recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**יוהנס אקארד** (בגרמנית: **Johannes Eccard**; ‏1553–1611) היה מלחין ומנצח גרמני, שחיבר מוזיקה כנסייתית.

ביוגרפיה
--------

יוהאן אקארד נולד במילהאוזן, תורינגיה, גרמניה. בגיל שמונה-עשרה נסע למינכן והיה שם לתלמידו של אורלנדו לאסוס. בחברתו, כך סבורים, ביקר בפריז, אבל בשנת 1574 היה שוב במילהאוזן, שם התגורר במשך ארבע שנים וערך, יחד עם **יוהאן פון בורגק**, מורו הראשון, קובץ של שירי קודש בשם "קרפונדיה סאקרה הלמבולדי" (1577). זמן קצר אחר כך השיג מינוי כמוזיקאי בביתו של יאקוב פוגר, בנקאי מאאוגסבורג.

בשנת 1583 התמנה לעוזר מנצח ובשנת 1599 למנצח בקניגסברג אצל **גאורג פרידריך מרגראבה** מברנדנבורג-אנסבאך, האדמיניסטרטור של פרוסיה. בשנת 1608 זימן אותו הנסיך-הבוחר **יואכים פרידריך** לברלין כמנצח ראשי, אבל במשרה זו כיהן רק שלוש שנים, עד מותו בקניגסברג בשנת 1611.

כל יצירותיו של אקארד ווקאליות - שירים, קנטטות וכוראלים לארבעה או חמישה קולות ולעיתים אפילו שבעה, שמונה ועד תשעה קולות. המבנה הפוליפוני שלהם הוא מעשה אמנות מפליא ועדיין מעורר את התפעלות המוזיקאים. עם זאת, יצירותיו חדורות רגש דתי אמיתי. המוזיקה שלו למילים של מרטין לותר, Ein feste Burg ist unser Gott ("מבצר עוז הוא אלוהינו") עודנה מקובלת על הגרמנים כהמנון הלאומי המייצג שלהם.

אקארד והאסכולה שלו קשורים לאין הפרד עם תולדות הרפורמציה. רבים מקבצי השירים של אקארד אבדו.

לקריאה נוספת
------------

ברון ק. ג. א. פון וינטרפלד, "השירה הכנסייתית האוונגלית" Baron K. G. A. von Winterfeld, Der Evangelische Kirchengesang (1843).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוהנס אקארד** בוויקישיתוף

* יוהנס אקארד, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* יוהנס אקארד, באתר Discogs (באנגלית)
* יוהנס אקארד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

* Brief bio at the San Francisco Bach Choir website

הערות שוליים
------------

הערך האנגלי לקוח מן הערך "יוהאן אקארד" באנציקלופדיה בריטניקה, מהדורת 1911, שהיא כיום נחלת הציבור.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007283532905171
* BIBSYS: 1097249
* BNE: XX1202903
* BnF: cb13893577h (data)
* GND: 118528688
* ISNI: 0000 0000 8156 9493
* LCCN: n81112081
* LNB: 000047515
* MusicBrainz: 37590889-2ce9-445d-a6c9-68b8fa3255af
* NKC: ola2002153136
* NLP: A25954003
* NTA: 073101168
* SNAC: w6dn49vj
* SUDOC: 077340515
* VIAF: 76499950
* WorldCat: lccn-n81112081

 |
**אמנה על פשעי מחשב** (באנגלית: **Convention on Cybercrime**), הידועה אף בכינוי **אמנת בודפשט** (Budapest Convention), היא האמנה הבינלאומית הראשונה המטפלת בתופעת פשעי מחשב באינטרנט על ידי תיאום בין מערכות החקיקה של המדינות החותמות, שיפור שיטות חקירה והגברת שיתוף הפעולה בין המדינות. האמנה נוסחה על ידי מועצת אירופה בשטרסבורג בהשתתפות פעילה של נציגי קנדה, יפן וסין, במעמד של משקיפים.

האמנה והדו"ח המלווה אותה אומצו על ידי ועדת השרים של מועצת אירופה ב-8 בנובמבר 2001. האמנה נפתחה להצטרפות בבודפשט ב-23 בנובמבר 2001 ונכנסה לתוקף ב-1 ביולי 2004. נציגי 46 מדינות חתמו על האמנה, 30 מתוכן אישרו את האמנה.

ב-1 במרץ 2006 נכנס לתוקפו פרוטוקול נוסף לאמנה על פשעי מחשב העוסק במעשים בעלי אופי גזעני או כאלה המבטאים שנאת זרים ברשתות מחשב. המדינות שאשררו את הפרוטוקול הנוסף נדרשות לקבוע בחקיקה כי הפצת חומרים על אפליה גזענית או שנאת זרים במערכות מחשב וכן איומים ועלבונות על רקע גזעני או של שנאת זרים, הם מעשים פליליים.

ב-14 באפריל 2016 אישרה ממשלת ישראל את הצטרפותה של ישראל לאמנה על פשעי מחשב. הצטרפותה של ישראל לאמנה נכנסה לתוקף ב-1 בספטמבר 2016.

מטרות האמנה
-----------

אמנה על פשעי מחשב היא האמנה הבינלאומית הראשונה העוסקת בפשעים המבוצעים באמצעות האינטרנט ורשתות מחשב אחרות, העוסקת באופן מיוחד בהפרת זכויות יוצרים, מרמה באמצעות תקשורת מחשבים, פורנוגרפיית ילדים (אנ'), פשעי שנאה ופעולות נגד אבטחת רשת. האמנה כוללת אף שורה של סמכויות והליכים, כגון חיפוש רשתות מחשב והאזנת סתר חוקית לרשתות מחשב. האמנה היא תוצר של ארבע שנות עבודה של מומחים אירופים ובינלאומיים.

המבוא לאמנה מכיל הגדרה למטרתה העיקרית: ניסוח מדיניות משפטית משותפת במטרתה להגן על החברה מפני פשעי מחשב, במיוחד על ידי אימוץ חקיקה מתאימה ועידוד שיתוף פעולה בינלאומי. האמנה מנסה להגשים מטרתה זו בשלושה אמצעים עיקריים:

1. תאום בין מרכיבי העבירה המהותיים במערכות החקיקה הפלילית של כל מדינה וההוראות שלצידה, בתחום פשעי מחשב.
2. יצירת בסיס לסמכויות בתחום סדרי דין פלילי הדרושים לחקירה ולהעמדה לדין על פשעי מחשב וכן עבירות אחרות המבוצעות באמצעות מערכות מחשב, או שהראיות להן נמצאות במדיה אלקטרונית.
3. יצירת משטר מהיר ויעיל של שיתוף פעולה בינלאומי.

העבירות הבאות מוגדרות באמנה: פריצות למערכות מחשב, האזנה לא-חוקית למערכות מחשב, שיבוש מידע, שיבוש מערכות מחשב, שימוש לרעה במערכות מחשב, זיוף באמצעות מערכות מחשב, מרמה באמצעות מערכות מחשב, עבירות הכרוכות בחומרים פורנוגרפיים על ילדים ועבירות הכרוכות בהפרת זכויות יוצרים וזכויות נלוות להן.

האמנה אף מגדירה נושאים מתחום סדר הדין הפלילי כגון שימור מהיר של מידע במערכות מחשב, חיפוש ותפיסת מערכות מחשב, האזנת סתר חוקית לתעבורת רשת, ועוד. האמנה אף יוצרת מסגרת של שיתוף פעולה מהיר, הפועל בכל שעות היממה, לצורך סיוע הדדי בין המדינות החברות.

קישורים חיצוניים
----------------

* Convention on Cybercrime, הנוסח המלא של האמנה באתר מועצת אירופה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. 1 2  רשימת המדינות החתומות והמאשררות. אתר מועצת אירופה
2. ↑  משרד המשפטים, ישראל הצטרפה לאמנת מועצת אירופה בדבר פשעי מחשב, באתר משרד המשפטים, ‏14/4/2016 (ארכיון)
אהקטל מתוך קודקס בורג'ה
מזבח המוקדש לאהקטל. המזבח התגלה בעת בניית תחנת הרכבת התחתית מטרו פינו סוארז במקסיקו סיטי בשנת 1967. המזבח ממוקם בסמוך למעבר המוביל בין קו 1 לקו 2.
**אהקטל** או **אהקאטל** (eʔˈeːkatɬ) הוא אל הרוח במיתולוגיה האצטקית.

אהקטל מתואר כנחש בעל נוצות ולעיתים מכונה **אהקאטל קצלקואטל**. בשל אופיו - כאל הרוח, הוא יוצג לרוב כפסל בעל שני ראשים שפיהם מקושרים ודרכם יכלה רוח לנשוב.

סיפור הבריאה האצטקי מספר כי כאשר השמש הרביעית הושמדה (על מנת להשמיד את בני האדם), התאספו האלים בטאוטיווקאן, שם קפצו נאנאהואצין וטקיזטקאטל לתוך מדורה, והפכו להיות השמש והירח. הם נותרו נייחים במקומם עד שאהקטל נשף עליהם והתחיל את תנועתם בשמיים.

לקריאה נוספת
------------

ilbrath, Susan (1999). Star Gods of the Maya: Astronomy in Art, Folklore, and Calendars. The Linda Schele series in Maya and pre-Columbian studies. Austin: University of Texas Press. מסת"ב 0-292-75225-3. OCLC 40848420.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אהקטל** בוויקישיתוף
* אהקטל באתר "המיתולוגיה האצטקית"
* אהקטל, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)
**יוהנס אוולד** (בדנית: **Johannes Ewald**;‏ 18 בנובמבר 1743, קופנהגן – 17 במרץ 1781, קופנהגן) היה משורר דני.

