recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**ארינרה** היא יצרנית רכב פולנית שבסיסה בוורשה.

היסטוריה
--------

החברה הוקמה בשנת 2008 על ידי האחים לוקאש ומרק טומקייביץ'. בשנת 2011 היא הכריזה כי פיתחה מכונית ראשונה. אב הטיפוס השני הוצג ב-2012. הוא נקרא בתחילה Venocara, ומאוחר יותר שונה שמו ל-Hussarya.

ארינרה פיתחה גרסת מרוץ של המכונית למפרטי מרוץ GT3, Hussarya GT (אנ'). הוא הוצג לראשונה בתערוכת הרכב הבינלאומית Autosport (אנ') בברמינגהם, בריטניה, בינואר 2016. ביוני של אותה שנה, ה-Hussarya GT, שהייתה במחלקת מכוניות העל, הפכה למכונית הפולנית הראשונה שלקחה חלק בפסטיבל גודווד למהירות (אנ').

מכוניות
-------

### Hussarya GT

 Arrinera Hussarya בתערוכת הרכב בפוזנן 2015
Arrinera Hussarya GT היא מכונית מרוץ תואמת לכללי FIA GT3. היא מופעלת על ידי מנוע LS7 V8 של ג'נרל מוטורס (אנ'), כמו שברולט קורבט, עם תיבת מרוץ רציפה עם שישה הילוכים המופעלת על ידי מעבירי ההנעה. הוא כולל שלדת חלל מודולרית מפלדה, מתלה מוט דחיפה, 380 מ"מ דיסקי בלם, ABS ובקרת משיכה.

מכונית המירוץ נבחנה בשנת 2016 על ידי אנתוני ריד (אנ') בסנטרטון (אנ') ודונגטון פארק (אנ').

ארינרה נכנסה ל-Hussarya GT בסבב DMV GT & Touring Car Cup (אנ')בהוקנהיים באפריל 2017. במרוצים הראשון של סוף השבוע המכונית סיימה במקום ה-22 מתוך 24 רצים, כשהזמן המהיר ביותר היה איטי ב-20 שניות מהמנצח. במירוץ השני המכונית פרשה עם תקלה באלטרנטור.

בספטמבר 2017 הוכנסה המכונית לסבב דונינגטון באליפות בריטקר (אנ'), בה נהג ג'וני מקגרגור. במהלך המוקדמות התפוצץ מנוע המכונית והוא הוצא מהאירוע.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארינרה** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של ארינרה
* Arrinera Hussarya Supercar V8

הערות שוליים
------------

1. ↑  Garlitos, Kirby (2 במאי 2012). "2012 Arrinera Venocara Concept". *TopSpeed*. נבדק ב-23 ביולי 2018. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  "Arrinera returns with track-ready 500 bhp Hussarya GT ahead of 2017 racing debut". *Sportscar Racing News*. 4 בינואר 2017. נבדק ב-23 ביולי 2018. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  "Arrinera Hussarya GT at Hockenheimring". *Arrinera*. אורכב מ-המקור ב-23 ביולי 2018. נבדק ב-23 ביולי 2018. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  "Hockenheim 08./09.04.2017". *DMV GT und Touring Car Cup*. RIMO Verlag GmbH. נבדק ב-23 ביולי 2018. `{{cite web}}`:  (עזרה)
5. ↑  Biegus, Jurek (18 בספטמבר 2017). "Britcar Mid-Term". *GT Report*. נבדק ב-23 ביולי 2018. `{{cite web}}`:  (עזרה)
**ארינכובטיים** (שם מדעי: *Arhynchobatidae*) היא משפחת דגי סחוס שטוחים מסדרת התריסנאים החיים בכל הימים ובאוקיינוסים, לעיתים בעומק הים. במשפחה 13 סוגים שבעבר היו חלק ממשפחת התריסניתיים אך בשנים האחרונות הופרדו למשפחה עצמאית. לעומת התריסניתיים, הם בעלי חוטם מחודד יותר וגם רך וגמיש יותר שניצב באותו הגובה של שאר הפלג הקדמי. הם בעלי עיניים קטנות וזנב ארוך וצורת סנפירי החזה שלהם מזכירה יהלום.

אורך מינים אלה משתנה מ-20 ס"מ עד למעל 3 מטרים אצל המין *Bathyraja hesperafricana*. הם בעלי גוף שטוח עם עיניים למעלה ופה חריצי למטה והם בעלי 5 פתחי זימים. כולם משריצים צאצאים חיים.

סוגים
-----

* סוג ומין יחיד Arhynchobatis asperrimus
* Atlantoraja
* Bathyraja
* Brochiraja
* Insentiraja
* Irolita
* Notoraja
* Pavoraja
* Psammobatis
* סוג ומין יחיד Pseudoraja fischeri
* Rhinoraja
* סוג ומין יחיד Rioraja agassizii
* Sympterygia

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארינכובטיים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |
**חרש-אילם** הוא מונח ששימש לתיאור אדם הסובל מחירשות, שעקב לקות זו אינו לומד לדבר בשפה כלשהי - לא שפה מדוברת (אפשר ללמוד אותה בעזרת קלינאי תקשורת, למרות חירשות) ולא שפת סימנים. כיום רבים רואים במונח זה, כשהוא מובא שלא בהקשרו ההיסטורי, ביטוי מזלזל, שאינו תקין פוליטית, שכן לרוב, חרשים אינם סובלים מליקוי במערכת הדיבור.

בהלכה
-----

בהלכה לחרש, שוטה וקטן יש מעמד נחות. במשנה מוסבר: "חרש שדברו בו חכמים בכל מקום - שאינו לא שומע ולא מדבר". באנציקלופדיה הלכתית רפואית נאמר בעניין זה: 

לאור החידושים המדעיים-טכנולוגיים ביחס לחרש בדורות האחרונים, ובעיקר לאור השיפור ביכולת השיקומית-חינוכית שלו בבתי ספר לחרשים, התעוררה שאלה עקרונית בדבר יחסה של ההלכה לחרש. יש הסבורים, שמעמדו של החרש בהלכה לא יכול להשתנות מהקביעה העקרונית של חז"ל, שהוא נחשב כחסר דעת וכפטור מכל המצוות, ועל כן לא מועיל השינוי בחינוכו לשנות את מעמדו. ולעומתם יש הסבורים, שחז"ל דיברו בחרש של זמנם, שלא שמע ולא דיבר, ועל כן אמנם היה חסר דעת וחסר חינוך, מה שאין כן בחרש של זמננו, שלמד בבית ספר לחרשים, ומסוגל לדבר ולהתבטא, שאין הוא נחשב לחסר דעת, ודינו כפיקח.

