרויקט בנוגע לשיטות פיתוח אפקטיביות).

ב-CMMI, סקרי עמיתים משמשים כאמצעי עיקרי לאימות בתחום תהליך האימות וכשיטת הערכה אובייקטיבית באזור תהליך הבטחת איכות תהליכים. ניתן לדווח על תוצאות סקרי עמיתים בסקירות אבני דרך.

תפקידי המשתתפים
---------------

מנחה (Moderator)
אחראי על ביצוע תהליך סקר העמיתים ואיסוף נתוני בדיקה. ממלא תפקיד מפתח בכל שלבי התהליך לבדיקת עמיתים טכנית למעט עיבוד חוזר. נדרש לבצע מספר תפקידים במהלך סקר עמיתים טכני בנוסף למשימות המפקח.

מפקח (Inspector)
אחראי על מציאת ליקויים במוצר העבודה מנקודת מבט כללית, וכן על ליקויים המשפיעים על תחום התמחותו.

מחבר (Author)
מספק מידע על המוצר הנסקר בכל שלבי התהליך. אחראי גם על תיקון כל הליקויים הגדולים וכל ליקויים קלים וטריוויאליים. ממלא תפקידים של מפקח.

קורא (Reader)
מנחה צוות בתוצר במהלך הפגישה הטכנית לסקר עמיתים. קורא או מנסח מחדש את התוצר בפירוט. ממלא תפקידים של מפקח בנוסף לתפקיד הקורא.

מתעד (Recorder)
רושם במדויק כל פגם שנמצא במהלך פגישת הבדיקה ברשימת פגמי הבדיקה. ממלא תפקידים של מפקח בנוסף לתפקיד המתעד.

מעורבות הנהלה
-------------

נציגי ההנהלה בדרך כלל אינם מעורבים בביצוע סקר עמיתים. זה נכון במיוחד לגבי מנהלי קו של הכותב או משתתפים אחרים בביקורת. מדיניות של השארת ההנהלה מחוץ לסקר עמיתים מעודדת את צוות סקר העמיתים להתרכז במוצר הנבדק ולא באנשים או באישים המעורבים.

הוראות מפורטות
--------------

להוראות מפורטות לביצוע סקר עמיתים טכני, ראו מדריך הנדסת מערכות של נאס"א, נספח N.

הערות שוליים
------------

1. ↑  *NASA Systems Engineering Handbook* (PDF). NASA. 2007. SP-610S.
2. ↑  *NASA Systems Engineering Handbook* (PDF). NASA. 2007. SP-610S.
פירוש נוסף ערך זה עוסק בספר מאת מייקל מרשל סמית'. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו איש קש (פירושונים).

**אנשי הקש** (באנגלית: **The Straw Men**) הוא רומן פשע משנת 2002 מאת הסופר הבריטי מייקל מרשל, שיצא בהוצאת HarperCollins. ג'ון זאנדט, בלש לשעבר במחלק הרצח של משטרת לוס אנג'לס, נקלע לחקירת שלושה מקרים, שלכאורה אינם קשורים זה לזה, אך חקירותיו יובילו אותו לעימות מול ארגון מסתורי וצמא דם שחבריו הם "אנשי הקש". זהו הספר הראשון בסדרת "עולם אנשי הקש", כשהספרים הבאים בסדרה הם האדם הזקוף ודם מלאכים, כולם תורגמו לעברית בהוצאת ינשוף בתרגומן של נטע ידיד ואינגה מיכאלי.

מרשל פרסם בעבר כמה כותרים מדע בדיוניים בשם מייקל מרשל סמית', אך בעקבות אין בנקס ובריאן אלדיס, החליט מרשל להחליף לשם בדוי כדי לציין את המעבר בז'אנר.

עלילה
-----

אנשי הקש הוא ספר על רוצחים סדרתיים. הוא נפתח בסצנה המתרחשת בעיירה פמרסטון בפנסילבניה, עיירה אמריקאית קטנה, שם צמד חמושים פותחים באש בסניף של זכיינית המזון המהיר מקדונלד'ס.

המשך הספר קופץ בין שני סיפורי עלילה. הראשון הוא קטע נרטיבי מגוף ראשון המספר לנו על ורד הופקינס, צעיר שהולך הביתה כדי לקבור את הוריו לאחר שעברו תאונת דרכים. הוא נתקל בקלטת וידאו בבית המשפחה המרמזת שאולי הם עדיין בחיים. חקירות מתבצעות כשהאירועים סביב מתרחשים במהירות. חבר שבמקרה הוא סוכן CIA מתגייס לספק מישהו לפצח את התעלומה.