ביוגרפיה
--------

יוהנס אוולד נולד בקופנהגן למשפחת כומר מקומי. לאחר סיום בית הספר הוא למד באוניברסיטת קופנהגן. בגיל 15 הוא נמלט מהבית ונרשם לצבא לממלכת פרוסיה. בתחילת מלחמת שבע השנים הוא עזב את השרות והצטרף לצבא אוסטריה בה שירת כקצין. לאחר מספר חודשים של שרות הוא נמלט, חזר לדנמרק והחל ללמוד תאולוגיה.

למרות לימודי תאולוגיה אוולד החל להתעניין בספרות, בעקבות אהבה נכזבת, הוא התחיל לכתוב שירה.

לאחר קרבות מלחמת שבע השנים אוולד חזר נחלש ופגוע. הוא עסק בכתיבת שירים אך במקביל סבל מבעית אלכוהוליזם.

בעקבות פרדריק החמישי הוא התבקש לכתוב אלגיה. שירים שלו זכו לפופולרית רבה והוא היה נחשב למשורר בולט של התקופה.

בנוסף לשירים, אוולד כתב מספר מחזות וספר אוטוביוגרפיה שפורסם רק בשנת 1804.

בהמשך הוא רב עם המשפחה ועזב את קופנהגן לטובת עיירה בחוף הים הבלטי. במשך שנים הוא סבל ממחלות שונות כולל אלכוהוליזם ושיגרון.

הוא נטמן בכנסייה בקופנהגן ליד משורר דני נוסף יוהאן וסל ובמקום הוקמה אנדרטה משותף שפוסלה על ידי אוטו אוונס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוהנס אוולד** בוויקישיתוף
* יצירות של יוהנס אוולד
* יוהנס אוולד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* כתבי יוהנס אוולד בפרויקט גוטנברג (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007489460005171
* BIBSYS: 90351667
* BnF: cb12293584m (data)
* GND: 121097684
* ISNI: 0000 0001 2277 8815
* LCCN: n85075737
* MusicBrainz: 44438417-1128-46ec-baef-0668420636b3
* NKC: ola2002161291
* NTA: 07047012X
* SELIBR: 137735
* SUDOC: 031785042
* Trove: 1086534
* VcBA: 495/66049
* VIAF: 29597948
* WorldCat: lccn-n85075737

 |
כנסיית עליית מרים באנדז'ייובקה, פולין קטן, 1864-1860
**כנסיית עליית מרים** באנדז'ייובקה, בפרובינציית פולין קטן שבפולין, היא כנסייה יוונית קתולית (או אולי אורתודוקסית) לשעבר שנבנתה מעץ בשנים 1864-1860.
בשנת 1947 הועברה לרשות הכנסייה הקתולית הפולנית במסגרת השלוחה של פרוכיה ע"ש הבתולה מרים במיליק.
הכנסייה היא חלק של מסלול אדריכלות העץ בפרובינציה פולין קטן.

היסטוריה
--------

הכנסייה נבנתה כנראה בשנים 1864-1860, לפי ההשערות, על בסיס כנסייה אורתודוקסית או יוונית-קתולית קודמת שנבנתה במאה ה-17-ה-18.
היא שופצה פעמים חוזרות בשנים 1874, 1925, 1967, 1978,1988 ו-1998.

המבנה
-----

הכנסייה שוכנת על גבעה מוקפת בבית קברות ובעצים. מסביבה חומה קטנה מאבן.
קירות הכנסייה והגגות מכוסים גזרי קרש עץ (גבים) ("שינגלים" מעץ). היא מורכבת משלושה חלקים: מגדל עם נרתקס, ספינה רחבה וגבוהה, ופרסביטריום עם סקריסטיה. למגדל הצריח מגזרי קרש עץ ומתחתיו גלריה לנשים ונרתקס. מעל הגגות בצורת מאהל עוד שני צריחים מקושטים בצורת בצל מכוסים בפח.
בפנים הבניין על קירות הכנסייה נראים קישוטים פוליכרומיים מתחילת המאה ה-19 עד למאה ה-20. האיקונוסטזיס עוצב במאה ה-19 עם אפיוני רוקוקו. חלק מאיקונינים צוירו בשנת 1874 על ידי צייר מקומי, ויקטור זומף. יש גם ציורים עתיקים יותר, כולל איקונין של עליית מרים משלהי המאה ה-16 כנראה מכנסייה אורתודוקסית למקית ששכנה בעבר במקום.

לקריאה נוספת
------------

* Romuald Biskupski: *Ikona Zaśnięcia Matki Boskiej z końca XV wieku w cerkwi w Andrzejówce*

(האיקונין עם עליית הבתולה מרים משלהי המאה ה-15 בכנסייה האורתודוקסית באנדז'ייובקה)
Series Byzantina.T II 2004 Warszawa

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כנסיית עליית מרים** בוויקישיתוף

  

* על הכנסיות בבסקיד סנדצקי
* באתר תיירות obierzkierunek

הערות שוליים
------------

1. ↑  מסלול בתי העץ בפולין קטן
**אמנדוס הקדוש** (צרפתית: **Saint Amand**, נולד ב-584 לערך - ומת ב-675) הוא קדוש נוצרי בכנסייה הקתולית הצרפתית. הוא נחשב לאחד ממביאי הנצרות לפלנדריה ופעל באזור גאליה בלגיקה. 

על פי המסורת הנוצרית, אמנדוס נולד למשפחה מכובדת בפואטו שבצרפת. בגיל עשרים לערך הוא הצטרף למורת רוחה של משפחתו למנזר באי איל ד'יה (Île d'Yeu) שלחופי מחוז ונדה והיה לנזיר. מאוחר יותר הצטרף בהשראת אוסטרגיסילוס הקדוש לקהילת מתבודדים בעיר בורז' וחי על לחם ומים בתא בידוד במשך 15 שנים. 

ב-628, לאחר שעלה לרגל לרומא, הלך במצוות המלך כלותר השני לפלנדריה על מנת להמיר את תושביה לנצרות, שהוא מתמקד בגנט. בתחילה, הצלחתו הייתה מצומצמת, אך כשחולל מעשה נס ועורר לחיים אדם שזה עתה נתלה, שכנע רבים.

בשובו לצרפת בערך בשנת 649, נאמר שהרגיע סערה בים. אמנדוס נעשה הבישוף של מאסטריכט לתקופה קצרה והתקשה להתמודד עם אנשי הדת שלא קיבלו את מרותו. הוא המשיך בפעילות מסיונרית בעיקר בפלדריה עד גיל 67 ונפטר בגיל 90 במנזר באלנון. יום החג לכבודו הוא ה-6 בפברואר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמנדוס הקדוש** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2  CATHOLIC ENCYCLOPEDIA: Saint Amandus, www.newadvent.org
2. 1 2 3 4  Saint Amandus, Bishop and Confessor. February 6. Rev. Alban Butler. 1866. Volume II: February. The Lives of the Saints, www.bartleby.com (ארכיון)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007383208105171
* BNE: XX1188578
* BPN: 17551276
* GND: 102423032
* ISNI: 0000 0000 5132 9798
* LCCN: nr88003687
* NKC: kup19980000001616
* SELIBR: 301583
* VIAF: 36903684
* WorldCat: viaf-36903684

 |
**אהמט יילמאז צ'אליק** (בטורקית: **Ahmet Yılmaz Çalık**;‏ 26 בפברואר 1994 – 11 בינואר 2022) היה כדורגלן טורקי ששיחק בעמדת הבלם בקבוצות גנצ'לרבירלי, גלאטסראיי וקוניאספור ובנבחרת טורקיה.

קריירת מועדונים
---------------

### גנצ'לרבירלי

צ'אליק גדל במחלקת הנוער של גנצ'לרבירלי. בסך הכל שיחק בקבוצה הראשונה של המועדון במשך ארבע עונות וחצי, בהן ערך 109 הופעות בליגת העל הטורקית והבקיע ארבעה שערים.

### גלאטסראיי

ב-13 בינואר 2017 חתם צ'אליק בגלאטסראיי מליגת העל הטורקית. ב-14 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשהחליף את וסלי סניידר בניצחון 1-0 על קוניאספור במסגרת המחזור ה-17 בליגה לעונת 2016/2017. ב-1 במאי הבקיע את שערו היחיד בליגת העל הטורקית במדי גלאטסראיי, בניצחון 5-0 על בורסאספור במסגרת המחזור ה-29. בסך הכל שיחק צ'אליק במועדון במשך שלוש עונות וחצי, בהן ערך 36 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.

### קוניאספור

ב-4 באוקטובר 2020 חתם בקוניאספור מליגת העל הטורקית. ב-17 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד מלאטיספור במסגרת המחזור החמישי בליגה לעונת 2020/2021. ב-2 במאי 2021 הבקיע את שערו היחיד במועדון, בניצחון 5-1 על פתיח קארגומרוק במסגרת המחזור ה-39 באותה העונה. כבר בעונתו הראשונה במועדון הפך צ'אליק לשחקן מפתח במועדון, וערך 29 הופעות ליגה.

בעונת 2021/2022, עד למותו, ערך צ'אליק 18 הופעות ליגה, כולן בהרכב הפותח. ב-9 בינואר 2022, יומיים בלבד לפני מותו, ערך את הופעתו האחרונה, בהפסד 1-0 לסיוואספור במסגרת המחזור ה-20 בליגה.

קריירה בינלאומית
----------------

צ'אליק שיחק בנבחרות הצעירות של טורקיה.