בספרות ובקולנוע
---------------

* היצירה "ילדים חורגים לאלוהים" נסובה כולה סביב לימוד הדיבור בבית ספר לחירשים. העלילה מספרת את סיפור אהבתם של קלינאי תקשורת ושל בוגרת מצטיינת, של בית הספר התיכון לחירשים, שבו הוא מלמד, אשר מעדיפה לעבוד כמנקה בתיכון ובלבד שלא תצטרך ללמוד לדבר.
* אחד הגיבורים בספרו של סטיבן קינג, "העמדה", הוא ניק אנדרוס - צעיר חרש הנודד בין עיירות שונות בארצות הברית, שמותקף בפאתי עיירה קטנה בארקנסו אך זוכה להכנסת אורחים לבבית מצד שריף העיירה.
* בסרט הבריטי "ארבע חתונות ולוויה אחת" דייוויד, אחיו של גיבור הסרט, צ'ארלס, הוא חרש המתקשר בשפת סימנים. באחד מרגעי השיא של הסרט, דייוויד משוחח עם צ'ארלס, העומד להתחתן, ובנוכחות הכלה וכל קהל המוזמנים לחתונה משכנע אותו שלא להתחתן.

הערות שוליים
------------

1. ↑  What is wrong with the use of these terms "deaf-mute," "deaf and dumb," or "hearing-impaired"?, National Association of the Deaf
2. ↑  הם פסולים לעדות, אין מקחם מקח ואין ממכרם ממכר, אין להם חזקה בחפץ הנמצא אצלם, וכאשר חבלו באחרים הם פטורים
3. ↑  משנה, מסכת תרומות, פרק א', משנה ב'
4. ↑  אברהם שטינברג, הערך "חרש", מתוך **אנציקלופדיה הלכתית רפואית**, באתר מכון שלזינגר
**חיפושית האמברוזיה** (שם מדעי: *Xyleborus glabratus*) הוא סוג של חיפושית מקבוצת חיפושיות האמברוזיה המהווה מין פולש למדינות רבות ביניהן ארצות הברית וישראל. חיפושית זו תועדה, כאשר היא נוברת בענפי וגזע העץ, כנושאת עמה פטרייה הגורמת למחלה פטרייתית המתבטאת בריקבון ותמותה של הענפים והגזע ואף יכולה לגרום להרג העץ כולו. מיני העצים הנפגעים לרוב הם אבוקדו אלון ודולב.

ביולוגיה
--------

### מאפיינים

חיפושית האמברוזיה היא חיפושית קטנה, שחורה או חומה, באורך של שני מילימטרים. גבה של החיפושית הוא ברובו חסר שיער ומבריק בהשוואה לחיפושיות אחרות.
מקור החיפושית הוא מדרום מזרח אסיה. הזכרים הם הפלואידים, קטנים יותר, חסרי מעוף. הביולוגיה של החיפושית מתועדת באופן חלקי, אך יש להניח שהיא דומה לזו של חיפושיות אחרות, עם זחלים ומבוגרים המזינים את הפטרייה הסימביוטית שהיא נושאת בה, ולא את העץ של העץ המארח.

### זחל

הזחלים של החיפושית דומים במראם לסוגים אחרים של חיפושיות אמברוזיה. הם המתפתחים כ"תולעת" לבנה וחסרת רגליים עם ראש מעוגל בצבע חום.
זמן הגדילה של הזחל אורך בין חמישים לשישים יום.

### החיפושית כמין פולש

אוכלוסיית החיפושית התפשטה לפחות בשתי דרכים שונות: דרך אחת הוא באמצעות נתיבי הגירה טבעיים של החיפושית. דרך שנייה היא באמצעות מכירה והובלה של עץ נגוע בזחלים של החיפושית, כתוצאה ממסחר בעצים נגועים. הפטרייה שגדלה בסימביוזה עם החיפושית, גדלה לאורך העצה של העץ, ומונעת זרימת מים וחומרים מזינים בכל הצמח. מוות העץ יכול להתרחש בין ארבעה לאחת עשרה שבועות.

החיפושית זוהתה לראשונה בארצות הברית בשנת 2002, בפורט וונטוורת', ג'ורג'יה. הוצע כי החיפושית הוכנסה לארצות הברית על ידי ארגזים עשויים מעץ נגוע.
בישראל היא נחשבת למזיק והיא נמצאה בעצי אלון ודולב ואף פגעה רבות במטעי אבוקדו באזור השרון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חיפושית האמברוזיה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

* חיפושית קטנה ומתקיפה באתר "אגריקה".
* עצים בסכנה, באתר nrg‏, 28 במאי 2013
* אמברוזיה קסילבורוס באתר "צמח ישראלי".
**רות טנא** (20 במרץ 1936 - 8 במרץ 2016) הייתה מורה וסופרת ילדים ישראלית.

ביוגרפיה
--------

רות טנא נולדה ב-1936 בפתח תקווה בשם רות טילס להוריה אלטה ומנחם טילס שעבדו כאיכרים במושבה. רות הייתה בכורה ולאחריה נולדו אחותה יפה ואחיה אליעזר. סיימה את בית ספר תיכון בפתח תקווה והוסמכה כמורה בבית-המדרש למורים בגבעת השלושה. לאחר סיום לימודיה עבדה תקופה כמורה בבית ספר קרול שבעיר הולדתה ובמקביל כתבה סיפורים ומאמרים לעיתונות. החל משנת 1964 החלה לפרסם ספרי ילדים.

בשנים 1977 עד 1980 שהתה עם בעלה בשליחות בגרמניה וגם שם לא פסקה מלכתוב.

בשנותיה האחרונות התנדבה רות בבית החולים השרון, באגודה למען החייל ועוד.

רות נישאה לצבי טנא ולזוג נולד בן אחד (דורון טנא). נפטרה בשנת 2016 בפתח תקווה והובאה לקבורה בבית הקברות סגולה בעיר.

