recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**נוויד נגהבאן** (בפרסית: **نوید نگهبان**, באנגלית: **Navid Negahban**; נולד ב-2 ביוני 1968) הוא שחקן איראני-אמריקאי.

ביוגרפיה
--------

נגהבאן נולד בעיר משהד שבאיראן. אביו היה מנהל בנק ואמו מורה ומנהלת בית ספר. הוא עלה על בימת התיאטרון בגיל שמונה. לאחר המהפכה באיראן עבר לטורקיה. בהמשך היגר לגרמניה שם עסק בתיאטרון ולאחר מכן עבר לארצות הברית.

נגהבאן שיחק בסדרות "המגן", "הבית הלבן", "CSI: מיאמי" ו-"24" בתפקידי משנה. 

בשנת 2006 השתתף במותחן "שבורה" בכיכובה של הת'ר גראהם. בשנת 2007 שיחק בסרט "מלחמתו של צ'ארלי וילסון". בשנת 2009 שיחק בתפקיד ראשי בסרט "סקילתה של סוראיה M", שבו גילם את עלי, ובסרט "אחים" בתפקיד מוראד. 

בשנת 2011 שיחק בשתי העונות הראשונות של הסדרה "הומלנד" בתפקיד "אבו נאזיר", בכיר באל-קאעידה. 

בשנת 2013 גילם את ראשיד בסרט "מילים ותמונות", ושיחק בסרט "*The Power of Few*" לצד כריסטופר ווקן וכריסטיאן סלייטר.בשנת 2015 שיחק בסרט הישראלי "באבא ג'ון" דובר הפרסית והעברית, בתפקיד יצחק אב המשפחה. בשנת 2018 שיחק בסרט "12 לוחמים" (אנ') בתפקיד עבדול רשיד דוסתם (אנ'). בשנת 2019 השתתף בסרט הלייב אקשן "אלאדין" בתור הסולטאן. 

נגהבאן זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפרס פסטיבל הקולנוע האיראני נור (Noor Iranian Film Festival) על משחקו בסרט הקצר "Liberation".

בשנת 2020 שיחק בתוכנית הטלוויזיה הישראלית "טהרן" בתפקיד מסעוד טבריזי, סוכן תיירות המשתף פעולה עם "המוסד".

בשנת 2022 החל לגלם את קלוד, דוכס גיז בסדרת הדרמה התקופתית "*The Serpent Queen" של רשת Starz.*

בשנת 2023 שיחק בסרט הפעולה האמריקאי "קנדהאר" בכיכובו של ג'רארד באטלר שעלילתה מתרחשת באיראן של ימינו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נוויד נגהבאן** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של נוויד נגהבאן
* נוויד נגהבאן, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* נוויד נגהבאן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* נוויד נגהבאן, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* דודי כספי, "כשנחתתי בישראל, הרגשתי שהגעתי הביתה", באתר ישראל היום, 25 ביוני 2020

הערות שוליים
------------

1. ↑  אמיר קמינר, מצא את ההומלנד שלו בישראל, באתר ynet‏, 15 באוקטובר 2015
2. ↑  ABU NAZIR, בארכיון האינטרנט, מתוך אתר .sho.com

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007453055605171
* GND: 1172850372
* ISNI: 0000 0003 7609 5942
* LCCN: no2012098145
* NKC: xx0258286
* SUDOC: 186270860
* VIAF: 252843053
* WorldCat: lccn-no2012098145

 |
שמיים שזורים בזנים שונים של ענני צירוס, מלווים בצירוקומולוס במרכז מטה ושמאלה
**צירוס** (נקרא לעיתים **ענן נוצה** וסימן סוג הענן שלו: **Ci**) הוא סוג של ענן שמראהו מאופיין במעין חוטים דקים ודלילים. הופעתו מעניקה לסוג את שמו, מהמילה הלטינית cirrus שפירושה 'תלתל שיער' או 'נוצת ראש'. רצועות הענן מופיעות לעיתים בקווצות בעלות צורה ייחודית המכונות "זנבות סוסה" (mares tales).

תכונות
------

הצירוס בדרך כלל לבן או אפור. הוא נוצר כאשר אדי מים מגיעים למעלה מ-5,000 מ' מעל פני הקרקע באזורים ממוזגים, ומעל 6,100 מ' באזורים טרופיים. הוא נוצר גם מזרימת אוויר אנכית של סופות טרופיות והוריקנים או מסדני ענני קומולונימבוס. כשענני נוצה מקדימים מערכת חזיתית או סופה טרופית, ניתן לדעת כי תנאי מזג אוויר עשויים בקרוב להידרדר. הצירוס מבשר לא פעם על משקעים מתקרבים, ואולם ענני הצירוס מורידים עצמם גבישי קרח שמתאדים לפני מרחק רב מאוד מהקרקע, תופעה הידועה כ"ווירגה".

ענני צירוס שנוצרים על ידי זרם סילון יכולים לגדול מספיק כדי להשתרע אופקית על פני יבשות, בעוד שלגובה משתרעים קילומטרים ספורים בלבד. כאשר אור עובר דרך גבישי הקרח בצירוס, נוצרות תופעות אופטיות כגון הילות וכלבי שמש. שכבת צירוס מעלה את הטמפרטורה של האוויר מתחת לשכבת העננים העיקרית בשיעור ממוצע של 10°C. כאשר ציציות הצירוס הבודדות הופכות רבות ורחבות עד כי כמעט אין להבחין ביניהן, נוצרת יריעה של עננות גבוהה; ענן צירוס עם נופך שכבתי מכונה צירוסטרטוס (Cs). קונבקציה בגובה רב יכולה לייצר סוג ענן אחר הכרוך בגובה, המכונה צירוקומולוס (Cc) והוא מכיל טיפות מים בקירור.

ענני נוצה נוצרים גם על כוכבי לכת אחרים, כולל מאדים, צדק, שבתאי, אורנוס, וייתכן כי אף נפטון. הם נצפו על טיטאן, אחד מירחיו של שבתאי. חלק מענני נוצה מחוץ לכדור הארץ מורכבים מקרח אמוניה או מתאן ולא מקרח מים. המונח הנוצה משמש גם לעננים בין-כוכביים מסוימים מורכבים מגדלים תת-מיקרומטריים של גרגרי אבק.

תיאור
-----

Long, thin, straight cirrus against a blue sky on the left merging to cirrocumulus on the rightענני צירוס מתאחים ליצירת צירוקומולוס
עוביים של ענני הצירוס נע בין 100 מ' ל-8,000 מ', והעובי הממוצע הוא 1,500 מ'. כמו כן, בממוצע ישנם 30 גבישי קרח לליטר, ואולם ערך זה משתנה מגביש קרח אחד ל-10,000 ליטרים ל-10,000 גבישי קרח לליטר - הבדל של שמונה סדרי גודל. אורכו של כל אחד מגבישי הקרח הוא בדרך כלל 0.25 מ"מ. ואולם האורך נע בין 0.01 מ"מ לכמה מ"מ. גבישי הקרח בפסי התעבות קטנים בהרבה מאלה שבענני הצירוס, ואורכם הוא בין 0.01 מ"מ ל-0.1 מ"מ. טמפרטורת ענני הצירוס היא 20°C עד 30°C מתחת לאפס.

ראו גם
------

* כלבי השמש

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צירוס** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של צירוס

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Cirrus Clouds". *Clouds*. University of Richmond. נבדק ב-29 בינואר 2011. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  Funk, Ted. "Cloud Classifications and Characteristics" (PDF). *The Science Corner*. National Oceanic and Atmospheric Administration. p. 1. נבדק ב-30 בינואר 2011. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  Palmer, Chad (16 באוקטובר 2005). "USA Today: Cirrus Clouds". *USA Today*. נבדק ב-13 בספטמבר 2008. `{{cite news}}`:  (עזרה)
4. ↑  Dowling & Radke 1990, p. 974
5. ↑  Dowling & Radke 1990, p. 977
6. 1 2  McGraw-Hill Editorial Staff 2005, p. 1

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007534627205171
* BnF: cb12509653q (data)
* LCCN: sh93005872

 |
**יוסף (יוסי) צברי** (נולד ב-12 באוקטובר 1934) הוא אתלט עבר ישראלי. היה אלוף ישראל ושיאן ישראל בריצות למרחקים ארוכים וזכה במדליות במכביות.

ביוגרפיה
--------

צברי נולד בצנעא בירת תימן. בדרכו לעלות לישראל כילד הלך ברגל כשבועיים מצנעא עד לעדן שם המתינו שליחים של הסוכנות היהודית שהעלו אותו לארץ. בארץ התחנך במוסד "אהבה" בקריית ביאליק ולאחר מכן התגייס לחטיבת גבעתי. בשנות ה-50 של המאה העשרים הגיע לקיבוץ עין גב בקבוצה של חיילים משוחררים. במהרה נקלט כחבר בעין גב והקים משפחה. במקביל לעיסוקו בריצה עבד בענפי המשק - בננות, מכבסה ונוי.