ב-17 בנובמבר 2015 ערך צ'אליק את הופעת הבכורה שלו בנבחרת טורקיה, בתיקו 0-0 נגד נבחרת טורקיה במשחק ידידות. הוא היה חלק מסגל הנבחרת בטורניר יורו 2016, אך לא זכה לדקות משחק. ב-27 במרץ 2017, בהופעתו השמינית והאחרונה בנבחרת, הבקיע צ'אליק את שערו היחיד בנבחרת, בניצחון 3-1 על נבחרת מולדובה במשחק ידידות.

מותו
----

ב-11 בינואר 2022 נהרג צ'אליק בתאונת דרכים באנקרה שבטורקיה, בגיל 27.

תארים
-----

גלאטסראיי
* אליפות טורקיה (2): 2017/2018, 2018/2019
* הגביע הטורקי (1): 2018/2019
* הסופר קאפ הטורקי (1): 2019/2020

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אהמט צ'אליק** בוויקישיתוף
* אהמט צ'אליק, ברשת החברתית אינסטגרם
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל, באתר ESPN

הערות שוליים
------------

1. ↑  Ahmet Çalık hayatını kaybetti באתר NTV Spor, ‏ 11 בינואר 2022 (בטורקית)

| **נבחרת טורקיה – יורו 2016** |
| --- |
| 1 באבאדז'אן • 
2 סמיח • 
3 בלטה • 
4 צ'אליק • 
5 נורי • 
6 צ'להאנולו • 
7 גקהאן • 
8 סלצ'וק • 
9 קנק • 
10 ארדה • 
11 שאהן • 
12 אונור •
13 קויבאשי • 
14 אוגוזהאן •
15 טופאל •
16 אוזאן •
17 בוראק •
18 ג'אנר •
19 יונוס •
20 שאן •
21 מור •
22 שאנר •
23 הארון •
מאמן: טרים | טורקיהטורקיה |
פירוש נוסף ערך זה עוסק במבנה שבו שוכנת עיריית סנקט פטרבורג. אם התכוונתם לגוף המנהל את העיר, ראו מינהל העיר סנקט פטרבורג.

המראה המודרני של המבנה, עם פסל לנין בחזית.
העיצוב המקורי של קברנגי עבור המכון (1806).
**מכון סמולני** (ברוסית: **Смольный институт**; תעתיק: *סמול'ני אינסטיטוט*) הוא מבנה היסטורי הבנוי בסגנון פלדיאני בסנקט פטרסבורג שברוסיה. במקור תוכנן הבניין לשכן מרכז חינוכי לבנות אצולה, אך לאורך השנים שימש בין השאר כמקום מגוריו הזמני של לנין וכמטה המפלגה הקומוניסטית בעיר. כיום זהו מקום עבודתו של מושל סנקט פטרבורג, והוא מאכלס גם מוזיאון המוקדש ללנין.

היסטוריה
--------

תכנון הבניין הוזמן מג'קומו קברנגי על ידי החברה לחינוך עלמות אצילות והוא נבנה בשנים 1806–1808 ושיכן את מכון סמולני לעלמות, שהוקם בעידודו של איוון בצקוי ועל פי צו של יקתרינה השנייה (הגדולה) ב-1764, כששמו מושאל ממנזר סמולני הסמוך. הקמת המכון הייתה צעד משמעותי בהפיכת החינוך לזמין עבור נשים ברוסיה: "מתן השכלה לנשים החל רק בשנים 1764-1765 כאשר יקתרינה השנייה הקימה לראשונה את מכון סמולני לבנות האצולה בסנקט פטרבורג ולאחר מכן את מכון נובודוויצ'י עבור בנות פשוטי העם."

סמולני היה המוסד החינוכי הראשון של רוסיה לנשים, והמשיך לתפקד ככזה תחת חסותם האישית של השליטים הרוסים עד זמן קצר לפני מהפכת 1917. גינה וסורגי ברזל הקיפו את המכון למן תחילת המאה ה-19.

בשנת 1917, הבניין נבחר על ידי ולדימיר לנין, כמטה הבולשביקים במהלך מהפכת אוקטובר. המקום שימש כמעון המגורים של לנין במשך מספר חודשים, עד שהממשלה עברה לקרמלין במוסקבה במרץ 1918. לאחר מכן הפך סמולני למטה המקומי של המפלגה הקומוניסטית, שפעלה כעירייה לכל דבר. בשנת 1927, הוצבה אנדרטת לנין בחזית הבניין, שתוכננה על ידי הפסל וסילי קוזלוב והאדריכלים ולדימיר שוצ'קו וולדימיר גלפרייך.

ב-1934 התבצעה במקום ההתנקשות בסרגיי קירוב, ראש העיר וממקורביו של יוסיף סטלין. אחרי 1991 שימש סמולני כמקום מושבו של ראש העיר (מאז 1996 - המושל) ומועצת העיר. ולדימיר פוטין עבד במבנה בשנים 1991–1997 תחת אנטולי סובצ'ק, ראש העיר דאז.

כיום משמש הבניין ההיסטורי כמקום עבודתו הרשמי של מושל סנקט פטרבורג, ונמצא בו גם מוזיאון המוקדש ללנין. המבקרים במוזיאון יכולים לסייר בחדרי המגורים ובמשרדיו של לנין ולראות את אולם האספות שבו הוכרז על ניצחון מהפכת אוקטובר בשנת 1917.

השם "סמולני" הוא שם היסטורי הנובע מהמיקום. בימיה הראשונים של העיר סנקט פטרבורג היה המקום בקצה העיר, היכן שהיה המגרש ששימש לבניית ספינות ותחזוקה, ועשו בו שימוש רב בזפת (Смола, "סמולה" ברוסית). כתוצאה מכך, האזור נקרא "סמולני" - "מקום הזפת". השם גם נחשב למילה נרדפת לממשל העירוני ולעיריית סנקט פטרבורג.

ראו גם
------

* האספה המחוקקת של סנקט פטרבורג
* מושל סנקט פטרבורג

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מכון סמולני** בוויקישיתוף
* מראה סמולני
* סמולני פרק 4 מתוך *שש חודשים אדומים ברוסיה* (1918) מאת לואיז בריאנט

הערות שוליים
------------

1. ↑  Bisha, Robin (2002). *Russian Women, 1698-1917 Experience and Expression: An Anthology of Sources*. Bloomington, IN: Indiana University Press. pp. 162–163.
2. ↑
3. ↑
**יוהנה בישיץ** (לפני נישואיה **פישר**, בהונגרית: **Bischitz Johanna**; טטה, 8 במרץ 1827 – בודפשט, 28 במרץ 1898) הייתה יהודייה-הונגרייה מפורסמת בזכות פעילות הצדקה הנרחבת וארוכת השנים שלה.

ביוגרפיה
--------

יוהנה פישר נולדה במשפחה יהודית בטטה. לאביה, מור פישר, היה מפעל חרסינה בעיר הרנד בהונגריה (תעשיית החרסינה של הרנד), שבביתו מצאו החיילים הפצועים במהפיכת 1848 בהונגריה (המכונה שם מלחמת העצמאות בשנים 1848–1849) בית ובדמותה של יוהנה אחות קפדנית. בשנת 1852 היא נישא לסוחר דוד בישיץ, שלצידו הייתה לה הזדמנות נרחבת לעסוק בצדקה. לאחר מספר שנים של עבודה מאומצת, יחד עם הרב הראשי דאז של הקהילה היהודית של פשט, פרקש אליוש מייזל, הצליחה להקים את איגוד הנשים היהודיות של פשט בשנת 1866. היא גייסה חברות כמעט לבד. בהנהגתה צמחה העמותה לאחד מארגוני הצדקה הבולטים בהונגריה. תוצאה של מאמציה האישיים הייתה בית היתומים היהודי שהקימה איגוד הנשים בשנת 1867, שזכה לכבוד בביקור אליזבת, נסיכת בוואריה (סיסי) שהייתה מלכת הונגריה, אשתו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה בשנת 1871. יוהנה בישיץ הקימה גם מקלט לילדים יתומים למחצה, על שם מור הירש. בעזרתה נוסד איגוד גני הילדים בבודפשט, המטבח העממי (מנזה), שנפתח בשנת 1870, שבו כל העניים (מכל דת ועדה) זכו למזון חם. היא הפכה לנשיאת משרד הצדקה שנפתח על ידי מור הירש, ארגון שחילק 120,000 פורינט בשנה לעניים נזקקים, ללא קשר להשתייכות דתית או עדתית. היא סיירה במטבחים העממיים, במרתפים, במקלטים לחסרי בית. היא הייתה מעורבת כמעט בכל פעילות הצדקה במדינה וביקרה בכל מקום של קני האומללות כדי לעזור. יוהנה בישיץ הקדישה מאמצים מיוחדים במיוחד להציל בעלי המלאכה, תעשיינים והסוחרים שהגיעו לסף פשיטת רגל.

### משפחה

בעלה דויד בישיץ היה מתנדב במשמר הלאומי בשנים 1848–1849, לאחר המהפכה עבד כסוחר וניהל את אחוזותיו. בישיץ זכה בתואר אצולה ההונגרית ב-9 ביוני 1895.

יוהנה חיה בנישואים מאושרים עם בעלה במשך 45 שנה. דוד נפטר בפברואר 1897 בגיל 86. מאשתו הראשונה של דוד, חני פוקס, שנפטרה בשנת 1852 לא נולד צאצא. הוא נשא כאמור באותה השנה את יוהנה פישר (אחרי זה בישיץ) שממנה נולדו בניו: לאיוש (1853) ארתור (1863) ליפוט, מוריץ והבנות: שרלוט (1855) אנה, מארי ואֶמה.

