recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**עלילה בְרֵטונית** (Breton lai), הידועה גם כ**שיר נראטיבי**, היא סוג של רומנסה צרפתית ואנגלית מימי-הביניים. **עלילות ברטוניות** הן סיפורים קצרים (בדרך-כלל 600-1000 שורות) ומחורזים העוסקים באהבה ואבירות, ולרוב מתאפיינים במוטיבים של סיפורי-פיות קלטיים וכוחות על-טבעיים.

**העלילות הברטוניות** הכתובות המוקדמות ביותר שנשתמרו עד היום הן קרוב לוודאי העלילות של מארי דה פרנס, שחוברו כפי הנראה בשנות השבעים של המאה ה-12 בידי מארי דה פרנס, משוררת צרפתייה שחיה באנגליה עד תחילת המאה ה-13. בעלילות של מארי דה פרנס, ובכמה עלילות בצרפתית עתיקה מהמאה ה-13 שנכתבו בידי אלמונים, הוזכרו עלילות קדומות יותר ממקור קלטי, אפשר שליריות יותר בסגנונן, ששרו פייטנים ברטונים. יש הסוברים ששירים ליריים אלה, שלא שרדו, הוצגו לראשונה כתקצירי עלילה כהכנה לשירי-זמר, ושתקצירים אלה היו לבסיס של השירים העלילתיים. "שיר החוף", אחד מכעשרים שירי-עלילה בצרפתית עתיקה שתורגמו לנורווגית עתיקה כפרוזה במאה ה-13, מספק לנו תיאור מפורט של ויליאם הכובש המורה על חיבור מה שנראה כשיר-עלילה לירי להנצחת תקופה שבילה בברלפור.

העלילות הברטוניות הכתובות המוקדמות ביותר חוברו במגוון ניבים של צרפתית עתיקה, וככל הידוע כחצי-תריסר עלילות חוברו באנגלית עתיקה במאות ה-13 וה-14 בידי כותבים אנגלים שונים, בהן:

* "סר אורפיאו", "סר דגארה", "סר גותר", "אמארה" ו"הרוזן מטולוז", כולם על ידי מחברים אלמונים.
* "Lay le Freine", תרגום של "המילה" מאת מארי דה פרנס.
* "סיפורו של בעל האדמות" מסיפורי קנטרברי מאת ג'פרי צ'וסר. ("סיפורה של האשה מבאת'" מזוהה לעיתים כעלילה ברטונית, אך למעשה אינו כולל אף אחד ממאפייני הסוגה שמוסכמים על החוקרים בדרך-כלל.)
* "סר לנפל", מאת תומאס צ'סטר (הגדה מחדש של עלילה מוקדמת יותר באנגלית עתיקה, "סר לנדבל", היא עצמה עיבוד ל'לנבל' של מארי דה פרנס).

ראו גם
------

* ברטונית

לקריאה נוספת
------------

* אריה סתיו, **עלילות אבירי השולחן העגול - מבחר פרקי שירה מן הסאגה הארתוריאנית**, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2007.

קישורים חיצוניים
----------------

* העלילות של מארי דה פרנס באתר אוניברסיטת מאניטובה
* עלילות של מארי דה פרנס בתרגום מחורז לאנגלית של ג'ודית פ. שואף
* אתר האגודה הבינלאומית של מארי דה פרנס, בו ישנם תרגומים רבים וגרסאות שונות לעלילות מספר העלילות
* רוב העלילות האלמוניות בצרפתית עתיקה באתר אוניברסיטת ליברפול
* סיפורי קנטרברי, הגרסה האלקטרונית
* מהדורות של עלילות באנגלית מדייבלית באתר הקונסורציום להוראת ימי-הביניים
* עלילה ברטונית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb12460403h (data)
* SUDOC: 033775338

 |
תמונת היינן יוסי בן ברק
**יקב 3 גפנים** הוא יקב בוטיק ישראלי, שנוסד בשנת 2003 במושב רמות נפתלי בגליל העליון, על ידי עינת ויוסי בן ברק. חצר היקב משקיפה על עמק קֶדֶש התנ"כי, הר החרמון ורמת הגולן. 
כל יינות היקב מופקים משטחי כרמים בבעלותם של בני הזוג בן ברק. גידול הגפנים, הבציר, הכנת היין והביקבוק מתבצעים באופן ידני, בשיתוף משפחה וחברים. היין מיוצר בשיטות מסורתיות, תוך מתן תשומת לב לכל מיכל תסיסה וחבית יישון. מדי שנה מופקים ביקב כ-5,000 בקבוקים. 

יינות יקב 3 גפנים זכו במספר פרסים בשנות קיום היקב. היקב מקיים טעימות לקהל.

העיבוד והייצור של היין
----------------------

כרמים בעמק קדש
הכרם הוותיק ביותר של היקב נקרא "כרם השזיף", והוא ניטע בשנת 2000. בכרם זה גדלים כיום ענבי קברנה סוביניון ומרלו, ומהם נבצרו היינות הראשונים של היקב. 

בשנת 2003 ניטע בעמק קֶדֶש כרם נוסף, שקיבל את השם "כרם מֵס". כרם מֵס ממוקם בשוליו הצפוניים הגבוהים של העמק, על קרקע קלה, מדרונית ומנוקזת היטב. תנאי הקרקע והאקלים מהווים שילוב ייחודי לגידול גפנים. הגפנים בכרם זה משמשות לייצור יינות היקב וכוללות את זני הפטיט ורדו, קברנה סוביניון, קברנה פרנק, ברברה, סירה, מלבק וויונייה. 

יוסי בן ברק משמש ככורם וכיינן היקב. בן ברק הוא בוגר מגמת הייננות במכללה האקדמית תל חי. ככורם הוא אחראי לטיפול אישי באשכולות הענבים לפני הבציר. הבציר נעשה בשלב לא מאוחר של הבשלת הענבים, כדי לקבל יין בעל גוף בינוני, שלהשקפתו של בן ברק מתאים יותר לשתייה באקלים המקומי. היינות מתיישנים בחביות עץ אלון חדשות וישנות.

לדברי בן ברק, הוא אינו שואף לייצר את אותו היין פעמיים, אלא לגוון את טעמי היינות משנה לשנה.

יינות היקב
----------

ביקב מיוצרים יינות זניים וכן יינות מִמְסך (בלנד). המופקים משמונה זנים שונים: קברנה סוביניון, מרלו, ברברה, סירה, ויונייה, פטי ורדו, קברנה פרנק ומלבק. 
בשלוש שנות הפעילות הראשונות (2003-2005) יוצרו ביקב היינות הזנים קברנה סוביניון ומרלו. בשנים שלאחר מכן יוצרו ביקב גם יינות ממסך על בסיס קברנה סוביניון, מרלו וסירה. בשנת 2010 נבצר לראשונה כרם מֵס ומאז מגיעים היינות מכרם זה.

בין היינות המופקים ביקב: 

* **ויונייה:** היין הלבן היחידי המיוצר מענבים לבנים מעמק קֶדֶש.
* **ברברה:** יין זני מענב בעל טעם בלתי שגרתי, שרק לאחרונה נחשפים חובבי היין המקומיים לאיכויותיו.
* **מלבק:** יין זני המופק מכרם הנטוע בחצר היקב ובכרם מֵס.
* **קברנה סוביניון:** יין זני המופק מכרם מֵס ומעוד שני כרמים באזור.

כמו כן מיוצרים יינות מִמְסך (בלנדים) מעירובים שונים של 4-6 זני ענבים, ביניהם "עמק קֶדֶש", "קרן נפתלי" ו"נֶבי יושע".

יקב 3 גפנים זכה במספר מדליות במסגרת תחרויות TERRAVINO (תחרות יין בינלאומית המתקיימת בישראל), ביניהן מדליית 
Double Gold וכן מדליית Champion Category שניתנו לקברנה סוביניון 2003. 
היקב הוכתר בתור יקב ביתי הטוב ביותר לשנת 2013 בתחרות הבינלאומית TERRAVINO אשר מייצר עד 1,000 בקבוקים עבור היין ויונייה 2012.

הערות שוליים
------------

1. ↑  TERRAVINO 2013
**צ'ארלס גוּדיִיר** (באנגלית: **Charles Goodyear**; ‏29 בדצמבר 1800 - 1 ביולי 1860) היה כימאי ומהנדס אמריקאי. ממציא הגיפור, תהליך שאיפשר שימוש בגומי למטרות רבות ושונות; לפני כן היה הגומי משנה את צורתו בהשפעת הטמפרטורה: במזג אוויר קר נעשה שביר ואילו החום היה ממיס אותו.

חייו
----

גודייר נולד בניו הייבן שבקונטיקט. אביו היה סוחר בכלי-מתכת שאת חלקם תכנן בעצמו. צ'ארלס ביקש להכשיר עצמו לכמורה, אך אביו הפציר בו שילמד את מקצועו. בשנת 1821 הצטרף צ'ארלס לעסק של אביו. מצבו של בית-המסחר התדרדר, ובשנת 1830 פשט רגל.