קריירה ספורטיבית
----------------

כישרון הריצה של צברי התגלה בזמן שרותו הצבאי, שבמסגרתו זכה במספר תחרויות. בעין גב שילב בין אימוני הריצה לעבודתו. כדבריו: "במהלך העבודה בבננות אני רץ בין ברזי ההשקיה ולאחר הצהרים אני מתאמן בצורה מסודרת עם מאמן". שנות השיא של הקריירה הספורטיבית שלו היו בסוף שנות ה-50 ובתחילת שנות ה-60 של המאה העשרים אז ייצג את הפועל עין גב, זכה בתחרויות רבות והיה חבר בנבחרת ישראל בריצה, כשהוא מתאמן בהדכתו של אמנון גור. בין השנים 1960 ו-1962 ניצח שלוש פעמים ברציפות במרוץ הקפת התבור, שהוא מרוץ שדה למרחק של כ-11 קילומטר. בין השנים 1959 ו-1963 ניצח צברי ארבע פעמים ב"מרוץ סיני" ל-10,000 מטר בקריית טבעון. צברי ייצג את ישראל בריצת 10,000 מטר במכביה השישית ב-1961 ובמכביה השמינית ב-1969 וזכה במדליות כסף וארד. צברי המשיך להתחרות במרוצי שדה בישראל במהלך שנות השישים והתברג במקומות גבוהים. צברי ייצג את מרכז הפועל במרוץ למרחק שמונה קילומטר שארגן העיתון "ל'הומניטה" בחוצות פריז ב-1962 וסיים אותו במקום העשירי והשתתף גם בתחרויות בינלאומיות נוספות.

בשנת 1964 קבע שיא ישראלי בריצת 3000 מטר מכשולים (9:24.6). שיא שנשבר רק כעבור 11 שנים על ידי יאיר קרני.

כשהיה בשיא כושרו היה ענף המרתון בחיתוליו בישראל. כשמרתון הכנרת הוזנק לראשונה ב-1977 היה צברי בשנות הארבעים לחייו, אך הוא הקפיד להשתתף במרוץ בשנותיו הראשונות וזכה להישגים בקטגוריות הגיל. העובדה שבמרתונים הראשונים קו הסיום היה בקיבוצו, עין גב, הפכה את צברי לאחת הדמויות המזוהות עם המרתון בשנותיו הראשונות.

חיים אישיים
-----------

צברי היה נשוי לצביה ואב לארבע בנות ולשני בנים.

צברי המשיך לשמור על כושר לאורך השנים ופיתח כישרון ריקוד. לאחר שהתאלמן זכה בשנת 2014 כשהיה בן 79 בתוכנית טלוויזיה מיוחדת של "דייט בחשיכה".

קישורים חיצוניים
----------------

* זוכי הקפת התבור, באתר מרוץ התבור
* המרתון הבינלאומי הראשון בישראל באתר מועדון ארוחת הבוקר
* לקט כתבות עיתונות אודות ניצחונותיו של יוסף צברי באתר קיבוץ עין גב
**קפלאוויק** (‏Keflavíkⓘ‏?‏) היא עיירה באיסלנד בעלת אוכלוסייה של כ-14,000 נפש. העיירה שנוסדה בתחילת המאה ה-16 ככפר דייגים, ממוקמת בדרום מערב המדינה כ-35 ק"מ מדרום מזרח לבירה רייקיאוויק. בשנות ה-60 וה-70 יצאו מקפלאויק מוזיקאים רבים, ולכן נודעת העיר גם בשם "ביטלאברין" (עיירת הביטלס) על שם להקת החיפושיות.

הבסיס האווירי הצבאי בקפלאוויק
-----------------------------

 ערך מורחב – **נמל התעופה הבינלאומי קפלוויק**  

בסמוך לעיירה שוכן נמל התעופה הבינלאומי קפלוויק, אשר הוקם כבסיס צבאי על ידי צבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה. הנמל שימש הן כנמל אזרחי והן כבסיס צבאי אשר שירת את כוחות נאט"ו מאז שנת 1951. איסלנדים בעלי תודעה לאומית ראו בבסיסים אלה בעיה מדינית וחברתית עבור איסלנד העצמאית. הכוחות הזרים, אם כי ידידותיים, הגנו על איסלנד חסרת הכח הצבאי אך גם נטלו ממנה ממד חשוב של ריבונות. דרישות לסגירת הבסיסים עלו מדי פעם ומהוות אבני דרך בהיסטוריה של איסלנד. בעיה נוספת הייתה שבבסיסים התגוררו חיילים אמריקנים בכמות שעלתה לעיתים על כמות הגברים הבוגרים במדינה כולה. לחיילים, שהביאו עמם תרבות זרה למנהגים השמרניים של האוכלוסייה המקומית, הייתה השפעה על מרקם היחסים בין המינים באזור דרום-מערב איסלנד ועל פער הדורות בין צעירים שנהו אחר חידושים כגון הדיסקוטקים של החיילים האמריקנים ובין דור הוריהם שראה בדבר התדרדרות רוחנית ואף סכנה קיומית עקב נישואין עם חיילים והגירה של צעירות רבות. לכן, במשך השנים הונהגו כללים מחמירים בשיתוף ממשלות איסלנד וארצות הברית שיצרו נתק בין החיילים המשרתים בבסיסים לבין האוכלוסייה האזרחית הרגילה. מאז 1951 הניבו שירותים שונים לבסיס קפלאוויק כ-10% מכלל הרווחים של הכלכלה האיסלנדית וקרוב ל-100% מכלכלתה של קפלאוויק. כ-1,000 עובדים איסלנדים (בין 1 ל-1.5 אחוז מכח העבודה) עבדו בבסיס בשנת 1994 והבסיס פירנס בשנה זו כ-2,000 משפחות באופן ישיר. בשנת 2006 נסגר הבסיס הצבאי באופן סופי. 

הצצה אל הווי החיים המושפעים מבסיסי קפלוויק בשנות ה-60 של המאה ה-20 ניתן למצוא בספרו (שתורגם לעברית) של הלדור לכסנס (זוכה פרס נובל לספרות), "תחנת האטום".

לקריאה נוספת
------------

הלדור לכסנס, **תחנת האטום**, עם עובד 1973

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קפלאוויק** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קפלאוויק

הערות שוליים
------------

1. ↑  Jim Wesneski, "Keflavik NATO base" in Tony Perrottet (Ed.) **Iceland** p. 189

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007557640105171
* GND: 4393308-7
* LCCN: n85081662
* MusicBrainz: 00285a39-7574-47fa-9234-e03d0d141831
* NARA: 10037933
* VIAF: 157167097
* WorldCat (עם VIAF): 157167097

 |
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה, העוסק בפרופסור לחינוך באוניברסיטת בר-אילן, עם הערך "אלעזר שטרן", העוסק באלוף בצה"ל וחבר הכנסת.
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**אליעזר (לוטק) שטרן** (1915, ה'תרע"ה – 24 באוגוסט 1981, כ"ד באב תשמ"א) היה פדגוג ישראלי, יליד פולין, פרופסור לחינוך באוניברסיטת בר-אילן.

קורות חיים
----------

שטרן נולד בעיר קיילצה (Kielce) שבפולין, אביו של אליעזר, יעקב קופל שטרן, נמנה עם חסידי קוצק. אמו של אליעזר, טאובה שטרן (לבית מיכרובסקי), נולדה בעיר צ'נסטוחובה (czestochowa). אליעזר שטרן למד בחדר בקילצה. לאחר מכן עברה משפחתו להתגורר בעיר לודז', והוא החל ללמוד בגימנסיה הציונית על שם יצחק כצנלסון.

כשהיה בן 17 היה ממקימי ומייסדי תנועת הנוער "בני עקיבא" בלודז', שם הכיר את דינה (מאשה) גליקסמן, לה נישא בשנת 1942. 

שטרן עלה לארץ ישראל בשנת 1935 והחל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים. עם סיום שנת הלימודים הראשונה חזר לפולין לחודשי הקיץ כדי לסייע לתנועת "בני עקיבא" בארגון מושבות הקיץ, וחזר ארצה לקראת פתיחת שנת הלימודים החדשה באוניברסיטה.

נמנה עם מארגני חבורת הסטודנטים "יבנה" שעסקה בפעילות חינוכית קהילתית.

בין השנים 1943–1944 שימש ביחד עם אשתו כחלק מהסגל החינוכי של "כפר הנוער הדתי" שליד כפר חסידים.
בין השנים 1946–1948 התגורר עם אשתו בקבוצת יבנה.

לאחר שנים עברו להתגורר בחולון, ואליעזר החל לעבוד כמורה בגימנסיה "צייטלין".
כמו כן עסק בהוראה והדרכה במוסד החקלאי "מקוה ישראל".

בשנת 1951 אליעזר ואשתו עברו להתגורר בתל אביב.

לאחר מספר שנים יצא לשליחות באנגליה למשך שנתיים כדי לנהל את בית המדרש למורים מטעם הסוכנות היהודית.
לאחר מכן לקח חלק בניהול הסמינר האירופאי לנוער בשווייץ.

בשנת 1958 שב לישראל והתגורר בתל אביב. 
החל ממקד את לימודיו בפילוסופיה כללית ויהודית, בקבלה ובתולדות עם ישראל.
בשנת 1960 החל לעבוד כמפקח על המקצועות ההומניים בבתי ספר תיכוניים, ובשנת 1962 החל ללמד במחלקה לחינוך באוניברסיטת בר-אילן, בה מצא כר נרחב לפעילותו החינוכית והמדעית. כעבור שנים מעטות נתבקש לקבל על עצמו את ניהול המחלקה לחינוך והפכה לבית הספר לחינוך אותו ניהל שנים רבות.

בשנת 1970 סיים את כתיבת הדיסרטציה שלו וזכה לתואר דוקטור מטעם האוניברסיטה העברית.

בשנת 1972 מונה לפרופסור חבר באוניברסיטת בר-אילן.