* בנם **לאיוש בישיץ**, תושב בודפשט, הפך למנכ"ל חברת המכרות Felsőmagyarországi Bánya- és Kohómü Rt. והוסיף תחילה לשם משפחתו את קידומית האצולה "הוושי" (Hevesy) ולאחר מכן השמיט את השם בישיץ. לאיוש התחתן מאוחר יותר עם אאוגניה שוסברגר (ז'ני) (1857-1931) מנישואיהם נולד הכימאי זוכה פרס נובל ג'ורג' דה הוושי.
* בנם **מור** (מוריץ) בישיץ נפטר ביוני 1897 בקרלסבד בגיל 55.

### הוקרה

* בשנת 1877 פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ומלך הונגריה העניק ליוהנה בישיץ את צלב הזהב עטור הכתר על טיפולה בהקרבה עצמית בחיילים שנפצעו במהלך המלחמה עם בוסניה-הרצגובינה.
* המלך הסרבי העניק לה את העיטור "מסדר נטליה".
* פסל החזה שלה משיש נחנך באולם איגוד גני הילדים ב-10 בדצמבר 1889.

לקריאה נוספת
------------

* Vasárnapi Ujság, 1898. április 3.
* לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. יוהנה בישיץ
* A Hevesy család felmenői]

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוהנה בישיץ** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  A Vasárnapi Újság 1898/14. száma szerint
2. 1 2  Vasárnapi Újság 1897/6
3. ↑  Kempelen Béla: Magyar nemes családok
4. ↑
5. ↑
6. ↑  Vasárnapi Újság 1897/26. szám
**גבריאלה פוסנטי**, הקרוי גם "**גבריאל הקדוש של גבירתנו של הייסורים**" (**San Gabriele dell'Addolorata**) הוא קדוש נוצרי. שמו המקורי הוא **פרנצ'סקו פוסנטי** (Francesco Possenti, נולד ב-1 במרץ 1838 באסיזי). 

פוסנטי היה בן למשפחה בת 13 ילדים. אביו היה פקיד במדינת האפיפיור. כשהיה ילד עברה המשפחה לספולטו, שם התחנך בבית ספר של האחים של בתי הספר הנוצרים ובמכללה של המסדר הישועי. פוסנטי היה פסיוניסט (חבר באגודה דתית מיסטית שהקים "פאולוס של הצלב" במהלך המאה ה-18). הוא היה ידוע בפולחן מרים הבתולה ובשל כך הצטרף לפסיוניסטים. 

פוסנטי מת בגראן סאסו ד'איטליה ב-27 בפברואר 1862 כתוצאה ממחלת השחפת. ב-1920 הכריז עליו האפיפיור בנדיקטוס החמישה עשר כקדוש.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גבריאלה פוסנטי** בוויקישיתוף
* גבריאלה פוסנטי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  הביוגרפיה של גבריאלה פוסנטי באתר stgabriel.wordpress.com

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX935359
* BnF: cb10106712q (data)
* GND: 119540452
* ICCU: SBLV142795
* ISNI: 0000 0000 6131 9243
* LCCN: n79079115
* NDL: 00685805
* NKC: jo2018988478
* NLA: 50414846
* NTA: 087429721
* SUDOC: 23479318X
* Trove: 1506945
* VcBA: 495/24254
* VIAF: 35268720
* WorldCat: lccn-n79079115

 |
**בן-ציון "בנץ" כרמל** (1936–1997) היה פוליטיקאי ישראלי, שכיהן כשגריר ישראל בקזחסטן, מזכיר מועצת הפועלים בבאר שבע, וסגן ראש העיר באר שבע. כמחזיק תיק התרבות בעיר קידם את הקמתם של מועדון השחמט העירוני, בת-דור באר שבע, תיאטרון באר שבע והסינפונייטה הישראלית באר שבע. בשנת 1997 זכה באות יקיר באר שבע.

ביוגרפיה
--------

כרמל נולד וגדל בתל אביב. בוגר הגימנסיה הרצליה במגמת חקלאות והיה חבר בתנועת הצופים. בשנים 1959–1965 מונה על אגף התעסוקה והקליטה במשרד העבודה במחוז הדרום.

בקיץ 1972 בהיותו יו"ר האגודה לתרבות וחברה בבאר שבע יזם כרמל פרויקטים רבים. ביחד עם השחקניות נעמי בלומנטל, מרגלית סטנדר וזכריה לירז, את הקמת "בימת באר שבע", שלימים הפכה לתיאטרון באר שבע. בשנת 1973 יזם את הקמת התזמורת הקאמרית (לימים הסינפונייטה הישראלית באר שבע), את מועדון השחמט באר שבע ביחד עם אליהו לבנט ואת בת-דור באר שבע ביחד עם עליזה וולף.

בבחירות לרשות עיריית באר שבע בנובמבר 1978 התמודד כרמל לראשות העיר כנציג מפלגת המערך והפסיד לראש העיר המכהן אליהו נאווי. הוא קיבל 7472 קולות (20.99ֵ%) והרשימה שלו קיבלה 5 מנדטים במועצת העיר. נאווי שחבר לרשימת "לתמורה" הבלתי מפלגתית קיבל 14888 קולות (41.82%) ורשימתו זכתה ב-9 מנדטים.

כמזכיר מועצת הפועלים בבאר שבע העביר כרמל את ניהול מפעל "חסין אש" לידי העובדים.

בבחירות לרשות עיריית באר שבע בתחילת 1989 התמודד כרמל לראשות העירייה כנציג מפלגת המערך וקיבל 8999 קולות שהם 24.0% מהקולות. הרשימה שלו קיבלה 8211 קולות, שהקנו לו 5 מנדטים במועצת העיר. הוא הפסיד ליצחק רגר מהליכוד שזכה בראשות העיר עם 22,648 קולות (60.3%).

שר החוץ שמעון פרס מינה אותו ב-1993 לשגריר ישראל בקזחסטן הראשון.

בשנת 1997 הוענק לכרמל עיטור יקיר באר שבע.

הנצחה
-----

שדרות בנ"ץ כרמל, הן קטע הדרך ממחלף חטיבת הנגב המוביל לאנדרטת הנגב, לבית הלוחם באר שבע ולשכונת רמות. הן מסתיימות בצומת שדרות אורי צבי ודרך אביטל אביגדור.

קישורים חיצוניים
----------------

* בנ"ץ כרמל איש רב פעלים, בבלוג של יוסי רגב, 4 באוגוסט 2014
* משולם עד, "פורים שפיל" בבאר שבע, דבר, 12 במרץ 1976

הערות שוליים
------------

1. 1 2  פסטיבל השחמט בבאר שבע נפתח בהשתתפות 5 רבי-אמנים ובינהם - ויקטור קורצ'נוי, דבר, 19 בפברואר 1978
2. ↑  שלמה גבעון, אלה מועמדי שש הרשימות - בבחירות למועצת פועלי באר שבע, מעריב, 16 בספטמבר 1965
3. ↑  נסיון חדש להקמת תיאטרון בבאר שבע, דבר, 24 באוגוסט 1972
4. ↑  משולם עד, נאווי מול כרמל - ראש העיר רצה להכשיל את יריבו אך עשה לו שרות טוב, דבר, 11 באוגוסט 1978
5. ↑  ילקוט הפרסומים 2484, 1 בדצמבר 1978, עמוד 301
6. ↑  ילקוט הפרסומים 3632, 13 במרץ 1989, עמוד 1978
השילוש הקדוש לפי אל גרקו - רוח הקודש מיוצגת על ידי יונה צחורה
**חג השילוש הקדוש** או **יום ראשון של השילוש הקדוש** (איטלקית **Domenica d. santissimi Trinità**) הוא חג נייד בנצרות המערבית והחל ביום ראשון הראשון שלאחר הפנטקוסט (חג השבועות הנוצרי). החג מוקדש כפי ששמו מעיד עליו לדוקטרינה הנוצרית של השילוש הקדוש, לפיה האל האחד מופיע בשלוש ישויות נפרדות, לרוב - האב, הבן (או בן האלוהים) ורוח הקודש.

יום ראשון של השילוש הקדוש הוא יום ראשון הראשון שלאחר עונת הפסחא ובו מתחילה העונה הרגילה (Tempo ordinario) השנייה של לוח השנה הנוצרי, הנמשכת עד עונת הציפייה (l'Avvento) שלפני חג המולד (התקופה הרגילה האחרת היא בין תקופת הציפייה לעונת הפסחא). החג נחוג על ידי כל הכנסיות המערביות, ובמזרח פנטקוסט עצמו הוא גם חג השילוש הקדוש. 

החג הונהג על ידי האפיפיור יוחנן העשרים ושניים ב-1334. בעבר נהגו הן הכנסייה הקתולית והן הכנסייה האוונגליסטית לספור את ימי הראשון שלאחר חג זה בהתייחס אליו ("לאחר השילוש"), אך כיום שוב אין שיטת ספירה זו נוהגת בכנסייה הקתולית.

ראו גם
------

* חגים ניידים (נצרות)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חג השילוש הקדוש** בוויקישיתוף
* **מידע על החג כפי שהוא נחוג בימינו בכנסייה בירושלים**:

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4541333-2
* NKC: ph905085

 |
**רגימנט הרגלים שלזוויג** (בדנית: **Slesvigske Fodregiment**) הוא רגימנט חיל רגלים של הצבא המלכותי הדני. הרגימנט קיים מאז 1778, וב-2001 התאחד עם רגימנט המשמר של המלכה ליצירת רגימנט המשמר של הנסיך. ב-1 בינואר 2019 הוקם הרגימנט מחדש.