נושאי כתיבתה
------------

כתיבתה של רות מתאפיינת ברגישות, עד כדי רגשנות. היא משלבת את המציאות העכשווית של בני הנוער עם התרפקות נוסטלגית על שנות הנעורים התמימות. בספריה ומאמריה היא מתייחסת לבעיות איתן מתמודד הנוער כמו אלימות ושכול.

ספריה
-----

* **חלומו של דורון**, הוצאת יהושע צ'צ'יק, 1964.
* **אבא שלי גבור**, הוצאת יהושע צ'צ'יק, 1965.
* **טיס נולד במושבה**, הוצאת יהושע צ'צ'יק, 1965.
* **נבחרת העצמאות**, הוצאת יהושע צ'צ'יק, 1965.
* **דורון שלי**, הוצאת מסדה, 1966.
* **שי וגיל**, הוצאת יבנה, 1967.
* **הסניטר**, הוצאת אל"ף, 1969.
* **כומתות בצבעים**, הוצאת אל"ף, 1969.
* **יום הולדת לדורון**, הוצאת עפר, 1970.
* **הקיץ הארוך ביותר**, הוצאת בוסתן, 1973.

חברות בארגונים
--------------

* חברה בסומליו"ן.
* חברה בארגון העולמי לסופרי ילדים (IBBY).
* חברה באגודת הסופרים העברים במדינת ישראל.

לקריאה נוספת
------------

* אוריאל אופק, **לקסיקון אופק לספרות ילדים**, הוצאת זמורה ביתן, 1985.

קישורים חיצוניים
----------------

* רות טנא, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"
* טנא-טילס רותי, באתר "אגודת הסופרים העבריים"
* רות טנא טילס(הקישור אינו פעיל), באתר "מרכז פסג"ה פתח תקווה"
* "סופרים קוראים" - רות טנא טילס, באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  שמה המקורי של האם היה אסתר. מאחר שהייתה חולנית שינו הוריה של שמה לאלטה=המבוגרת וזאת כסגולה לאריכות ימים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007309251705171
* ISNI: 0000 0000 6845 3779
* VIAF: 97224558
* WorldCat: viaf-97224558

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"רות טנא"**.
**ריקרדו סרז'יו רושה אזבדו** (בפורטוגזית: **Ricardo Sérgio Rocha Azeved**; נולד ב-3 באוקטובר 1978) הוא כדורגלן עבר פורטוגלי, אשר נולד בעיר סנטו טירסו. נכון להיום, שיחק כמגנה של קבוצת הפרמייר ליג טוטנהאם הוטספר.

קריירת מועדונים
---------------

רושה שיחק בראשית הקריירה שלו בקבוצה הקטנה פאמלישאו, ממנה עבר לשחק בספורטינג בראגה. אחרי שהרשים רבים בעת הקמפיין של בראגה בטורניר גביע אופ"א, בנפיקה ליסבון רכשה אותו ב-2001, יחד עם חברו לסגל טיאגו. במהלך 4 וחצי העונות שבהן שיחק בבנפיקה, הוא שיחק סך הכל 162 משחקים וכבש 3 שערים. 

ב-17 בינואר 2007, החלו להתפרסם מודעות בתקשורת האנגלית ובפורטוגל אודות מעברו של רושה לטוטנהאם. ביום שלמחרת, פורסם בתקשורת הפורטוגלית שהעסקה אושרה סופית, באמצעות סוכנו רוני רוזנטל, תמורת 3.2 מיליון פאונד ו-2 משחקי ידידות בין המועדונים שבהם בנפיקה תקבל את כל ההכנסות ממכירת כרטיסים.

משחקו הראשון של רושה בטוטנהאם היה ב-27 בינואר 2007, בניצחון 3-1 על סאות'נד יונייטד במסגרת הסיבוב הרביעי של גביע ה-FA, כאשר שיחק במקומו של הקפטן הפצוע של הקבוצה, לדלי קינג. ב-10 בפברואר 2007, רושה שיחק את משחקו הראשון בפרמייר ליג, במשחק נגד שפילד יונייטד. ב-14 במאי 2008, נפוצו שמועות על כך שרושה ביקש להיכנס לרשימת ההעברות של המועדון עקב העובדה שלא שותף במספיק משחקים.

ב-31 באוגוסט 2009 חתם לעונה אחת בקבוצה הבלגית סטנדרד ליאז'. לאחר חצי עונה חזר לאנגליה וחתם בפורטסמות' לשנתיים.

קריירה בינלאומית
----------------

אחרי שערך את הופעת הבכורה המלאה הראשונה שלו עבור פורטוגל נגד סקוטלנד, ב-2002, הוא זומן מחדש לסגל הנבחרת רק לאחר 3 שנים נוספות, לקראת משחקי שלבי המוקדמות של יורו 2008 נגד דנמרק ופינלנד.

תארים
-----

**בנפיקה ליסבון**

* הגביע הפורטוגלי: 2003/2004
* ליגת העל הפורטוגלית: 2004/2005
* הסופרקאפ הפורטוגלי: 2004/2005

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
**ריקרדו חוליו "ריקי" ויז'ה** (בספרדית: **Ricardo Julio "Ricky" Villa**; נולד ב-18 באוגוסט 1952 ברוקה פרס, בואנוס איירס) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי בינלאומי ומאמן בהווה.

קריירה
------

ויז'ה החל את הקריירה בקבוצות קילמס אתלטיקו קלוב, אתלטיקו טוקומאן וראסינג קלוב. יחד עם אוסבלדו ארדילס, הוא הוחתם על ידי מאמן טוטנהאם הוטספר האנגלית, קית' ברקינשאו, לאחר הצלחת נבחרת ארגנטינה במונדיאל 1978.

הוא השתלב היטב בקבוצתו החדשה. כבר במשחק הבכורה שלו נגד נוטינגהאם פורסט כבש שער. ויז'ה כבש 18 שערים ב-133 משחקים עבור טוטנהאם, כאשר החשוב ביותר מביניהם היה נגד מנצ'סטר סיטי, במשחק החוזר של גמר גביע ה-FA בשנת 1981 באצטדיון ומבלי, שער שזכה בתואר "שער המאה של ומבלי", שהוענק לו בשנת 2001. היום, אוהדי טוטנהאם מנציחים את תקופת משחקו בקבוצה, באמצעות לבוש חולצות בעלות הדפס של צ'ה גווארה שהוכנסו בו תווי פניו של ויז'ה.