חוט העלילה השני מסופר בגוף שלישי ונוגע לג'ון זאנדט, בלש מחלק הרצח לשעבר שמשתכנע לחזור מפנסיה מוקדמת מכיוון שנראה כי הפסיכופת שחטף את בתו פעם מצא קורבן אחר.

עיבודים
-------

הספר עובד לספר קומיקס מאת Zenescope Entertainment.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Best Shots Extra: The Straw Men #1, Newsarama, July 16, 2008
עמוד השער של גיליונו הראשון של "הַמְסִלָה"
**המסילה** (במקור בכתיב חסר: **הַמְסִלָה**) היה כתב עת תורני-אורתודוקסי שיצא לאור בין השנים ה'תרצ"ו–ה'תש"ב (1936–1942) על ידי "ועד הרבנים דניו־יאָרק רבתי". המאמרים בכתב העת נכתבו בעברית וביידיש.

עורך כתב העת, ששמו כעורך אינו מופיע בגליונותיו, היה הרב ניסן טלושקין.

תכנים
-----

בכתב העת התפרסמו בקביעות מסות בעניינים העומדים על הפרק בעולם היהדות בארצות הברית ובתפוצות. על עתידה של יהדות ארצות הברית, על מצב היהדות ברוסיה הסובייטית, הצהרת בלפור וההכנות לקראת כינון מדינת ישראל, "גזירת ההימום" במדינות אירופיות שונות, מאבק בתקנות-העגונות השונות של התנועה הקונסרבטיבית בארצות הברית, ועוד.

בתחום ההלכה עסק כתב העת בבירור יסודי של סוגיות הלכתיות מתחדשות בשל התקדמות הטכנולוגיה: מאמרים על דרך השימוש המותרת ב"תיבת קרח אלקטרית" בשבת וכדומה. העורך, הרב ניסן טלושקין, שהיה מומחה לענייני מקוואות פרסם בכתב עת זה את "קונטרס המים" שלו.

בנוסף התפרסמו בכתב העת סקירות ביוגרפיות והיסטוריות על אישים ומוסדות יהודיים, חלקם מהיכרות אישית של הכותבים, כמו: הרב משה שמואל שפירא, משה צינוביץ והרב חיים קרלינסקי.

כותבים
------

עם הכותבים בכתב העת נמנים הרב יוסף אליהו הנקין, הרב משה רוזין, הרב יעקב קנטורוביץ', הרב משה בנימין טומשוב, הרב שמואל קושלביץ, הרב יעקב מסקין והרב מרדכי גיפטר. מדור מיוחד הוקצה לבני הישיבות, כתבו בו: אליהו משה שיסגל, נחום מאיר ברונזניק, וזאב גוטהולד.

קישורים חיצוניים
----------------

* יהודה רובינשטיין, **מפתח לירחון תורני "המסלה" שנתייסד בשנת ה'תרצ"ו בניו יורק...**, עם מבוא מאת הרב ד"ר יצחק לוין, ניו יורק: המכון לחקר בעיות היהדות החרדית, דפוס האחים שולזינגר, ה'תשל"ז, באתר אוצר החכמה

גליונות "המסלה"
* ****המסלה** שנה א גיליון א**, שבט תרצ"ו, באתר היברובוקס
* ****המסלה** שנה א גיליון ב**, אדר תרצ"ו, באתר היברובוקס
* ****המסלה** שנה א גיליון ג**, ניסן תרצ"ו, באתר היברובוקס
* ****המסלה** שנה א גיליון ד**, אייר תרצ"ו, באתר היברובוקס
* ****המסלה** שנה א גיליון ה-ו**, סיון-תמוז תרצ"ו, באתר היברובוקס
* ****המסלה** שנה א גיליון יב**, טבת תרצ"ז, באתר היברובוקס
* ****המסלה** שנה ה גיליון ט-יא**, תשרי-כסלו תש"א, באתר היברובוקס
* ****המסלה** שנה ו-ז גיליון יב-א**, טבת-שבט תש"ב, באתר היברובוקס
* ****המסלה** שנה ז גיליון ב**, אדר תש"ב, באתר היברובוקס

הערות שוליים
------------

1. ↑  הרב יצחק לוין, **שיתי לבך למסלה...**, בתוך "מפתח לירחון תורני המסלה" (להלן "קישורים חיצוניים") לפי דברי הרב מאיר בר-אילן.
**המסע אל האושר** (באנגלית:  **The Trip to Bountiful**) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1985 בבימויו של פיטר מסטרסון, עם ג'רלדין פייג' ורבקה דה מורניי בתפקידים הראשיים.