היסטוריה
--------

הרגימנט הוקם ב-1778 ועד 1842 שימש כחיל מצב בשלזוויג. לאחר מכן שימש כחיל מצב בפרדריסיה. ב-1854 הועבר לקופנהגן וב-1923 הועבר להדרסלב. הרגימנט השתתף במלחמות הנפוליאוניות ולאחר מכן במלחמת שלזוויג הראשונה ומלחמת שלזוויג השנייה. ב-1991 הוא אוחד עם רגימנט המשמר פונן ורגימנט הרגלים היוטלנדי של המלך. ב-1997 הפך הרגימנט לרגימנט חיל רגלים ממוכן. ב-2001 אוחד הרגימנט יחד עם רגימנט המשמר של המלכה ליצירת רגימנט המשמר של הנסיך.

ב-1 בינואר 2019 הוקם הרגימנט מחדש והוא חלק מהבריגדה השנייה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **רגימנט הרגלים שלזוויג** בוויקישיתוף
* אתר הבית של הרגימנט
* רגימנט הרגלים שלזוויג בפייסבוק
* רגימנט הרגלים שלזוויג באינסטגרם
* רגימנט הרגלים שלזוויג באתר הצבא הדני

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 131986368
* WorldCat: viaf-131986368

 |
**גבריאלה "גבי" ריינש-קרמר** (בגרמנית: **Gabriele "Gabi" Reinsch-Kramer**; נולדה ב-23 בספטמבר 1963 בקוטבוס) היא אתלטית מזרח גרמניה בעבר, שיאנית העולם ו-3 פעמים ברציפות (1988 - 1990) סגנית אלופת מזרח גרמניה בזריקת דיסקוס.

ביוגרפיה
--------

ריינש נולדה בקוטבוס, שבמדינת ברנדנבורג. היא החלה להתחרות בגיל 14 ובתחילת דרכה התאמנה בהדיפת כדור ברזל ובקפיצה לגובה. באליפות אירופה לנוער בשנת 1981 זכתה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.03 מטר. שנה לאחר מכן, עברה לענף זריקת הדיסקוס.

באוניברסיאדה שנערכה בזאגרב, קרואטיה (באותה העת יוגוסלביה) בשנת 1987 זכתה ריינש במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 64.12 מטר.

### שיאנית עולם

ב-9 ביולי 1988 בתחרות שנערכה בנויברנדנבורג שבמדינת מקלנבורג-מערב פומרניה שבגרמניה, שברה ריינש את שיא העולם בזריקת דיסקוס לנשים עם זריקה למרחק של 76.80 מטר, שיפור ב-2.24 מטר לשיאה בן ה-4 שנים של זדנקה סילבה מצ'כוסלובקיה (74.56 מטר). שיאה של ריינש טרם נשבר (2021) אם כי מרטינה הלמן הצליחה לזרוק דיסקוס למרחק של 76.92 מטר ו-78.14 מטר ב-6 בספטמבר 1988, אך תוצאות אלה נמדדו בתחרות לא רשמית ולכן לא נחשבו כשיא עולם חדש. 

חודשיים וחצי לאחר שקבעה את שיאה, באולימפיאדת סיאול (1988), סיימה ריינש רק במקום שביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 67.26 מטר.

ריינש שיפרה את שיאה האישי ב-9.62 מטרים, שעמד על 67.18 מטר בשנת 1987, לשיא עולם של 76.80 מטר. הדבר העלה חשד שהשתמשה באימרוץ.

באוניברסיאדה שנערכה בדיסבורג, במדינת נורדריין-וסטפאליה שבגרמניה בשנת 1989 זכתה ריינש פעם שנייה ברציפות במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 65.20 מטר.

באליפות אירופה שנערכה בספליט, קרואטיה בשנת 1990 סיימה ריינש במקום רביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 66.08 מטר.

שיאים אישיים
------------

* זריקת דיסקוס: 76.80 מטר (1988), **שיא עולם**

ראו גם
------

* התפתחות שיא העולם בזריקת דיסקוס (ויקיפדיה האנגלית)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גבריאלה ריינש** בוויקישיתוף

* גבריאלה ריינש, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* גבריאלה ריינש, באתר olympedia.org
* גבריאלה ריינש, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
* גבריאלה ריינש, באתר Track and Field (נשים)
* רשימת כל האתלטיות הזוכות באוניברסיאדות, באתר *gbrathletics* (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* World Athletics: 61582

 |
גרף שנוצר בכלי Maltego - CaseFile
**מלטגו** (אנגלית: **Maltego**) הוא כלי המשמש למודיעין ולזיהוי פלילי. הכלי נכתב בשפת Java ופותח על ידי חברת Paterva.

ל-Maltego ספריה של טרנספורמציות לגילוי נתונים ממקורות גלויים, ויזואליזציה של מידע בתבנית גרף המתאימה לניתוח קישורים וכריית נתונים.

המיקוד הבסיסי של הכלי הוא ניתוח היחסים בין העולם האמיתי: אנשים, קבוצות, אתרי אינטרנט, רשתות, תשתיות אינטרנט ושיתופי פעולה עם שירותים מקוונים כגון פייסבוק וטוויטר.

התוכנה כלולה בקאלי של לינוקס.

גרסאות
------

ל-Maltego זה מספר גרסאות:

* **Maltego XL** - גרסה זו מתאימה לאנשים שעובדים עם מסות גדולות של מידע.

* **Maltego Classic** - הגרסה המסחרית הרגילה של Maltego. כוללת גישה אל מאגרי מודיעין ומאפשרת שימוש בכלים לאיסוף מידע ומחקר.

* **Maltego CE** - המהדורה הקהילתית של Maltego. זמינה ללא תשלום לאחר רישום.

* **CaseFile** - כלי זה מאפשר אנליסטים לבחון קישורים בין נתונים.

ראו גם
------

* ניתוח מידע
* סורק פגיעות
* רחרחן
* חקירת פשעי מחשב

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של Maltego (באנגלית)
* האתר הרשמי של חברת Paterva **(באנגלית)**
* הרשמה באתר Panterva והורדת Maltego CE **(באנגלית)**
פירוש נוסף ערך זה עוסק ברבה של פולדא. אם התכוונתם לרבה של באזל, ראו אשר מיכאל (ארתור) כהן.
הרב **(משה) מיכאל כַּהן** (ה'תר"ט, 1849 – ה'תר"פ, 1920) היה הרב המחוזי ואב בית הדין של פולדה שבגרמניה.

ביוגרפיה
--------

הרב כהן נולד בהילדסהיים שבגרמניה, בנם של נפתלי הרץ ורגינה כהן. למד בבית המדרש לרבנים בברלין והיה מתלמידי הרב עזריאל הילדסהיימר.

הרב כהן היה פעיל מאוד בחיי הדת בגרמניה ובמחוז רבנותו. ארגן מחדש את השחיטה הכשרה. השגיח על כתיבת ספרי תורה ותפילין, שכונו "תפילין של פולדה" והתקבלו גם על ידי יהודי מזרח אירופה. הוא ארגן כנסים שבהם לובנו בעיות דתיות בקהילות גרמניה. במלחמת העולם הראשונה ארגן תמיכה למשפחות שבהן שרתו בעלים בצבא ודאג לשבויים יהודים בגרמניה. בזמן עלילת דם בהונגריה,[דרושה הבהרה] השיג אישור מבישוף חשוב שאין צורך בדם לצורכי פולחן.

הרב כהן נבחר לנשיא אגודה של יהדות עולמית שנוסדה על ידי רבנים מזרח אירופאיים.[דרושה הבהרה]

המצאת השפופרת למציצה בברית המילה
--------------------------------

בתקופתו של הרב כהן התפתח מדע הרפואה וגברה המודעות לזיהומים. בעקבות זאת הפכה המציצה בברית המילה מטרה להתנגדות כללית, ורבים מקרב היהודים האורתודוקסים ביטלו אותה למעשה.

בשנות ה-80 של המאה ה-19 הרב כהן חקר את הנושא ונועץ בכתב ובעל פה עם רופאים בכל גרמניה, עד שהגיע למסקנה שעם שפופרת חלולה שבתוכה מעט צמר גפן ניתן לבצע את פעולת המציצה בלא חשש להידבקות במחלה, לא של התינוק על ידי המוהל ולא של המוהל על ידי התינוק, וכן להמעיט במידה מסוימת את הבעיה האסתטית הכרוכה במציצה הרגילה. ההמצאה שלו זכתה לתמיכתם של רופאים, ובראשם ד"ר רוברט קוך.

השפופרת קיבלה הסכמה, לכתחילה או לפחות בשעת הדחק, של גדולי הפוסקים בדור, ובהם: רבי יצחק אלחנן ספקטור, רבי יחיאל מיכל אפשטיין, הרב אברהם יצחק הכהן קוק ועוד. רש"ר הירש הגיב על ההמצאה בחיוב רב וכתב: "לכן שמח לבנו בקבלת ההצעה מצד הרופאים... שהציעו שיטה חדשה על ידה אין אפשרות של הדבקות וגם יוצאים בזה חובת מציצה לפי הש"ס והפוסקים" (שמש מרפא יורה דעה סימן נה). אולם לאחר שהביע את שמחתו, הוא מסייג וכותב כי "את הצעת השפופרת אנחנו לא מביאים עבור אלה שמוצצין בפה כדין, אלא עבור אלה שלא עשו עד עכשיו את המציצה, או משום פחד חולי או משום פקודת השלטונות".