במהלך שנות ה-70 עבד שטרן בין היתר כיועצו של שר החינוך זבולון המר.

בשנת 1980 הקים את "המרכז היהודי לתפוצות" ליד אוניברסיטת בר-אילן מתוך תודעת אחריות לחינוך הציוני דתי בגולה, כמו כן הקים וייסד את בית הספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן.

הוא נפטר ממחלת הסרטן ב-24 באוגוסט 1981, בן 66 בפטירתו.

משפחתו
------

לאליעזר ולדינה שטרן שלושה בנים ובת. בנם הוא פרופסור ידידיה צ' שטרן. הוא קרוי על שם דודו צבי, שנהרג בתאונת נשק במושבה מגדיאל בשנת 1949.

חיבוריו
-------

* **אישים וכיוונים**, פרקים בתולדות האידיאל החינוכי של תורה עם דרך ארץ, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן תשמ"ז.

לקריאה נוספת
------------

* חנה יעוז, "אליעזר שטרן: האידיאל החינוכי של 'תורה עם דרך ארץ' מהאורתודוקסיה היהודית באירופה לחינוך הדתי-לאומי בישראל", בתוך: דב שוורץ (עורך), **אוניברסיטת בר-אילן - מרעיון למעש**, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תשס"ו, כרך ב, עמ' 285–293.

קישורים חיצוניים
----------------

* אליעזר שטרן (1915-1981), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007274109905171
* LCCN: n78085177
* VIAF: 120140041
* WorldCat: lccn-n78085177

 |
**בן-ציון תומר** (**טייטלבוים**) (1928 – 21 באפריל 1998) היה משורר, מחזאי עברי ומתרגם.

ביוגרפיה
--------

תומר נולד בבילגוריי שבפולין בשנת תרפ"ח (1928). גלה עם משפחתו לברית המועצות בשל מלחמת העולם השנייה. הגיע כנער לסמרקנד שבאוזבקיסטן. עלה לארץ ישראל במסגרת עליית "ילדי טהראן" – ילדים יהודים בגילים שונים שהורשו בשנת 1943 לעלות ארצה, דרך טהראן, במסגרת עסקה עם האמריקאים והג'וינט. למד בשומריה שבקיבוץ משמר העמק, ונמנה עם מייסדי קיבוץ רבדים של "השומר הצעיר" בגוש עציון. נפל בשבי הלגיון הערבי עם מגיני הגוש, ושהה בשבי הירדני כתשעה חודשים. לאחר שחרורו השלים לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים. במקביל ליצירתו שירת בתפקידים של נספח תרבות ויועץ תרבות במשרד החוץ וכהן כיו"ר התאחדות הסופרים בישראל. 

ספר שיריו הראשון, "נהר חוזר", יצא לאור בשנת 1959. בשנת 1961 כתב את מחזהו המפורסם, "ילדי הצל", שהוצג בתיאטרון הבימה בשנים 1962–1963 ויצא לאור בהמשך אותה שנה. המחזה זכה להצלחה רבה, והוא נלמד כיום בישראל כחלק מתוכנית הלימודים בספרות. המחזה עוסק בחברה הישראלית בשנות החמישים, ונמצאת בו תשתית אוטוביוגרפית מסוימת, שכן בדומה לתומר, גיבור המחזה (יורם) הוא ניצול השואה שהגיע ארצה עם ילדי טהראן. במחזה מובע רגש אשמה חריף, שככל הנראה שאוב מתחושותיו של תומר עצמו. המחזה התפרסם מאוד, הועלה מעל בימות שונות אלפי פעמים, ומוצג עד היום במסגרות תיאטרליות וטלוויזיוניות שונות. הוא תורגם לאנגלית, לצרפתית ולספרדית.

נפטר בתל אביב בגיל 70 ונטמן בבית העלמין ירקון.

יצירה מפורסמת נוספת של תומר היא השיר **נוסח**, שעוסק בקשריו עם עברו, ונכלל גם הוא בתוכנית לימודי הספרות בישראל.

מבין שיריו התפרסם בארץ שירו: "בעוד שעה אחזור" שהולחן על ידי יוחנן זראי.

אמרה מפורסמת שלו היא: *חשוב לזכור שהייתי אדם אבל מה שיותר נורא זה שגם הם היו בני אדם*.

ספריו
-----

* **נהר חוזר** (1954)
* **ילדי הצל** (1963)
* **על קו המשווה: שירים**(1969)
* **אדום ולבן וריח תפוחי הזהב** (על ילדי טהרן) (הספרייה הציונית, 1970)
* **דרך מלח** (1978)
* **מלאך עיניים** (1999)

כמו כן פרסם תרגומים, ובהם גם ספרי ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בן-ציון תומר** בוויקישיתוף
* רשימת הפרסומים של בן-ציון תומר, בקטלוג הספרייה הלאומית
* בן-ציון תומר, באתר המכון לתרגום ספרות עברית (באנגלית)
* בן-ציון תומר, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"
* קורות חייו של בן ציון תומר באתר עמלנט
* בינו לבין עצמו, דבר, 20 בפברואר 1959
* נחמן בן עמי, תיאטרון: "הצבר המדומה" בורח מן העבר, מעריב, 5 בדצמבר 1962 (על "ילדי הצל")
* דאנקה הארניש, "יורם" אינו רוצה לוותר על זהותו, אומר בן־ציון תומר שזכה בפרס ע"ש ברץ מטעם 'הבימה', דבר, 26 בפברואר 1963
* דליה הרץ, שיריו של תומר, דבר, 2 במאי 1969
* בעוד שעה אחזור, באתר "שירונט"
* ישראל ברמה, ‏׳דרך מלח׳ : סיפורים מאת בן-ציון תומר, **עכשיו** 47-48, חורף תשמ״ג-1983, עמ' 444–443

מפרי עטו:

* איקרוס, דבר, 31 בינואר 1969 (שיר מתוך "על קו המשוה")

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו ביקורת: עזרא זוסמן, נסיון בביקורת שלא הצליח, דבר, 27 בנובמבר 1959, המשך.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007303838405171
* BnF: cb150021865 (data)
* GND: 114667595X
* ISNI: 0000 0003 6634 8037
* LCCN: n86010209
* MusicBrainz: 845c0c35-35bf-4b98-8471-1877caeb37d4
* NLP: a0000001737690
* NSK: 000294377
* SUDOC: 259779954
* VIAF: 231676206
* WorldCat: lccn-n86010209

 |
**סופיה לְבוֹבְנָה פֵּרוֹבְסְקָאיָה** (ברוסית:  **Софья Львовна Перовская**;‏ 13 בספטמבר 1853 – 15 באפריל 1881) הייתה מהפכנית רוסייה, ממנהיגי נרודניה ווליה וממארגני התנקשות באלכסנדר השני.

ביוגרפיה
--------

אביה היה נצר למשפחת אצולה; תקופה מסוימת היה מושל סנקט פטרבורג, אך בשנת 1866, לאחר התנקשות בצאר, הועבר מתפקיד.

כמקובל במשפחות האצילים של רוסיה במאה ה-19, היא קיבלה השכלה בביתה. היא סירבה ללכת להמשיך את לימודיה במוסד שאליו הלכו ללמוד יתר בנות האצילים. בשנת 1869 החלה פרובסקאיה ללמוד בבית ספר לבנות שרוב התלמידות בו היו ממעמד הביניים, והתיידדה עם בנות שלמדו במקום. בשנת 1870, לאחר שסירבה לדרישת אביה לנתק את הקשרים עם חברותיה, היא עזבה את הבית. לאחר מספר חודשים היא עברה לקייב, במטרה להסתתר מאביה. היא חזרה לסנקט פטרבורג בשנת 1871, רק לאחר שאביה הסכים לתת לה דרכון, ובכך הפכה פרובסקאיה להיות אזרחית עצמאית. בשנת 1871 הקימה פרובסקאיה חוג קטן של נרודניקים, שלאחר מספר חודשים התמזג עם החוג של מארק נתנסון; ובשנת 1872 התמזגה הקבוצה עם זו של ניקולאי צ'ייקובסקי. במקביל, הוסמכה פרובסקאיה כמורה, ולמדה קורסים ברפואה לצורך קבלת הסמכה למתן חיסונים.

כמו רוב הנרודניקים, השתתפה פרובסקאיה ב"הליכה לעם" ועבדה בבתי הספר בכפרים. בינואר 1874 היא נעצרה ונשלחה למעצר במבצר פטרופבלובסקיה בסנקט פטרבורג. הודות למאמצי אביה היא שוחררה, אך נשללה ממנה הרשות להמשיך ללמד בבתי הספר. היא סיימה את קורס הרפואה, ועברה לחצי האי קרים. בשנת 1878 היא עמדה למשפט במסגרת "משפט 193" אך שוחררה ללא אישום. בקיץ 1878 היא נעצרה שוב, ונשלחה לגלות בסיביר; אך בדרך הצליחה לברוח ועברה למחתרת. בשנת 1879 השתתפה בוועידה של "זמליה אי ווליה", ופעלה למניעת פילוג בארגון, אף על פי שתמכה ברעיון להתחיל פעולות טרור נגד השלטון.