בשנת 1834 החל גודייר לערוך ניסויים בגומי, על מנת לעשותו עמיד לכל מזג אוויר. הוא ניסה לשפר את תכונותיו של החומר על ידי ערבובו עם חומרים אחרים. אדם בשם נתניאל היוורד (Nathaniel Hayward) גילה כי גומי המעורב בגופרית אינו נעשה עוד דביק. גודייר שכר את היוורד כדי שימשיך לשכלל את התגלית, וכמו כן רכש את זכויותיו. לאחר שגודייר שיפר את ההמצאה, הוא קיבל עליה פטנט בשנת 1839. גודייר ניסה לערבב בצורות שונות גומי חם עם גופרית, ולשיטה המשוכללת ביותר הוא קרא "וולקניזציה" (גיפור) על שמו של אל הנפחות וולקן. לאחר ניסיונות רבים הוא גילה דרך לייצר גומי שהוא קשה, חזק וגמיש.

בשנת 1898 הוקמה חברת הצמיגים גודייר שנקראה על שמו.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **צ'ארלס גודייר** |

* קטע קול ‏**BioCast** - אלף אישים באלף שניות: בגללו, עוד יהיו לי צמיגים! - צ'ארלס גודייר, באתר iCast‏, 22 ביולי 2012
* צ'ארלס גודייר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* צ'ארלס גודייר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007272916005171
* BnF: cb10436222s (data)
* GND: 117549649
* ISNI: 0000 0000 6158 1487
* LCCN: n80061814
* SNAC: w6jw8sjg
* SUDOC: 241470064
* VIAF: 20460564
* WorldCat: lccn-n80061814

 |
**מספר פריק במיוחד** (או מספר "**אנטי** **ראשוני"**) הוא מספר שלם חיובי שמספר המחלקים שלו עולה על זה של כל מספר קטן ממנו. עשרים המספרים הראשונים מסוג זה הם:

1, 2, 4, 6, 12, 24, 36, 48, 60, 120, 180, 240, 360, 720, 840, 1260, 1680, 2520, 5040, 7560 ו-10080.

ישנם אינסוף מספרים פריקים במיוחד. כדי להוכיח עובדה זו, נניח ש-n הוא מספר פריק במיוחד כלשהו. ל-2n יש יותר מחלקים מאשר ל-n (כי 2n מתחלק בעצמו ובכל המחלקים של n), ולכן קיים מספר גדול מ-n אך לא גדול מ-2n שהוא מספר פריק במיוחד.

מבחינה לא פורמלית, כדי שמספר יהיה פריק במיוחד הוא צריך שיהיו לו גורמים ראשוניים קטנים ככל האפשר, ושיהיו שונים זה מזה.

אם נפרק מספר *n* לגורמים ראשוניים בצורה הבאה:

n=p\_{1}^{{c\_{1}}}\times p\_{2}^{{c\_{2}}}\times \cdots \times p\_{k}^{{c\_{k}}}
כאשר p\_{1}<p\_{2}<\cdots <p\_{k} הם ראשוניים, המעריכים c\_{i} הם מספרים שלמים וחיוביים, אז מספר המחלקים של *n* הוא בדיוק:

(c\_{1}+1)\times (c\_{2}+1)\times \cdots \times (c\_{k}+1).
ולכן כדי ש-*n* יהיה מספר פריק במיוחד:

* *k* המספרים הראשוניים הנתונים p\_{i} חייבים להיות *k* המספרים הראשוניים הראשונים (2, 3, 5...); אחרת, נוכל להחליף אחד הראשוניים הנתונים בראשוני קטן יותר, ובכך להשיג מספר קטן יותר מ-*n* שלו אותו מספר מחלקים (לדוגמה, את 10=2\*5 ניתן להחליף ל-6=2\*3 לשניהם יש 4 מחלקים).
* סדרת המעריכים צריכה להיות יורדת במובן החלש, כלומר c\_{1}\geq c\_{2}\geq \cdots \geq c\_{k}; אחרת על ידי החלפת שני מעריכים החורגים מכלל זה ניתן לבנות מספר קטן יותר מ-*n* עם אותו מספר מחלקים (לדוגמה, את 18=21x32 ניתן להחליף ב-12=22x31, לשניהם 6 מחלקים).

תנאים אלה אינם מספיקים (מספר המחלקים של {\displaystyle 210=2\cdot 3\cdot 5\cdot 7} שווה לזה של {\displaystyle 120=2^{3}\cdot 3\cdot 5} הקטן ממנו).

ראו גם
------

* מספר פריק

קישורים חיצוניים
----------------

* שגיאות פרמטריות בתבנית:יוטיוב   
'סוג: ערוץ Numberphile' אינו ערך חוקי  5040 and other Anti-Prime Numbers, בביצוע ד"ר ג'יימס גריים, ערוץ Numberphile באתר יוטיוב (אורך: 13:37) (באנגלית)
* מספר פריק במיוחד, באתר MathWorld (באנגלית)
* סדרת המספרים הפריקים במיוחד באתר OEIS – האנציקלופדיה המקוונת לסדרות של מספרים שלמים
קבוצת אנשים שרים פילק בכנס ConClave למד"ב ופנטזיה ה-30.
**מוזיקת פילק** (באנגלית: **Filk music**) הוא סוגה מוזיקלית וקהילה המקושרת למעריצי מדע בדיוני ופנטזיה. הז'אנר נהיה פעיל מתחילת שנות ה-50 המוקדמות, ונהיה אף מקובל יותר החל מאמצע שנות ה-70. המושג "פילק" (שנבע במקור מטעות דפוס) נטבע בשנת 1955.

אטימולוגיה והגדרה
-----------------

למושג 'פילק' אין הגדרה חד משמעית אשר מוסכמת על כל חברי הקהילה, על אף שנעשו מספר ניסיונות להגדיר את המושג על פי קריטריונים שונים.

### סגנון ותוכן

הפילק הוגדר כמוזיקת פולק, בדרך כלל עם נושא הקשור לעולם המדע הבדיוני והפנטזיה, אך הגדרה זו אינה מדויקת. **פילקרים** ידעו לכתוב שירים על מגוון נושאים, הכוללים (אך לא בהכרח מוגבלים ל) נושאים הקשורים בעקיפין כמו מחשבים וחתולים. בנוסף, בעוד רוב השירים נכתבו בסגנון מוזיקת פולק, סגנונות נוספים כגון: בלוז, קליפסו ואפילו רוק הופיעו מפעם לפעם.

מאגרי פילק
----------

* Fuzzy Fish – ארכיון פילק ישראלי
* מאגר פילק באתר סטארבייס 972

ראו גם
------

* כנסי מדע בדיוני ופנטזיה בישראל
* פולק

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מוזיקת פילק** בוויקישיתוף

| מוזיקת חנונים |
| --- |
| סגנונות | 

|  |  |
| --- | --- |
| מוזיקה אלקטרונית | ביטפופ • מוזיקת סקווי • צ'יפטיון |
| מוזיקת עם | פילק • נרד-פולק |
| מוזיקת היפ הופ | נרדקור |
| מוזיקת רוק | גיק רוק • נינטנדוקור • טיים לורד רוק • וויזארד רוק |

 |
| פסטיבלים | נרדאפלוזה • פסטיבל הפילק באוהיו וואלי • רוק קומיק-קון • ווטסטוק • רוקסטוק |
**איגוד רמפאר** (בצרפתית: **Union Rempart**) הוא איגוד של עמותות לשימור אתרי מורשת ולחינוך עממי. האיגוד נוסד ב-11 ביולי 1966 בידי מועדון התיירות של צרפת, והוכר כארגון לשירות הציבור בשנת 1982.

השם רמפאר (REMPART) פירושו סוללת ביצורים בצרפתית, אך הוא מהווה גם ראשי תבות של השם: "שיקום ואחזקה של אנדרטאות המורשת האמנותית" (Réhabilitation et Entretien des Monuments et du Patrimoine ARTistique).

לכל 170 העמותות החברות באיגוד רמפאר משותף הרצון לשקם, לשמר ולהחיות את המורשת, תוך שימת דגש על תכנון ופיתוח מקומי, בעיקר באזורים כפריים. רובם מארגים פרויקטים התנדבותיים המאפשרים אלפי מתנדבים מדי שנה להשתתף בפרויקטים אזרחיים לשימור ושיפור של המורשת. הפרויקטים של רמפאר מהווים לא רק סביבה ללימוד טכניקות שימור ואתר התוודעות לאתרי המורשת, אלא גם מקום עבודה וחיים שיתופיים.

מורשת
-----

העמותות החברות באיגוד רמפאר פועלות בנושאי מורשת מגוונים: קפלות, מוצבים, מנזרים, טירות, טחנות, כבשני סיד, מסילות ברזל, גנים, נפחיות, חצרות פנימיות, כל המבנים האלו מוגנים כאנדרטאות היסטוריות או כאתרי מורשת. הפריטים הזוכים לטיפול יכולים להיות מכל תקופה שהיא, למן הפרהיסטוריה ועד לימנו, ללא העדפה של תקופה מסוימת על פני אחרת. מטרתו של ארגון רמפאר היא, בו זמנית, לשחזר את אתרי המורשת אך גם לדאוג לכך שהאנדרטאות המשוחזרות יהיו שוב בשימוש וימצאו את מקומם בחברה בת זמננו. עבור האיגוד, שתי המטרות, השחזור והשימוש מחדש, אינן ניתנות להפרדה.

שותפויות בינלאומיות
-------------------

איגוד רמפאר והעמותות המסונפות אליו, הפועלות בעיקר בצרפת, מצויים בקשר עם שירותי המדינה הרלוונטיים לעבודתם, אך הם יכולים גם לבצע פעולות מחוץ למדינה, בשיתוף פעולה עם העמותות במדינה המארחת.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של איגוד רמפאר
* איגוד רמפאר, ברשת החברתית טוויטר
**צ'ארלס הודג'סון** (באנגלית: **Charles Hodgson**‏; 1770 בקירוב – 1856) היה צייר נוף אנגלי שהיה אחד החברים המייסדים בבית הספר לציירים באסכולת נוריץ'. בנו היה דייוויד הודג'סון, אמן בעצמו.

