recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
פירוש נוסף ערך זה עוסק באלה הינדית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו קאלי (פירושונים).

האלה קאלי בציור משנת 1728
**קאלי** (בסנסקריט: **काली**, בבנגלית: **কালী**), הידועה אף בשם קאלימה (בבנגלית: **কালিকা**), היא אלה הינדית אשר דמותה כרוכה באנרגיה אינסופית. משמעות השם קאלי היא "שחור", אולם הוא כרוך אף באטימולוגיה עממית ב"כוח הזמן" (קאלה). דמותה של קאלי בהווה נתפסת כאלת הזמן והשינוי. לעיתים היא מוצגת כאלה אפלה ואלימה, והתממשותה המוקדמת ביותר כדמות של השמדה, עדיין בעלת השפעה. באמונות טנטריות מסוימות תפקידה של קאלי נתפס כ"מציאות הסופית", או ברהמן. קאלי היא האלה המנוגדת לבהאוואטאריני (מילולית: "מושיעת העולם"). תפיסות מאוחרות יחסית בהינדואיזם רואות בקאלי אלה אם נדיבה.

דמותה של קאלי מופיעה במיתולוגיה ההינדית כבת לווייתו של שיווה והיא מתוארת לעיתים כעומדת על גופו.

קאלי מתוארת גם כאלת המוות ההודית, בגלל פירוש שמה בהינדית שהוא שחור.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קאלי** בוויקישיתוף
* קאלי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* קאלי, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)

| הינדואיזם ומיתולוגיה הינדואית |
| --- |
| טרימורטי (האלים הראשיים) | הבורא: ברהמה • המגן והמשמר: וישנו • ההורס והבורא-מחדש: שיווה |  |
| אלים נוספים | אינדרה • גאיטרי • גנש • דנוונטרי • הנומאן • לקשמי • סראסווטי • שאקטי • פרוואטי • קאלי • קרישנה • ראמה |
| כתבים | אופנישדות • בהגווד גיטא • ודות (ריג • סמא • יג'ור • אטרווה) • מהאבהארטה • ראמאיאנה • פוראנות |
| הינדואיזם | אום • אטמן • ארבע הווארנות • ברהמן • יוגה • פוג'ה • פרה קדושה |
| חגים ומועדים | דיוואלי • הולי • מהא שיוורטרי • קומבה מלה |
| קטגוריות | אלים הינדואים • הינדואיזם • מיתולוגיה הודית |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007401465305171
* GND: 118714902
* LCCN: n2018241428
* NKC: jo2017939707
* VIAF: 30331686
* WorldCat: viaf-30331686

 |
**הפרופסור המטורף 2** (באנגלית: **Nutty Professor II: The Klumps**) הוא סרט קומי בכיכובו של אדי מרפי. הסרט יצא לאקרנים בשנת 2000, בבימויו של פיטר סגל והוא סרט המשך לסרט הפרופסור המטורף משנת 1996. הסרט זכה להצלחה בקופות, אולם בניגוד לסרט הקודם, הוא קיבל ביקורות שליליות.

עלילה
-----

לאחר שהנוסחה שלו הצליחה בסרט הקודם, שרמן קלאמפ יצר נוסחה נוספת של מעיין הנעורים. בנוסף הוא פגש במכללה את אהובתו, דניס גיינס, אשר הפכה מאוחר יותר לארוסתו. יחד הם עובדים על הנוסחה לקבלת הפרס של 150 מיליון דולר לתדהמת הדיקן ריצ'מונד. לרוע המזל, באדי לאב, אשר נמצא בתוך אחד הגנים של שרמן, ממשיך לעשות צרות תוך שהוא מדבר בתור שרמן וגורם בעיות לאחרים, כאשר ניסה שרמן להציע נישואין לדניס, באדי התערב והפריע. בעקבות זאת, שרמן הוציא את באדי הגן מגופו, אולם ג'ייסון סיפר לו שזה עלול להשפיע לרעה על מוחו, בנוסף, כאשר הכלב בוסטר התגרד, שערו הועבר לעבר הגן ובאדי חזר לחיים. שרמן הציע נישואין בשנית לדניס בעזרת הגחליליות ודניס הסכימה.

שרמן החביא את הנוסחה במקרר של בית הוריו וקליטוס, אביו של שרמן, החליט לנסות אותה עליו והפך לצעיר יותר. כשהלך למועדון, קליטוס הלך מכות עם איש זקן, וכאשר גופו השתנה בחזרה, הזקן ברח. כאשר באדי ראה זאת הוא הבין ששרמן מחביא את הנוסחה בביתו. הוא הלך לביתו של שרמן כדי לחבל בנוסחה, אולם הוא נתפס על ידי סבתא אשר חשבה שהוא חשפן. יום למחרת כאשר שרמן הציג את הנוסחה על אוגר, הוא הופתע לגלות שהנוסחה החבולה גרמה לאוגר להיות ענקי, בעקבות זאת הדיקן פיטר אותו והמצב של מוחו התחיל להדרדר. לאחר שיחת תמיכה מאביו, שרמן, יחד עם הדיקן ריצ'מונד, רצו אל באדי אשר מציג את נוסחת הנעורים ששרמן יצר וסדרו אותו באמצעות כדור טניס וכאשר באדי תפס את הכדור עם נוסחת הנעורים הוא הפך לתינוק, הם רדפו אחריו עד לקניון אולם אחרו את המועד ובאדי נעלם ליד המזרקה. כאשר הבינה דניס שמוחו של שרמן מתכווץ והוא עלול לאבד את זכרונו, היא נסעה עם קליטוס אל הקניון שם שרמן נמצא ליד המזרקה, שם שרמן אמר לה שהיא "יפה" והיא הזילה דמעה, הדמעה החייתה את הגן במזרקה, ושרמן שתה מהמים ובעזרתם של דניס וקליטוס הוא חזר למצבו הרגיל.

הסרט מסתיים כאשר שרמן ודניס התחתנו, ובאדי נעלם כליל. הדיקן ריצ'מונד שכר מחדש את שרמן עם מתנת חתונה והאוגר חזר למצבו הרגיל.

צוות השחקנים הראשי
------------------

| שם השחקן | תפקידו בסרט |
| --- | --- |
| אדי מרפי | פרופסור שרמן קלאמפ, באדי לאב, אבא קליטוס קלאמפ, אבא קליטוס קלאמפ הצעיר, אמא אן קלאמפ, סבתא אידה מיי קלאמפ, ארני קלאמפ האב (אח של שרמן), לאנס פרקינס |
| ג'נט ג'קסון | דניס גיינס |
| לארי מילר | הדיקן ריצ'מונד |
| ג'ון אלס | ג'ייסון |
| ג'אמאל ניקסון | ארני קלאמפ הבן (אחיינו של שרמן) |

ראו גם
------

* המקרה המוזר של ד"ר ג'קיל ומר הייד

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הפרופסור המטורף 2 (באנגלית)

* "הפרופסור המטורף 2", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "הפרופסור המטורף 2", באתר נטפליקס

* "הפרופסור המטורף 2", באתר AllMovie (באנגלית)

* "הפרופסור המטורף 2", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* "הפרופסור המטורף 2", באתר Box Office Mojo (באנגלית)

* "הפרופסור המטורף 2", באתר Metacritic (באנגלית)

* "הפרופסור המטורף 2", באתר אידיבי

* "הפרופסור המטורף 2", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
ארון הקודש בבית כנסת האלשיך
הבימה בבית הכנסת. ניתן לראות מעליה את הקשתות הנושאות את הגג.
**בית כנסת האלשיך** הוא בית כנסת בעיר העתיקה של צפת הקרוי על שמו של רבי משה אלשיך שהתפלל בו. בית הכנסת מכונה גם **כניס אל-אסטמבוליה** ו**בית הכנסת של בעלי תשובה**.

היסטוריה
--------

לפי המסורת, בבית כנסת זה התפלל רבי משה אלשיך - "האלשיך הקדוש". שחי בצפת במאה ה-16 ונפטר בשנת 1600. אך אפשר שבית הכנסת קדום יותר -
בבית הכנסת שמור כתר תורה שהכתובת עליו מספרת שהוקדש בשנת צד"ק (1434) לבית הכנסת של בעלי תשובה. המסורת בצפת היא ש"בעלי התשובה" המוזכרים בכתובת הם אנוסים שנמלטו מספרד והגיעו לצפת, ושם חזרו בתשובה וחזרו ליהדותם. בשנת 2001 נגנב ספר התורה על ידי חוליה של גנבי יודאיקה, לבסוף נמצא הכתר והושב לבית הכנסת.

הקמרונות שמחזיקים את גגו בנויים לרוחב המבנה, בניצב לצלע ההר. ייתכן שעובדה זו סייעה לבית הכנסת לשרוד את רעידות האדמה הקשות שפקדו את צפת ב-1759 וב-1837, משום שצורת בניה זו יכלה להחזיק את הכובד של בתי העיר שקרסו אחד על גבי השני. כתובת בחזית בית הכנסת מעידה על שיפוץ שנעשה בו לפני "הרעש הגדול" בשנת 1837, וסביר להניח ששיפוץ זה עזר גם הוא למבנה. בית כנסת האלשיך הוא בית הכנסת היחיד בצפת ששרד את שתי רעידות האדמה הגדולות.