לעומת זאת, רוב רבני הונגריה וארץ ישראל התנגדו לשפופרת, על פי הכלל "חדש אסור מן התורה".

לקריאה נוספת
------------

* ידידה רוזנברג, **הרב מיכאל כַהן – פולדא, תר"ט-תר"פ. חייו ופועלו. מאה שנה לפטירתו**, הובא לדפוס על ידי צבי כהן, כפר פינס, תש"פ

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר גני
**מיכאל נבון** (נולד ב-17 באוגוסט 1940) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, שירת כראש אגף התקציבים במשרד הביטחון וכיועץ הכספי לרמטכ"ל.

ביוגרפיה
--------

נבון נולד בקישינב בתקופה שהייתה תחת שליטת ברית המועצות, בנם של אאורל ופולי סימשה. בתקופת השואה אביו נרצח כשהיה תינוק ואמו נמלטה עמו לפריז. הוא התחנך בבית ספר קתולי ובדצמבר 1948 עלה עם אמו לישראל. למד בבית הספר היסודי "לדוגמה" בתל אביב ובתיכון שבח. בנובמבר 1958 התגייס לצה"ל והחל בקורס טיס מס' 32. במהלך הקורס עבר למגמת נווטים וב-1961 סיים בהצטיינות את קורס מס' 33. שירת בטייסת 110 ובטייסת 103. בשנים 1966 עד 1974 שירת בלהק המודיעין. לאחר מכן שירת כראש ענף תקציבים במינהל תקציבים וביקורת של חיל האוויר וב-1979 מונה לראש המינהל בדרגת אלוף-משנה. בשנים 1989 עד 1997 שירת כראש אגף התקציבים במשרד הביטחון והיועץ הכספי לרמטכ"ל.

לאחר שחרורו כיהן כמנכ"ל "משען" במהלך 1998. שימש סגן ראש לשכת הקשר נתיב במשרד ראש הממשלה, יועץ כלכלי של המטה לביטחון לאומי, ודירקטור בחברות בהם גרנית הכרמל, סונול, סופרגז, הבנק הבינלאומי למשכנתאות. כמו כן כיהן כיו"ר הדירקטוריון של חברת "יובל חינוך" של עיריית תל אביב-יפו, חבר במועצת מכבי שירותי בריאות ודירקטור בעמותת בתי החולים הציבוריים.

נבון בעל תואר ראשון בכלכלה ומדע המדינה ותואר שני בכלכלה מאוניברסיטת תל אביב, בעל תואר ראשון ושני במשפטים ומוסמך לעריכת דין. נמנה עם הנהלת המועצה לשלום ולביטחון.

קישורים חיצוניים
----------------

* מיכאל נבון באתר מורשת מתקומה לשחקים

הערות שוליים
------------

1. ↑  מיכל רוה, ‏התפטר מנכ"ל משען, מיכאל נבון, באתר גלובס, 21 בדצמבר 1998

| יועצים כספיים לרמטכ"ל (יועכ"ל)  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| כתריאל שלמון • צבי שריב • איסר פן • יהודה אריה רוזן • משה קשתי • ראובן כרי • יהודה ניצן • יעקב חפץ • נחמיה קין • יצחק אלרון • יוחנן גור • צבי שור • ראובן הרשקו • מיכאל נבון • מוטי בסר • שמואל בן צבי • משה ליפל • מהרן פרוזנפר • ראם עמינח • ששון חדד • אריאלה לזרוביץ' • גיל פנחס |

 |
**אליגו** (בצרפתית: **aligot**) הוא מאכל עשוי גבינה הממוזגת עם מחית תפוחי אדמה (לעיתים קרובות עם קצת שום) תוצרת L'Aubrac, שבאזור דרום הרכס המרכזי של צרפת.

באופן מסורתי האליגו נעשה עם גבינת טום דה לגיול או גבינת טום ד'אוברן. גם גבינות אחרות יכולות להחליף את מקום הטום, למשל, מוצרלה או קנטל. גבינת הלגיול מקנה למנה טעם מטוגן.

האליגו עשוי פירה מעורבב עם חמאה, שמנת, שום כתוש, וגבינה מותכת. המנה מוכנה כאשר היא מפתחת חלק, גמיש מרקם. בזמן שהמתכונים משתנים, "לארוס גסטרונומיק" מציינת במתכונה תפוחי אדמה, 500 גרם טום טרייה, גבינת לגיול (או גבינת קנטל), 2 שיני שום, 30 גרם חמאה, מלח, ופלפל.

מאכל זה הוכן עבור צליינים בדרך לסנטיאגו דה קומפוסטלה שעצרו ללילה באזור זה. במקור האליגו מוגשת עם לחם, שהוחלף לתפוחי אדמה זמן מה לאחר מכן.[דרוש מקור] כיום, הוא מוגש בעיקר בהתכנסויות וחגיגות כמנה העיקרית. האליגו מקורו במחוזות Cantal, Aveyron and Lozère שבהם מיוצרת הגבינה Laguiole המסורתית למאכל זה. אליגו מוגש גם כמנה עיקרית וגם כתוספת לנקניק מקומי צלוי או בייקון צלוי בליווי יין אדום.

ראו גם
------

* המטבח הצרפתי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אליגו** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Vongerichten, Jean-Georges; Bittman, Mark (2000). *Simple to Spectacular: How to Take One Basic Recipe to Four Levels of Sophistication*. New York: Broadway Books. ISBN 978-0-7679-0360-8.
2. ↑  "Martha Stewart - Aligote on Toast". נבדק ב-9 בינואר 2017. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. 1 2  "Larousse Gastronomique". אורכב מ-המקור ב-2016-03-04. נבדק ב-24 באפריל 2011. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. 1 2 3  "French Cusine". נבדק ב-25 ביולי 2015. `{{cite web}}`:  (עזרה)
5. ↑  "Too Many Chefs". אורכב מ-המקור ב-2016-08-14. נבדק ב-24 באפריל 2011. `{{cite web}}`:  (עזרה)
**הנוכל השחור** (באנגלית: **The Black Crook**) מחזה מוזיקלי שעלה לראשונה בברודוויי ב-1866, ונחשב ליצירה הראשונה המתאימה למושג המודרני של מחזמר.

המחזה נכתב על ידי המחזאי האמריקאי צ'ארלס מ. ברס. המוזיקה הייתה בעיקר עיבודים ליצירות מוכרות, עם מספר קטן של שירים שהולחנו במיוחד אליו, בהם "מצעד האמזונות". 

המופע עלה בספטמבר 1866 ב"ניבולוס גארדן" בברודוויי בעל 3,200 המושבים, ושבר שיאים עם 474 הופעות למרות אורכו הרב (חמש וחצי שעות). לאחר מכן הוא יצא למסע הופעות במשך מספר שנים, ועלה מחדש בברודוויי ב-1870. הוא הוצג עוד פעמים רבות, בין היתר עם מוזיקה חדשה בתיאטרון אלהמברה בלונדון ובאלבמה. גרסת ראינוע של המחזה הופקה ב-1916.

"הנוכל השחור" נולד, כאשר קבוצה דרמטית ולהקת בלט פריזאית איחדו כוחות בניו יורק. להקת הבלט נשכרה להופיע באקדמיה למוזיקה, אך נתקעה בניו יורק כשבניין האקדמיה נשרף. במקום זאת, הוצעה להם הזדמנות להשתתף במחזה מוזיקלי, המשלב את אומנות הבלט שלהם עם המלודרמה של ברס. 

"הנוכל השחור" נחשב לאב טיפוס של המחזמר המודרני, כשהשירים הפופולריים והריקודים היוו חלק בלתי נפרד מהמחזה ובוצעו על ידי השחקנים. באופרות הזמרים הותירו את הריקוד ללהקת הבלט, ואילו במופעי הבורלסקה, מיוזיק הול והוודביל שהיו פופולריים באותו זמן, לא היה כמעט סיפור מאחד אלא רק סדרה של מערכונים. "הנוכל השחור" היווה צעד חדשני בכך, שאת השירים והריקודים ביצעו כל המשתתפים כחלק מהמחזה, ולכן נקרא "הקומדיה המוזיקלית הראשונה".

עלילת המחזה ממוקמת בהרי הארץ בגרמניה של 1600. היא משלבת אלמנטים מ"פאוסט" של גתה, "קלע הכשפים" של קרל מריה פון ובר ויצירות ידועות אחרות. הסיפור מתאר את וולפנשטיין, רוזן עשיר ורשע, המבקש להתחתן עם הבחורה המקסימה של הכפר, אמינה. בעזרתה של ברברה, האם האומנת המתנכלת של אמינה, הרוזן מארגן לארוסה העני של אמינה, רודולף, ליפול לידיו של הרצוג, מאסטר בעל קסם שחור עתיק. הרצוג עשה ברית עם השטן, שיוכל לחיות לנצח אם הוא יספק לו נשמה טרייה בכל שנה חדשה. כשרודולף הובל לגורלו הנורא הוא נמלט, מגלה אוצר חבוי ומציל יונה. היונה, מתברר באורח פלא, היא סטלקטה, מלכת הפיות של ממלכת הזהב שמתחזה לציפור. המלכה מודה לרודולף על ידי הבאתו לארץ הפיות ולאחר מכן איחדה אותו עם אמינה אהובתו. הרוזן הובס, שדים גוררים את הרצוג לגיהנום, ורודולף ואמינה חיו באושר ועושר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הנוכל השחור** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Morley, Sheridan, **Spread A Little Happiness**, New York: Thames and Hudson, 1987, p.15
**כוח העבודה** הוא מונח מתחום הכלכלה המתאר את כמות האוכלוסייה בגילאי העבודה המעוניינת בעבודה - כולל מובטלים. 