ויז'ה סיים את הקריירה לאחר תקופות משחק בארצות הברית בפורט לודרדייל, קולומביה בדפורטיבו קאלי ובליגה נמוכה בארגנטינה ב-1989, במדי דפנסה וחוסטיסיה.

הוא ייצג את ארגנטינה גם בגביע העולם לוותיקים בשנת 1991, במסגרתו כבש שער במחזור הפתיחה נגד אנגליה.

הוא החליט להתמסר לפוליטיקה במהלך שנות ה-90, אך מאז יולי 2005, הוא נהיה למזכיר הטכני של קבוצת הכדורגל טאז'רס דה קורדובה. הוא מתגורר כיום בויז'ה קרלוס פאס יחד עם אשתו וארבעת ילדיו. נכון לנובמבר 2007, פיפ"א הכריזה שכל מי שהשתייך לסגל הנבחרת שזכתה בגביע העולמי לפני מונדיאל 1982, יקבל מדליית אלוף העולם, ולכן ויז'ה קיבל את המדליה לאחר שזכה עם הנבחרת הארגנטינאית במונדיאל 1978.

ב-7 בפברואר 2008, ריקרדו ויז'ה ועמיתו הארגנטינאי אוסבלדו ארדילס, נכנסו רשמית להיכל התהילה של טוטנהאם הוטספר.

תארים
-----

* מונדיאל 1978: נבחרת ארגנטינה
* גביע ה-FA‏: 1981

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ריקרדו ויז'ה** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר National Football Teams
* אתר אישי
* Spurs players - where are they now
* נתונים ב-Rivals.net

| **נבחרת ארגנטינה – מונדיאל 1978 (מקום ראשון)** |
| --- |
| 1 אלונסו • 
2 ארדילס • 
3 באליי • 
4 ברטוני • 
5 פיליול • 
6 גאז'גו • 
7 ל. גלבאן • 
8 ר. גלבאן • 
9 הואוסמן • 
10 קמפס • 
11 קילר • 
12 לארוסה •
13 לה וולפה • 
14 לוקה •
15 אולגין •
16 אורטיס •
17 אוביידו •
18 פגאניני •
19 פסארלה •
20 טרנטיני •
21 ולנסיה •
22 ויז'ה •
מאמן: מנוטי | ארגנטינהארגנטינה |
מצבת קברו בבית הקברות טרומפלדור
**בצלאל יפה** (27 ביוני 1868, ז' בתמוז תרכ"ח – 14 בדצמבר 1925, י"ז בכסלו תרפ"ו) היה חלוץ ציוני בתחומי רכש קרקעות תל אביב, תעשייה והשקיה וכן בתחום ההתארגנות הפוליטית של היישוב.

תולדות חייו
-----------

יפה נולד בעיר גרודנו שברוסיה הלבנה, בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס), נצר למשפחת רבנים ידועה, ובן בנו של הרב מרדכי גימפל יפה מרוז'ינוי. יחד עם אחיו, אריה לייב יפה, היה בין חובבי ציון הראשונים בעיר ועסק במסחר ובחינוך, בין היתר הקים את החדר המתוקן הראשון בעיר והיה ציר לקונגרסים הציוניים הראשונים. ב-1903 הוזמן על ידי מנחם אוסישקין להשתתף בכנסייה הארצישראלית הראשונה (והיחידה שהתקיימה) בזכרון יעקב. ב-1909 עלה לארץ ישראל בעצמו.

בארץ ישראל היה מנכ"ל חברת "גאולה" (שהוקמה על ידי מאיר דיזנגוף) לשם גאולת קרקעות (רכישתן מבעליהן הערבים ומכירתן ליהודים); הקרקעות שרכשה החברה הרחיבו את תחום העיר תל אביב דרומה. ב-1911 ייסד יחד עם מרדכי וייסר, עקיבא אריה ויס ויעקב שרתוק את חברת "חברה חדשה" אשר רכשה קרקעות מערבים ומכרה אותן ליהודים, על קרקעות "חברה חדשה" הוקם רחוב אלנבי. כמו כן יזם את הקמת מפלגת הסתדרות האזרח.

לאחר מלחמת העולם הראשונה והצהרת בלפור דחף להקמת גוף שיהווה סמכות ייצוגית מול שלטון המנדט הבריטי. ביוזמתו של בצלאל יפה התכנסו נציגי היישוב והחליטו על הקמתה של אספה מכוננת לתכנון הגופים הנבחרים ודרך בחירתם. בכינוס זה, ב-1918, הוחלט על בחירת ועד מייצג – "הועד הזמני ליהודי ארץ ישראל" אך מחלוקות מנעו את פעילותו הסדירה. לבסוף הוקמו ב-1920 מסגרות אספת הנבחרים והוועד הלאומי (הרשות המבצעת של האספה). יפה היה חבר אספת הנבחרים הראשונה והוועד הלאומי מטעם מפלגת הסתדרות האזרח עד מותו. כמו כן היה חבר הנהלת חברת הכשרת היישוב, ראש הוועד הראשון של מגן דוד אדום וראש ועד קהילת יהודי תל אביב-יפו.

אשתו, אנה (חנה; נפטרה ב-1938), הייתה מהפעילות הראשונות של ויצו בארץ ישראל ומנהלת בית הספר למשק בית וחקלאות להכשרת פועלות בתל אביב (בית חנה) מייסודה של חנה מייזל שוחט.

נפטר ב-1925 בתל אביב ונקבר בבית הקברות טרומפלדור בעיר.

על שמו רחוב במרכז תל אביב.

בית הבטון
---------

בית הבטון
 ערך מורחב – **בית הבטון**  

סמוך לעלייתו ארצה החליט להתמחות בנושא ההשקיה. הוא הקים חברה בשם "פלשתינה" שהנפיקה איגרות חוב לטובת גיוס כספים להקמת מכון שאיבה של מי הירקון עבור השקיית פרדסי פתח תקווה. את האגרות מכר בקרב יהודיה העשירים של מצרים, אליה נסע כדי לרכוש ידע בתחום ההשקיה וטכנולוגיות חדישות.