בנוסף לכתר התורה העתיק, בבית הכנסת שמורים מספר רב של ספרי תורה עתיקים - כמעט כולם במצב כשר לקריאה. על פי המסורת בבית הכנסת, חלק מספרי התורה במקום בני למעלה מאלף שנה.

בית הכנסת סגור במהלך השבוע ונפתח לתפילות בשבתות וחגים ולביקורי קבוצות במקום.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית כנסת האלשיך** בוויקישיתוף
* בית הכנסת האלשיך באתר "סורקים את הגליל". כולל סרטון הדרכה על המקום.
* בתי כנסת ספרדיים, באתר ynet, 11 באוגוסט 2003
* בית הכנסת אלשיך באתר "צפת עיר הקודש" (אורכב 15.09.2017 בארכיון Wayback Machine)

הערות שוליים
------------

1. ↑  בית הכנסת של יוצאי איסטנבול
2. ↑  אלי אשכנזי, מי גונב את הספרים של זקני צפת, באתר הארץ, 18 במאי 2012.
**הפרוזה הכפרית** (ברוסית: Деревенская проза - "דרוונסקאיה פרוזה" או Деревенская литература) הייתה בשנות ה-1950 בתקופת "ההפשרה" של ניקיטה חרושצ'וב ואחר כך עד לשנות ה-1980 מגמה בספרות הרוסית הסובייטית, שהתמקדה בחיים העכשוויים ובערכים המסורתיים של הכפר הרוסי.

היסטוריה
--------

ראשיתה, לפעמים, מזוהה עם המסות הבקורתיות על הקולקטיביזציה של החקלאות שפורסמו בתחילת שנות ה-1950 במגזין הספרותי "נובי מיר" על ידי ולנטין אובצ'קין ורשימותיהם של אלכסנדר יאשין, אנטלי קלינין, יפים דורוש ואחרים. עם זאת רוב היצירות שכונו "פרוזה כפרית", כפי שמעיד שמה, היו כתבי פרוזה - רומנים ונובלות. הנציגים הבולטים של "הפרוזה הכפרית" הסובייטית היו אלכסנדר יאשין, וסילי בלוב, פיודור אברמוב, ולנטין רספוטין, בוריס מוז'אייב, וסילי שוקשין. מבקרים אחדים מחשיבים אף את אלכסנדר סולז'ניצין בקטגוריה זו, הודות לסיפורו הקצר "ביתה של מטריונה".כביטאון חצי-רשמי של הזרם שימש המגזין הספרותי "נאש סוברמניק" ("בן זמננו").

רבים מכתבי הפרוזה הכפרית נטו לאידיאליזציה של חיי הכפר הרוסי המסורתי ומחבריהם ביטאו, בדרך כלל באופן מתון את רוח הלאומנות והשמרנות הרוסית משנות ה-1980- 1970. הסאבטקסט הלאומני היה, לפי סברות אחדות, הסיבה ליחס הסלחני ואף תומך של ההנהגה הסובייטית כלפי הסופרים הנ"ל, ב"תקופת הקפאון", בהשוואה לרדיפה הקשוחה נגד נציגי "הפרוזה הצעירה" ו"הפרוזה העירונית" הדיסידנטיות.

תהליך הפרסטרויקה בסוף שנות ה-1980 הביא לעלייה משמעותית בעיניין הציבור ביצירות החדשות של אחדים מנציגי זרם זה ("בערה" מאת רספוטין,"הבלש העצוב" מאת ויקטור אסטאפייב, "כולם ראשונים" מאת בלוב), אולם שינויי המצב החברתי-פוליטי אחרי נפילת המשטר הקומוניסטי והתפרקות ברית המועצות היטה את מרכז הכובד של הכתיבה הספרותית לכיוונים רבים אחרים והפופולריות של הפרוזה הכפרית ירדה בקרב הקהל. 
עם זאת ליצירות של הסופרים ה"כפריים" נשמרה חשיבות עצומה בשימור התרבות הלאומית הרוסית והזיכרון ההיסטורי הרוסי. במיוחד השתקפה בהן טרגדיית הקולקטיביזציה (כמו בספר "מוז'יקים ובאבושקות" של בוריס מוז'אייב)

מבחר יצירות של "הפרוזה הכפרית"
------------------------------

| שנה | שם | מחבר |
| --- | --- | --- |
| 1928—1931 | בחורות «Девки» | ניקולאי קוצ'ין |
| 1953 | "רשימות על החיים בקולחוז" «Очерки о колхозной жизни» | ולנטין אובצ'קין |
| 1957 | הרומן "אחים ואחיות" «Братья и сёстры» | פיודור אברמוב |
| 1963 | "הבית של מטריונה" «Матрёнин двор» | אלכסנדר סולז'ניצין |
| 1965 | "על האירטיש" «На Иртыше» | סרגיי זאליגין |
| 1966 | "עסקים כרגיל" «Привычное дело» | וסילי בלוב |
| 1966 | "חי" «Живой» | בוריס מוז'אייב |
| 1966 | "בני ליובאבין" «Любавины» | וסילי שוקשין |
| 1976 | "פרידה ממטיורה" «Прощание с Матёрой» | ולנטין רספוטין |
| 1976 | "הקיסר-דג" «Царь-рыба» | ויקטור אסטאפייב |
| 1978 | הרומן "קסיאן המרגיז" «Касьян Остудный» | איוואן אקולוב |
| 1982 | "מים חיים" «Живая вода» | ולדימיר קרופין |
|

ראו גם
------

* פיודור אברמוב
* וסילי שוקשין
* אלכסנדר סולז'ניצין
* ספרות רוסית

לקריאה נוספת
------------

* Минокин М. В. *Современная советская проза о колхозной деревне*. — М.: Просвещение, 1977.

קישורים חיצוניים
----------------

* דריה וליקובה - הפרוזה הכפרית:מקימיה וגבוריה (ברוסית) באתר "ראשון בספטמבר" - העמוד הראשי של כתב העת "ליטראטורה", גיליון 5, 2001

Главная страница «Первого сентября» • Главная страница журнала «Литература» • Содержание №5/2001 

* נ.א.ניקולאייב - הפרוזה הכפרית - בלקסיקון לספרות ברשת, 2004 (ברוסית)
**יאן קליין** (בהולנדית: **Jan Kasper Klein**, נולד ב-8 ביוני 1912) היה מורה להתעמלות בבית ספר בדלפט שבהולנד וחסיד אומות העולם.

פעילותו בתקופת השואה
--------------------

זמן מה לאחר כיבוש הולנד על ידי גרמניה הנאצית אפשר קליין ליהודי בשם מישה אלקן להתגורר עמו. החל מינואר 1943 אפשר קליין גם לקופץ למים היהודי בוב דנבום (Bob Denneboom), שעד אז הסתתר במקומות מסתור שונים, לגור עמו. באביב 1942, עם תחילת גירושיהם של יהודי הולנד למחנות השמדה, הסתיר בביתו קליין את כל בני משפחתו של דנבום, ובסך הכל 17 יהודים. כדי לתת הסבר משכנע לשכניו בדבר העובדה שהוא מביא ככרות לחם רבים לביתו, סיפר להם קליין שהוא מפעיל עסק לפירורי לחם. בתקופת המלחמה הועסק יאן בהפצת מזון, ועיסוק זה אפשר לו לנוע בחופשיות ברחבי העיר. באמצעות קשריו עם המחתרת ההולנדית האנטי-נאצית הצליח קליין להשיג כרטיסי מזון וכך לספק מזון נוסף למסתתרים. חלק מהיהודים המסתתרים הועברו בחשאי מעת לעת אל בית אמו של קליין בעיר האג.

חשיפתו ומעצרו
-------------

ב-16 בפברואר 1944 פשטו הגרמנים על בתיהם של קליין ושל אמו. כולם נעצרו, כולל יאן, גב' קליין ומישה אלקן. רק בוב דנבום נמלט. מבין 19 האנשים שנעצרו, רק חמישה שרדו את המחנות. הוריו של בוב, אחותו ובעלה, נרצחו באושוויץ. חברו של בוב, סימון ווס, נרצח בגרמניה. יאן קליין, שנכלא בדכאו, ואמו, גב' קליין בת ה-65 שנכלאה בווכט, שרדו. מבין היהודים שרדו רק שלושה: מישה, שעלה לישראל לאחר המלחמה; רוזה ווס-רייקסמן, שלאחר מכן נישאה לבוב דנבום; וקרוב רחוק של בוב. מקס ון פרג הגיע לדירת המסתור של יאן קליין בספטמבר 1943 לאחר שדירת המסתור של משפחתו בדלפט נחשפה בעקבות הלשנה. הוא נתפס שם בפשיטת הגרמנים, הועבר לאושוויץ ולא שב.

לאחר המלחמה
-----------

לאחר המלחמה שב קליין לעבודתו כמורה להתעמלות.

הכרה
----

ב-1974 הכיר יד ושם בקליין כחסיד אומות העולם.

קישורים חיצוניים
----------------

* יאן קליין, באתר "יד ושם" (באנגלית)
* יאן קליין באתר יד ושם

הערות שוליים
------------

1. ↑  על בוב דנבום, באתר יד ושם
**בית הכנסת הכוראלי** היה בית כנסת מרכזי בעיר מינסק שבבלארוס. בית הכנסת היה ממוקם ברחוב ולדרסקי (בלא') 7, והוא נסגר לאחר השתלטות הבולשביקים על בלארוס. הבניין נהרס בחלקו במלחמת העולם השנייה, ונבנה מחדש לאחריה. במבנה שוכן כיום "תיאטרון הדרמה הלאומי של בלארוס מקסים גורקי" (בלא').