ביוגרפיה
--------

צ'ארלס הודג'סון, שוק הדגים הישן בנוריץ'.
צ'ארלס הודג'סון נולד בסביבות 1770 בנוריץ'. אביו נפטר כשהיה בן ארבע עשרה והילד היתום אומץ על ידי מר בראון מצפון וולשהאם, שהעניק לבנו המאומץ חינוך טוב וטיפח את התעניינותו בציור.

הודג'סון הפך למנהל בית ספר ולימד אנגלית במשך כמה שנים. ב-15 במאי 1796 התחתן עם ננסי צ'יזוול בצפון וולשהאם.

בנם דייוויד, שהיו לו כמה אחים, נולד ב-13 ביוני 1798 והוטבל ב-19 ביוני ביארמות' (בהתבסס על נתונים שנאספו על ידי האגודה הגנאלוגית ביוטה, סולט לייק סיטי).

אביו עודד אותו להפוך לאמן והציג את עבודותיו בתערוכת אגודת האמנים נורוויץ' בשנת 1813, ובהמשך חייו הפך לאמן ומפיק ידוע של יצירות ספרותיות.

בסביבות 1798 עבר הודג'סון לנוריץ' ועבד כסגן המנהל בבית הספר המקומי. בשנת 1803 הקימו ג'ון כרום ורוברט לדברוק את אגודת האמנים נורוויץ', הקבוצה שכללה גם את צ'ארלס הודג'סון, רוברט דיקסון, דניאל קופין, ג'יימס סטארק וג'ורג' וינסנט. התערוכה הראשונה שלהם, בשנת 1805, סימנה את תחילתו של בית הספר לציירים נורוויץ', תנועת האמנות הראשונה שנוצרה מחוץ ללונדון.

עבודותיו, שעיקרן חללי פנים של בניינים בסביבות נוריץ', הראו שהוא היה אמן מוכשר. תפוקתו הוגבלה בהכרח מהצורך להרוויח הכנסה קבועה כמורה. הוא הציג בנוריץ' עד 1825, ולאחר מכן מונה לשרטט אדריכלי לדוכס סאסקס. נראה כי מעט ממה שהודגסון הפיק במהלך הקריירה האמנותית החובבנית שלו שרד.

מאוחר יותר עבר הודג'סון מנוריץ' ללונדון, ולאחר מכן לליברפול ולנקשייר, שם נפטר בשנת 1856.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צ'ארלס הודג'סון** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Walpole, Josephine, Art and Artists of the Norwich School, p.136.
2. ↑  Walpole, Josephine (1997). *Art and Artists of the Norwich School*. Woodbridge: Antique Collectors' Club pp.19
3. ↑  17 works relating to Charles Hodgson, norfolkmuseumscollections.org

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ULAN: 500008201
* VIAF: 95731070
* WorldCat (עם VIAF): 95731070

 |
הנילוס הלבן
**מפלי ריפון**, בקצה הצפוני של אגם ויקטוריה (ליד העיר ג'ינג'ה) באוגנדה נחשבו, בעבר כמקור נהר הנילוס. בשנים 1862–1863, ג'ון האנינג ספקה היה האירופי הראשון שהלך במורד נהר הנילוס, לאחר שגילה את המפלים שהאמין שהם מקור הנילוס.

המים ממפלי ריפון נופלים דרך פתח צר, שאנשים האמינו כי בו נהר הנילוס מתחיל.

המפלים נקראו על שם ג'ורג 'רובינסון, המרקיז הראשון מריפון, שהיה נשיא החברה המלכותית הגאוגרפית בשנים 1859–1860.

המפלים תפקדו כמוצא טבעי מאגם ויקטוריה, עד שבשנת 1954 הושלמה בניית סכר מפלי אוון, אשק גרם להרחבת אגם ויקטוריה ושקיעת מפלי ריפון.

* 
* 
*

ראו גם
------

* מפלי בוג'גלי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מפלי ריפון** בוויקישיתוף
* מפלי ריפון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Johnson, Harry Hamilton (1913). *A History of the Colonization of Africa by Alien Races*. Cambridge, England: Cambridge University Press. p. 318. OCLC 491378170.

ערך זה כולל קטעים מתורגמים מהערך *Nile* מהמהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה, הנמצאת כיום בנחלת הכלל
**גד סנדק** (4 באוגוסט 1932 - 28 במרץ 1997) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, ממקימי ובכירי המערך הטכני של חיל האוויר.

ביוגרפיה
--------

נולד ב-1932 בעיירה וולודבה שבפולין, בן לנחמן וגניה. בזמן השואה שרד עם משפחתו בהרי אורל, בסיביר ובאוזבקיסטן.

עלה לישראל בשנת 1949 והתגייס לאחר שנה לחיל האוויר כמכונאי מטוסים.

שרת בטייסת ספיטפייר ונשלח בשנת 1954 כסגן ראש המשלחת לאחזקת מטוסי הספיטפייר שרכשה בורמה מישראל (מבצע "אורז").
במסגרת תפקידו שיתף פעולה עם דוד הכהן, אשר שירת באותה עת כציר הראשון של מדינת ישראל בבורמה.

היה קצין טכני בטייסת מטוסי מיסטר, ראש המשלחת לקליטת מטוסי הסמב"ד (סופר מיסטר) וקצין טכני בטייסת 105.

היה מפקד גף מטוסים ומפקד בי"מ 216 בבסיס חיל האוויר בתל נוף.

בשנת 1966 נשלח ללימודים בחיל האוויר הבריטי. עם חזרתו לישראל הקים את טייסת התחזוקה בבסיס חצרים, שהוקם אז בפיקודו של ג'ו אלון, ופיקד עליה עד 1972. משפחתו של סנדק הייתה הראשונה להתגורר בשיכון המשפחות בבסיס.

נשלח מטעם חיל האוויר לפרו ולסינגפור והיה מנהל משלחת הרכש מטעם חיל האוויר של משרד הביטחון בניו יורק. במסגרת תפקידו היה ממונה על רכש, ייצור וניהול פרויקטים עבור חיל האוויר, והיה אחראי בין השאר על הרכבת האווירית של אמצעי לחימה מארצות הברית לישראל במהלך מלחמת יום הכיפורים (מבצע ניקל גראס). כמו כן עסק בקליטת מטוס F-15 איגל ("בז") לראשונה בחיל האוויר, אשר נכנס לשירות ב-1976.

ב-1975 נשלח ללימודי כלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת בר-אילן.

ב-1977 מונה למפקד בית הספר הטכני של חיל האוויר בחיפה (כיום בח"א 21), האחראי גם על המכללה הטכנולוגית של חיל האוויר. בתקופת כהונתו כמפקד הבסיס הושלמה הקמתה של שלוחת בית הספר בבאר שבע, נקלט בית הספר לקצינים של חיל האוויר והורחב שיתוף הפעולה עם חילות אוויר זרים.

בשנת 1979 השתחרר מצה"ל בדרגת אלוף-משנה, ולאחר מכן שימש בתפקידים בכירים בסיב"ט (האגף לייצוא ביטחוני) ובחברות הייעוץ הביטחוניות "אלול" ו"תיל".

ב-1992 חווה אירוע לב קשה. ב-1997 נפטר ונקבר בבית הקברות סגולה בפתח תקווה.

קישורים חיצוניים
----------------

* עופר בן פרץ, ‏ראשית מערך המסק"ר בח"א - היסטוריה תעופתית בישראל, באתר "מרקיע שחקים"
* טייסת אבירי הזנב הכתום - ההיסטוריה של חיל האוויר בתמונות
* יפתח ספקטור, **רם וברור**, הוצאת ידיעות אחרונות, 2008, עמודים 25, 360

הערות שוליים
------------

1. ↑  חיים שכאלה - דוד הכהן ("הקול התשיעי")
רבי **שלמה ברדקי** (1846 - 12 ביוני 1915) היה תלמיד חכם וחזן ירושלמי, החזן הראשי של בית הכנסת חורבת רבי יהודה החסיד במשך למעלה מ-40 שנה ומחלוצי החזנות האשכנזית המקצועית בארץ ישראל.

ביוגרפיה
--------

נולד בירושלים העתיקה בשנת 1846 (ה'תר"ו) לרב ישעיהו ברדקי, מנהיג היישוב האשכנזי בירושלים, ולשיינדל בת רבי ישראל משקלוב.

התחנך בתלמוד תורה ובישיבת עץ חיים, ולמד מוזיקה באופן פרטי, כך שידע לקרוא תווים ולנגן בכינור. ב-1863 נשא את חיה, בתו של הרב שמואל סלנט, והתגורר בשכונת "בתי מחסה" ברובע היהודי.

שירת כחזן ראשי בבית הכנסת "בית יעקב" שבחורבת ר' יהודה החסיד. הוא היה החזן הקבוע הראשון של בית הכנסת, ומראשוני החזנים בשכר ביישוב. לצדו שרה מקהלה קטנה. חיבר מנגינות לתפילות הימים הנוראים. כמו כן היה פעיל ציבור בוועד הצדקה של קופת רבי מאיר בעל הנס.