ב-1911 חתם הסכם עם ועד פתח תקווה להקמת מכון ההשקיה בזיכיון לשלושים שנה, שבתומן יעבור המכון לרשות המושבה. הוא התחייב להשקות 1,500 דונם בתוך שנתיים. על מנת לעמוד ביעד זה רכש את המשאבות הצנטריפוגליות הראשונות בארץ ישראל ואת מנועי הדיזל הראשונים לשם הפעלתן. המכון שוכן בבית עשוי בטון מזוין, הראשון שהוקם בארץ ישראל ונקרא "בית הבטון". בית הבטון נמצא על-גדות הירקון, סמוך מאוד לכביש 5 (קרוב לשלט המודיע על הירידה לכוון ראש-העין בעוד 1000 מ') והוא נראה מהכביש. הכניסה אליו בדרך-עפר המתחילה סמוך לכפר הבפטיסטים, והמובילה לירקון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בצלאל יפה** בוויקישיתוף
* בצלאל יפה, בקטלוג הארכיון הציוני המרכזי בירושלים
* דוד תדהר (עורך), "בצלאל יפה", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 269

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007508276905171
* GND: 128357789
* ISNI: 0000 0000 2064 9414
* VIAF: 23190320
* WorldCat: viaf-23190320

 |
**ג'ורג'ו סקלוויני** (באיטלקית: **Giorgio Scalvini**; נולד ב־11 בדצמבר 2003) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת הבלם באטאלנטה ובנבחרת איטליה.

קריירה
------

סקלוויני החל לשחק כדורגל בברשה בגיל 10, ושיחק בקבוצות הנוער של אטאלנטה מאז 2015.

הוא שיחק לראשונה במדי אטאלנטה הבוגרת ב-24 באוקטובר 2021, בגיל 17, בתיקו 1-1 במסגרת הסרייה א' מול אודינזה. ב-18 באפריל 2022 כבש את שערו הראשון בקריירה בהפסד של אטאלנטה 2–1 להלאס ורונה.

סקלוויני ייצג את נבחרות איטליה בכל נבחרות הנוער. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איטליה עד גיל 21 ב-16 בנובמבר 2021, בגיל 17, כששיחק במשחק ידידות בו ניצחה הנבחרת האיטלקית 4–2 את רומניה.

ב-24 בינואר 2022, זומן סקלוויני לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת של איטליה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתבוסה 5–2 לגרמניה ב-14 ביוני 2022.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ורג'ו סקלוויני** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית)
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  Paolo Siotto, Chi è Giorgio Scalvini, talentuoso difensore dell'Atalanta, SerieBnews.com, ‏26 במאי 2021 (ב־)
**הסערה** (1508), שמן על בד
**ג'ורג'ונה** (באיטלקית: **Giorgio Barbarelli da Castelfranco**; ‏1477–1510) היה צייר ונציאני בתקופת הרנסאנס. ג'ורג'ונה ידוע בציורים פואטיים. רק ציורים בודדים (כשישה) מזוהים בוודאות כעבודות שלו. ביצירותיו בולטים הצבעים מלאי הרגש, ונראה כי דמויותיו נתונות בהליך נפשי עמוק ועז, הגובל במסתורין. אי ודאות אופפת את זהותו ואת יצירותיו ומשמעותן.

ביוגרפיה
--------

חייו של ג'ורג'ונה נזכרים באנציקלופדיה חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר של ג'ורג'ו ואזארי. הוא נולד בעיירה קסטלפרנקו ונטו שליד ונציה, ומכונה לפעמים זוֹרזוֹ (צורת הביטוי הוונציאנית של שמו) מקסטלפרנקו. לפי מסורת מהמאה ה-17 (שהופרכה מאז) נהגו לחשוב שהוא בנו מחוץ לנישואין של אחד מבני משפחת האצולה ברברלי, ושל בת איכרים מהכפר הסמוך, וֵדֵלַגוֹ, ומכאן כינויו "ג'ורג'ו ברברלי" או "ג'ורג'ו ברברלה". 

סביר כי סביבת קסטלפרנקו, שהייתה נוף ילדותו של ג'ורג'ונה, היא המקור לאידיאל שלו של נופים פסטורליים, גבעות ומעיינות. לא ידוע באיזה שלב בילדותו עבר לוונציה. לפי רידולפי היה ג'ורג'ונה שוליה של ג'ובאני בליני. הוא התגורר אצלו ושם הכירו בכישוריו בגיל צעיר. לפי מסמכים מהתקופה, כשהיה בן 23 נבחר לצייר פורטרטים של הדוג'ה אגוסטינו ברבריגו ושל שכיר החרב קונסלבו פרנטה, ב-1504 הוטל עליו לצייר לזכר מטאו קוסטנצו בקתדרלה של עיירת הולדתו, וב-1507 קיבל תשלום מאחד מגופי הממשל הוונציאניים עבור תמונה שצייר עבור ארמון הדוג'ים. ואזארי מספר כי ג'ורג'ונה נפגש עם לאונרדו דה וינצ'י ב-1500, בעת ביקורו של זה בוונציה. היה זה אירוע חשוב בחיי ג'ורג'ונה, שהשפיע על עבודותיו לאחר מכן. ואזארי מציין כי ג'ורג'ונה צייר ישירות על הבד, ולא באמצעות רישום מקדים כפי שנהוג היה בפירנצה.

ג'ורג'ונה מת בספטמבר או באוקטובר 1510 ממגפת הדבר שהכתה אז בוונציה.

ראו גם
------

* הסערה (ציור)
* ונוס היישנה
* יהודית עם ראש הולופרנס

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ורג'ונה** בוויקישיתוף
* ג'ורג'ונה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ג'ורג'ונה באתר הגלריה הלאומית בלונדון.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007261745905171
* AAG: 2292
* BNE: XX879321
* BnF: cb11954736s (data)
* CANTIC: a11272302
* CiNii: DA03939637
* GND: 118539469
* ICCU: CFIV019055
* ISNI: 0000 0001 2128 7942
* KulturNav: ff802a49-e6c4-4167-9591-96103df34a9d
* LCCN: n79029786
* LNB: 000226833
* MusicBrainz: 781f9ef3-2b79-4a45-bbcf-7d71e47d8d6d
* NDL: 00440980
* NGV: 3439
* NKC: xx0011782
* NLA: 36509446
* NLG: 256147
* NLP: A11850796
* NTA: 069874808
* RERO: 02-A000072137
* RKD: 31833
* SELIBR: 188258
* SNAC: w60g3sc7
* SUDOC: 027525708
* Trove: 1263954
* ULAN: 500028290
* VcBA: 495/10350
* VIAF: 39385864
* WorldCat: lccn-n79029786

 |
פול לרי, 1890
**פול לֶרי** (בצרפתית: **Paul Lhérie**‏; 8 באוקטובר 1844 – 17 באוקטובר 1937) היה זמר טנור (ומאוחר יותר בריטון) צרפתי, שהתפרסם ביותר בהופעתו כ"דון חוסה" המקורי בכרמן. הופעתו הראשונה הייתה באופרה קומיק ב-1866 כ"ז'וזף" של מאול. הוא יצר את תפקידי "שארל השני" בהצגת הבכורה של "דון סזאר דה באזאן" של מאסנה בשנת 1872, "בנואה" ב"דבר המלך" של דליב ב-1873 ו"דון חוזה" בכרמן של ביזה ב-1875.