היסטוריה
--------

### בניית בית הכנסת

קולנוע "תרבות"
בראשית המאה ה-20
בית הכנסת נבנה בשנת 1906, בסגנון אדריכלות מורית. הכספים להקמת בית הכנסת הוקצו על ידי הקהילה היהודית בעיר ביוזמתו של רופא במינסק, אוסיפ לזרוביץ' לונץ (בלא'). לבית הכנסת שער מפואר הנמצא בכניסה לאולם בית הכנסת. בכניסה לבניין נראית קשת מלכותית גבוהה, שמעליה חלון עגול גדול.

פסיפס שהשתמר על חזית הצד של תיאטרון הדרמה האקדמי הלאומי מקסים גורקי
### סגירת בית הכנסת

לאחר מהפכת אוקטובר (הקמת השלטון הבולשביקי בבלארוס) הופרט בניין בית הכנסת ובשנת 1923 הוסב בית הכנסת לתיאטרון היהודי הלאומי, שם הוצגו הרצאות, קונגרסים וסרטים. מאוחר יותר שכן כאן "בית התרבות של מזכירות ה-MV Frunze CEC". בנובמבר 1926 הועבר הבניין לשימוש ארגון גוסקינו. בהמשך נפתח בבניין קולנוע Kultura, מהגדולים בבלארוס באותה תקופה. זמרים ואמנים מפורסמים כמו ולדימיר מאיאקובסקי, לאוניד אוטיוסוב, סרגיי למשב ואחרים, הופיעו בבניין.

### בית הכנסת כיום

לאחר מלחמת העולם השנייה הבניין נבנה מחדש והוקם בו "תיאטרון הדרמה הרוסי על שם מקסים גורקי". זהו בניין מלבני גדול בן שלוש קומות. הספינה המרכזית הוסבה לאודיטוריום, הצדדית למבואה. על הבניין מותקנים לוחות זיכרון. כיום הבניין מאוכלס על ידי "תיאטרון הדרמה האקדמי הלאומי מקסים גורקי".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית כנסת הכוראלי** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  В. И. Зеленков. «Доктор Лунц и его потомки». «Асоба і час. Беларускі біяграфчны альманах», 2018.
2. ↑  "Здание хоральной синагоги в Минске".
3. ↑  סיפור על ידי תמונות, מינסק
**יאן רדזינסקי** (בפולנית: **Jan Radzynski**‏; נולד ב-1950) הוא מלחין ישראלי-אמריקאי יליד פולין.

קורות חייו
----------

נולד בוורשה למשפחה מוזיקלית, ולמד בצעירותו פסנתר. ב-1969 עלה לישראל, ולמד קומפוזיציה אצל לאון שידלובסקי וצ'לו באקדמיה למוזיקה בתל אביב.

ב-1977 עבר לארצות הברית כדי ללמוד באוניברסיטת ייל אצל המלחין הפולני הנודע קשישטוף פנדרצקי ואחר כך עם יעקב דרוקמן. קיבל שני תארים שניים, ב-1979 ו-1980, ודוקטורט ב-1984.

מ-1980 עד 1994 לימד בייל, ומ-1994 מלמד באוניברסיטת אוהיו, שם ייסד רדזינסקי פסטיבל לביצוע יצירות של מלחינים ישראליים ויצירות עם השפעת מוזיקה יהודית. יאן רדזינסקי זכה במספר פרסים, ביניהם מטעם ASCAP.

בין התזמורות שניגנו את יצירותיו, ניתן לכלול את: תזמורת קליבלנד, תזמורת קולומבוס, הפילהרמונית של קרקוב, התזמורת הסימפונית ירושלים, תזמורת הרדיו של קלן, הפילהרמונית הישראלית, תזמורת הבולשוי, התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת התזמורת הלאומית של מקסיקו ועוד.

בנו, דוד רדזינסקי, מכהן החל משנת 2015 כאחד משלושת הכנרים הראשיים בתזמורת הפילהרמונית הישראלית.

מיצירותיו
---------

* קאנטו - לפסנתר סולו (1981)
* מזורקה - לפסנתר סולו
* קדיש - לתזמורת סימפונית
* טריו מיתרים
* על נהרות בבל -לטנור ותזמורת
* Personal Verses - לכינור ופסנתר
* סרנדה לכלי נשיפה
* קונצ'רטו לצ'לו

קישורים חיצוניים
----------------

* יאן רדזינסקי, באתר ספוטיפיי
* יאן רדזינסקי, דף שער בספרייה הלאומית
* דף המלחין בארכיון המוזיקה היהודית של מילקן
* דף המלחין באתר אוניברסיטת אוהיו
* דף המלחין באתר קרן אמריקה-ישראל
* יאן רדזינסקי, באתר הספרייה היהודית הווירטואלית

הערות שוליים
------------

1. ↑  חגי חיטרון, דוד רדזינסקי בן ה–28 נבחר לכנר ראשון בפילהרמונית, באתר הארץ, 25 בדצמבר 2014

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007266702605171
* GND: 1188356259
* LCCN: n91010602
* VIAF: 21311895
* WorldCat: lccn-n91010602

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"יאן רדזינסקי"**.
**אליהו פורת** (10 באפריל 1906 – 23 באוקטובר 1966) היה פובליציסט ומתרגם עברי, איש התנועה הקיבוצית, ממקימי קיבוץ עין החורש.

ביוגרפיה
--------

פורת נולד בשם **אליהו דוד יוסלביץ' חייטוביץ'** בעיירה ז'וסלה שבליטא. אביו, ר' יוסף יוסלביץ', היה רב שכיהן ברבנות בערים שונות. המשפחה נדדה מעיר לעיר עד לפטירת האב בשנת 1935. כתוצאה מכך לא זכה פורת לחינוך פורמלי, אלא למד מפי האב וממורים פרטיים. אלו הקנו לו השכלה חילונית ותורנית.

פורת הצטרף לתנועת "השומר הצעיר", ובשנת 1926 יצא להכשרה, והחל בפעילות ציבורית במסגרת התנועה. בשנים אלו היה חבר המועצה הראשית של התנועה בפולין, חבר המזכירות של התנועה, וסייע בעריכת ביטאון התנועה, וכל זאת בעודו ממתין לאישור העלייה, כשהוא חבר "קיבוץ עלייה א'". בשנת 1930, בתקופת העלייה החמישית, עלה לארץ ישראל, והצטרף לקיבוצו במושבה חדרה. הוא החל לעבוד בבניין ובחקלאות, ובשנת 1932 הצטרף לקיבוץ עין החורש, שם חי, עם אשתו לולה לבית גוטסדינר, ושני בניהם, עד לפטירתו. לאחר קום המדינה עִברת את שמו ל"פורת", לפי הפסוק "בן פורת יוסף" (מברכת יעקב לבנו), על שם אביו.

במקביל לעבודתו במשק במטעי הקיבוץ, עסק פורת בעבודה ספרותית ועיתונאית. רשימותיו התפרסמו בעיתון הקיבוץ, בעיתונות התנועה, ובעיתוני מפלגות הפועלים "דבר" ו"על המשמר". בסוף שנות ה-50 חלה, ואז החל בעבודת תרגום נרחבת. במסגרת זו הכיר לקורא העברי סופרים כסול בלו ואלכסנדר סולז'ניצין, כאשר תרגם לעברית באופן חלוצי את ספרו "יום אחד בחיי איוואן דניסוביץ'". 

פורת תרגם את ספרו של איליה ארנבורג "אנשים, שנים, החיים", עבור ספריית פועלים, שיצא לאור בשני כרכים ב-1961–1962. בפברואר 2006 נמצאו שני פרקים גנוזים מהחלק השלישי של "אנשים, שנים, החיים" בעברית, שטרם יצאו לאור. שני הפרקים תורגמו אף הם, כמו שני הכרכים, בידי אליהו פורת, והיו אמורים לצאת לאור בכרך השלישי של זיכרונותיו של איליה ארנבורג, אך הכרך לא נדפס מעולם, והפרקים נשכחו למשך ארבעים שנה ומעלה בארכיונו של יעקב מאיוס. הפרקים נמצאו ביד יערי, הארכיון המרכזי של "השומר הצעיר" בגבעת חביבה. 

פורת תרגם כארבעים ספרים, רובם במסגרת "ספריית פועלים", מגרמנית, אנגלית, צרפתית, רוסית, פולנית ויידיש. 

בשנת 1966 נפטר במפתיע. כשנתיים לאחר מותו יצא ספר לזכרו בשם "אדם ונוף בקיבוץ" בהוצאת ספריית פועלים וקיבוץ עין החורש. בספר מאמרים, רשימות ופליטונים, כולל רשימה ביבליוגרפית של תרגומיו וספרים בעריכתו, שכינס וערך יעקב הורביץ.

בניו הם המשורר והסופר אלישע פורת, והגאוגרף חנינא פורת.