בסוף שנת ה'תרע"ד חלה במחלה קשה שממנה לא קם. נפטר בשבת, ל' בסיוון ה'תרע"ה, 12 ביוני 1915, ונקבר בחלקת הפרושים בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.

משפחתו
------

שני בניו נפטרו בחייו:

* יוסף זונדל היה עסקן ציבור ושד"ר. בנו היה השופט ד"ר נתן ברדקי.
* ישעיהו היה סוחר. בנו היה החזן ישראל בר-זכאי שהחליף אותו כחזן בית הכנסת החורבה.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "שלמה ברדקי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1777
* כרטיס הקבר של שלמה ברדקי באתר הר הזיתים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  פ. מ. גרייבסקי, הרה"ג שלמה ברדקי ז"ל, החרות, 14 ביוני 1915.
2. ↑  ראו אודותיו אצל דוד תדהר (עורך), "יוסף זונדל ברדקי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 1052.
3. ↑  ראו אודותיו אצל דוד תדהר (עורך), "רבי ישעיהו ברדקי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 1052.
4. ↑  ראו אודותיו אצל דוד תדהר (עורך), "ישראל ברדקי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 929.
פירוש נוסף ערך זה עוסק במספר טבעי השווה לסכום הרישא והסיפא של הייצוג העשרוני של ריבועו. אם התכוונתם למספר 6174, ראו קבוע קפרקר.
**מספר קַפְּרֵקַר** הוא מספר טבעי, השווה לסכום הרישא והסיפא של הייצוג העשרוני של ריבועו. אפשר באותו אופן להגדיר מספרי קפרקר בכל בסיס אחר. המספרים קרויים כך על-שם המתמטיקאי ההודי דאטארייה רמאצ'אנדרה קפרקר.

בניסוח מדויק יותר, X הוא מספר קפרקר (בבסיס b) אם אפשר לפרק {\displaystyle X=A+B} כך שמתקיים עבור שלם n כלשהו: {\displaystyle \ X^{2}=A\cdot b^{n}+B}, כאשר {\displaystyle \ B<b^{n}}.

תיאור מלא
---------

Iannucci (ראו מקור להלן) הוכיח שמספרי קפרקר בבסיס b עם רישא באורך n עומדים בהתאמה מלאה לפירוקים של {\displaystyle \ b^{n}-1} לגורמים זרים. היינו, אם {\displaystyle \ b^{n}-1=dd'} כאשר d ו- 'd זרים, ו- \ t הוא ההפכי של d מודולו 'd, המקיים {\displaystyle \ 0<t<d'}, אז d\*t הוא "מספר קפרקר", וכל מספר קפרקר מתקבל באופן הזה. כך אפשר לתרגם את כל הבעיות הקשורות למספרי קפרקר לשאלות על מחלקים של מספרים מן הצורה {\displaystyle \ b^{n}-1}.

דוגמאות
-------

דוגמה: 9 הוא מספר קפרקר, מכיוון ש- 81 = 9² ו- 9 = 1 + 8. גם 95121 מקיים את אותה תכונה:

|  |
| --- |
| 
95121² = 9048004641. |
| מספר זה ניתן לפצל לשני המספרים |
| 
90480 + 04641 = 95121 |
| וכך חזרנו אל המספר המקורי. לכן 95121 הוא מספר קפרקר. |

בסימוני התיאור לעיל, {\displaystyle \ 9999=d\cdot d'} עבור d=2439 ו- d'=41, וההפכי הוא {\displaystyle \ 41^{-1}\equiv 39{\pmod {2439}}}; המספר 95121 מתקבל כמכפלה {\displaystyle \ 2439\*39}.

מספרי קפרקר הקטנים ביותר בבסיס 10 הם:

1, 9, 45, 55, 99, 297, 703, 999, 2223, 2728, 4879, 4950, 5050, 5292, 7272, 7777, 9999, 17344, 22222, 38962, 77778, 82656, 95121, 99999, 142857, 148149, 181819, 187110, 208495, 318682, 329967, 351352, 356643, 390313, 461539, 466830, 499500, 500500, 533170
בבסיס בינארי, כל המספרים המשוכללים הזוגיים הם גם מספרי קפרקר.

קל להוכיח שכל מספר בבסיס b שהוא מהצורה {\displaystyle \ b^{n}-1} הוא מספר קפרקר:
{\displaystyle \ (b^{n}-1)^{2}=b^{2n}-2b^{n}+1} ומספר זה ניתן לפצל לרישא {\displaystyle \ b^{n}-2} ולסיפא 1, שסכומם הוא המספר המקורי {\displaystyle \ b^{n}-1} (תכונה זו נשמטה מעיניו של קפרקר במאמר שבו הציג את המספרים לראשונה). לפיכך בכל בסיס קיימים אינסוף מספרי קפרקר.

קישורים חיצוניים
----------------

* מספר קפרקר, באתר MathWorld (באנגלית)

* D. R. Kaprekar, *On Kaprekar numbers*, Journal of Recreational Mathematics, 13 (1980-1981), 81-82.
* M. Charosh, *Some Applications of Casting Out 999...'s*, Journal of Recreational Mathematics 14, 1981-82, pp. 111-118
* Douglas E. Iannucci, *The Kaprekar Numbers*, Journal of Integer Sequences, Vol. 3 (2000),

* מספרי קפרקר באתר OEIS – האנציקלופדיה המקוונת לסדרות של מספרים שלמים
**מפלגת פועלים סוציאליסטית עברית** (בר"ת: **מפס"ע**, לעיתים **מפ"ס**) הייתה מפלגת פועלים קומוניסטית ארץ ישראלית שפעלה בין השנים 1919–1921.

היסטוריה
--------

ב-1919 התאחד האגף הימני של פועלי ציון עם הבלתי מפלגתיים לשם יצירת אחדות העבודה. האגף השמאלי של פועלי ציון התפלג למרכסיסטים מתונים יחסית שיצרו את פועלי ציון שמאל, ואילו החלק שנטה לקומוניזם הקים את **מפלגת הפועלים הסוציאליסטית** (מפ"ס) ששינתה את שמה כצעד של התקרבות לציונות ל**מפלגת פועלים סוציאליסטית עברית**. 

המפלגה, בראשה עמדו יעקב מאירסון ("בן מאיר"), זאב אברבוך ("דניאל") ואברהם ריבוצקי, פעלה בעיקר בערים יפו, תל אביב וחיפה. רבים מ-400 חברי "ועד פועלי הרכבת" היהודים עם הקמת ההסתדרות הכללית היו חברי המפלגה. כמו כן ארגנה המפלגה איגודים מקצועיים כגון "אגודת הנגרים" ו"אגודת החייטים" ביפו. המפלגה הייתה בראשיתה ציונית ואף שלחה צירים לקונגרס הציוני במסגרת "הברית העולמית של פועלי ציון" והשתתפה בוועידת הייסוד של ההסתדרות הכללית ב-1920, בה זכתה ל-7% מהצירים. 

חרף הסתייגותה של המפלגה מפעילות ציונית במסגרת התאחדויות הפועלים שלה, הרי שדווקא צעדת אחד במאי של פעיליה ב-1921 ביפו נתפשה כקריאת תגר ציונית והייתה אחד האירועים שהצית פרעות ביהודים על ידי ערבים - פרעות תרפ"א. תקרית זו גרמה לראשי המפלגה להסתייגות גלויה מהציונות. המפלגה התפרקה וחבריה התפצלו בין המפלגה הקומוניסטית הפלסטינית (קפ"פ) והמפלגה הקומוניסטית של פלשתינה (פק"פ) ששתיהן נאבקו זו בזו על חברות בקומינטרן, האיגוד הבינלאומי של המפלגות הקומוניסטיות. ב-1923 התאחדו המפלגות תחת השם פק"פ, ובשנת 1924 הצטרפה מפלגה זו לקומינטרן והחלה לפעול לפי הנחיות ממוסקבה.

לקריאה נוספת
------------

* ג"ז ישראלי, **מפ"ס-פ.ק.פ-מק"י**, קורות המפלגה הקומוניסטית בישראל, תל אביב: הוצאת עם עובד, תשי"ג.

קישורים חיצוניים
----------------

* מפ"ס (מפלגת פועלים סוציאליסטית), באתר תנועת העבודה הישראלית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007594421105171
* ISNI: 0000 0001 1009 212X
* LCCN: n79138132
* VIAF: 122956603
* WorldCat: lccn-n79138132

 |
**מפלגת השלטון** או **מפלגה שלטת** במערכת פרלמנטרית דמוקרטית היא המפלגה או הקואליציה הפוליטית הנוכחית של הרוב בפרלמנט, המנהלת את ענייני המדינה. במדינות רבות אחרות ברפובליקה דמוקרטית מפלגת השלטון היא מפלגתו של הנשיא הנבחר הממונה על הרשות המבצעת של הממשלה. בתוך מערכת פרלמנטרית, הרוב ברשות המחוקקת מאפשר גם לשלוט על הרשות המבצעת, הממשלה, ובכך לא מותיר אפשרות להתנגד למפלגות שמהוות תחרות או חפצות לשלוט על הרשות המבצעת והמחוקקת של הממשלה, כמו במערכת נשיאותית בסגנון אמריקני, שם מפלגת הנשיא לא בהכרח יהיה לה רוב חקיקתי.

מפלגת שלטון משמשת גם לתיאור מפלגתן של מדינות בעלות מפלגה אחת, כמו המפלגה הקומוניסטית של סין ברפובליקה העממית של סין.