ב-1882 עבר לתפקידי בריטון, החל ב"פוזה" ("דון קרלוס") בלה סקאלה. הוא שהה זמן מה גם בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, שם ביצע את "זורגה" ("דולי הפנינים" של ביזה), "ריגולטו", "ז'רמון" (לה טרוויאטה), "לונה" ו"אלפונס" ("לה פאבוריטה") הוא פרש מן הבמה בשנת 1894.

מראי מקום
---------

* **אליזבט פורבס**, לרי, פול, מילון גרוב החדש לאופרה, 1992, לונדון, עורך סטנלי סיידי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פול לרי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb148023321 (data)
* ISNI: 0000 0000 0315 0873
* LCCN: no2016025425
* The Léonore id LH//1630/1 is not valid.
* MusicBrainz: c81b37cb-82e3-42d4-b007-a4324c43db4e
* SNAC: w63s3qt8
* VIAF: 27330646
* WorldCat: lccn-no2016025425

 |
**ג'ון קמפבל לונגסטאף** (באנגלית: **John Campbell Longstaff**‏;  10 במרץ 1861 – 1 באוקטובר 1941) היה צייר, אמן מלחמה אוסטרלי וזכה חמש פעמים בפרס ארצ'יבלד. הוא היה בן דודו של ויל לונגסטאף, גם הוא היה צייר, ואמן מלחמה.

ביוגרפיה
--------

לונגסטאף נולד בקלונס, ויקטוריה, בנם השני של ראלף לונגסטאף וג'נט (ג'סי) קמפבל. ג'ון התחנך בפנימייה בבית הספר Miners Rest וב- Clunes State School. בהמשך למד בבית הספר של הגלריה הלאומית במלבורן, עם עמנואל פיליפס פוקס, פרדריק מק'קבין, דייוויד דייוויס. כישרונו של לונגסטאף הוכר על ידי ג'ורג' פולינגסבי. הוא התחתן עם רוזה לואיזה (טופסי) קרוקר ב -20 ביולי 1887.

הוא זכה במלגת המסע הראשונה של הגלריה הלאומית של ויקטוריה על ציורו הנרטיבי "Breaking the News" משנת 1887 (אשר נתן השראה לסרט עם אותו השם משנת 1912). ג'ון ואשתו הפליגו ממלבורן ללונדון בספטמבר 1887. בינואר 1888 הם נסעו לפריז, שם הציג ג'ון בסלון פריז. בהמשך עבר ללונדון, שם צייר דיוקנאות רבים. הוא חזר לאוסטרליה בשנת 1894 וקיבל כמה עבודות. הוא רכש סטודיו בגרוסוונור צ'יימברס במלבורן בין השנים 1897 - 1900. הגלריה הלאומית של ויקטוריה קיבלה את הבעלות על ציור ״הסירנות״ כתמורה למלגה וקנתה את ציור הנוף הגדול שלו "גיפסלנד, יום ראשון בלילה", ה -20 בפברואר 1898. הוא נסע שוב ללונדון ב -1901 שם הציג באקדמיה המלכותית.

לונגסטאף מונה לאמן מלחמה רשמי עם כוח החי"ר האוסטרלי במלחמת העולם הראשונה. הוא עשה כמה דיוקנאות של קצינים בצבא. עם חזרתו לאוסטרליה הוא זכה במספר פרסים וקיבל תפקידים מכובדים, כמו מינויו לנשיא אגודת האמנים הוויקטוריאנית בשנת 1924 ונאמן הגלריה הלאומית של ויקטוריה בשנת 1927. הוא הוכתר כאביר בשנת 1928, האמן האוסטרלי הראשון שקיבל את התואר הזה.

בשנת 1924 פגש לונגסטאף את מיס ג'סיקה הרקורט, באותה תקופה מוכרת תוכניות תיאטרון, ואחר כך שחקנית, בסידני ומאוחר יותר כונתה "הנערה הכי יפה באוסטרליה". הוא הוקסם מיופייה וצייר אותה פעמיים. בשנת 1925 הציג את דיוקנה של ג׳סיקה הרקורט עם עשרים ציירי מלבורן באולם אתנאום. לונגסטאף התייחס להרקורט "כמעט כיופי נשי מושלם", והציור נחשב ל"אחד הטובים ביותר שעשה אי פעם".

דיוקנו מ -1929 של האמנית אליס רואן היה הדיוקן הלאומי הראשון של אישה אוסטרלית.

הגלריה לאמנות של דרום אוסטרליה מחזיקה את דיוקנאותיו של פריז נסביט ואשתו של האמן.

דיוקנאות הנשים של לונגסטאף היו נושא התערוכה ״דיוקן נשי״ משנת 2012 במוזיאון לאמנות שפרטון.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ון לונגסטאף** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Leigh Astbury, **Australian Dictionary of Biography**, Canberra: National Centre of Biography, Australian National University
2. ↑  "ART EXHIBITION". Argus (Melbourne, Vic. : 1848–1957). 15 September 1925. p. 6.
3. ↑  Sydney Morning Herald 6 December 1929

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ADB: longstaff-sir-john-campbell-7230
* AGSA: 3397
* GND: 11946957X
* ISNI: 0000 0001 1578 7262
* LCCN: n95077664
* NGV: 1960
* NLA: 36555850
* RKD: 50752
* SNAC: w6k96jtv
* Trove: 1290130
* ULAN: 500008253
* VIAF: 95731425
* WorldCat: lccn-n95077664

 |
**ג'ון לוולין ג'ונס** (באנגלית: **John Llewellyn Jones**‏; 1866 – 13 בדצמבר 1927) היה אמן וצלם אוסטרלי, שהיה קשור לאסכולת היידלברג, הידועה גם בשם אימפרסיוניזם אוסטרלי.