קישורים חיצוניים
----------------

* כתבי אליהו פורת בפרויקט בן-יהודה
* אליהו פורת, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"
* אליהו פורת למנוחות, דבר, 25 באוקטובר 1966

הערות שוליים
------------

1. ↑  חנוך ברטוב, אל אחי המליונרים, מעריב, 12 באוקטובר 1981
2. ↑  אנשים שנים החיים, על המשמר, 1 באוקטובר 1961

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007309931705171
* BnF: cb179325992 (data)
* GND: 133550982
* ISNI: 0000 0001 0776 9195
* LCCN: n88200301
* NKC: xx0091875
* VIAF: 8944958
* WorldCat: lccn-n88200301

 |
**זיו (ליונל) איתן**  (נולד ב-3 במרץ 1970 בישראל) הוא אמן מרימבה, תופים, כלי הקשה .

ביוגרפיה
--------

איתן החל את לימודיו אצל אלון בור, הנגן הראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית, והמשיך את לימודיו באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב. בתום לימודיו אלו השתלם איתן באקדמיה המלכותית למוזיקה בקופנהגן אצל פרופסור בנט לילוף, וכן למד אצל סולנים קלאסיים בניו יורק: ג'ים פרייס, גורדון סטאוט, לי-הווארד סטיבנס וויליאם מארש. במקביל אף למד לנגן על כלי הקשה לטיניים אצל ג'רי גרבל ועל מערכת תופים אצל דייוויד ריץ'.

בשנת 1994, תוך כדי לימודיו, החל להופיע במועדוני דאנס בניו יורק, במופעים המשלבים כלי הקשה ומוזיקה אלקטרונית. במהלך השני גיבש איתן את סגנונו האישי, המשלב מספר סגנונות מוזיקליים: קלאסי, אלקטרוני, דאנס ומוזיקת עולם.

קונצרטים והופעות
----------------

איתן ביצע את מופע הפתיחה הרשמי של פסטיבל ישראל (ב-2002) ומופע נוסף בפסטיבל ישראל (1999). הוא הופיע בטקסי פרס ישראל (2003) והופיע בטקס פרס נובל בישראל (2005).

איתן השתתף בסיורים של המקהלה הפילהרמונית באירופה כסולן וכן הופיע בסיור קונצרטים במזרח הרחוק עם המופע שלו "מסע אל תוך הקצב". (מרץ 2005). הוא הופיע במופע ענק לרגל יום העצמאות של ישראל בברלין (מאי 2006) גם עם המופע "מסע אל תוך הקצב", הופיע בארצות הברית באולם ג'ילט פוטבול בבוסטון (מאי 2007). בנוסף הוא מרבה להופיע בפני ילדים ונוער, באמצעות משרד החינוך (סל תרבות) ובאמצעות "אמנות לעם". זיו איתן פעיל גם כיום בתחום הדאנס העכשווי, בצד קונצרטים קלאסיים ומופעים גדולים. מרבה להופיע במסגרת אירועים עסקיים למיטב חברות המשק, מרבה להופיע באולמות קונצרטים ומועדוני דאנס עכשוויים.

קריירה בינלאומית
----------------

אלבום הבכורה שלו, "מסע אל תוך הקצב", מופץ על ידי החברה הגרמנית PKS GROUP באירופה ובצפון אמריקה. אלבומו השני יצא ב-2007 ונקרא "NO LIMITS", ומופץ על ידי תמוז רקורדס. לאיתן יצא גם אלבום שלישי.
ב-2007 זיו איתן יצא לסיבוב הופעות בחו"ל והשתתף בסיורים ובפסטיבלים ביפן, דרום אפריקה, ארצות הברית, איטליה והונג קונג.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של זיו איתן
* זיו איתן, ברשת החברתית פייסבוק

* זיו איתן, דף שער בספרייה הלאומית

* זיו איתן, האתר הישראלי
* אתר האלבום "ללא גבולות"(הקישור אינו פעיל)
* זיו איתן HRS(הקישור אינו פעיל)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007311276005171
* GND: 173893406
* VIAF: 297378897
* WorldCat: viaf-297378897

 |
**הנס גינטר פראנץ אוטה** (בגרמנית: **Hans Günther Franz Otte**;‏ 3 בדצמבר 1926, פלאואן – 25 בדצמבר 2007, ברמן) היה מלחין ופסנתרן גרמני.

ביוגרפיה
--------

שני הוריו של הנס היו מוזיקאים חובבים, ואמו לימדה אותו בילדותו נגינה על פסנתר. לאחר מלחמת העולם השנייה קיבל מלגה ללמוד הלחנה באוניברסיטת ייל שבארצות הברית, שם למד תחת פאול הינדמית. לאחר חזרתו לגרמניה, למד בין השנים 1954 ל-1956 תחת הפסנתרן ולטר גיזקינג.

בין השנים 1959 ל-1984 הוא שימש בתור המנהל המוזיקלי של תחנת הרדיו הציבורית של ברמן, Radio Bremen. הוא ייסד תחת חסותה של התחנה שני פסטיבלים בעלי חשיבות, הראשון הוא pro musica antiqua, למוזיקה עתיקה, והשני pro musica nova, למוזיקה בת זמננו.

יצירותיו מציגות סגנון מינימליסטי. אחת מיצירתיו המפורסמות ביותר היא "ספר הצלילים" (Das Buch der Klänge), יצירה לפסנתר שנכתבה בין השנים 1979-82. בשנת 2006 יצאה ביוגרפיה אודותיו בהוצאת Schott Music הגרמנית, אותה כתב אינגו אהמלס (Ingo Ahmels).

קישורים חיצוניים
----------------

* הנס אוטה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* הנס אוטה, באתר קומפוניסטן דר גנווארט
* הנס אוטה, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* הנס אוטה, באתר Discogs (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007434981505171
* BnF: cb138981408 (data)
* GND: 12201054X
* ISNI: 0000 0001 0887 0463
* LCCN: n82054750
* MusicBrainz: 83df956c-fee3-4360-918e-2a05f68bb631
* NLP: A35316391
* NTA: 073607207
* SELIBR: 305485
* SNAC: w6pc4kdr
* SUDOC: 24078362X
* ULAN: 500335144
* VIAF: 34644120
* WorldCat: lccn-n82054750

 |
**שוֹמה וישונטאי** (במקור **שלמה ויינברגר**, בהונגרית: **Visontai Soma**; ג'נג'ש, 19 בנובמבר 1854 – בודפשט, 22 בספטמבר 1925) היה דוקטור למשפטים, עורך דין, בעל תואר "יועץ חצר המלוכה", חבר האספה הלאומית ההונגרית (1892-1906), יהודי-הונגרי.

קורות חיים
----------

שלמה ויינברגר נולד במשפחה יהודית כבנם של אלברט ויינברגר ושל יוליאנה שוויצר. הוא המשיך את לימודיו האוניברסיטאיים בבודפשט (כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד) וקיבל תואר במשפטים ב-1882. לאחר מכן השתקע בבודפשט. ב-1881 שינה את שם משפחתו מוויינברגר לווישונטאי. בנוסף לעיסוקו כעורך דין, עסק גם בכתיבה עיתונאית. הוא הגן בהצלחה על עורך העיתון "זסטבה", מנהיג הרדיקלים הסרביים, בתביעה שהתנהלה נגדו על רצח מיהאי דימיטרוביץ'. הצלחתו זיכתה אותו לתגמול על ידי הרדיקלים הסרבים כשהיה מועמד לפרלמנט על ידי מפלגת העצמאות בנובי סאד ב-1892 וזכה. לאחר מכן נבחר לנציג באספה הלאומית ההונגרית (חבר פרלמנט) על ידי עיר הולדתו בשלוש בחירות (1897, 1901, 1905). הוא היה חבר בוועדה הארצית לבחינות עורכי הדין, השתתף במשא ומתן בוועדת המשפטים של הפרלמנט ההונגרי במטרה לגבש הצעה להליך פלילי. בשנת 1908 זכה בתואר "יועץ בית המלוכה" ובמקביל הפך לחבר במועצת המשמעת של בית המשפט העליון המלכותי ההונגרי (Kuria). מותו נגרם משבץ מוחי. הוא הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.

כסטודנט באוניברסיטה, הוא כתב מאמרים בכלכלה. נאומיו הפרלמנטריים הופיעו ב"יומנים". הוא ערך את כתב העת "מסילות ברזל" במשך כמה שנים.

חייו הפרטיים
------------

אשתו הייתה ארז'בט הלאשי (1873–1935), בתם של וילמוש הלשי ושל בורבלה זוננברג.

כתביו
-----

* מהדורה נפרדת של החוקים הלאומיים. על רבית נשך. (בודפשט, 1883)
* נאום ההגנה בפני בית המשפט המלכותי של נובי סאד. נאום הגנה עצמית של יושה טומיץ'. (בודפשט, 1891)
* הונאה שבוצעה על ידי מיופה כוח. (בודפשט, 1895)

לקריאה נוספת
------------

* {יוז'ף סיניאי: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים) Szinnyei József: *Magyar írók élete és munkái.*
* לקסיקון יהודי הונגרי 1929. עורך פטר אויווארי. שומה וישונטאי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שומה וישונטאי** בוויקישיתוף
* שומה וישונטאי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Születési bejegyzése a gyöngyösi izraelita hitközség születési akv. 69/1854. folyószáma alatt".
2. ↑  Halálesete bejegyezve a Bp. VII. ker. állami halotti akv. 1264/1925. folyószáma alatt.
3. ↑  "Visontai Sománé halotti bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári halotti akv. 858/1935. folyószáma alatt".