החל מסתיו 1879 הייתה פרובסקאיה חברה בוועד הפועל של נרודניה ווליה, והייתה משתתפת פעילה בהכנת כל ההתנקשויות בצאר. פרובסקאיה הייתה חברתו לחיים של אנדריי ז'ליאבוב (שבאופן רשמי היה נשוי). בפברואר 1881, מספר ימים לפני ההתנקשות בצאר, נעצר ז'ליאבוב. בעקבות זאת לקחה פרובסקאיה על עצמה את המשך ההכנות, והשתתפה בהתנקשות באופן פעיל – היא נתנה למתנקש את הסימן לזריקת הפצצה. היא לא עזבה את סנקט פטרבורג לאחר הריגת הצאר אלכסנדר השני, במטרה לפעול לשחרור העצירים. ב-10 במרץ 1881 היא נעצרה והואשמה בהשתתפות בהתנקשות. הסנגור במשפט היה ניקולאי מורביוב, חבר ילדות שלה.

ב-3 באפריל 1881 הוּצאה פרובסקאיה להורג בתלייה, יחד עם ראשי ארגון נוספים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סופיה פרובסקאיה** בוויקישיתוף
* קורות חיים (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007281964605171
* GND: 118592777
* ISNI: 0000 0000 6691 990X
* LCCN: n00023783
* NKC: js2013798994
* VIAF: 38151776734218010485
* WorldCat (עם VIAF): 38151776734218010485

 |
**אילֶקס בֶּלֶר** (בפולנית: **Ilex Beller**‏; 6 במרץ 1914 – 2005) היה צייר יהודי צרפתי יליד פולין, שהנציח בסגנון האמנות הנאיבית את הווי החיים בעיירה היהודית במזרח אירופה בטרם השואה.

חייו
----

**אילקס (חיים) בלר** נולד בשנת 1914 בעיירה גרודז'יסק דולנה (אנ') שבדרום-מזרח פולין. התחנך בחדר, כרגיל, ולאחר מכן למד בבית ספר עממי פולני. בהיותו בן 12 יצא לעיר פשמישל, ובה למד בגימנסיה עברית. בשנת 1926, בהיותו נער בן 14, עבר להתגורר אצל קרובי משפחתו בעיר אנטוורפן בבלגיה.

בבלגיה עבד בלר כמלטש יהלומים. כשפרץ השפל הגדול בשנת 1929 ורבים מצאו את עצמם מחוסרי עבודה, נאלץ בלר לעבוד למחייתו בעבודות שונות; בבית חרושת לזכוכית, במפעל פלדה ובמכרה פחם.

בשנת 1934 הגיע אילקס בלר לפריז ומאז, לסירוגין עד סוף ימיו, חי בצרפת. עם פרוץ מלחמת האזרחים בספרד, בשנת 1936, התנדב בלר לבריגדות הבינלאומיות, שלחמו לצד הרפובליקנים נגד הפשיסטים. בלר נפצע בקרב ובשנת 1937 חזר לפריז ומצא פרנסתו מעיסוק במקצוע הפרוונות.

בפרוץ מלחמת העולם השנייה בשנת 1939 התנדב בלר לצבא הצרפתי. עם פלישת גרמניה לצרפת ולארצות השפלה במאי 1940 נלחם בלר בחזית הסום ונפצע קשה בקרב. על חלקו במערכה זכה לאותות הצטיינות. לאחר כניעת צרפת והחתימה על הסכם שביתת הנשק ב-22 ביוני 1940 הוא עבר לעיר קרקסון בדרום צרפת, בה התגורר עם אשתו ועסק בפרוונות.

בנובמבר 1942, כאשר השתלטו הגרמנים על החלק הבלתי כבוש של צרפת, הצליח בלר לברוח לשווייץ, שם נכלא במחנה עבודה.

ב-1944, לאחר שחרור פריז, חזר בלר לעיר ופתח בה עסק של פרוונות, בו עבד עד לפרישתו בשנת 1970.

בלר היה פעיל ב-UEVACJ (איגוד המתנדבים והלוחמים היהודים). כיהן כנשיא האיגוד בין השנים 1986–2004, ולאחריהן כיהן כנשיא כבוד של האיגוד עד למותו.

בנו הוא השחקן ז'ורז' בלר (אנ').

יצירתו
------

כגמלאי, שעיתותיו בידיו, החליט בלר להנציח את עיירת הולדתו בפולין. בשנת 1973, בהיותו בן 59 שנים, החל לראשונה לעסוק בציור. ציוריו הם בסגנון אמנות נאיבית – סגנונם של ציירים חובבים שלא למדו באקדמיות לאמנות, אך זוכים להכרה אמנותית, ומוערכים בשל כישרונם הטבעי, הצבעוניות שבציוריהם וערכם האתנולוגי. יצירותיו הוצגו בתערוכות בצרפת, בלגיה וגרמניה ואף במוזיאון יד ושם בירושלים.

בלר הוציא שני ספרים ובהם לקט מיצירותיו: "הם הרגו את הכפר שלי" (*Ils ont tué mon village: main schtetl*;‏ 1981) ו-"החיים בעיירה" (*La vie du shtetl: la bourgade juive de Pologne en 80 tableaux*;‏ 1986).

לציוריו של אילקס בלר חשיבות כפולה: הן כדוגמה אופיינית לאמנות הנאיבית, והן כהנצחה לעולם העיירה היהודית שנכחד בשואה ואיננו עוד.

אילקס בלר נפטר בשנת 2005 והוא בן 91 שנים.

ספריו
-----

* *Ils ont tue mon village*, Cercle d'art, 1981
* *Life in the Shtetl: Scenes and Recollections*, Holmes & Meier Pub. 1986

קישורים חיצוניים
----------------

* סבינה שביד, ‏ציוריו של אילקס בלר: מחוזות הילדות בעיירה שבפולין בשיר ובציור, **ספרות ילדים ונוער** 133 יולי 2012, עמ' 48–55
* "החיים בעיירה שלי" באתר המכללה האקדמית לחינוך ע"ש קיי בבאר שבע (מעבר מתמונה לתמונה באמצעות הלחצן השמאלי בעכבר)
* אילקס בלר, החיים בשטעטל – ב-80 ציורים (בגרמנית) (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ilex Beller President, באתר UEVACJ

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007278451805171
* BnF: cb118910552 (data)
* GND: 11889255X
* ISNI: 0000 0000 7829 0213
* LCCN: n81093979
* SUDOC: 026715988
* ULAN: 500342892
* VIAF: 79020117
* WorldCat: lccn-n81093979

 |
**ג'רג' היימן** (בהונגרית: **Haiman György**; בודפשט, 26 במאי 1914 – אינסברוק, 13 באוגוסט 1996) היה טיפוגרף, אמן ספרים, מתכנן בולים, היסטוריון של הדפוס, פרופסור באוניברסיטה, דוקטור ללימודי ספרות יהודי-הונגרי, חבר מייסד של "האקדמיה לספרות ואמנות סצ'ני" (1992).

ביוגרפיה
--------

ג'רג' היימן נולד במשפחה יהודית בבודפשט. הוא למד אצל דיולה קייס בבית הספר לאמנות שימושית בין השנים 1929 לבין 1932. בין השנים 1932–1934 למד את אמנות הדפוס בדפוס קנר בגיומנדרד וב"בית הדפוס הונגריה" בבודפשט. בשנים 1933–1934 למד במחלקה לעיצוב גרפי בבית הספר לעיצוב וסדנאות אמנות אטליה (Atelier), שם היו מוריו גוסטב ויג ואלברט קנר. כבר בשנת 1938 הצטיין ובלט היימן בפעילותו בעיצוב ספרים, והוענקה לו תעודה מטעם "אגודת הביבליופילים ההונגרית" על עיצוב שני כרכי השירה של מיקלוש רדנוטי : דרך תלולה (Meredek út); ושירי אהבה הונגריים ישנים (Régi magyar szerelmes versek).

ב־25 באפריל 1937 התחתן עם ורוניקה היידו, בתם של מיקלוש היידו ווילמה דירי, ברובע ה-5 בבודפשט. בשנים 1935 עד 1939 היה סדר ב"בית הדפוס הונגריה", עבר את השואה, ניצל, ולאחר המלחמה ניהל את דפוס קנר משנת 1946 עד 1948. לאחר ההלאמה (1948) מונה לסגן המנהל הכללי של מרכז דפוס הספרים הממלכתי ההונגרי, ומשנת 1964 עמד בראש איגוד תעשיית הדפוס. בשנת 1948 הקים את האיגוד הטכני של תעשיית הנייר והדפוס. הוא פרסם באופן קבוע את כתב העת המקצועי "מדיאר גרפיקה" (גרפיקה הונגרית). משנת 1957 הוא קיבל באופן קבוע הזמנות לעיצוב ספרים מהוצאת הליקון שהוקמה אחר מלחמת העולם השנייה. הוא הקים את המחלקה לגרפיקה הקלדתית במכללה ההונגרית לאמנות שימושית בשנים 1948–1949, לימים (1968–1983) היה ראש מחלקה זו במכללה.

משפחתו
------

אביו היה הוגו היימן ואמו אילונה קנר (בתו של איזידור קנר). הוא התחתן פעמיים ואב לשני בנים ולשתי בנות.