במניפסט הפוליטי שלו "הספר הירוק", תקף מנהיג לוב מועמר קדאפי את יכולתה של מפלגת השלטון. הוא השתמש בה כבסיס להתנגדותו לפוליטיקה החד מפלגתית. זוהי דוגמה לשיטות ורציונל שהדיקטטורות תומכות בהקמת חברה מונוליטית בלתי משתנה, שלטון רודני ואוטוקרטיה, ללא הזדמנויות של ממש להשתתפות האוכלוסייה בפוליטיקה.

מפלגות שלטון בולטות הן רוסיה המאוחדת ברוסיה, החזית הסנדיניסטית בניקרגואה, המפלגה הסוציאליסטית המאוחדת של ונצואלה, המפלגה הליברלית בקנדה, המפלגה הליברלית-דמוקרטית ביפן, מפלגת הפעולה העממית בסינגפור, בעת' בסוריה, המפלגה הדמוקרטית העממית בטג'יקיסטן, המפלגה הדמוקרטית של טורקמניסטן, מפלגת אזרבייג'ן החדשה, נור אוטאן בקזחסטן, מפלגת הצדק והפיתוח בטורקיה, מפלגת העם האוסטרית, המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית, ברית הסולידריות ההונגרית, מפלגת העצמאות באיסלנד, המפלגה הדמוקרטית באיטליה, המפלגה הפרוגרסיבית הסרבית.

בישראל, דוגמה למפלגת שלטון היא "מפא"י" ששלטה מאז הקמת המדינה ב-1948 ועד 1977, ו"הליכוד" ששלטה ברציפות בלעדית מאז 2009 עד 2020 ומאז עד 2021 שלטה יחד עם כחול לבן בממשלת חילופים.

ראו גם
------

* מערכת רב-מפלגתית
**מולדן** (באנגלית: **Malden Island**; במפות בעברית גם "מאלדן" ו"מלדן") הוא אי צחיח בלתי מיושב הנמצא במרכז האוקיינוס השקט. שטחו של האי 39 קמ"ר והוא אחד מאיי ליין הנמצאים בשליטת קיריבטי.

האי ידוע בשרידים הפרהיסטוריים שהתגלו בו (שמקורם במתיישבים פולינזים), במרבצי הגואנו שהיו בו בעבר, ובשימוש שנעשה בו כאתר ניסויים בנשק גרעיני. כיום מהווה האי שמורת טבע מוגנת בשל מיני ציפורי הים הרבים המקננים בו.

גאוגרפיה
--------

האי מולדן ממוקם 447 ק"מ (242 מילים ימיים) דרומית לקו המשווה, 2,840 ק"מ (1,530 מילים ימיים) דרומית להונולולו.

האי הסמוך ביותר הוא האי סטרבק הבלתי מיושב, 204 ק"מ (110 מילים ימיים) דרומית מערבית מהאי. האי המיושב הקרוב ביותר הוא האי טונגרבה, 450 ק"מ (243 מילים ימיים) דרומית מערבית לאי.

צורתו של האי משולש שווה-שוקיים שכל אחת מצלעותיו כ-8 ק"מ. האי נוטה לכיוון צפון מערב. במרכז האי מצויה לגונה רדודה ובה מספר איונים. הלגונה מוקפת כולה על ידי האטול, למעט מעברי מים רדודים וצרים בצד הצפוני והמזרחי. רוב שטח האי מצוי דרומית ומערבית ללגונה. שטח האטול 39.3 קמ"ר.

פני האטול נמוכים. גובהו המרבי של האטול - 10 מטרים מעל פני הים. בקרבת חופי האטול החיצוניים האטול גבוה יותר מאשר במרכזו, ופני האטול משתפלים מטה מחופי האוקיינוס לעבר הלגונה שבמרכזו, כך שבאמצע האטול לא ניתן לראות את האוקיינוס.

היסטוריה
--------

האי מולדן התגלה ב-30 ביולי 1825 על ידי רב החובל לורד ג'ורג' אנסון ביירון, מפקד הספינה הבריטית: "אוניית הוד מלכותה בלונד" בשובה לבריטניה מהונולולו. האי נקרא על שם צ'ארלס רוברט מולדן (Charles Robert Malden), נווט הספינה, שמיפה את האטול. בעת גילויו, היה האטול בלתי מיושב, אולם התגלו בו שרידים של מקדשים ושרידי מבנים המעידים על כך שהיה מיושב. סברות רבות הועלו באשר למקימי מבנים אלה - החל משודדי ים, וכלה בנווטי אינקה או נווטים סיניים. בשנת 1924 חקר את השרידים הארכאולוג ק. פ. אמורי (K.P. Emory) ממוזיאון בישופ (אנ') שבהונולולו והסיק כי הם נבנו על ידי תושבים פולינזים שהתגוררו באי.

במחצית הראשונה של המאה ה-19 עצרו באטול, מספר פעמים, ספינות ציד לווייתנים אמריקאיות. 

בשל מרבצי הגואנו באטול, הוכרז האטול על ידי ארצות הברית כשטח אמריקאי מכוח חוק איי הגואנו משנת 1856, אולם בטרם החלה חברת הגואנו האמריקאית לכרות באטול, השתלטה על האי חברה אוסטרלית על פי רישיון בריטי, שכרתה גואנו באטול החל משנות ה-60 של המאה ה-19 ועד 1927. 

בשנת 1957 ערכה בריטניה באי ניסויים בנשק גרעיני.

ארצות הברית התנגדה לטענת בריטניה לשליטה באי, וטענה לריבונות באי עד שקיריבטי קיבלה עצמאות ביולי 1979. ב-20 בספטמבר 1979 נפגשו נציגי ארצות הברית וקיריבטי באטול טאראווה שבאיי גילברט וחתמו על חוזה טאראווה 1979 לפיו ארצות הברית הכירה בשלטון קיריבטי על האי מולדן (ו-13 איים נוספים). החוזה נכנס לתוקפו ב-23 בספטמבר 1983.

כלכלה
-----

חשיבותו הכלכלית של האי בכך שבהתאם לחוק הבינלאומי, מי האוקיינוס ברדיוס של 200 מילים ימיים סביב האי נחשבים שטח כלכלי של קיריבטי. שטח זה עשיר בדגי הטונה שבו. כמו כן על האי התגלו מרבצי גבס, אולם אלה אינם נכרים בשל עלויות התחבורה הגבוהות (בשל מרחקו של האי מכל מקום מיושב אחר). 

האי הוכרז שמורת טבע ב-29 במאי 1975 במטרה להגן על ציפורי הים המקננות באי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מולדן** בוויקישיתוף
* אטול מולדן מהחלל
* מולדן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4508624-2
* VIAF: 234770058
* WorldCat (עם VIAF): 234770058

 |
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**שלמה בן ארצי** (**Shlomo Benartzi**) הוא כלכלן ישראלי, פרופסור אמריטוס באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. מחקריו עוסקים בתחום הכלכלה ההתנהגותית.

אודות
-----

סיים תואר ראשון בכלכלה בהצטיינות מאוניברסיטת תל אביב בשנת 1989. בשנת 1994 סיים דוקטורט מבית הספר לניהול עסקים באוניברסיטת קורנל בניו יורק. בין השנים 1994 ל-1996 שימש כמרצה באוניברסיטת דרום קליפורניה, בין השנים 1996 ל-2002 שימש כמרצה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, בשנת 2002 קיבל דרגה של פרופסור חבר ובשנת 2007 קיבל דרגה של פרופסור מן המניין.

בן ארצי הוא מהמייסדים של פורום הכלכלה ההתנהגותית (Behavioral Finance Forum), קבוצה של חוקרים ואקדמאים מובילים בתחום מרחבי העולם. 

בן ארצי שימש כחבר בוועד המנהלים של חברות וארגונים שונים, בהם: Alaska State Pension,‏ Fuller and Thaler Asset Management, ‏Guggenheim Partners,‏ Morningstar and the U.S. Department of Labor.

קישורים חיצוניים
----------------

* דף אישי באתר האוניברסיטה (באנגלית)
* אורי פסובסקי, הסמארטפון שטימטם אותי, באתר כלכליסט, 6 באוגוסט 2015
* אמיתי זיו, דחיפה דיגיטלית רכה, באתר TheMarker‏, 17 בפברואר 2016
* טלי חרותי-סובר, 50 דולר בצד כל חודש - 100 אלף בפנסיה: הישראלי שלימד מיליונים איך לחסוך, באתר TheMarker‏, 11 במאי 2017
* ריצ'רד ת'יילר, שלמה בן ארצי חסכונות לפנסיה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007452709705171
* CiNii: DA10173945
* GND: 171215222
* ISNI: 0000 0000 4309 0609
* LCCN: no93029991
* NTA: 109810716
* VIAF: 21717247
* WorldCat: lccn-no93029991

 |
ה**מולגרה** (שם מדעי: ***Dasycercus***), היא סוג של טורף כיס קטן ממשפחת נמיות הכיס הכוללת 2 מינים המצויים באזורים הצחיחים של יבשת אוסטרליה. פירוש השם המדעי של המולגרה הוא "שעיר-זנב", אשר מתייחס לסימן הזיהוי הבולט של המינים בסוג. מבחינה גנטית, המולגרה קרובה במיוחד לסוגים: קאלוטה אדומה, נמיית כיס ושד הכיס.