התסריט נכתב על ידי הורטון פוט (אנ') והוא מבוסס על מחזה שלו באותו שם שהועלה בברודוויי ב-1953 בכיכובה של ליליאן גיש.

ג'רלדין פייג' זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר והייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה.

הורטון פוט היה מועמד לפרס גילדת הכותבים של אמריקה ולפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר.

העלילה היא על קשישה המתגוררת עם בנה הרכרוכי ועם כלתה השתלטנית, ומשתוקקת לבקר בעיירת הולדתה.

תקציר העלילה
------------

קארי ווטס (ג'רלדין פייג') היא אלמנה בת 62 המתגוררת זה 15 שנים בדירה קטנה ביוסטון ביחד עם בנה לודי (ג'ון הרד) וכלתה ג'סי מיי (קרלין גלין). כלתה מציקה לה כל הזמן ובנה חסר האופי לא מגן עליה. קארי רוצה לבקר בעיירה באונטיפול הנמצאת בין יוסטון וקורפוס כריסטי שם נולדה והקימה משפחה אך בנה וכלתה לא מאפשרים לה זאת ביודעם שהמקום נטוש. קארי הסובלת מבעיות לב, רוצה לראות את המקום פעם אחת לפני שתמות.

יום אחד מקבלת קארי המחאה מהביטוח הלאומי, מנצלת את העובדה שאין איש בבית וממהרת לתחנת הרכבת כדי לרכוש כרטיס לבאונטיפול. הקופאי אומר לה שהרכבת אינה מגיעה לבאונטיפול. קארי מתיישבת ליד בחורה צעירה, תלמה (רבקה דה מורניי) ומתחילה איתה בשיחה אך מתחמקת מהמקום כשהיא מבחינה בלודי ואשתו מחפשים אחריה.

מחוסר ברירה הוא קונה כרטיס לאוטובוס המגיע לעיירה סמוכה לבאונטיפול אליה נוסעת גם תלמה. הן משוחחות כל הנסיעה על חייהן - תלמה מספרת שהיא נשואה טרייה שבעלה עדיין לא חזר מהצבא והיא נוסעת להוריה. קארי מספרת לה על חייה בבאונטיפול ועל זה שאביה התנגד לנישואיה עם גבר שאהבה ולבסוף נישאה לגבר שלא אהבה.

הן מגיעות לעיירה הסמוכה לבאונטיפול ושם הן נפרדות. הקופאי אומר שהתושבת האחרונה בבאונטיפול מתה לאחרונה וכעת אין שם איש. בינתיים מגיע למקום השריף (ריצ'רד בדפורד) ורוצה להסיע אותה לתחנת המשטרה. היא מתנגדת ומתעלפת ורופא מוזעק לבדוק אותה. היא מתחננת לשריף שיסיע אותה לבאונטיפול המרוחקת רק 12 ק"מ והוא מרחם עליה ומסיע אותה לשם.

קארי מתבוננת בבית העזוב בו נולדה וגדלה ונכנסת לתוכו. בינתיים מגיעים למקום לודי וג'סי מיי. קארי מתבוננת בפעם האחרונה בבית והשלושה מסכימים להמשיך בחייהם המשותפים בצורה שלווה יותר, ומתחילים בנסיעתם בחזרה ליוסטון.

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ג'רלדין פייג' | קארי ווטס |  |
| רבקה דה מורניי | תלמה |  |
| ג'ון הרד | לודי ווטס |  |
| קרלין גלין | ג'סי מיי ווטס |  |
| ריצ'רד ברדפורד | שריף |  |

קישורים חיצוניים
----------------

* "המסע אל האושר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "המסע אל האושר", באתר נטפליקס
* "המסע אל האושר", באתר AllMovie (באנגלית)
* "המסע אל האושר", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "המסע אל האושר", באתר Box Office Mojo (באנגלית)
* "המסע אל האושר", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית)
* "המסע אל האושר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* קדימון למסע אל האושר, באתר יוטיוב
* המסע אל האושר, באתר TCM
* ג'רלדין פייג' מקבלת פרס אוסקר על המסע אל האושר, באתר יוטיוב
התחנה הראשונה המקורית של הקו, בנמל אוזון-אדה על חוף הים הכספי
**המסילה הטרנס-כספית** (גם "המסילה המרכז-אסיאתית") היא מסילת ברזל שנסללה על ידי האימפריה הרוסית בסוף המאה ה-19 על תוואי דרך המשי, כחלק מהתפשטות האימפריה הרוסית למרחבי מרכז אסיה (שנקראה "טרנס-כספיה", כלומר מעבר לים הכספי). המסילה שימשה בראשיתה לצרכים צבאיים והיוותה נכס אסטרטגי רוסי במסגרת "המשחק הגדול" על השליטה במרחבים אלה בין רוסיה לבריטניה. המסילה משתרעת לאורך 2560 ק"מ מטורקמנבאשי שבטורקמניסטן לחופי הים הכספי ועד אנדיז'ן שבאוזבקיסטן ובדרכה מקשרת את אשגבאט, מרב, סמרקנד, בוכרה וטשקנט.