ביוגרפיה
--------

ג'ונס, שנולד וגדל במלבורן, למד ציור בגלריה הלאומית של בית הספר לאמנות בויקטוריה (אנ') אצל ג'ורג' פולינגסבי בין השנים 1883–1889. הוא היה חבר ותיק הן במחנה האמנים בוקס היל (אנ'), שהוקם בשנת 1885 והן במחנה היידלברג (אנ'). שם, לצד ארתור סטריטון, צ'ארלס קונדר ואחרים, הוא צייר את הנוף האוסטרלי באמצעות טכניקות אימפרסיוניסטיות. במהלך תקופה זו, הוא היה חבר באחד ממועדוני האמנויות הבוהמייניות המובילות במלבורן באמצע שנות השמונים.

ארתור סטריטון העניק לג'ונס מספר מעבודותיו בהיידלברג, כולל "התרשמות בקיץ מוזהב" (1888), הבסיס לציור הנוף הזה, היה הציור "קיץ מוזהב", איגלמונט (1889). ג'ונס המשיך להשאיל את "התרשמות בקיץ מוזהב" לתערוכת אמני היידלברג הראשונה - 9\5 (אנ') בשנת 1889. 

ג'ון ג'ונס, העונה היבשה, 1889
בשנה שלאחר מכן הגישו ג'ונס וסטריטון מספר מיצירותיהם בהיידלברג לתערוכת החורף של אגודת האמנים הוויקטוריאנית (אנ'), שמשכה את תשומת ליבם של נאמני הגלריה לאמנות של ניו סאות' ויילס (אנ') בביקור מסידני. הם ראו בצמד "אמנים צעירים מבטיחים ביותר", ורכשו את "העונה היבשה" של ג'ונס וגם את "האוסטרלי" של סטריטון, והפכו אותם לחלק מהעבודות הראשונות של אסכולת היידלברג שנכנסו לאוסף ציבורי. "העונה היבשה" נכללה מאוחר יותר בתערוכת האמנות האוסטרלית (אנ') בשנת 1898 בלונדון, בין יתר יצירותיו של ג'ונס.

ג'ונס חי בסידני לקראת סוף חייו, והמשיך לצייר, בעיקר בצבעי מים.

הוא נפטר בבית החולים צפון סידני ב-13 בדצמבר 1927 לאחר מחלה קצרה.

מורשת
-----

בעוד שסטריטון כתב עליו כמי שתמך מוקדם משמעותי בציור באוויר הפתוח באוסטרליה,  ג'ונס, בהשוואה לחברים אחרים ב"מחנות האמנים "במלבורן, נשכח יחסית באפלה.

מבקר האמנות ג'יימס סטיוארט מקדונלד (אנ') כתב בשנת 1958:  "ג'ונס הוא לא יותר משם ברשימת הציירים שעבדו עם רוברטס וקונדר באיגלמונט ... ואולי הוא לעולם לא יזכר בהרבה מעבר לזה: ובכל זאת, על נאמנותו מישהו באוסטרליה תמיד יתלה את התמונות שלו."

בשנת 1996 הוצג בגלריה האזורית טוויד (אנ') אוסף גדול של ציורי שמן וצבעי מים של ג'ונס. בכותרת "ג'ון לוולין ג'ונס: הצייר הנשכח באוסטרליה", לאחר מכן סיירה התערוכה בגלריות אזוריות אחרות.

לולוולין לופ בפרוור קונדר (אנ') בקנברה נקרא על שם ג'ונס.

הערות שוליים
------------

1. ↑  **The 9 by 5 impression exhibition, opened August 17, 1889, at Buxton's Rooms**, Melbourne: Fergusson & Mitchell, 1889
2. 1 2  "Notes on Art". Illustrated Sydney News (Sydney). 7 July 1890. p. 22
3. ↑  Eagle, Mary (1994). The Oil Paintings of Arthur Streeton in the National Gallery of Australia. National Gallery of Australia
4. ↑  The Bulletin (29 October 1958), "J. S. MacDonald on Art". p. 2.
**בוטילליתיום (butyllithium)** הוא ריאגנט אורגני נפוץ, ומשתייך לקבוצת האורגנומתכות. כריאגנטים אחרים בקבוצה זו, הבוטילליתיום הוא נוקלאופיל חזק, המגיב כקרבאניון. הנוסחה הכימית של בוטילליתיום היא CH3CH2CH2CH2Li, והוא מכונה לעיתים **n-בוטילליתיום (n-butyllithium)** כדי להבהיר שהשרשרת הבוטילית אינה מסועפת.

הכנה
----

כמו ריאגנטי אורגנוליתיום אחרים, גם הבוטילליתיום נוצר בתגובה עם ההליד האורגני המתאים - בוטאן המותמר (בפחמן מס' 1) ביסוד מהטור השביעי בטבלה המחזורית, לדוגמה ברום:



 
C

H

3

C

H

2

C

H

2

C

H

2

B
r
+
2
L
i
→
C

H

3

C

H

2

C

H

2

C

H

2

L
i
+
L
i
B
r

{\displaystyle \ CH\_{3}CH\_{2}CH\_{2}CH\_{2}Br+2Li\rightarrow CH\_{3}CH\_{2}CH\_{2}CH\_{2}Li+LiBr}

{\displaystyle \ CH_{3}CH_{2}CH_{2}CH_{2}Br+2Li\rightarrow CH_{3}CH_{2}CH_{2}CH_{2}Li+LiBr}
בשונה מתגובות ליצירת אורגנומתכות אחרות, כגון ריאגנטי גריניאר, התגובה ליצירת בוטילליתיום ואורגנוליתיום בכלל אינה מתרחשת רק באתר, אלא במגוון רחב של ממסים: התגובה שלעיל מתבצעת בהקסאן.

תגובות
------

### כנוקלאופיל

בוטילליתיום מגיב כנוקלאופיל עם קטונים, אלדהידים, אפוקסידים, חומצות קרבוקסיליות ועם נגזרותיהן, כגון אסטרים. לדוגמה, תגובה של בוטילליתיום עם אצטאלדהיד, ליצירת כהל שניוני, 2-הקסאנול.