עבודותיו (מבחר)
---------------

* אמנות האות המודפסת, 1942;
* אימרה קנר : אמנות הספר, מהדורה, 1957;
* מיקלוסש קיש טוטפאלושי, מונוגרפיה, 1972;
* ההצלה של מיקלוש קיש טוטפאלושי, עורך, 1974;
* פטר בוד והדפוס ההונגרי, 1975;
* בסדנת הספר, 1979;
* משפחת קנר ואמנות הספרים ההונגרית, 1979;
* ניקולס קיש, a Hungarian Punch-cutter and Printer, סן פרנסיסקו, 1983;
* דפוס קנר, לאור פרסומיו 1882–1944, 1982;
* איזידור קנר : בסוף חצי מאה, עורכת, 1987;
* לזכרו של אימרה קנר, עורך, 1990; מלאי המכללה הישועית והוצאת האוניברסיטה בטרנבה בשנת 1773.
* ספר מכתבים של הוצאת האוניברסיטה בטרנבה, 1773 [העתק] עם ארז'בט מוסקה וגדעון בורשה, 1997.

פרסים שקיבל
-----------

 פרס מיקלוש קיש טוטפאלושי
* תעודת אגודת הביבליופילים ההונגרית (1938);
* פרס מיקלוסש קיש טוטפאלושי (1974);
* פרס גוטנברג (לייפציג, 1977)

לקריאה נוספת
------------

* הונגרי ובינלאומי מי זה מי. בודפשט, 1994.
* לקסיקון אמנות הונגרית בת זמננו. 2000

הערות שוליים
------------

1. ↑  A házasságkötés bejegyezve Budapest V. ker. polgári akv. 250/1937. folyószám alatt.
2. ↑  "Haiman kötete, MEK". אורכב מ-המקור ב-2011-01-18.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb126797690 (data)
* GND: 119497301
* ISNI: 0000 0001 1026 1675
* LCCN: n83035039
* NKC: mzk2015856592
* NSK: 000172566
* NTA: 070293341
* VIAF: 46883257
* WorldCat: lccn-n83035039

 |
**רבי יעקב ב"ר נסים אבן שאהין** (בערבית יהודית: **אבי יוסף**. נפטר ב-ד'תשס"ז, 1006) היה ראש ישיבה ומנהיג הקהילה היהודית בקירואן, תוניסיה במאה ה-10, שלהי תקופת הגאונים. אביו של רב ניסים גאון.

חייו
----

מוצא משפחתו כנראה מאזור פרס (לפי שמה). אביו, רבי יעקב בר יאשיהו, שהיה גם הוא תלמיד חכם, חי ופעל בקירואן. בנו רב נסים מכנהו "הרב הראשון". הוא ייסד בתי מדרש והעמיד תלמידים בקירואן, כלשון בנו: "אדוננו הצדיק אבי נ"ע... כאשר הקדים מזכויות וייסד המדרשות, לימוד התורה ויראתו שהייתה קודמת לחכמתו אמצא התשועה ועזר מבורא עולם". מנחם בן-ששון כותב כי בימיו פרח ביותר לימוד התורה בקירואן.

היה נציג ישיבת פומבדיתא וישיבת סורא בקהילות צפון אפריקה ובפרט קירואן (ואולי גם לספרד), דבר שהתבטא בכך שהוא ריכז את השאלות והתרומות מכל הקהילות אל הגאונים ואת התשובות מהם. התכתב עם רב שרירא גאון ובנו רב האי גאון, שפנו אליו בתוארי כבוד, "אלוף", "ראש כלה קדוש", "גבור התורה", "אדיר בן אדירים גדול בן גדולים", ועוד. רש"ג כותב לו: "ואתה גדולנו יעקב בן מר רב נסים שאתה מיסר עצמך ללמוד תורה בנקיות ולהיכנס בחדרי הלכה ולעמוד על אמתתה של תורה ולהוציאם לאור וכל תלמידיך אנשי סודך עושה רצון יראיו יעשה רצונך", וכן: "ומתוך שאתה תלמיד חבר לנו והר גבוה בתורה גלינו אליך רחשות לבנו". "למחמד עינינו ומשא נפשנו וסגולת חמדתנו ואיש סודנו ובעל בריתנו ושעשוע לבנו, מרי ורבנא יעקב הלבר לנו והנכבד בישיבתנו, הגדול בסנהדרינו והאדיר בכלינו". גם רבי שמואל הנגיד משבחו בשיר שכתב לכבוד רב נסים בנו.

בין השאלות ששאל את רב שרירא בשם קהל קירואן בשנת 987 (ד'תשמ"ז) הייתה "כיצד נכתבה המשנה?", שהתשובה שהשיב רב שרירא עליה נודעה בתור אגרת רב שרירא גאון. גם חיבור "יישור דרכי התלמוד" של רב האי גאון נכתב כתשובה לשאלותיו.

נפטר בחורף ד'תשס"ז (1006). בגניזת קהיר נמצאה אגרת שבה מבכה ר' האי גאון את פטירתו. חישובים שונים העלו שנפטר בגיל 110, אך החוקרים טוענים שהם התבססו על טעות.

לא שרד מחיבוריו דבר, אך מגניזת קהיר עולה שחיבר פירוש על ספר בראשית. יש המייחסים לו פירוש לספר יצירה.

מתלמידיו
--------

* בנו, רב נסים גאון
* ר' נסים בר ברכיה
* ר' יוסף בר ברכיה (מילא מקומו כנציג ישיבת פומבדיתא).

לקריאה נוספת
------------

* חיים זאב הירשברג, **תולדות היהודים באפריקה הצפונית**, בהוצאת מוסד ביאליק, ירושלים, 1965 כרך ראשון, עמ' 237 - 241.
* שרגא אברמסון, **רב נסים גאון: חמישה ספרים**, בהוצאת מקיצי נרדמים, ירושלים ה'תשכ"ה, עמ' יז - כ.
* מנחם בן-ששון, **צמיחת הקהילה היהודית בארצות האסלאם: קירואן 800 - 1057**, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, ירושלים ה'תשנ"ו, 1996, עמ' 148 - 150.
* שמואל אברהם פוזננסקי, **אנשי קירואן**, ורשה ה'תרס"ט, סי כו (לחצו כאן לקריאה מקוונת).
* הרב רפאל בנימין כהן, **מלכי תרשיש**, עמ' כא-כב.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אברמסון (הערה 1) בשם רב האי גאון
2. ↑  הקדמה ל"יפה מהישועה"
3. ↑  הקדמה ל"מפתח מנעולי התלמוד"
4. ↑  בן ששון, עמ' 265
5. ↑  הירשברג עמ' 238
6. ↑  אוצר הגאונים ברכות תקמט
7. ↑  אוצר הגאונים ברכות קמג
8. ↑  אוצר הגאונים ברכות רנז
9. ↑  דיוואן ששון נב
10. ↑  הירשברג עמ' 239 ובהערה 42
11. ↑  אשר יש שמייחסים אותו לר' יצחק בן שלמה הישראלי או לרבי דונש בן תמים. בכתב יד מינכן ובכתב יד פרמה מיוחס פירוש זה לר' יעקב. אמנם פוזננסקי ועוד ערערו על ייחוס זה.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NTA: 405913176
* VIAF: 473147267023635482843
* WorldCat: viaf-473147267023635482843

 |
**בית העלמין דבלינג** (בגרמנית: **Döblinger Friedhof**) נמצא באזור ה-19 של וינה.

תולדות האתר
-----------

בית העלמין בדבלינג היה קיים עוד במאה ה-18. לאור מצוקת מקום, בשנת 1880 הוחלט על הקמת בית העלמין במיקום חדש. בהתאם לתכנון המקורי היעד היה כ-30 אלף מקומות ובית העלמין נפתח ב-10 ביוני 1885.

בית העלמין היה פתוח לכל הדתות. החלקה היהודית נפתחה ב-1888 וחלקה מוסלמית נפתחה בשנת 1894 והיא הייתה מיועדת לחיילים של צבא האימפריה האוסטרו-הונגרית מבוסניה.

בתחילת המאה ה-20 שטח בית העלמין הוגדל ופיתוח זה כלל גם הגדלת של החלקה היהודית. בשנת 1917 המקום בבית העלמין נגמר. רק בשנת 1920, בעקבות שחרור מקומות פנויים בחלקה המוסלמית, קבורה במקום חודשה לכמה שנים.

בין האנשים הנטמנים במקום נמנים: בנימין זאב הרצל (עד להעברת גופתו לירושלים בשנת 1949), לורנץ בהלר, אוטו סקורצני, לודוויג מינקוס, וילהלם מיקלס.

במקום קיים חדר מתים וניתן לקיים טקס שריפת גווייה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית העלמין דבלינג** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בית העלמין דבלינג

(הקישור אינו פעיל, 27 בנובמבר 2021)
**וליד אחמד עידו** (ערבית: وليد أحمد عيدو; 2 באפריל 1942 - 13 ביוני 2007) היה פוליטיקאי סוני לבנוני וחבר פרלמנט מטעם זרם העתיד של סעד אל-חרירי בפרלמנט הלבנוני, החברה בקואליציית 14 במרץ. הוא נרצח בפיצוץ מכונית תופת יחד עם בנו ח'אלד ועוד שמונה אחרים. עידו היה מן המתנגדים הבולטים לסוריה ולמעורבותה בענייני לבנון, לנשיאה בשאר אל-אסד ולמקורבו בלבנון הנשיא אמיל לחוד.

ביוגרפיה
--------

עידו נולד ב-1942 בביירות. הוא סיים את לימודיו ב-1966 והפך לשופט שנה לאחר מכן. בשנות ה-90 המאוחרות הוא היה התובע הציבורי בצפון לבנון, תפקיד שממנו אולץ להתפטר לאחר שנתגלה כי קיבל שוחד. במהלך מלחמת האזרחים בלבנון בין השנים 1975–1990 הוא היה חבר במיליציה הסונית אל-מוראביטון, שממנה סולק מסיבות לא ברורות.