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007502393305171
* ISNI: 0000 0000 7943 8902
* VIAF: 121507901
* WorldCat: viaf-121507901

 |
**זיו אבטליון** (נולד בשנת 1970 בערך) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כראש מנהלת הטרנספורמציה הדיגיטלית באגף התקשוב וההגנה בסב"ר.

ביוגרפיה
--------

למד הנדסת מכונות בטכניון במסגרת העתודה האקדמית ובשנת 1992 החל שירות סדיר בצה"ל. בשנים 1992–1994 שימש כמדריך בקורס מפקדי טנקים בבית הספר לשריון. בשנים 1994–1998 היה מפקד בית מלאכה במרכז שיקום ואחזקה (מש"א 7000). בשנים 1998–2001 עבר לנהל את מדור תכנון ופיקוח במש"א 7000. בשנים 2001–2004 שימש כראש לשכת ראש אט"ל (אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה). עד 2006 היה ראש ענף תכנון ותורה ביחידה הטכנולוגית באט"ל. בשנים 2006–2007 היה ראש ענף תכנון משאבים ומשקים בחטיבה הטכנולוגית ליבשה. עד 2009 עמד בראש ענף תכנון בזרוע היבשה. בשנים 2009–2011 היה מפקד מפעל המכללים במש"א 7000. עד 2013 היה ראש מחלקת תכנון וארגון באט"ל. בין 2013–2014 למד במכללה לביטחון לאומי. מ-2014 ועד 2016 שימש כמפקד מרכז ציוד לחימה וחלפים (מצל"ח 6800). מ-2016 עמד בראש החטיבה הטכנולוגית ליבשה (חט"ל) של זרוע היבשה, ובמקביל בשנים 2016–2017 עמד בראש פרויקט מיזוג זרוע היבשה ואגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה. בין השנים 2017–2019 שימש כראש החטיבה הטכנולוגית של היבשה וראש מטה אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה.

בשנים 2019–2021 שירת כראש מנהלת הטרנספורמציה הדיגיטלית באגף התקשוב וההגנה בסב"ר. בשנת 2021 סיים את שירותו בצה"ל.

בנוסף לתואר ראשון בהנדסת מכונות מהטכניון, לאבטליון תואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה, ותואר שני במנהל עסקים עם התמחות בשיווק מאוניברסיטת בר-אילן. הוא בוגר לימודי מינהל ציבורי באוניברסיטת הרווארד במסגרת קרן וקסנר.

נשוי ללילך אבטליון, אב לארבעה מתגורר בפרדס חנה-כרכור.

גלריה
-----

* זיו אבטליון עם מישל ינקו (במרכז)וגיא פאגלין, מאי 2019זיו אבטליון עם מישל ינקו (במרכז)  
וגיא פאגלין, מאי 2019
* זיו אבטליון עם מישל ינקו (במרכז),מאי 2019זיו אבטליון עם מישל ינקו (במרכז),  
מאי 2019
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זיו אבטליון** בוויקישיתוף
* אלעד שלו, "צועד בעקבות האם", באתר צה"ל, 1 במאי 2008
* יוסי הטוני, "הדיגיטל ישפר את הקטלניות של צה"ל ויקצר את משך המערכה", "אנשים ומחשבים", 10 בנובמבר 2019
* יוסי הטוני, תא"ל זיו אבטליון – ראש מנהלת הטרנספורמציה הדיגיטלית באגף התקשוב, "אנשים ומחשבים", 6 באוגוסט 2019
* יוסי הטוני, "ה-IT מסייע לנו להביא את העתיד לעולם הלוגיסטי – עכשיו", "אנשים ומחשבים", 10 בינואר 2019
* יואב סטולד, "אנחנו מפתחים ומפעילים כלי לחימה. זה סוג של סטארט־אפ", באתר כלכליסט, 27 בספטמבר 2018
* קובי ברק, זיו אבטליון ואייל סאבא, ‏מיזוג מז"י ואט"ל – רטרוספקטיבה ומבט לעתיד, **בין הקטבים** ‏17, יולי 2018, עמ' 155–175
* זיו אביטליון, "הקורונה – בירה, מגפה ואקסלרטור מבצעי וארגוני", כתב העת בין הקטבים של מרכז דדו לחשיבה צבאית בינתחומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  זיו אבטליון, באתר הטכניון
2. ↑  12 בספטמבר 2016: טקס מיזוג אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה ומפקדת זרוע היבשה, באתר "יד לשריון"
3. ↑  טרנספורמציה דיגיטלית - כל מה שרציתם לדעת, באתר צה"ל, 7 בנובמבר 2019
4. ↑   תת-אלוף אביעד דגן נכנס לתפקיד ראש מנהלת הטרנספורמציה הדיגיטלית, באתר צה"ל, 1 באוקטובר 2021
5. ↑  זיו אבטליון בפייסבוק

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007511316005171
* VIAF: 310741977
* WorldCat (עם VIAF): 310741977

 |
**יאן בואנו קוטו** (בפורטוגזית: **Yan Bueno Couto**; נולד ב-3 ביוני 2002 בקוריטיבה שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת ז'ירונה מלה ליגה, בהשאלה ממנצ'סטר סיטי.

קריירת מועדונים
---------------

קוטו גדל במחלקת הנוער של קוריטיבה. הוא ערך שתי הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון.

ב-1 במרץ 2020 חתם קוטו על חוזה לחמש שנים במנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג החל מ-1 ביולי.

ב-25 בספטמבר 2020 הושאל קוטו למשך עונה אחת לז'ירונה מהליגה הספרדית השנייה. ב-14 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1-0 למיורקה במסגרת המחזור ה-12 בליגה. ב-19 במרץ 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על לאס פאלמאס במסגרת המחזור ה-30 בליגה. הוא ערך 26 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע שני שערים.

ב-21 באוגוסט 2021 הושאל קוטו למשך עונה אחת לספורטינג בראגה מליגת העל הפורטוגלית. ב-29 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד ויטוריה דה גימארייש במסגרת המחזור הרביעי בליגה. ב-20 במרץ 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על פורטימוננסה במסגרת המחזור ה-27 בליגה. בסך הכל ערך 28 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע שער אחד.

ב-25 ביולי 2022 הושאל קוטו פעם נוספת למשך עונה אחת לז'ירונה, שהעפילה ללה ליגה. ב-14 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בהפסד 1-0 לוולנסיה במסגרת המחזור הראשון.

תארים
-----

נבחרת ברזיל בכדורגל עד גיל 17
* גביע העולם עד גיל 17 (1): 2019

קישורים חיצוניים
----------------

* יאן קוטו, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  Yan Couto agrees deal באתר הרשמי של מנצ'סטר סיטי, 1 במרץ 2020 (באנגלית)
2. ↑  El lateral Yan Couto arriba al Girona cedit pel City באתר הרשמי של ז'ירונה, 25 בספטמבר 2020 (בספרדית)
3. ↑  etapa de Yan Couto al Girona FC באתר הרשמי של ז'ירונה, 25 ביולי 2022 (בספרדית)

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"יאן קוטו"**.
בית הקברות **דה לה אלמודנה** (בספרדית: **Cementerio de Nuestra Señora de La Almudena**) הוא בית קברות הממוקם במדריד. מספר הקברים במקום מוערך בכ-5 מיליון. היה בית הקברות הראשי של העיר בשנים 1884–1973.

היסטוריה
--------

כבר במהלך שלטונו של קרלוס השלישי רצו להעביר את בית הקברות העירוני מחוץ למרכז העיר. אומנם התוכניות נדחו כל פעם מחדש ובסופו של דבר, בית הקברות החדש במזרח העיר נפתח רק ב-1884. הקיבולת המקורית של המקום הייתה כ-63 מקומות. בתחילת המאה ה-20 הושלמו עבודות בנייה במקום וקיבולת הורחבה ל-885 אלף מקומות. הנקרופוליס הראשי נפתח בשנת 1925. בשנת 1955 בוצעה הרחבה נוספת.

ידוענים הקבורים בבית הקברות
---------------------------

בין הידוענים הקבורים בדה לה אלמודנה: אלפרדו די סטפנו, ניסטו אלקלה סאמורה, ויסנטה אליכסנדרה, סנטיאגו רמון אי קחאל, דולורס איברורי, מנואל ממפאסו ורבים נוספים.

תמונות
------

* כנסייהכנסייה
* מראה כללימראה כללי
* מצבהמצבה
* קבורה בקירקבורה בקיר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הקברות דה לה אלמודנה** בוויקישיתוף
* אתר בית הקברות

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX5228895

 |
**יאן פרייזלר** (בצ'כית: **Jan Preisler**;‏ 17 בפברואר 1872 – 27 באפריל 1918) היה צייר ופרופסור לאמנות צ'כי.

ביוגרפיה
--------

משפחתו של יאן פרייזלר עבדה במפעל היציקה המקומי, והוא למד בבתי הספר היסודיים הסמוכים. מגיל צעיר הוא נחשב למתבודד שהעדיף לטייל ביער על פני משחק עם חברים. רישומיו משכו את תשומת ליבו של המנהל, ועד מהרה קיבלו הוריו מכתבים שהזמינו אותם לשלוח אותו ללימודים בפראג, בתמיכה כספית. ב-1887, בהיותו בן חמש עשרה, החל את לימודיו בבית הספר לאמנויות שימושיות, שם עבד בתחילה אצל פרנטישק ז'נישק, ואחר מכן הורשה להמשיך את לימודיו באופן עצמאי.