כוח העבודה כולל את כלל האוכלוסייה העובדים או מעוניינים וזמינים לעבודה, בטווח גיל מסוים. טווח הגיל הנפוץ ביותר למדידת כוח העבודה היא מגיל 15 ומעלה, או עד גיל הפנסיה. עם זאת, ישנם מדדים המתייחסים לכוח העבודה מגיל 25 ומעלה ובעיקר עד גיל 64. 

כוח העבודה לא כולל בתוכו אנשים שאינם מחפשים עבודה ולא עובדים, ובכלל זה אסירים, עקרות בית ותלמידים.

הגדרות
------

**שיעור התעסוקה** של קבוצה מסוימת מוגדרת כאחוז חברי הקבוצה המועסקים. 

**כוח עבודה** של מדינה כולל את החלק של האוכלוסייה של המדינה העובדת או מעוניינת לעבוד.

**שיעור ההשתתפות בכוח עבודה** של קבוצה מסוימת מוגדר כאחוז חברי הקבוצה המועסקים ומובטלים.

כוח העבודה בישראל
-----------------

עד 2012 נהוג היה להתייחס לכוח העבודה בישראל כאל כוח העבודה **האזרחי**, ועל כן המשרתים בצה"ל בסדיר ובקבע לא נכללו בכוח העבודה. מ-2012 בעקבות הצטרפותה של ישראל ל-OECD עברה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לשימוש ב**כוח עבודה כללי** המוגדר ככלל המועסקים כולל בשירות הביטחון והבלתי מועסקים (כלומר חיפשו עבודה).. 

קבוצת מי שאינם בכוח העבודה הם אנשים שאינם מעוניינים לעבוד או מעוניינים לעבוד אך לא חיפשו עבודה בחודש שקדם לתקופת הסקר של הלמ״ס, לדוגמה: תלמידים, מתנדבים, עובדי משק הבית, ושאינם מסוגלים לעבוד ומקבלים קצבה או פנסיה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **כוח עבודה** |

* דירוג המדינות לפי כוח העבודה שלהן, אתר ה-CIA ספר העובדות העולמי.
* נתון כח התעסוקה המפורסם על ידי משרד העבודה בארצות הברית
* נתוני תעסוקה על פי סקר כוח אדם, הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, ישראל

הערות שוליים
------------

1. ↑  הגדרה לכוח העבודה בישראל לשנת 2013 לפי הלמ"ס PDF

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BNE: XX557656
* BnF: cb11951055d (data)
* NDL: 00569617

 |
**דאגלס דולפין** היה מטוס ימי אמפיבי תוצרת יצרנית המטוסים האמריקאית דאגלס, המטוס שימש במגוון רחב של תפקידים ביניהם: מטוס נוסעים, מטוס לתחבורה צבאית, לחילוץ והצלה, וכיאכטה. בסה"כ נבנו 58 מטוסים. 

המטוס נבנה לראשונה בשנת 1930 תחת השם "סינבד" (Sinbad), הוא היה מטוס ימי ללא גלגלים ונועד לשמש כיאכטה, בתקופת השפל הגדול בארצות הברית הצטמצם הביקוש למטוסים פרטיים, אך משמר החופים רכש מדאגלס 12 מטוסים. 

בשנת 1931 הוסיפו למטוס גלגלים כדי שיהיה אמפיבי (מטוס המסוגל לנחות הן במסלול רגיל, והן על המים), שופרו גם המנועים, הכנפיים, וזנב המטוס, ושמו שונה ל"דולפין".

שני מטוסי הדולפין הראשונים נרכשו על ידי חברת תעופה קטנה בשם Wilmington-Catalina Airlines, והיא השתמשה בהם בטיסותיה מלוס אנג'לס לסנטה קטלינה.

בהמשך רכש חיל האוויר האמריקאי מספר מטוסים, והם כונו בחייל בשמות: C-26 ,C-21, ו-C-29. אחד המטוסים נרכש עבור נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט, אך הוא מעולם לא השתמש בו, מטוס זה היה הראשון שנרכש עבור נשיא ארצות הברית.

מפעילים צבאיים
--------------

* ארגנטינהארגנטינה ארגנטינה
* אוסטרליהאוסטרליה חיל האוויר המלכותי האוסטרלי
* ארצות הבריתארצות הברית ארצות הברית
	+ חילות האוויר של צבא ארצות הברית
	+ משמר החופים האמריקני
	+ חיל הנחתים האמריקני
	+ הצי האמריקני

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **דאגלס דולפין** |

* המטוס במוזיאון אייר בריטניה

| מטוסי נוסעים תוצרת דאגלס ומקדונל דאגלס |
| --- |
| מטוסי מדחף | דאגלס דולפין • DC-1‏ • DC-2‏ • DC-3‏ • DC-4‏ • DC-5‏ • DC-6‏ • DC-7 |  |
| מטוסי סילון | DC-8‏ • DC-9‏ • DC-10‏ • MD-11‏ • MD-12‏ • MD-80 ‏ • MD-90‏ • MD-95 |
**הנוקם** (באנגלית: **Avenger**) הוא ספר מתח מאת פרדריק פורסיית'. את הספר הקדיש המחבר, לאנשי יחידת "עכברושי מנהרות" במלחמת וייטנאם. בשנת 2006 עובד הספר לסרט קולנוע בבימויו של רוברט מרקוויץ ובכיכובם של סם אליוט, טימותי האטון וג'יימס קרומוול.

עלילה
-----

במהלך מלחמת בוסניה נרצח ריקי קולנסו, מתנדב אמריקני בידי אנשי המיליציה הסרבית של גוראן זיליץ'. סבו, המיליארדר הקנדי סטיבן אדמונדס, טייס קרב בחיל האוויר אשר לחם במלחמת העולם השנייה, שואף נקם. אדמונדס מפעיל את כל קשריו על מנת להביא לדין את רוצחו, אולם מגלה כי פושע המלחמה הסרבי נחשב ל"נכס מוגן" בידי ה-CIA. 

בייאושו פונה אדמונדס לקלווין "קאל" דקסטר, אשר שירת בצבא ארצות הברית שירת בצבא ארצות הברית באוגדת חיל הרגלים הראשונה. הוא שירת כלוחם ביחידה מובחרת של "עכברושי מנהרות" ולחם במלחמת וייטנאם. שם התמחה בפריצה לבונקרים התת-קרקעיים של הווייטקונג, בלחימה מטווחים קרובים ובלוחמה זעירה. לאחר שחרורו מן הצבא למד דקסטר משפטים והיה לעורך דין. כאשר נרצחה בתו בידי כנופיית סוחרי סמים הפך לנוקם והפנה את הכישורים שרכש בצבא לתחום זה. דקסטר המתמחה בחדירה למקומות מבוצרים, באיתור רוצחים נמלטים אשר החוק אינו יכול להגיע עדיהם ובהבאתם לדין.

מנגד, ה-CIA מגן על פושע המלחמה הסרבי משום שהלה הוא חלק מהותי ממבצע עוקץ מורכב ללכידת מנהיג ארגון טרור הפועל מאפגניסטן, ואחראי למתקפת הטרור על שגרירויות ארצות הברית בשנת 1998. שם האיש אוסאמה בן לאדן.

קישורים חיצוניים
----------------

* הספר "הנוקם", באתר "סימניה"
* הסרט  "הנוקם", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית).

הערות שוליים
------------

1. ↑  פרדריק פורסיית', "**הנוקם**",הוצאת שלגי, 2004, עמודים 37-60.
2. ↑  פרדריק פורסיית', "**הנוקם**",הוצאת שלגי, 2004, עמודים 146-152.
פירוש נוסף ערך זה עוסק בכתב עת אינטרנטי. אם התכוונתם לסדרת טלוויזיה, ראו בלי פאניקה! (סדרת טלוויזיה).
לוגו כתב העת "בלי פאניקה"
**בלי פאניקה** הוא כתב עת אינטרנטי ישראלי לספרות ספקולטיבית, הכולל סיפורים מקוריים ומתורגמים, מאמרים, ביקורות, ראיונות ומאגרי מידע בתחומים הנוגעים לז'אנר. כתב העת נוסד ב-28 באוקטובר 2000 כדף הקהילה של פורום מדע בדיוני ופנטזיה באורט, ועם השנים הפך לכתב למגזין עצמאי. כיום מעודכן האתר בממוצע פעם-פעמיים בשבוע.

כתב העת קיבל את שמו מציטוט מתוך מדריך הטרמפיסט לגלקסיה מאת דאגלס אדמס: הכתובת אשר מופיעה על כריכתו של המדריך. כתב העת נוסד על ידי רמי שלהבת, אשר עורך אותו עד היום. 

במשך השנים הופיעו בו סיפורים של כמה מסופרי המדע הבדיוני והפנטסיה המובילים בארץ ובעולם, ובהם אורסון סקוט קארד, קורי דוקטורוב, לארי ניבן, טרי פראצ'ט, טד צ'יאנג, מייקל מרשל, ורד טוכטרמן, גיא חסון, יעל פורמן ואחרים. עורך כתב העת הוא רמי שלהבת.

סיפורים רבים שפורסמו ב"בלי פאניקה" היו מועמדים לפרס גפן, שלושה מתוכם גם זכו בפרס:

* אני וסבתא הולכות לקניות מאת חמוטל לוין – פרס גפן לסיפור המדע הבדיוני או הפנטסיה הקצר הישראלי הטוב ביותר לשנת תשס"ב.
* במקום בו מאבדים ספרים מאת לילי דאי – פרס גפן לסיפור המדע הבדיוני או הפנטסיה הקצר הישראלי הטוב ביותר לשנת תשס"ח.
* כוכב ציפור האש מאת יעל מיכאלי – פרס גפן לסיפור המדע הבדיוני או הפנטסיה הקצר הישראלי הטוב ביותר לשנת תשס"ט.