### קריירה פוליטית

עידו הצליח לזכות במושב בפרלמנט בבחירות שנת 2000 (בחירות שנערכו בתקופת הסדר הסורי בלבנון). בבחירות 2005 נבחר שוב, ברשימתו החדשה של סעד אל-חרירי. במהלך השנתיים בהן כיהן בקואליציה הוא היה חבר במספר ועדות פרלמנטריות. עידו התנגד להתפטרות השרים השיעים מממשלת סניורה וקרא להחליפם בשרים אחרים. הוא תמך בהקמת בית דין בינלאומי לשיפוט החשודים ברצח רפיק אל-חרירי. במהלך מלחמת לבנון השנייה טען כי הוא "היה מוכן למכור את דמו כדי לקנות נשק ולהילחם בשיעים מוסלמים".

עידו היה חבר הפרלמנט השלישי מן הקואליציה הלבנונית שנרצח מאז 2005. מותו הותיר את הרוב של הקואליציה האנטי-סורית בפרלמנט על שלושה מושבים בלבד.

חיים אישיים
-----------

וליד עידו היה נשוי ואביהם של שלושה ילדים: ח'אלד, זהר ומאזן. פיצוץ מכונית התופת שהרג את עידו ובנו ח'לאד פצע גם את בנו האחר מאזן. עידו היה שחיין נלהב, והפיצוץ אירע לאחר שחזר מחוף הים של ביירות במהלך הסכסוך בלבנון.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Lebanese lawmaker killed in Beirut blast, באתר CNN,‏ 13 ביוני 2007
2. ↑  Michael Slackman,‏ Chilling Echo for Lebanon, Mirror of Regional Tension, באתר עיתון הניו יורק טיימס, 27 בנובמבר 2006

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1154856119
* VIAF: 813152200813914400004
* WorldCat: viaf-813152200813914400004

 |
**קולימה** (בספרדית: **Colima**) היא בירת מדינת קולימה במקסיקו.

היסטוריה
--------

העיר נוסדה ב-15 ביולי 1523 תחת השם "וייה דה סן סבסטיאן דה קולימה" על ידי הקונקיסטאדור הספרדי גונסלו דה סנדובל בהוראת הרנאן קורטס במטרה לחזק את השליטה באזור שנכבש זה עתה על ידי הספרדים. בעקבות מחלה שהתפשטה בהתיישבות היא עברה מקום למקומה הנוכחי ב-20 בינואר 1527.

בקולימה התרחשו מספר קרבות במהלך מלחמת העצמאות של מקסיקו, שהתחילה ב-1810. לאחר המלחמה וקבלת עצמאות מקסיקו קולימה ואזורה היו חלק מדינת חליסקו. ב-1824 קולימה קיבלה מעמד של עיר. העיר והאזור רצו להפוך למדינה נפרדת, אך דרישותיהם לא התקבלו. ב-1824 נוצרה מדינת קולימה, אך היא חזרה ונפרדה מחדש מחליסקו לסירוגין במשך העשורים הבאים. בכל אחת מהפעמים קולימה הייתה עיר הבירה. ב-1856 נוצרה מדינת קולימה כמדינה נפרדת לחלוטין מחליסקו, כשהעיר קולימה נקבעה להיות בירתה.

קולימה נכבשה מספר פעמים על ידי הפלגים השונים במהפכה המקסיקנית שהתרחשה בין 1910 ו-1921.

כלכלה
-----

קולימה היא המרכז הכלכלי של מדינת קולימה. הכלכלה המקומית מסתמכת על גידול מקנה, חקלאות, הכוללת בין היתר גידול תירס, אורז, דורה, קנה סוכר, מלונים, ליימים, עגבניות, מנגואים, קוקוסים, תמרינדי, פפאיות, בננות ואגבה, מסחר ותיירות. בנוסף הכלכלה מסתמכת במידה מועטת על כריית אבן גיר ותעשייה, הכוללת בעיקר עיבוד מזון.

חינוך
-----

בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן ניתן למנות את אוניברסיטת קולימה.

תחבורה
------

את קולימה משרת נמל התעופה ליסנסיאדו מיגל דה לה מדריד, הנמצא במרחק של כ-22 קילומטרים מהעיר. מרבית הטיסות מהנמל יוצאות למקסיקו סיטי, בירת מקסיקו.

ערים תאומות
-----------

* ארצות הבריתארצות הברית נורמן, אוקלהומה, ארצות הברית

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קולימה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קולימה
* קולימה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007562007005171
* GND: 4085300-7
* LCCN: n82039957
* MusicBrainz: dc1ac17d-3a0e-41da-8640-fcab854b6b9d
* SUDOC: 027723143
* VIAF: 147765557
* WorldCat: lccn-n82039957

 |
**ז'אק בנוויל** (בצרפתית: **Jacques Bainville**,‏ 9 בפברואר 1879 – 9 בפברואר 1936) היה היסטוריון ועיתונאי צרפתי, ממייסדי "תנועת הפעולה הצרפתית" שנודעה בשל פעילותה נגד אלפרד דרייפוס.

ביוגרפיה
--------

הוא נולד למשפחה בורגנית בפרבר ונסן שבמזרח פריז, למד בבית הספר התיכון על שם אנרי הרביעי שבעיר והחליט להיות סופר. בהשפעת אביו למד משפטים אם כי לא חדל מלחפוץ בקריירה ספרותית. בהיותו בן תשע עשרה שנה ביקר בגרמניה והתרשם מעוצמתה הלאומית והמדינית בהנהגתו של ביסמרק, וזאת בניגוד לחולשתה של הרפובליקה הצרפתית השלישית בצרפת - חולשה שלדעתו הגיעה לשיאה עם פרשת דרייפוס.

אחרי שובו לצרפת פרסם מאמרים בכתב עת מלוכני בשם "לה גאזט דה פראנס", ובעיתון "אקסיון פראנסז", שהיה ביטאונה של "תנועת הפעולה הצרפתית". הוא קרא את כתביהם של מחברים בני המאה התשע עשרה ובהם אנטואן דה ריבארול, אוגוסט קונט וארנסט רנאן ואימץ לעצמוהשקפת עולם מלוכנית מתוך מחשבה כי רק משטר מלוכני יוכל למלא את צרכיה של צרפת. הוא כתב בעיקר על מדינות החוץ של צרפת ושימש גם ככתב של העיתונים "לה ליברטה" ו "לה פטי פריזיאן". הוא הפך לאחד מראשי התנועה הלאומית המלוכנית והיה ממייסדי "אקסיון פראנסז" (תנועת הפעולה הצרפתית) שהתפתחה על בסיס ההשקפה כי אין לאפשר לאלפרד דרייפוס משפט חוזר שבו ינוקה מאשמה.

ז'אק בנוויל החל את דרכו הספרותית ב- 1900 עם ספרו "לודוויג השני, מלך בוואריה". בתקופת מלחמת העולם הראשונה פרסם את ספרו "היסטוריה של שני עמים" (1915) שבו התריע נגד כוחה של גרמניה, והצביע על הצורך להשיב לצרפת את מעמדה מלפני מלחמת פרוסיה צרפת. בספרו "תוצאותיו המדיניות של השלום" (1920) הביע את התנגדותו לחוזה ורסאי שנחתם ב- 1919. הוא חשב כי הסכם זה השפיל את גרמניה בכך שאילץ אותה לשלם פיצויי מלחמה מוגזמים, חשש כי תשאף לנקמה והזהיר מפני האפשרות של פריצת מלחמת העולם השנייה. בספרו "היסטוריה של צרפת" (1924) הביע את הערצתו לפוליטיקה של המלוכה הצרפתית, ובספרו "הרפובליקה השלישית" (1935) התריע על חולשתה של הדמוקרטיה הצרפתית בפני כוחה הגובר והולך של גרמניה.

ב-25 במרץ 1935 נבחר לחבר האקדמיה הצרפתית במקומו של רמון פואנקרה שמת באוקטובר 1934. ז'אק בנוויל מת בפריז ב-1936.

פרנסואה מוריאק שיבח את כוח הניתוח של ז'אק בנוויל כאשר כתב מאוחר יותר: "הוא הפך מדע משוער למדע מדויק". ארגון בשם "חוגו של ז'אק בנוויל" התקיים עד 1977.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **ז'אק בנוויל** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **ז'אק בנוויל** |

* ז'אק בנוויל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* כתבי ז'אק בנוויל בפרויקט גוטנברג (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007301971705171
* BIBSYS: 90119966
* BNE: XX922311
* BnF: cb118899182 (data)
* CANTIC: a11809334
* CiNii: DA01133531
* GND: 118656899
* ISNI: 0000 0001 2117 1085
* LCCN: n79039865
* LNB: 000192406
* Léonore: 14706
* MusicBrainz: 7c16d969-57ba-435d-8c24-e13c3ffc7ae3
* NDL: 00540251
* NKC: kup19970000003791
* NLA: 35012180
* NLG: 152455
* NSK: 000333078
* NTA: 068918607
* RERO: 02-A002961452
* SELIBR: 255445
* SNAC: w6j41zws
* SUDOC: 026701405
* Trove: 789348
* VcBA: 495/95582
* VIAF: 6873
* WorldCat: lccn-n79039865

 |
מרסל ז'ואנדו
**מרסל ז'ואנדו** (בצרפתית: **Marcel Jouhandeau**‏; 26 ביולי 1888 - 7 באפריל 1979) היה סופר צרפתי.