לאחר שסיים את לימודיו, הוא חלק סטודיו עם קארל שפילר. במהלך שהותו בבית הספר, הוא יצר קשר עם איגוד מאנס לאמנויות יפות והתערב בפעילות העיתונאית שלו. ב-1896 הוא סיפק את השער לגיליון הראשון של כתב העת Volné Směry של האגודה ושימש כעורך שלו במשך כמה שנים.

הוא נסע לאיטליה ב-1902, עזר בעיצוב הכרזות לתערוכת אדוארד מונק ב-1905 בפראג וביקר בפריז ב-1906, שם הושפע מעבודתו של פול גוגן. ב-1903 הוא הפך למורה לציור עירום באקדמיה לאמנויות ושימש שם כפרופסור מ-1913 ועד מותו.

פרייזלר צייר במקור בסגנון נאו-רומנטי, אך מאוחר יותר החל להעדיף את הגישה האלגורית של הסמליות. בסוף שנות ה-90, הוא התנסה באר נובו.

לאחר תחילת המאה העשרים, הוא ניסה לבטא את מעמקי הנפש הבלתי ניתנים לתיאור, מלאי מלנכוליה ותשוקה, ומצא את השראתו בשירה. בנוסף לבדי הציור שלו, הוא סיפק עיטורים למספר מבנים, ביניהם בית העירייה ומלון סנטרל.

ב-1914 הוא נישא לבוז'נה פאלאס, ממשפחה מקומית העוסקת במלאכת יד. נולדו להם שני ילדים.

הוא מת מדלקת ריאות ב-1918 ונקבר בקבר המשפחתי.

גלריה
-----

* אביבאביב
* האגם השחורהאגם השחור
* עירום גבריעירום גברי
* אוהביםאוהבים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יאן פרייזלר** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Horová, Anděla (ed.): Nová encyklopedie českého výtvarného umění, Prague, 1995
2. ↑  Wittlich, Petr et al: Jan Preisler 1872–1918, Obecní dům, Prague, 2003.
3. ↑  Kotalík, Jiří: Jan Preisler, Odeon, Prague, 1968

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007455107705171
* BnF: cb12223404d (data)
* GND: 121955478
* ISNI: 0000 0000 6683 4922
* KulturNav: bf1c2b48-d388-4ba9-b020-1ad1f203b84e
* LCCN: n88212932
* NKC: jk01101019
* RKD: 64709
* SUDOC: 030913268
* ULAN: 500014295
* VIAF: 62417778
* WorldCat: lccn-n88212932

 |
**הצרפתים הדגולים ביותר** (מצרפתית: **Le Plus Grand Français**) הייתה תוכנית טלוויזיה ששודרה בערוץ France 2 בשנת 2005, והתבססה על התוכנית 100 הבריטים הגדולים של BBC. התוכנית שאלה את אזרחי צרפת מי לדעתם הוא הצרפתי או הצרפתייה הדגולים ביותר בהיסטוריה. מנחי התוכנית היו מישל דרוקר ותיירי ארדיסון. הפרק האחרון של התוכנית שודר בסנאט הצרפתי.

הזוכים
------

1. שארל דה גול - מנהיג פוליטי וצבאי  

2. לואי פסטר - מדען  
 
3. האב פייר - כומר קתולי ופעיל חברתי   

4. מארי קירי - מדענית, זוכת פרס נובל בכימיה  

5. קולוש - קומיקאי  

6. ויקטור הוגו - סופר ומחזאי  

7. בורביל - זמר ושחקן  

8. מולייר - מחזאי  

9. ז'אק קוסטו - אקולוג  

10. אדית פיאף - זמרת   

11. מרסל פניול - סופר, מחזאי ובמאי  

12. ז'ורז' ברסנס - זמר, משורר ומלחין  

13. פרננדל - שחקן קולנוע ותיאטרון  

14. ז'אן דה לה פונטן - משורר  

15. ז'ול ורן - סופר  

16. נפוליאון בונפרטה - מדינאי ומצביא  

17. לואי דה פינס - שחקן  

18. ז'אן גאבן - שחקן קולנוע  

19. דניאל בלוואן - זמר  

20. סרז' גינסבורג - זמר יוצר, מלחין   

21. זינדין זידאן - שחקן כדורגל  

22. קרל הגדול - מלך ומצביא  

23. לינו ונטורה - שחקן קולנוע  

24. פרנסואה מיטראן - נשיא צרפת  

25. גוסטב אייפל - מהנדס ואדריכל  

26. אמיל זולא - סופר ופובליציסט  

27. האחות עמנואל - נזירה ופעילה חברתית  

28. ז'אן מולן - לוחם בשורות הרזיסטאנס  

29. שארל אזנבור - זמר, מלחין ושחקן קולנוע   

30. איב מונטאן - שחקן קולנוע וזמר  

31. ז'אן ד'ארק - מצביאה צרפתית  

32. פיליפ לקלרק - גנרל צרפתי אשר פעל במלחמת העולם השנייה במסגרת צבא צרפת החופשית  

33. וולטר - פילוסוף וסופר  

34. ג'וני האלידיי - שחקן קולנוע וזמר  

35. אנטואן דה סנט-אכזופרי - סופר, משורר ועיתונאי  

36. קלוד פרנסואה - זמר ומשורר  

37. קריסיטאן קרבו - מנתח אשר ביצע את השתלת הלב הראשונה באירופה בשנת 1968  

38. ז'אן-פול בלמונדו - שחקן קולנוע ותיאטרון  

39. ז'ול פרי - פוליטיקאי צרפתי, כיהן כשר חינוך וחוץ בסוף המאה ה-19  

40. האחים לומייר - מאבות הקולנוע והצילום  

41. מישל פלאטיני - שחקן כדורגל  

42. ז'אק שיראק - נשיא צרפת  

43. שארל טרנה - זמר וכותב פזמונים  

44. ז'ורז' פומפידו - נשיא צרפת  

45. מישל סרדו - זמר  

46. סימון סיניורה - שחקנית וסופרת   

47. הרון טזייף - גאולוג וחוקר הרי געש  

48. ז'אק פרוור - משורר  

49. אריק טברלי - ימאי  

50. לואי הארבעה עשר - מלך צרפת  


| סקרי התושבים הדגולים ביותר לפי מדינה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| בריטניהבריטניה בריטניה - 100 הבריטים הגדולים (BBC) גרמניהגרמניה גרמניה - Unsere Besten (לפי ה-ZDF) צרפתצרפת צרפת - הצרפתים הדגולים ביותר (France 2) צ'כיהצ'כיה צ'כיה - Největší Čech (לפי Česká televize) |

 |
"**אַל תְּהִי צַדִּיק הַרְבֵּה**" היא עצה המופיעה במגילת קהלת, פרק ז', פסוקים ז'–ט"ז; הפסוק השלם הוא "אַל תְּהִי צַדִּיק הַרְבֵּה, וְאַל תִּתְחַכַּם יוֹתֵר, לָמָּה תִּשּׁוֹמֵם".

הוראתו הראשית של פסוק זה, לפי רוב המפרשים, היא הנחיה שלא להפריז במידת האדיקות הנדרשת בקיום המצוות. גישה קיצונית מדי בתחום זה עלולה לגרור את האדם המאמין לחסר מגופו ומנפשו דברים נחוצים - עד כדי סיגוף - ולהפוך לנטל על סביבתו.

חז"ל רואים בפסוק אזהרה לאדם שלא יחשוב להיות צדיק יותר מבוראו, כשאול, ש"דימה להיות צדיק וריחם על הרשעים" (כאשר לא קיים בשלמותה את מצוות הנביא על מחיית זכר עמלק):

> 
> "[וַיָּבֹא שָׁאוּל עַד עִיר עֲמָלֵק] וַיָּרֶב בַּנָּחַל" (ספר שמואל א', פרק ט"ו, פסוק א'. אמר רבי מני: על עסקי נחל. בשעה שאמ' לו הקב"ה לשאול, "לֵךְ וְהִכִּיתָה אֶת עֲמָלֵק וְהַחֲרַמְתֶּם אֶת כָּל אֲשֶׁר לוֹ וְלֹא תַחְמֹל עָלָיו וְהֵמַתָּה מֵאִישׁ עַד אִשָּׁה מֵעֹלֵל וְעַד יוֹנֵק מִשּׁוֹר וְעַד שֶׂה מִגָּמָל וְעַד חֲמוֹר" (ספר שמואל א', פרק ט"ו, פסוק ג'); ומה נפש אחת אמרה תורה, הבא עגלה בנחל. עכשו אם אדם חטא, בהמה מה חטאה? אם גדולים חטאו, קטנים מה חטאו? יצאה בת קול ואמרה לו: שאול, "אל תהי צדיק הרבה".
> 
> 
> 
> — תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף כ"ב, עמוד ב', קהלת רבה (פרשה ז', פסוק ט"ז, א')
> 

"אל תהי צדיק הרבה": יותר מבוראך. מדבר בשאול, דכתיב "ויבא שאול עד עיר עמלק וירב בנחל". רב הונא ורבי בניה אומרים: התחיל מדיין כנגד בוראו, אמר: כך אמר הב"ה: "לך והכית את עמלק"; אם אנשים חטאו – נשים וטף ושור ובקר וצאן מה חטאו? יצתה בת קול ואמרה לו: "אל תהי צדיק הרבה" – יותר מבוראך. ורבנין אמרין: התחיל מדיין כנגד עגלה ערופה, אמר: כתיב "וערפו שם את הָעֶגְלָה בנחל" (ספר דברים, פרק כ"א, פסוק ד') – הוא הורג והיא נערפת; אם אדם חטא – בהמה מה חטאת? יצתה בת קול ואמרה "אל תהי צדיק הרבה". ריש-לקיש אמר: כל מי שנעשה רחמן במקום אכזרי – סוף שיעשה אכזרי במקום רחמן. ומנין שנעשה רחמן במקום אכזרי? שנאמר "ויחמול שאול" (ספר שמואל א', פרק ט"ו, פסוק ט'). ומנין שנעשה אכזרי במקום רחמן? שנאמר "ואת נוב עיר הכהנים הכה לפי חרב" (ספר שמואל א', פרק כ"ב, פסוק י"ט), ולא תהא כזרעו של עמלק. ורבנן אמרין: כל מי שנעשה רחמן במקום אכזרי סוף שמדת הדין פוגעת בו, שנאמר "וימת שאול ושלשת בניו" (ספר דברי הימים א', פרק י', פסוק ו').