מאפיינים
--------

המולגרה נראית כשילוב בין עכבר לנמייה, וחרף מידות הגוף הקטנות שלה, היא גדולה בהשוואה לטורפי כיס אחרים במשפחתה: אורכה נע בין 12 ל-23 ס"מ ומשקלה 60–185 גרם. אצל שני המינים הזכרים גדולים וכבדים מהנקבות. האוזניים של המולגרה קצרות ועגולות, והיא בעלת חוטם מחודד המותאם לנבירה בחול ובאדמה בחיפוש אחר רמשים. ראשה גדול במיוחד, והיא בעלת עיניים גדולות ואף קטנטן. הפרווה של המולגרה קצרה וזיפית, וצבעה חולי או חום בהיר המספק לה הסוואה מצוינת בנוף הצחיח. את מיני המולגרה ניתן לזהות בנקל מטורפי כיס אחרים, תודות לזנב העבה שלהם אשר שחור ובעל ציצה שעירה בקצהו.

המולגרות חיות בעיקר באזורי המדבר או סוואנות צחיחות, ובהתאם לכך הן פעילות לילה. במהלך היום הן ספונות במאורות שלהן, אך מדי פעם הן משתזפות בשמש בפתח המאורה או יוצאות לצוד את מזונן. המולגרות ניזונות מחולייתנים קטנים שונים, בעיקר חרקים; עם זאת, הן עשויות לאכול גם מיני זוחלים ואף יונקים אחרים הקטנים מהן. הכליות של המולגרה מפותחות במיוחד ומסייעות לה להפריש שתן מרוכז מאוד כדי למנוע איבוד לחות באקלים המדברי; בהתאם לכך, היא שותה מים לעיתים נדירות ומתקיימת מהלחות של מזונה. הכיס של המולגרה ממוקם באזור המפשעה ומורכב משני קפלי עור. הרבייה אצל סוג זה עונתית ונמשכת מיוני עד ספטמבר, כאשר הנקבה ממליטה בין 1–8 וולדות השוכנים בתחילה בכיס וניזונים מחלב אימם.

מינים
-----

בעבר שרר בלבול נרחב במיון של הסוג, כאשר טורפי כיס רבים סווגו בו בטעות. רק לאחרונה הוכרו סופית 2 מינים נפרדים. זיהוי המינים התבסס רבות על מחקרים גנטיים ומורפולוגיים שנעשו על דגימות מולגרות שנמצאו במוזיאונים. ההבדלים העיקריים ביניהם באים לידי ביטוי בציצת השיער שעל הזנב, ובמבנה השיניים; מספר הפטמות אצל הנקבות משתנה אף הוא בין המינים. הסוג כולל את המינים הבאים:

* מולגרה זנב-מברשת (*Dasycercus blythi*) - הנפוצה מבין השניים, תוארה מדעית ב-1904. זנבה העבה הופך לדקיק בסופו עם ציצת שיער דמוית מברשת. מצויה לכל אורך מרכז ומערב האאוטבק האוסטרלי, כולל מדבר טאנאמי, מדבר החול הגדול, מדבר גיבסון ומדבר ויקטוריה הגדול. מצב שימורה הוא **ללא חשש** (LC).
* מולגרה זנב-נוצה (*Dasycercus cristicauda*) - הנדירה מבין השניים, תוארה מדעית ב-1867. זנבה עבה לכל אורכו ומסתיים בציצת שיער מצויצת דמוית נוצה. היא אנדמית למדבר סימפסון ולמדבר טירארי במרכז אוסטרליה. מצב שימורה מוגדר כ**פגיע** (VU).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מולגרה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* ‏ מידע על מיני המולגרה וההבדלים בין הזנבות
סמל העיר עד לשנת 2016
**סמל העיר קריית אתא**, סמלה הרשמי של העיר קריית אתא והעירייה, אומץ עם כינונה של קריית אתא כעיר ב-1969. לעיר סמליל ממותג שעוצב ב-2015 ופורסם ב-1 בינואר 2016 לכבוד חגיגות 90 שנה לעיר.

תיאור הסמל
----------

מפעל אתא וגגו המשופע המופיע בסמל
סמל העיר מורכב מקו כחול בצורת זיגזג היוצר ציור של מפעל בעל גג משופע שמארובתו יוצא עשן. המפעל המופיע בסמל הוא מעל אתא שבסמוך העיר. בתחתית הסמל מופיע שמה של העיר.

### סמליל העיר הממותג

הסמל מורכב מצורות גאומטריות היוצרות ביחד את המילה "אתא" בכתב מחובר, הנע בצבעיו מירוק לכחול. הסמל עוצב על בסיס העשן היוצא מארובות הסמל הקודם, ונועד ליצור מראה של גבעות, של סמל האינסוף ושל צורת הדי-אן-אי.

היסטוריה
--------

לפני כינונה של קריית אתא, בשטחו היו שני יישובים כפר אתא וקריית בנימין, שלשתיהן סמל משל עצמן. סמלה של קריית בנימין עוצב על ידי עליזה מילשטיין, תושבת כפר אתא, וסמלו של כפר אתא אומץ שנה לאחר מכן, ב-16 באפריל 1960. עם האיחוד בין שני היישובים שונה שם המועצה ל״קריית אתא״, וסמל הכפר הפך לסמל הקריה המאוחדת.

עם ההחלטה על הפיכתה לעיר ב-1969, הכריזה עיירית קריית אתא על תחרות לעיצוב במל העיר החדש. הדרישה לסמל הייתה לייצג שני מרכיבים בהתפתחות בעיר - חקלאות ותעשייה. את סמלה החדש עיצב יעקב לנדאו, תושב תל אביב.

ב-1 בינואר 2016, לכבוד אירועי 90 שנה לקריית אתא פורסם הסמליל הממותג של העיר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סמל העיר קריית אתא** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5  סמל העיר, אתר עיריית קריית אתא

| דגל ישראלדגל ישראל סמלי מחוז חיפה |
| --- |
| ערים | חיפה • אום אל-פחם • אור עקיבא • באקה אל גרביה • חדרה • טירת כרמל • נשר • קריית אתא • קריית ביאליק • קריית ים • קריית מוצקין | מפת מחוז חיפהמפת מחוז חיפה |
| מועצות מקומיות | בנימינה-גבעת עדה • ג'סר א-זרקא • דלית אל-כרמל • זכרון יעקב • כפר קרע • עספיא • פרדס חנה-כרכור • קריית טבעון |
| מועצות אזוריות | אלונה • זבולון • חוף הכרמל • מנשה |
| מחוז הצפון • מחוז חיפה • מחוז תל אביב • מחוז המרכז • מחוז ירושלים • מחוז הדרום • מחוז יהודה ושומרון |
במורפולוגיה, **שורש** של מילה הוא מורפמה, יחידה לשונית מינימלית בעלת משמעות, הנושאת את עיקר המשמעות הלקסיקלית של המילה. בכך הוא נבדל ממוספית, שתפקידה הוא בעיקר אפיון דקדוקי או גיוון המשמעות של השורש או הבסיס (stem) שאליו היא מצטרפת. מילים החולקות שורש משותף מהוות משפחת מילים. קיימת זיקה סמנטית ואסוציאטיבית בין מילים מאותה המשפחה, אך זיקה זו עשויה להיות עמומה למדי, מכיוון שמשמעות השורש נוטה להיות כללית ומופשטת.

השורש עשוי להיות מורפמה חופשית או כבולה. שורש חופשי הוא גם בסיס, כלומר הוא מתפקד כמילה עצמאית וניתן להטות אותו ולגזור ממנו צורות מורכבות יותר. שורש כבול, לעומת זאת, אינו מהווה בסיס בפני עצמו, אלא רק יסוד בבסיסים אחרים הגזורים ממנו (באנגלית לדוגמה, היסוד ceive- משותף לבסיסים receive, conceive). שורש הוא למעשה בסיס בהשמטת המוספיות.

השורש שייך לתחום המורפולוגיה, וככזה הוא ישות סינכרונית שקיומה נגזר מהניתוח הלשוני שמבצעים דוברי השפה. בהקשר של בלשנות היסטורית (דיאכרונית), לעומת זאת, המונח "שורש" עשוי להתייחס למושג שונה מעט: בחינה של מורפמה מסוימת, כפי שהיא באה לידי ביטוי במהלך תקופות שונות בחיי הלשון. שני המושגים חופפים בנקודות מסוימות אך יש להבחין ביניהם, שכן אין בהכרח המשכיות במצבה של מורפמה במהלך הזמן. לבד מהשינויים הפונטיים שהיא עשויה לעבור, היא עשויה גם להשתנות מבחינה מבנית, כלומר לספוח אליה רכיבים ממורפמות אחרות או להתפצל למורפמות אחדות, ובכך לשנות את מבנה המערכת כולה.

המילה "תרומה", לדוגמה, גזורה מהשורש רו"מ מנקודת מבט היסטורית, וכך אמנם מקובל לנתח אותה. השורש תר"מ הוא שורש תנייני שנגזר ממילה זו - העיצור תי"ו תחילית המשקל תקטלה שבו משובצת המילה "תרומה" יוחס על ידי הדוברים לשורש במקום למשקל. אולם, אם נבחן את המקרה מנקודת מבט סינכרונית המתייחסת אל המערכת כאל שלם, יהיה זה מדויק יותר לומר שהמילה "תרומה" נגזרה מהשורש תר"מ במשקל קְטוּלָה, מפני שסביר להניח שהדוברים לא היו מודעים לקשר בין שורש זה לשורש רו"מ. כל אחת מהבחינות לגיטימית ותקפה ושתיהן מהוות צורות הסתכלות שונות על אותה תופעה.