מסלול והיסטוריה
---------------

בין 1879 ו-1886 נסללה המסילה במרכז טורקמניסטן של ימינו, בין הים הכספי דרומית-מזרחית לאשגבאט ברובה דרך מדבר קאראקום. ב-1888 הגיעה המסילה, לאחר סיבוב צפונה, לסמרקנד ובוכרה, בהתאם לכיבוש השטח והשליטה בו על ידי צבא האימפריה הרוסית. ב-1898 הושלם חלקה המזרחי של המסילה דרך טשקנט עד אנדיז'ן, לאחר בניית גשר מעל נהר סיר דריה. מעל נהר אמו דריה עברה הרכבת על גבי גשר-עץ, שניזוק בשיטפונות. רק ב-1901 הושלם גשר קבוע מעל הנהר.

בשנת 1905 נוסד קו מעבורת לרכבות בין העיר באקו שבאזרבייג'ן לקרסנובודסק.

ב-1906 חובר בטשקנט קו הרכבת הטרנס-כספי עם המסילה הטרנס-ארלית, המחברת את טשקנט עם אורנבורג וממנה אל רשת הרכבות של רוסיה. ב-1910 חוברו לקו-משנה הערים טרמז ודושנבה. קו-משנה נוסף מחבר את המסילה למשהד שבאיראן. ב-1926 חוברה המסילה לטורקסיב, המסילה החוצה את קזחסטן אל נובוסיבירסק שבסיביר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **המסילה הטרנס-כספית** בוויקישיתוף
* מאמר באתר Globalsecurity
* מאמר על פתיחת הקו בכתב העת Science מאוגוסט 1886
* תמונות מהקמת המסילה
* Geoffrey Kemp and Robert Harkavy, "המשחק הגדול" ותפקידן של הרכבות

הערות שוליים
------------

1. ↑  1590 מייל, לפי מאמר באתר Globalsecurity

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4534700-1
* VIAF: 248272995
* WorldCat: viaf-248272995

 |
**אליזה פוליצ'ק** (בהולנדית: **Alizée Poulicek**; נולדה ב-26 ביוני 1987) היא דוגמנית בלגית, מיס בלגיה לשנת 2008.

ביוגרפיה
--------

פוליצ'ק נולדה בעיר אקסל שבמחוז בריסל שבבלגיה לאם בלגית ואב צ'כי.

בשנת 2008 היא ייצגה את אזור לייז' בתחרות מיס בלגיה וזכתה בתואר. היא עוררה סערה במהלך התחרות, בכך שפעם הראשונה מיס בלגיה אינה דוברת פלמית, וספגה על כך ביקורת רבה מן העיתונות הבלגית. בתגובה לביקורת היא הבטיחה בפני התקשורת שתשפר את הפלמית שלה.

היא ייצגה את בלגיה בתחרויות מיס תבל ומיס עולם.

ב-2009 היא שימשה כדוגמנית הבית של חברת ההלבשה התחתונה לה פרלה, ובאותה שנה החלה לעבוד כמנחה בטלוויזיה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אליזה פוליצ'ק** בוויקישיתוף
* אליזה פוליצ'ק, ברשת החברתית טוויטר
* אליזה פוליצ'ק, ברשת החברתית אינסטגרם
* איי-פי, תהיי יפה ותשתקי, באתר nrg‏, 17 בדצמבר 2007
* אסף אוני, מרוב שעמום - בלגיה על סף התפרקות, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2008

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1165891743
* VIAF: 2544153596629451900003
* WorldCat (עם VIAF): 2544153596629451900003

 |
**אליזבת קלוד ז'אקה דה לה גר** (בשם מלא בצרפתית: **Élisabeth-Claude Jacquet de La Guerre**;‏ 17 במרץ 1665 – 27 ביוני 1729) הייתה מלחינה ונגנית צ'מבלו צרפתייה.