לפי פירוש אחר, הפסוק ממליץ שלא להגזים ברדיפת הצדק. פרשנות זאת יוצאת מנקודת המוצא שההפרזה ברדיפת הצדק מפחיתה ממעלת הצדיקות ומורידה את דרגתה. לפיכך ניתן לראות בסיום הפסוק, "לָמָּה תִּשּׁוֹמֵם", אזהרה כי רדיפת הצדק המוחלט באופן בלתי מתפשר עלולה להמיט אסון. דוגמה לכך מספרות העולם ניתן למצוא בדמותו של מיכאל קולהאס בנובלה בשם זה מאת היינריך פון קלייסט.

הפסוק העוקב במגילת קהלת שולל גם הליכה בדרך הנגדית: "אַל תִּרְשַׁע הַרְבֵּה וְאַל תְּהִי סָכָל לָמָּה תָמוּת בְּלֹא עִתֶּךָ". לסיכום ממליץ קהלת על בחירה בשביל הזהב: "טוֹב אֲשֶׁר תֶּאֱחֹז בָּזֶה וְגַם מִזֶּה אַל תַּנַּח אֶת יָדֶךָ כִּי יְרֵא אֱלֹהִים יֵצֵא אֶת כֻּלָּם".

ראו גם
------

* הטוב מאוד הוא האויב של הטוב

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **אל תהי צדיק הרבה** |

* אביעד הכהן, אל תהי צדיק הרבה, באתר "כיפה"
**אלוויזה קונטאריני** (באיטלקית: **Alvise Contarini**; ‏ 24 באוקטובר 1601 - 15 בינואר 1684) היה הדוכס ה-106 של ונציה. קונטאריני כיהן כדוג'ה מאז בחירתו ב-26 באוגוסט 1676 ועד פטירתו, כשבע שנים ומחצה לאחר מכן.

אלוויזה קונטאריני היה הדוג'ה השמיני והאחרון מבית קונטאריני.

קורות חיים
----------

אלוויזה קונטאריני נולד בוונציה לניקולו קונטאריני ואלנה מיקיאל. אלוויזה היה בנם השלישי של בני הזוג ואחיינו של פרנצ'סקו קונטאריני, הדוג'ה ה-95 של ונציה (אשר כיהן בין השנים 1623–1624).

אלוויזה קונטאריני לא נישא, והקדיש את חייו לשירות הציבור ולפוליטיקה. הוא כיהן כשגריר לה סרניסימה בצרפת, ספרד, הולנד ובחצר האפיפיור. בעת שירותו בחצר מלך צרפת הוא קיבל מהמלך תואר אבירות (chevalier).

קונטאריני כיהן כסאביו ובאותה עת תמך בהמשך מלחמת כרתים במסגרתה ניסתה ונציה למנוע מהאימפריה העות'מאנית להשתלט על האי כרתים.

בעקבות מותו של הדוג'ה ניקולו סאגרדו ב-14 באוגוסט 1676, המועמד המוביל לבחירה היה אחיו של ניקולו - ג'ובנאי סאגרדו. ג'ובאני הצליח להשיג במהרה את תמיכתם של שלושים מתוך 40 הבוחרים. יריביו טענו כי השתמש באמצעים לא כשרים להשגת קולות אלה, ומהומות פרצו ברחובות העיר.

על מנת לעצור את המהומות, נבחרו 40 בוחרים חדשים, אשר נפגשו ב-26 באוגוסט 1676 ובחרו באלוויזה קונטאריני כמועמד של פשרה.

תקופת כהונתו של קונטאריני מאופיינת כתקופה שלווה, וזאת על אף המלחמה שהתנהלה בין האימפריה העות'מאנית לבית הבסבורג באזור הבלקנים. העות'מאנים נעצרו לבסוף ב-12 בספטמבר 1683 בקרב וינה. הרפובליקה, לעומת זאת, נצלה את השנים להשתקם ממלחמת כרתים, ולא הצטרפה למלחמה. רק בימים האחרונים של כהונתו של קונטאריני החלו שוב מעשי העוינות בין הרפובליקה לבין האימפריה העות'מאנית כאשר בשנת 1683 נערכו דיונים ממושכים בשאלה האם ונציה צריכה לשוב ולהילחם באימפריה, וזמן קצר לאחר מותו פרצה מלחמת מוראה.

קונטאריני השקיע את מלוא מרצו בפסטיבלים ואירועים חגיגיים, ולא ניסה להפעיל סמכויות שלטון. יחד עם זאת, בראשית כהונתו ערך רפורמה במערכת המשפט של הרפובליקה, ופיקח על הצבת שרידי קדושים נוצריים שהובאו מכרתים הכבושה לכנסיות העיר.

בתקופת כהונתו העניקה אוניברסיטת פדובה לראשונה תואר דוקטורט לאישה - אלנה קורנארו פיסקופיה, המתמטיקאית הוונציאנית, קיבלה תואר זה ב-25 ביוני 1678. כמו כן, בתקופת כהונתו, בשנת 1683 נפתח בעיר בית הקפה הראשון. היה זה בית הקפה הראשון באירופה ופופולריותו הביאה להפיכה הקפה למשקה פופולרי.

קונטאריני הלך לעולמו ב-15 בינואר 1684, זמן קצר בטרם החליטה הרפובליקה לשוב ולהילחם בעות'מאנים. הוא נקבר בקפלת המשפחה בכנסיית סן פרנסיסקו דלה ויניה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלוויזה קונטאריני** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 101932385X
* SUDOC: 20236738X
* VIAF: 226433170
* WorldCat: viaf-226433170

 |
הרב יעקב מאיר סגלוביץ, אשתו בלומה (בורישנסקי) סגלוביץ, ונכדם יואל סגל
הרב **יעקב מאיר סגלוביץ** (באנגלית: **Jacob Meir Sagalowitch**; ה'תרל"ט, 1879 - ד' בטבת ה'תש"ד, 31 בדצמבר 1943) היה רב ועורך תורני. מו"ל כתב העת הדרשני "מאסף דרושי", רבן של כמה עיירות בליטא, אב"ד דנציג רבה של בריסל.

ביוגרפיה
--------

נולד בליטא לרב חיים סגלוביץ, למד בנערותו אצל אביו ובבתי מדרש בווילנה. נסמך לרבנות בידי רבי רפאל שפירא, רבי צבי הירש רבינוביץ מקובנה ורבי שלמה הכהן מווילנה.

בשנת תרס"ט, 1909, נבחר לכהונת רבנות ראשונה בפודבריזה הסמוכה לווילנה. באותה שנה יזם והדפיס בווילנה את כתב העת הדרשני "מאסף דרושי", ספר שהכיל דרשות של רבנים שונים שלא הדפיסו את כתביהם בעצמם. הכרך השני של המאסף נדפס ארבע שנים מאוחר יותר (וילנה תרע"ג), אך הדפסת המאסף נקטעה בשלב זה, כנראה בשל מאורעות מלחמת העולם הראשונה. לחלק מהכותבים, היה הספר מקור יחיד לדברי תורתם ולכן נודעה לו חשיבות.

מפודבריזה עבר לכהן כרב בהרודישץ על מקומו של אבי אמו רבי בנימין יעקב. בהמשך עבר לכהן כרב בקלינין. לאחר שנים ספורות התמנה כאב"ד בעיר דנציג, הוא ניסה להתקבל כרב בדבלין, אירלנד, ואף פנה לעזרת זאב ז'בוטינסקי בעניין זה, אך המינוי לא יצא אל הפועל.

בשנת ה'תרצ"ג (1932) התמנה כרבה האורתודוקסי הראשי של בריסל בירת בלגיה. בשנותיו האחרונות היגר לארצות הברית והשתקע בניו יורק. הוא נפטר בד' בטבת ה'תש"ד, 31 בדצמבר 1943.