שורש בשפות השמיות
-----------------

 ערך מורחב – **שורש (שפות שמיות)**  

שורשים בשפות השמיות מפגינים תכונות יוצאות דופן, הנובעות מהמורפולוגיה הבלתי-רציפה (non-concatenative) המאפיינת את השפות האלה: קיומן של מורפמות שאינן יוצרות מקטע (segment - רצף פונמי הניתן להגייה), ולכן אינן עומדות בפני עצמן או משורשרות זו אל זו ברצף, אלא באות לידי ביטוי רק כאשר הן מסורגות זו בזו. מורפמה בלתי רציפה היא בהגדרה מורפמה כבולה.

השורש השמי הוא אחד מסוגי המורפמות הבלתי רציפות, הסוג השני הוא המשקל (או המקבילה במערכת הפועל: הבניין, שאינו אלא סוג מיוחד של משקל). השורש מורכב מעיצורים בלבד, לרוב שלושה במספר, ונושא את עיקר המשמעות של המילה. המשקל מהווה את התבנית התנועתית של המילה - לעיתים בצירוף תחיליות וסופיות - שאליה "נוצק" השורש (בתהליך גזירה המכונה סירוג שורש ומשקל), והוא מגוון את משמעות השורש. כך לדוגמה, השורש גד"ל אינו בא לידי ביטוי בפני עצמו, אלא כאשר הוא מסורג במשקל או בבניין: גָּדֵל, גָּדוֹל, מִגְדָּל וכו'.

ראו גם
------

* שורשן
* מורפמה
* בסיס
* תחילית

לקריאה נוספת
------------

* פרדינן דה סוסיר, **קורס בבלשנות כללית**. מצרפתית: אבנר להב (על פי המהדורה של שארל באיי ואלבר סשהיי, 1916). הוצאת רסלינג, תל אביב 2005.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NDL: 00577096

 |
משחק סוס ארוך. מבנה זה של הסוס, כשהראש לצד המשתתף שהוא חוליית הסוס הקודמת, פחות חזק ממבנה בו ראש המשתתף בין ירכיו של השחקן שלפניו
**סוס ארוך** או **חמור ארוך** הוא משחק ילדים המיועד לשתי קבוצות. הוא מתאים לקבוצות נערים בוגרים בנות 5-6 משתתפים לפחות כל אחת.

המשתתפים מתחלקים לשתי קבוצות, הקבוצה העומדת והקבוצה הקופצת. מטרת הקבוצה הקופצת לגרום לפירוק המבנה של הקבוצה המהווה חמור (העומדת), על ידי ריכוז קפיצות על החוליות החלשות שבין ה"חמורים". על הקבוצה המהווה חמור להחזיק מעמד עשר שניות אחרי סיום הקפיצות.

הקבוצה העומדת מסתדרת באופן הבא: המשתתף הראשון עומד וגבו אל משענת קבועה כגון עץ או קיר. משתתף זה מכונה "סבתא". המשתתף השני עומד מול הראשון, מכופף את פלג גופו העליון וחובק בחוזקה את מותניו של העומד כשראשו מוצמד לירכו של העומד או בין יריכיו. המשתתף הבא מתכופף כמו קודמו, חובק את מותניו של קודמו כשראשו מוצמד לירכו או ביו יריכיו. כך מסתדרים המשתתפים זה אחר זה ויוצרים "סוס" מרובה רגליים.

לאחר שה"סוס" הסתדר מתחילות הקפיצות של הקבוצה השנייה. המשתתף הראשון רץ ומנתר רחוק ככל האפשר על גב ה"סוס". לאחר מכן הוא נשכב ונצמד בגופו אל ה"סוס". המשתתף הבא מנתר אף הוא על גב ה"סוס" ונצמד אליו או שהוא עולה ונצמד על גבו של הקופץ הקודם. בשיטה זו הולכת הקבוצה הקופצת ומגדילה את העומס של ה"סוס", אשר עלול אף להתמוטט לפני שכל הקבוצה הקופצת עלתה על גבו. לאחר שכל הקבוצה הקופצת עלתה על גב ה"סוס", סופרים עד עשר, ואם ה"סוס" עדיין לא התמוטט, מנצחת הקבוצה העומדת. אם הסוס התמוטט מהעומס לפני תום הספירה, הקבוצה הקופצת מנצחת. אם אחד הקופצים נפל מהסוס וחלק מגופו נגע בקרקע, הקבוצה הקופצת מפסידה.

קבוצות מאורגנות היטב מתכננות את סדר הקופצים לפי זריזותם ומשקלם. גם ה"סוס" נבנה עם מחשבה מראש, השחקנים הקטנים והחלשים בראש הסוס, והחזקים בסופו. הקבוצה הקופצת תנסה להעמיס כמה שיותר קופצים על חוליה חלשה בסוס כדי למוטטו.

המשחק מוזכר בשירו של יוסי בנאי, "אני וסימון ומואיז הקטן".

שמות נוספים: **סוסהלנגה**, **ברלה קדויישה** בפתח תקווה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סוס ארוך** בוויקישיתוף
* שפה עברית ביאור קטע מן השיר "אני וסימון ומואיז הקטן"
כלי נגינה המשמשים בנגינת השוֹרוֹ (משמאל לימין): גיטרה בעלת 7 מיתרים, גיטרה, מנדולינה, חליל, קווקיניו ופאנדיירו
**שוֹרוּ** (בפורטוגזית: **Choro**; בכי) או **שוריניו** (בכי קטן) הוא ז'אנר מוזיקלי פופולרי ברזילאי שמקורו במאה ה-19.

למרות משמעות השם המרמזת על עצבות, הקצב תוסס ושמח, הדורש מיומנות טכנית ושליטה מלאה בכלי בו מנגנים, לצד יכולת אלתור.
חליל, מנדולינה וקווקיניו (כלי נגינה הדומה לגיטרה קלאסית עם חור עגול במרכזו) מבצעים את הסולו. כלי נגינה נוספים, כמו גיטרה, קלרינט ופאנדיירו מוסיפים לקצב.

כתוצאה מביטול העבדות בברזיל נוצרה אוכלוסיית נגנים חדשה שהנמנים עליה היו חסרי השכלה מוזיקלית ונהגו לנגן בצוותא. השפעת שילובם של מוזיקת הריקודים הסלוניים וכלי נגינה שהגיעו מאירופה עם בית המלוכה השפיעו על קבוצה זו והביאו להיווצרות הז'אנר.

בשנת 1870 ארגן ז'ואקים קלדו, נגן חליל, מלחין ופרופסור בקונסרבטוריון, קבוצת נגנים איכותית ובה שתי גיטרות, קווקיניו וחליל, בו נשף בעצמו. נגני כלי המיתרים ביצעו נגינה מאולתרת במתכוון, מעין דו-שיח בין נגינת הסולו לבין נגינת הלווי. מאפיינים אלה נשמרים עד היום בנגינת השורו. על אף שרק בעשור הראשון של המאה ה-20 הוכר השורו כז'אנר מוזיקלי, קלדו נחשב כאחת הדמויות החשובות בהתפתחותו.

בשנות ה-20 של המאה ה-20 הלחין הייטור וילה לובוס 16 יצירות של מוזיקה קלאסית אשר הוקדשו לשורו, בהן ניתן להתרשם מאיכות הז'אנר. 

בברזיל מציינים את "יום השורו הלאומי" ב-23 באפריל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שורו** בוויקישיתוף
* Chorole - אנסמבל השורו הישראלי
* Clube do Choro de Israel - בית השׁוֹרוּ הישראלי
* Choro Ensemble - אתר ובו מוזיקת שורו

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007558716805171
* LCCN: sh96007762

 |
**טקאישי** (ביפנית: **高石市**) היא עיר במחוז אוסקה שביפן.

נכון לאוקטובר 2016 חיים בעיר 56,583 תושבים, וצפיפות האוכלוסין בה עומדת על 5,000 אנשים לקילומטר רבוע. השטח הכולל הוא 11.35 קילומטרים רבועים.

היסטוריה
--------

כבר ב"ניהון שוקי" מופיע מספר פעמים התיאור "אגם טקאישי". ב-1889 נוסד רשמית הכפר טקאישי, כחלק ממערכת המועצות המקומיות שנהגה ביפן בשנים 1888–1947. בשנים 1904–1905 שכן בכפר מחנה לשבויים רוסיים, שנשבו במהלך מלחמת רוסיה–יפן. בין היתר נכלא במחנה יוסף טרומפלדור. העיר נוסדה ב-1 בנובמבר 1966 בעקבות שינוי מנהלי שנערך ביפן, כאיחוד של כפרים שונים ששכנו באזור.

בסוף שנות התשעים חוותה משבר פיננסי קשה וראש העירייה ניסה למזג את העיר עם העיר הסמוכה סאקאי. הצעת המיזוג הפך לסוגיה בולטת בבחירות הבאות לראשות העיר, והיא בוטלה לאחר שראש העיר המכהן הפסיד בבחירות. לפיכך העיר נותרה עצמאית.

גאוגרפיה
--------

טקאישי שוכנת על שפת מפרץ אוסקה. סמוכות לה הערים סאקאי, איזומיאוצו (אנ') ואיזומי (אנ'). כמחצית משטח העיר שוכנת על קרקע מאוחזרת, שעליה ניצב בית זיקוק פטרוכימי גדול. מחלקת כיבוי האש של טאקאשי מתהדרת בכבאית הגדולה ביותר ביפן, שלה זקוקה העיר כאמצעי זהירות מפני שריפות גדולות אפשריות בבית הזיקוק.