ביוגרפיה
--------

אליזבת נולדה ב-1665 בצרפת, לאם עם קשרים לבית המלוכה ולאב בונה הרפסיקורדים ונגן עוגב מקצועי. אליזבת, אחותה ושני אחיה קיבלו חינוך מוזיקלי מינקות וכולם גדלו להיות מוזיקאים מקצועיים. אליזבת למדה שירה, נגינה בהרפסיקורד, אלתור, ליווי והלחנה, ובגיל 7 הוצגה בפני המלך לואי ה-14 שהתרשם ממנה מאוד. ילדת הפלא המשיכה ללמוד ולהתאמן עד שבגיל 12 עברה להתגורר בחצר המלך, תחת חסותה של פילגשו, המרקיזה דה מונטספאן, שהמשיכה להשקיע בהשכלתה המוזיקלית.

בגיל 18 קיבלה אליזבת אישור מהמלך לעבור לפריז, ואף קיבלה ממנו פנסיה לכל חייה. בפריז הכירה את נגן העוגב מארין דה לה גר, והשניים נישאו. אליזבת החליטה לאחד בין שני שמות המשפחה ועל כן נקראה – אליזבת קלוד ז'אקה-דה לה גר.

אליזבת, שבנעוריה ספגה אופרות נהדרות בחצר המלך, רצתה מאוד לכתוב יצירה בימתית משל עצמה. היא ידעה שסביר שתספוג ביקורת על עצם הניסיון להלחין יצירה שכזו, בשל היותה אישה, וכדי לצמצם את הנזק, ביקשה מלואי ה-14 להקדיש לו את הבלט-אופרה "לכבוד הניצחון". ב-1685 עלתה היצירה, וכצפוי ספגה ביקורת קשה. לאחר הכישלון חזרה להופיע ולהלחין לצ'מבלו.

ב-1694, שנתיים לאחר לידת בנה היחיד, עלתה בפריז האופרה "צפאל ופרוקריס" שהלחינה אליזבת, בוצעה כמה פעמים באותה שנה וירדה מהבמה. העובדה שהייתה האישה הראשונה בצרפת שהלחינה אופרה לא הרשימה את המבקרים של אז. רק לקראת שנות האלפיים נשמעו דעות אחרות ואוהדות על האופרה הזו.

חוסר ההצלחה גרם לאליזבת לחזור לחבר קנטטות וקטעים לצ'מבלו, ובמקביל החלה להתעניין בז'אנר החדש שהתפתח באיטליה וכבש את פריז – הסונאטה. היא הייתה בין הראשונות שהלחינו סונטות בצרפת, ובתקופה בה היה מאבק תרבותי בין הסגנון הצרפתי לאיטלקי, אליזבת לא חששה ושילבה ביצירתה בין שני הסגנונות.

תחילת המאה ה-18 הביאה עמה טרגדיות אישיות לאליזבת. בהפרש לא רב זה מזה, מתו בנה היחיד (גם הוא מוזיקאי מבטיח), אביה, וכעבור שנתיים גם בעלה. לאחר הפסקה ארוכה, החלה להתאושש והקיפה את עצמה בחברים בסלון מוזיקלי שפתחה בביתה, ולאט לאט חזרה גם להלחין. רוב יצירותיה הוקדשו למלך. לקראת סוף חייה חיה אליזבת בכנסייה, ונפטרה ב-1729.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אליזבת קלוד ז'אקה דה לה גר** בוויקישיתוף
* אליזבת קלוד ז'אקה דה לה גר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

* אליזבת קלוד ז'אקה דה לה גר, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* אליזבת קלוד ז'אקה דה לה גר, באתר Discogs (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Elisabeth-Claude Jacquet de la Guerre | French musician, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
2. 1 2  אדית זק, **אהבת הסירנות**, ישראל: אשתר הוצאה לאור, 2015

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007272943805171
* BIBSYS: 98047842
* BNE: XX882306
* BnF: cb12501779r (data)
* CiNii: DA05606147
* GND: 119075113
* ICCU: TO0V284650
* ISNI: 0000 0000 8091 7054
* LCCN: n79091210
* LNB: 000067937
* MusicBrainz: 86233265-959c-4537-a2ee-47160c734e18
* NKC: xx0183424
* NLA: 42114193
* NLP: A12637610
* NTA: 096714069
* SELIBR: 210403
* SNAC: w6j97jnp
* SUDOC: 034242279
* Trove: 1456838
* VIAF: 12412219
* WorldCat: lccn-n79091210

 |