ביוגרפיה
--------

ז'ואנדו נולד למשפחת סוחרים בעיר גֶרֶה בחבל לימוזן בצרפת, וגדל תחת השפעת נשים, ובמיוחד תחת השפעת סבתו. בימי נעוריו הכיר אישה שהתחנכה ברוח קתולית מסתורית, ושקל להצטרף למסדר קתולי.

ב-1908 הגיע לפריז, למד בבית הספר אנרי הרביעי ואחרי כן בסורבון, שם החל לכתוב. ב־1912 הפך למורה ולימד בקולז' הקתולי סן-ז'אן דה פאסי.

כבר בהיותו צעיר מאוד חש בנטיותיו ההומוסקסואליות וחי בהרגשת אשמה נוראה ופחד מזעמו של האל, ולמרות זאת קיים יחסים הומוסקסואליים רבים ובמשך כל ימי חייו העריץ את גופו של הגבר.

ב־1914, בהשפעת התלהבות מסתורית העלה באש את כל כתבי היד שלו וניסה להתאבד. אחרי שמשבר זה עבר וחלף הקדיש את עצמו לכתיבה והחל לפרסם מפרי עטו בכתבי עת - מה שהביא לו את הצלחתו הראשונה.

עד סוף מלחמת העולם הראשונה שימש כמזכיר עיר מולדתו גרה וב-1924 פרסם את הספר "פינסגרן" שהיה מעין יומן שבו תיאר את התנהגותם של תושבי גרה - מה שגרם לתדהמה בקרב אנשי עיר זו.

הוא ערך מסעות שבהם התמסר לאהבת גברים - מה שבא על ביטוי מאוחר יותר בספרו "המאהב הפזיז" (1932). כאשר היה בן ארבעים שנה נשא לאישה את אליז טולמון שהייתה לפני כן מאהבתו של השחקן ובמאי התיאטרון שארל דולן, וידידתם של ז'אן קוקטו ושל מקס ז'אקוב. היא ניסתה לשחררו מנטיותיו ההומוסקסואליות. במשך תקופה זו כתב את הספר "על השפלות" שעסק במוסר הקתולי. אך למגינת לבה של אשתו, שב במהרה לקיים יחסים הומוסקסואליים - מה שתיאר מאוחר יותר בספריו "יומן התשוקה" (1949) ו "שיר הלל לתשוקה" (1951).

מרסל ז'ואנדו, שהיה אנטישמי מוצהר, פרסם כתב פלסתר בשם "הסכנה היהודית" (1938) ובמרוצת מלחמת העולם השנייה נענה להזמנתו של פושע המלחמה הנאצי יוזף גבלס לבקר בעיר ויימאר בגרמניה (1941). אחרי המלחמה ניסה להסתיר כתב פלסתר זה, ומעולם לא הביע חרטה. עיתונים שהצביעו על משתפי פעולה עם הנאצים פרסמו קטעים מכתב הפלסתר "הסכנה היהודית" שבהם מרסל ז'ואנדו תמך בתורת הגזע הנאצית ובדיכוי היהודים.

במהומות של מאי 1968 קרא מרסל ז'ואנדו לעבר הסטודנטים השובתים "שובו לבתיכם ובמשך עשר השנים הבאות תהפכו לנוטריונים".

מרסל ז'ואנדו ואשתו אימצו בת בשם סלין שמאוחר יותר ילדה בן בשם מרק. אחרי מות אשתו ב־1971 מרסל ז'ואנדו בילה את שארית ימיו בחברתו של מרק.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **מרסל ז'ואנדו** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מרסל ז'ואנדו** |

* מרסל ז'ואנדו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007263503605171
* BNE: XX1326661
* BnF: cb119090768 (data)
* GND: 118558455
* ISNI: 0000 0003 6863 9882
* LCCN: n50038816
* NKC: jn20000603250
* NTA: 068911491
* SELIBR: 191982
* SNAC: w6c54cqf
* SUDOC: 026941198
* Trove: 346085
* VcBA: 495/316653
* VIAF: 34458491
* WorldCat: lccn-n50038816

 |
**איוואן אודואר** (בצרפתית: Yvan Audouard;‏ 27 בפברואר 1914 - 21 במרץ 2004) היה סופר ועיתונאי צרפתי.

חייו
----

איוואן אודואר נולד בסייגון (כיום הו צ'י מין סיטי בווייטנאם) לאב יליד אביניון שבפרובאנס שהיה איש צבא, ולאם ילידת מרסיי שהייתה בעלת חנות ספרים בסייגון. הוא בילה את מרבית ימי ילדותו בדרום צרפת בערים ארל ונים ושמר מקום בלבו לחיי הכפר של פרובאנס - מה שמאוחר יותר בא לידי ביטוי בכתביו.

כבחור עליז יצר בדמיונו העשיר את "המפלגה החוקית של המרובינגים" ואת "הוועדה לזכר חציית האלפים על ידי חניבעל". אחרי שקיבל תואר ראשון במדעי הרוח שימש מורה לאנגלית בבורדו (1938–1939) ובארל (1940–1942).

ב-1944 שימש עיתונאי של עיתון המחתרת הצרפתית בעיר ליון וחתם לעיתים קרובות בשם העט **פרנסואה פונטווי**. 

החל ב-1945 שימש עיתונאי בפריז ופרסם סיפורים ודברי הומור בעיתונים "פארי-פרס", "פארי-ז'ור", ו "פראנס דימאנש" ובשבועון הסאטירי "לה קנאר אנשנה" שבו עבד במשך שלושים שנה. הוא שידר דברי הומור ברדיו פריז, הופיע בטלוויזיה הצרפתית בתוכניות בידור ובהן "משחקי מילים", ופרסם מספר רב של ספרי הומור ודברי ביקורת שנכתבו בסגנון היתולי.

בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 הוא התגורר בקומונה של אמנים צרפתים שכללה בין היתר ארמן גטי, ג'ורג' ארנו ומישל טורניה. 

היה חתן פרס רבלה ב-1956. בשנות השישים של המאה העשרים חיבר דיאלוגים של כעשרים סרטי קולנוע שבהם עשו שימוש בין היתר השחקן פרננדל והזמרים לינו ונטורה ואדי קונסטנטין, וביים את סרטו הראשון של זמר הרוק אנד רול ג'וני הולידיי.

ב-1987 פרסם את ספרו "סיפורים חדשים מפרובאנס שלי". ב-1994 קיבל את פרס פול לאוטו בעבור ספרו "אדון הימים שעברו" וב-1999 פרסם את ספרו "חרבו של אבי" שבו הוא מתאר את ימי ילדותו בערים ארל ונים שבפרובאנס, את מלחמות השוורים ואת האווירה הכפרית של הקאמארג (הדלתה של הנהר רון). בספרו זה עשה שימוש במילים מן השפה האוקסיטנית המדוברת בפרובאנס.

איוואן אודואר מת בביתו בפריז ב-2004.

מיצירותיו
---------

* קאמארג (1965)
* אנטואן הישר (1967)
* מכתב גלוי לנוכלים (1974)
* סיפורים חדשים מפרובאנס שלי (1987)
* ההונאה כבר לא מה שהייתה (1993)
* חרבו של אבי (1999)

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **איוואן אודואר** |

* איוואן אודואר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* איוואן אודואר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* איוואן אודואר, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* איוואן אודואר, באתר Discogs (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007280308605171
* BnF: cb118894865 (data)
* GND: 11884850X
* ISNI: 0000 0001 2320 1356
* LCCN: n50030851
* MusicBrainz: a3c192e6-c4af-46ab-a910-9d66b775a761
* NKC: xx0167460
* NLA: 35010134
* NTA: 074503472
* SUDOC: 027990303
* VIAF: 29529342
* WorldCat: lccn-n50030851

 |
**רוברט זילר** (בגרמנית: **Robert Ziller**, נהגה בגרמנית **צילר**;‏ 24 בינואר 1914 – 17 ביולי 2010) היה צלם וצלם קולנוע אמריקאים ממוצא יהודי-גרמני. עבד באולפני "אוּפא" (UFA) בברלין עם חשובי הקולנוענים האקספרסיוניסטים של שנות ה-30. עלה לארץ ישראל בשנת 1934 וצילם סרטים דוקומנטריים עבור הקרן הקיימת לישראל. אך עבר לארצות הברית.

קורות חיים
----------

רוברט זילר נולד בברלין. לאחר סיום לימודיו התיכוניים החל לשמש כעוזר-צלם באולפני "אוּפא" (UFA) בברלין, שם עבד עם חשובי הקולנוענים האקספרסיוניסטים של התקופה, ביניהם הבַּמָּאִים האוסטרים פריץ לאנג, גיאורג וילהלם פאבסט (Pabst), האנס שוורץ (Schwartz), צלם הקולנוע היהודי-גרמני אויגן שיפטן (Schüfftan), ועם אנשי קולנוע אחרים. 

בשנת 1933, לאחר עליית המפלגה הנאצית לשלטון ובשל היותו יהודי, עזב זילר את ברלין ועבר לפריז, שם עבד על סרטים באורך מלא עם אויגן שיפטן (שנמלט אף הוא לצרפת באותה שנה, בשל היותו יהודי), אך כיוון שלא הצליח להשיג אַרְכָּה לרישיון העבודה שלו, עזב את צרפת בשנת 1934 ועבר לארץ ישראל. 