תחבורה
------

בעיר עוברת הרכבת החשמלית של ננקאי (אנ'). הקו הראשי של ננקאי (אנ') עוצר בתחנת הגורומו (אנ') ובתחנת טקאישי (אנ') שבעיר.

קו טקשינוהמה (אנ') של החברה עוצר בתחנת קיארבשי (אנ') ובתחנת טקשינוהמה (אנ').

ערים תאומות
-----------

* ארצות הבריתארצות הברית לומיטה (אנ'), קליפורניה, ארצות הברית (מ־1981)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טקאישי** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של טקאישי (ביפנית)
* טקאישי, ברשת החברתית פייסבוק

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007564458105171
* LCCN: n83012431
* MusicBrainz: 7302cebb-ae31-405a-89a1-740bbd1d4ad6
* NDL: 00304125
* VIAF: 157139322
* WorldCat: lccn-n83012431

 |
**האי קנטון** (**Kanton** או **Canton**) הקרוי גם **אברירינגה** (**Abariringa**), "האי מרי" או "אי מרי בלקוט" (**Mary Balcout Island**) או אי השחפים, הוא הגדול ביותר, ונכון ל-2005, גם היחיד המיושב, באיי פניקס, המהווים חלק מקיריבטי. האטול הוא הצפוני ביותר באיי פניקס, בדרום האוקיינוס השקט, בערך בחצי הדרך בין הוואי לבין פיג'י. אורכו של האי 33 ק"מ והנקודה הדרום-מערבית ביותר שבו נקראת "פירמיד פוינט". 63 ק"מ מעבר לים דרומית לקנטון נמצא האי אנדרבורי. המרחק מבירת קיריבטי, דרום טאראווה, הוא 1,765 ק"מ. בשנת 2005, אוכלוסיית האי, המתגוררת בכפר טברונגה מנתה 41 איש, ירידה מ-61 במפקד האוכלוסין של שנת 2000. בשנת 2010 דווח על 24 תושבים, 14 בוגרים ו-10 ילדים.

האירופאים הראשונים הגיעו לקנטון ב-5 באוגוסט 1824, על גבי ספינה לציד לווייתנים, ה"פניקס". אנשי הספינה קראו לאי "האי מרי" או "אי מרי בלקוט" על שם אשתו של בעל הספינה. ב-4 במרץ 1854 הגיעו אירופאים נוספים לאי, הפעם בספינת ציד לווייתנים אשר עלתה על שרטון. הם קראו לאי "קנטון" על שם הספינה. המלחים הצליחו להגיע לטיניאן שבאיי מריאנה לאחר 45 יום ללא נפגעים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קנטון** בוויקישיתוף
* קנטון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NARA: 10036812
* VIAF: 315136741
* WorldCat (עם VIAF): 315136741

 |
תפוצת הסוסים בטבע
**ברומבי** (באנגלית: **Brumby**) הוא סוג של סוס פרא הנמצא באוסטרליה. סוסי ברומבי מצויים בחלקים רבים באוסטרליה, אך אזור מחייתם הידוע ביותר הוא הרי האלפים האוסטרליים, בדרום-מזרח אוסטרליה. רובם נמצאים בטריטוריה הצפונית, כאשר האוכלוסייה השנייה בגודלה נמצאת בקווינסלנד. קבוצת סוסי ברומבי נקראת אספסוף או להקה.

סוסי הברומבי הם צאצאים של סוסים שאבדו או ברחו, כולל בתקופת המתיישבים האירופאים הראשונים. הסוסים שהשתחררו והרכיבו את אוכלוסיית סוסי הברומבי האוסטרליים היו סוסי קייפר מדרום אפריקה, פוני טימור מאינדונזיה, הפוני הבריטי, גזעים שונים של סוסי ה-Draught, ומספרים משמעותיים של ת'ורוברד וסוס ערבי.

כיום הם חיים במקומות רבים, כולל פארקים לאומיים מסוימים. לעיתים הם קובצו ובויתו כדי שיוכלו להשתתף כסוסים לתחרויות ספורט אוסטרליות, סוסי עבודה עם בקר בחוות או בשטחים פתוחים, אך עם זאת גם לתחומים כמו טיולי סוסים בטבע, סוסי תצוגה, סוסי שעשוע וסוסים ללימוד רכיבה לילדים קטנים.

סוסי הברומבי הם נושא למחלוקת, כאשר הממשלה ופעילים בנושא איכות הסביבה מתייחסים אליהם כמטרד ואיום על המערכת האקולוגית הטבעית באוסטרליה, ואילו אחרים מעריכים אותם כחלק מהמורשת של אוסטרליה, ופועלים למנוע יחס בלתי-אנושי או הכחדה של סוסי הברומבי, והחזרתם של פרטים שנתפסו אל הטבע.

סוס ברומבי בתרבות
-----------------

הדמויות המרכזיות בסדרת האנימציה האוסטרלית טאורה הם סוסי ברומבי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סוס ברומבי** בוויקישיתוף
פלאריס מכניס את פרילס, שפיסל את שור הפליז, לתוך השור ומוציאו להורג
**שור הפליז**, הקרוי לעיתים גם **שור סיציליאני** הוא מתקן עינויים והוצאה להורג שהומצא ככל הנראה ביוון העתיקה, אך היה נפוץ גם בתקופה מאוחרת יותר, זו של רומא העתיקה. 

תחילת השימוש בשור הפליז מיוחסת לפלאריס, רודן אקראגאס (אגריג'נטו בסיציליה של ימינו). מרבית המידע מגיע מלוקיאנוס מסאמוסאטה. מסופר כי פלאריס הזמין את פרילס, פסל פליז, להמצאת המכשיר - שור עשוי פליז, חלול מבפנים, עם דלת בצידו. הקורבן היה מוכנס לתוך השור, ואש הייתה מובערת מתחת לשור. המתכת הייתה מתחממת עד שהיא הפכה צהובה, והאדם בפנים היה נצלה למוות. על פי הסיפורים, פלאריס ציווה כי העשן העולה מן השור יריח כקטורת. ראש השור עוצב כך שצרחותיו של האסיר ישמע כשאגותיו של שור זועם. את העצמות שנותרו לאחר פתיחת השור הפך פלאריס לתכשיטים. הקורבן הראשון של המערכת היה הפסל פרילס (שהוצא מן השור לפני שמת, אך נזרק מצוק), אך על פי אובידיוס גם פלאריס עצמו הוצא להורג בשור הפליז, לאחר שטלמאכוס השתלט על אקראגאס.

על פי הרודוטוס, סוג זה של עינוי - בתוך חלל בצורת שור, או בתוך חלל מתכת "פשוט" יותר, היה מאוד נפוץ ביוון העתיקה. עם זאת, על פי הכרוניסט הסיציאליני טימאיוס, מדובר באגדה המייחסת אכזריות לפלאריס - היה פסל של שור לכבוד הנהר; אך לא היה בו שימוש לעינויים. היסטוריונים אחרים בני העת העתיקה דווקא טוענים כי שור הפליז נלקח לקרתגו על ידי חימילקו ומשם הגיע לידי הרומאים: כשפובליוס קורנליוס סקיפיו איימיליאנוס הגיע לקרתגו, הוא מצא את השור שם, לפי מספר דיווחים. 

קיימים מספר מרטירים נוצריים שהרומאים הוציאו להורג, על פי ההגיוגרפיה בשוורי פליז: אוסטתיוס הקדוש (על ידי אדריאנוס); אנטיפס מפרגמון (על ידי דומיטיאנוס); ופלגיה הקדושה (על ידי דיוקלטיאנוס).

ראו גם
------

* בתולת הברזל
* שיפוד

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **שור הפליז** בוויקישיתוף
* "השור של פלאריס" אתר ליביוס (באנגלית)
* "שור הפליז" יוטיוב (באנגלית)
**ביבליומאניה** היא הפרעה נפשית טורדנית-כפייתית שהלוקים בה מתאווים לספרים, לגעת בהם, להריחם, לצבור אותם, לרכוש אותם או להשיגם בדרכים אחרות באופן **בלתי נשלט** עד כדי פגיעה של ממש בבריאותם או בקשריהם החברתיים.

את ההפרעה תיאר לראשונה הרופא ג'ון פריאר (1761–1815).

בניגוד לביבליופיליה, שהיא אהבת ספרים נורמלית, רכישת כמות גדולה של ספרים, מעבר ליכולתו הסבירה של אדם ליהנות מהם ובהתעלם משיקולים כלכליים ושיקולי אחסון יכולה להצביע על ביבליומאניה.

הפרעות קרובות לביבליומאניה הן ביבליופאגיה (תאווה לאכילת ספרים), ביבליוקלפטומניה (תאווה לגנבת ספרים) וביבליותאפיה (תאווה לקבורת ספרים).

בתרבות
------

בסרט "תאוריית הקשר", ג'רי פלטשר סובל מביבליומאניה ומוכרח לקנות את הספר "התפסן בשדה השיפון" של ג'יי די סלינג'ר כדי "לחוש נורמלי שוב".

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **ביבליומאניה** |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **ביבליופאגיה** |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **ביבליוקלפטומניה** |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **ביבליותאפיה** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **ביבליומאניה** |

* ראם בר, ביבליומניה וביבליוקלפטומניה, אתר snark