המגזין ערך גם פרויקטים לעידוד כתיבה ישראלית, בהם: **גלגל המזלות** – 13 סיפורים קצרים על גלגל המזלות האסטרולוגי, כולל סימן חדש, ו**בין הזמנים – בחזרה לאספמיה: קול קורא לסיפורים** – סיפורים שהתבססו על שירת ימי הביניים.

בין מאגרי המידע שבאתר: "רשימת ארז" – רשימת כל הספרים שיצאו בעברית בז'אנר, רשימת סיפורי מדע בדיוני, רשימת חנויות לספרי יד שנייה, המלצות לסדר קריאת ספרים בסדרות, רשימת סרטים וכן המלצות וביקורות על ספרים, סרטים ואנימה.

קישורים חיצוניים
----------------

* בלי פאניקה – אתר כתב העת
**הָנוּמָאן** (בסנסקריט: **हनुमान्** - "אל הקוף") הוא אחד האלים בהינדואיזם, המתואר בראמאיאנה כמגינו וחסידו של האל ראמה. הנומאן מתואר כקוף בעל גוף אדם, ומסמל עוצמה ונאמנות.

הספר החמישי של הראמאיאנה, "סונדרה קנדה" קרוי גם "ספר הָנוּמָאן" על שמו. על פי המיתולוגיה ההינדית, הנומאן הוא בנם של אל הרוחות ואיו ושל האלה אנאג'ה שנישאה לקוף בשם קסארי. ראמה ולקשמנה פגשו בו בממלכת הקופים, שר בחצרו של סוגריווה (Sugriva), מלך הקופים הגולה. הוא מצטרף אליהם ועוזר להם במלחמתם.

אגדות רבות מתארות את כוחו הפיזי העצום והעל אנושי, יכולתו לשנות את צורתו על פי רצונו ולנתר באוויר מרחקים עצומים, וכן זנבו הארוך המתאפיין בעוצמה רבה.

פסלו של הנומאן מופיע במקדשים הינדיים רבים, שם הוא מוצג כמגן וכשומר על הפתחים. בשל כך הוא זוכה מהמבקרים למנחה וכבוד (דהרמה), לפני שהם מגיעים לאלים האחרים. ישנם גם מקדשים רבים המוקדשים להנומאן עצמו. כך למשל הוא נחשב לאל מרכזי בעמק קטמנדו שבנפאל. בכיכר דורבר בקטמנדו, אחד הארמונות המרכזיים, "הנומאן דהוקה", מוקדש לדמותו של הנומאן.

בשעת אסונות וצרה נוהגים מאמינים הינדים לפנות להנומאן שיצילם, שרים שיר מזמור לכבודו (הנומאן ח'ליסה Hanuman Khalissa) ומצהירים "הניצחון לכוח ולעוצמה". הולדתו של הנומאן מצוינת במהלך חודש ח'אייטרה (אפריל).

בשל היותו אל המזוהה עם כוח פיזי, משמש הנומאן סמל לאתלטים ומתאבקים, וכן סמל להצלחה כלכלית.

ראו גם
------

* ראמאיאנה
* איי אנדמן – הנקראים על שמו של הנומאן

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הנומאן** בוויקישיתוף
* הנומן – אל בדמות קוף באתר קולקט
* האנומן אל הקוף, באתר emago.
* הנומאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* הנומאן, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)

| הינדואיזם ומיתולוגיה הינדואית |
| --- |
| טרימורטי (האלים הראשיים) | הבורא: ברהמה • המגן והמשמר: וישנו • ההורס והבורא-מחדש: שיווה |  |
| אלים נוספים | אינדרה • גאיטרי • גנש • דנוונטרי • הנומאן • לקשמי • סראסווטי • שאקטי • פרוואטי • קאלי • קרישנה • ראמה |
| כתבים | אופנישדות • בהגווד גיטא • ודות (ריג • סמא • יג'ור • אטרווה) • מהאבהארטה • ראמאיאנה • פוראנות |
| הינדואיזם | אום • אטמן • ארבע הווארנות • ברהמן • יוגה • פוג'ה • פרה קדושה |
| חגים ומועדים | דיוואלי • הולי • מהא שיוורטרי • קומבה מלה |
| קטגוריות | אלים הינדואים • הינדואיזם • מיתולוגיה הודית |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007550743705171
* GND: 11889675X
* ISNI: 0000 0000 2964 3609
* LCCN: n2017240885
* NKC: jo2016908782
* SUDOC: 067717403
* VIAF: 67263966
* WorldCat: lccn-n89145973

 |
הנול של ז'אקאר במפעל מסון
דיוקן של ז'אקאר עשוי משי; להכנתו נדרשו 24,000 כרטיסי ניקוב, 1839
**הנול של ז'אקאר** (בעברית נקרא גם: **הנול של ג'אקארד** או **נול ג'אקארד**) הוא נול מכני, שהומצא על ידי ז'וזף מארי ז'אקאר, טווה משי צרפתי, בשנת 1801. המכונה נשלטה על ידי רצף כרטיסים מנוקבים, המשורשרים בשרשרת סגורה. הנול התבסס על המצאותיהם של בזיל בושון משנת 1725 ושל ז'אק דה ווקאנסון מ-1745.

הכרטיסים המנוקבים שולטים על אחת משתי פעולות של הנול: הפעולה הראשונה קובעת עבור כל חוט ערב, אילו מסגרות יהיו במצב מעלה, ואילו במצב מטה. באופן כזה, נקבע אילו מחוטי השתי יהיו מעל, ואילו מתחת לחוט הערב. הפעולה השנייה, בנול מרובה בוכיירים, קובעת איזה בוכייר יפרוס את חוט הערב. חוטי השתי הם מצבעים שונים, ובדומה, כל בוכייר פורס חוט ערב מצבע אחר, ובאופן זה נוצרת בבד הארוג דוגמה צבעונית. בנולים המשוכללים ביותר, הכרטיסים המנוקבים שולטים על שתי הפעולות, ובכך מאפשרים דוגמאות מורכבות אף יותר.

הנול ז'אקאר אורג בד עם דוגמה צבעונית, באופן אוטומטי, באותה מהירות בה נול פשוט אורג בד אחיד. לפני ההמצאה, אריגת בדים עם דוגמה צבעונית דרשה נול המופעל ידנית, על ידי בעל מלאכה מיומן, במהירות אטית בהרבה ממהירותו של נול מכני.

סוג הבד ג'קארד שיוצר על ידי המכונה נקרא על שמו. למעשה, עקרונותיו של הנול משמשים גם כיום בתעשייה, כשהמכונה מתוכנתת על ידי מחשב.

נול ז'אקארד שימש השראה לחלוצי המחשבים, ותרם רבות למחשוב. הרעיון כי ניתן לארגן את פעולתה של מכונה על ידי סדרת הוראות שמגיעות "מבחוץ", ובאופן כזה לגרום לה לבצע פעולות שונות ללא שינוי מכני במכונה עצמה, אלא על ידי שינוי סדרת ההוראות, פתחה את הדרך למה שהוביל בהמשך הדרך לתכנות מחשבים. במנוע האנליטי שתכנן צ'ארלס בבג' באמצע המאה ה-19, סדרת ההוראות שהורו לו מה לעשות, הגיעה מסדרת כרטיסים מנוקבים, לפי המודל שיצר ז'אקאר. לקראת סוף אותה מאה, בשנת 1889, הגשים הרמן הולרית' חלק מהחזון, כשבנה מכונה בה כרטיסים מנוקבים שימשו לקידוד מידע. מכונה זו ששימשה בהצלחה במפקד האוכלוסין של ארצות הברית ב-1890, וקיצרה את הזמן שהיה נחוץ לסיכום תוצאות המפקד מכ-9 שנים (הזמן שסיכום התוצאות ארך עבור המפקד של 1880), לשנה אחת. חברתו של הולרית', התמזגה עם שתי חברות נוספות, ויחדיו היוו את הגרעין לחברת IBM, הגדולה בחברות טכנולוגיית המידע גם כיום. המחשב המכני של קונראד צוזה, Z1 מ-1937, אולי המחשב המוצלח הראשון, השתמש במערכת דומה להזנת התכנית, ומערכת שנייה, מבוססת גם היא על אותם עקרונות, להזנת המידע. המחשבים הבאים של צוזה, Z3 (מ-1941) ואחריו Z4, והמחשב הרווארד סימן 1 של הווארד אייקן מ-1943, השתמשו גם הם בשיטה זו.

הנול של ג'אקארד, 1849
חשיבות ההמצאה הוכרה מיד עם פרסומה. הקיסר נפוליאון בונפרטה והקיסרית ז'וזפין דה בוארנה, בעת ביקורם בליון בשנת 1805, ביקרו בבית המלאכה של ז'אקאר, והוענקה לו פנסיה בסך 3,000 פרנקים ומענקים על כל מכונה שייצר.

ראו גם
------

* אריגה
* נול
* אדמונד קרטרייט

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הנול של ז'אקאר** בוויקישיתוף
* הנול של ז'אקאר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------



1. ↑  Martin Hardingham, Textile Terms, Mary Anne Sanders , Fiona Roxburgh (ע), **The Fabric Catalog**, New York: Wallaby, 1978, 1978, עמ' 138, מסת"ב 0-671-79061-7. (באנגלית)