בתצלומיו של זילר מראשית שנות ה-30 ניכרת השפעת הקולנוע האקספרסיוניסטי הגרמני של התקופה וכן השפעות האסתטיקה האוונגרדית של תנועות "הראייה החדשה" (New Vision) ו"האובייקטיביות החדשה" (New Objectivity), הבאות לידי ביטוי בהדגשת איכויותיו האמנותיות העצמאיות של הצילום כמדיום טכנולוגי-מודרני.

בן עשרים היה זילר כשהגיע לארץ ובראשית דרכו בה עבד כחקלאי. בהמשך חזר לעיסוקו המקצועי ועבד כצלם עיתונות. במהלך שנות ה-40 שב לעבודה קולנועית וצילם גם סרטים דוקומנטריים עבור הקרן הקיימת לישראל. בין היתר, עבד עם הלמר לרסקי על הסרט "אדמה" (הסרט הראשון באורך מלא שצולם בארץ ישראל), על סרטיו "ילדי השמש", "מנגינה עברית" ו"קופת חולים", עם הבמאי הרברט קליין על סרטו "בית אבי" וכן עם הצלם פלויד קרוסבי (Crosby). 

בזמן מלחמת העולם השנייה הצטרף לחיל האוויר המלכותי הבריטי ושירת כצלם צבאי באפריקה, איטליה, צרפת, אנגליה וגרמניה. בשנת 1947 היגר לאנגליה והתגורר בלונדון, שם עסק בעיקר בקולנוע דוקומנטרי, ובשנת 1951 עבר לארצות הברית והתיישב בניו-יורק. צילם לאלפרד היצ'קוק את הסצנות האירופאיות לסרטו "המסך הקרוע" (Torn Curtain) ועבד משך שנים רבות כצלם עבור האו"ם; במסעותיו ברחבי העולם מטעם האו"ם הרבה בצילום סרטים וסטילס. זילר נפטר בליצ'פילד, קוֹנֶטִיקֵט (Litchfield, Connecticut) בארצות הברית ביולי 2010. 

הסרטים שצילם בארץ שמורים בארכיון הסרטים היהודיים ע"ש סטיבן שפילברג; כיוון שֶׁהִרְבָּה בנסיעות ובנדודים בין ארצות, עותקים מתצלומיו נדירים ואף התשלילים - במיוחד אלה של תצלומיו המוקדמים - אבדו.

עשרה מתצלומיו נדפסו בספר If I Forget Thee, a picture story of modern Palestine, by Meyer Levin. The Viking Press, New York, 1947.

קישורים חיצוניים
----------------

* רוברט זילר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 141432438
* VIAF: 122353502
* WorldCat: viaf-122353502

 |
דגם F1 DKW
דגם F1 DKW
דגם F1 DKW, קבריולה, שנת 1931, מבט לתא הנהג
דגם F1 DKW, קבריולה, שנת 1931
**F1 DKW** היא מכונית משפחתית קומפקטית אשר יוצרה על ידי חברת DKW הגרמנית בין השנים 1931–1932. יוצרו כ-4,000 יחידות שהיוו 8% מכלי הרכב הממונעים שנמכרו בגרמניה בשנים 1931–1932.

ה-F1 DKW הוצג לראשונה בתערוכת הרכב בברלין בפברואר 1931 (מנוע 494 סמ"ק), כשגוף הרכב עשוי מפלדה, בניגוד לרכבים שיוצרו בתקופה, כשגוף הרכב היה עשוי מעץ.

דגמים
-----

* דו מושבי סדאן
* 4 מושבי סדאן
* רודסטר

מפרט טכני ומידות
----------------

* גוף הרכב עשוי פלדה
* מנוע הנעה קדמית, 2 צילינדרים 584 סמ"ק, 2 בוכנות, המפתח 11 כ"ס
* תמסורת ידנית - 3 מהירויות
* אורך הרכב - 3,400 מ"מ - בדגם 4 מושבי
* אורך הרכב - 3,100 מ"מ - בדגם דו מושבי
* רוחב - 1,300 מ"מ
* גובה - 1,375 מ"מ
* בסיס גלגלים - 2,400 מ"מ - בדגם 4 מושבי
* בסיס גלגלים - 2,100 מ"מ - בדגם דו מושבי
* משקל - דגם דו מושבי קבריולה (רודסטר) - 450 ק"ג
* מכל דלק בדגם הרודסטר - 25 ליטר

F1 DKW על בול שהונפק בגרמניה
----------------------------

בשנת 1982 הופיעה המכונית F1 DKW על בול, שהונפק בגרמניה, (דגם דו מושבי). 

דגם F1 DKW

ראו גם
------

* F4 DKW
* F7 DKW
* DKW מונזה
* F89 DKW
* F11 DKW / DKW F12
* DKW ג'וניור
* F102 DKW
* אאודי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **F1 DKW** בוויקישיתוף
**אנטולי גריגורוביץ' גַסְמַן** (ברוסית: **Анаталий Григорьевич Гасман**; ‏23 באוקטובר 1844 – 13 בדצמבר 1919) היה מדינאי רוסי. חבר הסנאט הרוסי, סגן שר המשפטים באימפריה הרוסית וחבר המועצה המדינית. יהודי מומר.

ביוגרפיה
--------

נולד בווילנה, בן למשפחה יהודית ענייה. בצעירותו הוכרו כשרונותיו ולכן בחרו הוריו עבורו בקריירה רבנית. הוא התקבל לישיבת רמיילס והיה ממקורביו של רבי בצלאל הכהן, זקן המו"צים בקהילה היהודית בעיר. חבר בן עשירים תושב סלונים שכנע אותו לעזוב את הקריירה הרבנית ולקבל השכלה כללית, השניים קיבלו בסתר שיעורים ברוסית והשלימו ידע כללי מפי תלמיד בית המדרש לרבנים וכעבור זמן קצר עברו ללמוד בו בעצמם. המוסד היה מזוהה עם תנועת ההשכלה הווילנאית ואחד מחבריו לספסל הלימודים היה הסופר והפובליציסט לב לבנדה. בבית המדרש שכלל גסמן את העברית שלו וזכה לקרבתם של המשורר אד"ם הכהן, קלמן שולמן ושמואל יוסף פין. ביוזמתו נדב אברהם מאפו את הכנסות החלק השני של ספרו "עיט צבוע" לטובת העניים שבתלמידי בית המדרש לרבנים. בכל תקופת שהותו במוסד זה, ובניגוד למקובל בקרב רוב ככל התלמידים בבית המדרש, הקפיד גסמן על שמירת חוקי ההלכה בהתאם לרמה המקובלת בבית הוריו.

לאחר תום לימודיו בבית המדרש לרבנים, נבחן והתקבל ללימודים בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת פטרבורג במלגה ממשלתית מלאה. בתקופה זו התקרב לברון הוראצי גינצבורג. הוא תקף בסדרת מאמרים בעיתונות שפרסם בעילום שמו, את התובע העליון של הסינוד הקדוש (אנ') קונסטנטין פוביידונוסצב (אנ') הנודע בדעותיו האנטישמיות ובפעולותיו להצרת צעדי יהודי רוסיה. הוא השלים את לימודיו ב-1867 ולאחר מכן נשלח ללימודים גבוהים מחוץ לרוסיה במימון ממשלתי מלא. בשנים 1868–1882 עבד במשרד המשפטים של האימפריה הרוסית, בין היתר כיהן תקופה כשופט בערכאה נמוכה בסרטוב. בתקופת עבודתו בקזאן כקטגור ממשלתי, התנצר. הרקע להתנצרותו אינו ברור כל צרכו, ייתכן שהיה זה תנאי למינויו כקטגור וייתכן שהיה זה על רקע רומנטי, כדי לאפשר את נישואיו לבתו של נסיך שהציב את העניין כתנאי להסכמתו לנישואי בתו.

עם מינויו של ניקולאי מנסיין (רו') כשר המשפטים של האימפריה הרוסית ב-1885 התמנה גסמן כיועץ בכיר לשר. לאורך המחצית הראשונה של שנות ה-90 של המאה ה-19 הלך גסמן והתקדם בצמרת משרד המשפטים הרוסי. בתקופה הראשונה אחרי שהתנצר, ניסתה העסקונה היהודית בפטרבורג להיעזר בו, בתקווה למצוא בו "חבולסון שני", אך בפועל לא שיתף פעולה ואף פעל דרך קבע נגד היהודים. חברת מרבי השכלה ניסתה לנקום בו כלכלית לפי עצת מזכירה הקשיש יהודה לייב גורדון אך הניסיון נכשל.

ב-1895 התמנה כסנאטור בסנאט הרוסי. כשנבחר איבאן צ'גלוביטוב (אנ') כשר המשפטים של האימפריה הרוסית, התמנה גסמן כסגנו. כשנתבקשה התערבותו כסגן שר המשפטים לטובת היהודים במשפט בייליס סירב להתערב.

גסמן נפטר ב-13 בדצמבר 1919 בפטרוגרד ונקבר בית הקברות ניקולסקויה (אנ') במרכז העיר.

לקריאה נוספת
------------

* ש"ל ציטרון, **מאחורי הפרגוד: מומרים, בוגדים, מתכחשים**, ב, וילנה, 1925. פרק V: **אנאטולי גריגורוביטש גאסמאן** עמ' 90–102

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1173838341
* ISNI: 0000 0004 1706 3737
* LCCN: no2017115032
* LNB: 000165742
* VIAF: 305094168
* WorldCat: lccn-no2017115032

 |