ארכיונו מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יעקב מאיר סגלוביץ** בוויקישיתוף
* הרב סגלוביץ (מספר 18 בתמונה), בתוך קבוצת משתתפי ועידה ציונית במוסקבה שנאסרו באפריל 1920, בספר וויטבסק, תל אביב תשי"ז

כתב העת בעריכתו
* ****מאסף דרושי** - חלק ראשון**, וילנה: ש.פ. גארבער, הוצאה שנייה, תרע"ב, באתר היברובוקס
* ****מאסף דרושי** - חלק שני**, וילנה: ש.פ. גארבער, תרע"ג, באתר היברובוקס

הערות שוליים
------------

1. ↑  אחיו היה הרב יחיאל משה סגלוביץ.
2. ↑  יצחק אלפסי, **דורשי ציון בפועל**, ירושלים תשס"ו, עמ' 317.
3. ↑  שערי ציון, אדר-סיון תרצ"ג, שנה י"ג, גיליון ו-ט, עמ' לא.
4. ↑  ארכיון **יעקב מאיר סגלוביץ**, בספרייה הלאומית
**כוח גריי** (שם מדעי: *Varanus olivaceus*) הוא מין של לטאת כוח האנדמי לאיי הפיליפינים ומצוי בסכנת הכחדה.

אורכו של כוח זה עד 2 מ' ומשקלו 2.5-9 ק"ג. הוא בעל קשקשים אפורים כהים ועליו פסים אפורים בהירים. לכוח ראש מוארך, לסתות חזקות עם שיניים חדות ולשון מפוצלת והוא בעל טפרים ארוכים וחדים איתם הוא מטפס ביעילות. זנבו ארוך ועוזר לו להתאזן על העצים.

הכוח מצוי רק ביערות הגשם והביצות של הפיליפינים. כוח זה ניזון בעיקר מפירות של צמחים מהסוג Pandanus. כמו כן הוא ניזון מחלזונות, סרטנים, חרקים גדולים, עכבישים, זוחלים קטנים יותר, ביצים וגוזלי ציפורים.

כוח זה מצוי בסכנת הכחדה ונפגע מכריתת יערות. כיום הוא מצוי סביב 2,000 ק"מ בקירוב ביערות שונים במזרח הפיליפינים. הוא מצוי בכמה גני חיות כולל גן החיות אבילון ובשביה באזורים שונים בעולם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כוח גריי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  כוח גריי באתר הרשימה האדומה של IUCN
**מיזררה** (בלטינית **Miserere mei, Deus**, "רחם עלי, אלוהים") היא הלחנה של גרגוריו אלגרי לפרק נ"א בתהלים. אלגרי הלחין את היצירה בזמן כהונתו של האפיפיור אורבנוס השמיני, כנראה בשנות השלושים של המאה ה-17. היצירה נועדה לביצוע המקהלה של הקפלה הסיסטינית בתפילות הערב של יום רביעי הקדוש ויום שישי הקדוש בשבוע הקדוש. המילים הראשונות של הטקסט הן Miserere mei, Deus שמשמעותן בלטינית "רחם עלי, אלוהים" ובמקור המילים הן "חנני אלוהים כחסדך".

תיאור
-----

היצירה נכתבה לביצוע בשתי מקהלות, אחת של חמישה קולות ואחת של ארבעה והיא דוגמה לפוליפוניה מהרנסאנס ולגרסה פשוטה של פובורדון. המקהלה הראשונה שרה את הטקסט בגרסה פשוטה והמקהלה השנייה מלווה אותה בקישוטים והן מתחלפות ביניהן בתפקידים.

היסטוריה
--------

היצירה היא אחת משתים-עשרה הלחנות של טקסט המיזררה שהולחנו מאז 1514 ושימשו את המקהלה במועדים מיוחדים.
לאחר כתיבתה של היצירה נאסר להפיץ ולהעתיק אותה וביצועה היה מותר רק בקפלה הסיסטינית ובתפילות המיוחדות של השבוע הקדוש. הפרת האיסור הייתה עשויה לגרור נידוי. שלושה עותקים של היצירה הוחזקו ברשות מיוחדת מחוץ לותיקן עד 1770: אצל לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אצל אחד ממלכי פורטוגל ואצל ג'ובאני בטיסטה מרטיני. סיפור פופולרי מספר שמוצרט, בהיותו בן 14 ביקר ברומא ושמע את היצירה בתפילת יום רביעי הקדוש. לאחר שיצא, רשם את היצירה מהזיכרון ושב לתפילת יום שישי כדי לבצע תיקונים קטנים במה שכתב. מאוחר יותר הוא פגש את ההיסטוריון צ'ארלס ברני ומסר לו את העותק הכתוב והוא פרסם אותו בלונדון ב-1771. עם הפרסום, בוטל איסור ההפצה וההעתקה. עם זאת, הגרסה הזאת לא כללה את הקישוטים של המקהלה השנייה שהעניקו ליצירה את הנופך השמיימי. רק ב-1840 פרסם כומר קתולי בשם פייטרו אלפיירי (Pietro Alfieri) את הגרסה המוכרת כיום. עיבודים נוספים ליצירה בוצעו מוקדם יותר על ידי מנדלסון ב-1831 ועל ידי פרנץ ליסט.

בנוסף להלחנה של אלגרי, הלחנה אחת פורסמה מחוץ לוותיקן - יצירה של תומאסו באי (Tommaso Bai) מ-1713.

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "מיזררה" באתר מיוזיק בריינז
* מידע על הקומפוזיציה "מיזררה" באתר AllMusic
* היצירה באתר הספרייה החופשית למוזיקה
* הסברים על היצירה באתר Ancient Groove Music
* פובורדון, המיזררה של אלגרי והטעות המוזיקלית הביזארית באתר Early Music Sources

הערות שוליים
------------

1. ↑  בארכיון קוריירה דלה סרה
2. ↑  באתר תרבות איטליה
3. ↑  באתר Ancient Groove Music

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007440315405171
* BnF: cb147857748 (data)
* GND: 300002262
* LCCN: n87819367
* MusicBrainz work: 094d968c-8ebc-3650-8800-7474e296d877
* VIAF: 185080354
* WorldCat (עם VIAF): 185080354

 |
**הנסיך הגדול** (ברוסית: **великий князь**) היה תואר של ראש הנסיכות הרוסית והחל מהמאה ה-17 היה תואר של הצאצאים הישירים של הצאר. בדוכסות הגדולה של ליטא זה היה תואר של ראש המדינה, המתורגם בדרך כלל כ**דוכס הגדול** (בלטינית: **magnus dux**, בפולנית: **Wielki książę**, בליטאית: **Didysis kunigaikštis**) עם הקמת האיחוד הפולני-ליטאי לראש האיחוד היה תואר מלך פולין, הנסיך הגדול או הדוכס הגדול של ליטא. 

תחילה, התואר **הנסיך הגדול** היה שייך רק לנסיך קייב. כל הנסיכויות הרוסיות היו כפופות לנסיך קייב. במהלך המאה ה-12, עם התפרקות רוס של קייב, הוקמו 4 נסיכויות גדולות נוספות: נסיכות ולדימיר, נסיכות גליץ', נסיכות צ'רניגוב ונסיכות ריאזן. כל אחד מהן הייתה עצמאית. כמו כן, היו מספר נסיכויות זוטרות שכפופות לנסיכות הגדולה. הנסיך הגדול היה ממנה נסיכים לנסיכויות הזוטרות.

החל ממחצית המאה ה-13, הנסיכים הגדולים היו כפופים לחאן של אורדת הזהב ואספו מיסים לחאן מהנסיכים האחרים. בתקופה זו נסיכות סמולנסק קבלה סטאטוס של נסיכות גדולה. החל מתחילת המאה ה-14 הנסיך ולדימיר הוסיף לתואר שלו "נסיך רוסיה" בשביל לייצג את העליונות של נסיכות ולדימיר.

במחצית המאה ה-14 הוקמו נסיכויות גדולות בסוזדל ובטבר. העיר ולדימיר למרות שנשארה באופן פורמלי להיות מרכז הנסיכות הגדולה הועברה לשליטת נסיכי מוסקבה. עם סיום ריכוז האדמות הרוסיות סביב מוסקבה, רק נסיך מוסקבה היה רשאי לשאת בתואר **הנסיך הגדול** - זאת בנוסף לדוכס הגדול של ליטא.

בשנת 1547 הנסיך הגדול של מוסקבה איוואן הרביעי קיבל על עצמו תואר צאר ובשנת 1721 הצאר פיוטר הראשון החל להיקרא "קיסר רוסיה". יחד עם זאת, התואר הנסיך הגדול נשאר כחלק של השם המלא של ראש המדינה במסגרת רשימה של אדמות שבשליטתו "... צאר קאזאן אסטרחן וסיביר, הנסיך הגדול של סמולנסק וטבר..."

החל משנת 1797 ילדים ונכדים של קיסר רוסיה היו מקבלים תואר הנסיך הגדול, לעיתים קרובות מתורגם בשפות זרות כ"**דוכס הגדול**" (הנסיכה הגדולה או בהתאמה, הדוכסית הגדולה). לפי החוקים, הם היו רשאים לרשת את הקיסר. 

בשנת 1917 היו 17 נסיכים או דוכסים גדולים, 9 מהם נהרגו בשנים 1918–1919 במהלך המהפכה. אחרון הנסיכים או הדוכסים הגדולים - אנדרי ולדימירוביץ', נכדו של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, נפטר בפריז בשנת 1956.

קישורים חיצוניים
----------------

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4158273-1

 |