 
C

H

3

C

H

2

C

H

2

C

H

2

L
i
+
C

H

3

C
H
O
→
C

H

3

C

H

2

C

H

2

C

H

2

C
H
(
O
H
)
C

H

3

{\displaystyle \ CH\_{3}CH\_{2}CH\_{2}CH\_{2}Li+CH\_{3}CHO\rightarrow CH\_{3}CH\_{2}CH\_{2}CH\_{2}CH(OH)CH\_{3}}

{\displaystyle \ CH_{3}CH_{2}CH_{2}CH_{2}Li+CH_{3}CHO\rightarrow CH_{3}CH_{2}CH_{2}CH_{2}CH(OH)CH_{3}}
### כבסיס

לעיתים, עשוי בוטילליתיום להגיב כבסיס חזק: תגובה חשובה, בה משתמשים בבוטילליתיום כבסיס, היא תגובת וויטיג. בתגובה זו, מחברים שרשרת פחמנית בקשר כפול לפחמן קרבונילי או אלדהידי, במקום הקשר הכפול לחמצן. בשלב הכנת האיליד בתגובת וויטיג, משמש הבוטילליתיום לאלימינציה של מימן, היוצרת מטען שלילי על הפחמן ממנו נעקר. קבוצת הבוטיל משמש כאן כבסיס חזק, ויוצרת בוטאן גזי.

בטיחות
------

החומר מגיב בצורה אלימה ומסוכנת עם מים, בתגובה אקסותרמית שתוצריה הם ליתיום הידרוקסיד וגז בוטאן דליק ביותר העלול להתלקח בנוכחות חמצן. יש לאכסן את החומר בנוכחות גז אציל.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בוטילליתיום** בוויקישיתוף
**בצל מטוגן** הוא מרכיב המשמש לתיבול מאכלים. הוא עשוי בצל שנקצץ וטוגן בשומן, טעמו מתקתק ועשיר ומרקמו רך או פריך, בהתאם לצורת ההכנה.

הכנה
----

בצל מטוגן מוכן בדרך כלל כחלק ממתכון, לרוב בשלבים מקדימים של הכנתו. בשלב הראשון הבצל נקצץ, ולאחר מכן מטוגן בשומן. קיימות דרכים רבות להכנת הבצל, והתוצאות שונות במעט בין דרך לדרך. פעמים רבות משקפות הדרכים השונות להכנת בצל מטוגן את המטבח ממנו מקור המנה.

להלן הווריאציות העיקריות:

* קיצוץ הבצל - קיצוץ גס, בינוני, דק ודק מאוד.
* סוג השומן בו נעשה שימוש: השומנים הנפוצים הם שמנים צמחיים מזוככים, שמן זית (אופייני למטבחים ים תיכוניים), חמאה (אופייני למטבח הצרפתי), ושומן חזיר (אופייני לצפון ומזרח אירופה).
* מידת הטיגון, הקובעת את צבעו של הבצל המטוגן, החל בשקוף, דרך צבע זהוב, ועד לקרמל כהה.
* טיגון הבצל עם מעט שמן בכלי פתוח מוביל למרקם רך. טיגון עמוק מייצר מרקם פריך.

לעיתים מוסיפים לבצל במהלך הטיגון קמח או עמילן תירס. טכניקה זו מיועדת להסמכה של רטבים או מרקים שהבצל המטוגן חלק מהם.

### הכנה תעשייתית

בצל מטוגן מיוצר גם באופן תעשייתי, וניתן לרכישה במרכולים. המוצר נפוץ בכמה צורות:

* מוקפא
* מיובש בצורת שבבים
* מיובש וטחון

שימושים
-------

לבצל מטוגן שימושים מגוונים במטבחים רבים. להלן מספר מאכלים אופייניים בהם נעשה שימוש בבצל מטוגן:

### מטבחים מזרח אירופאיים

* פירה
* כבד קצוץ
* סלט ביצים

### מטבח אמריקאי

* קסרול שעועית ירוקה

### סקנדינביה

* תוספת פופולרית לנקניקיה בלחמנייה

### מטבח הודי

* גרסאות של ביריאני

### מטבח ים תיכוני

* פילאף
* מג'דרה

ראו גם
------

* טבעות בצל
* תגובת מייאר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בצל מטוגן** בוויקישיתוף
**בצילו של הלם קרב** מוכר גם בשמו המקוצר **הלם קרב** הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1988 שביים יואל שרון.

הפקה וצילום
-----------

הסרט נקרא תחילה "בחזרה לחיים" והופק על ידי יעוד לבנון. צילומי הסרט החלו במרץ 1987. בסרט השתתפו: אשר צרפתי, דן תורג'מן, ענת עצמון, גילי בן אוזיליו, סטניסלב צ׳פלין ואמנון ברנזון. לקראת סיום הפקת הסרט הוחלט לשנות את שמו ל"בצילו של הלם קרב". הבמאי יוסי זומר החל במקביל לצלם סרט בשם "הלם קרב", לבסוף ויתר זומר על השם בשל יציאתו של סרט זה שנקרא בקיצור "הלם קרב". סרטו של זומר יצא לאקרנים ב-1989 בשם "רסיסים".

הסרט יצא לאקרנים באפריל 1988.

במהלך צילומי הסרט ענת עצמון ודן תורג'מן התאהבו, וב-1991 השניים נישאו.

עלילה
-----

לאחר מלחמת יום הכיפורים בבית חולים צבאי פסיכיאטרי נוצרת חברות בין שני לוחמים הסובלים מהלם קרב, גדעון, מח"ט בצנחנים ואיש משפחה נשוי, ומיכה (בגילומו של דן תורג'מן), סגן במילואים, רווק העובד כצלם אופנה. במהלך קרב מסוים גדעון ביקש סיוע אווירי אך מטוסי חיל האוויר הרגו בטעות את חיילי החטיבה שלו, ובעקבות זאת הוא מיוסר ברגשי אשמה על החיילים שאיבדו את חייהם. מיכה צילם את חיילי הנגמ"ש עם היוודע על התחלתה של הפסקת אש, אך ברגע הצילום חטף הנגמ"ש פגיעה ישירה וכל חייליו נהרגו מלבד הנהג אשר נפצע קשות.

שניהם, השונים זה מזה מתחברים על רקע גורלם המשותף.

ראו גם
------

סרטים נוספים בנושא פוסט טראומה:

* רסיסים
* חתונה מבורכת
* שאטר איילנד
* לא שם זין

קישורים חיצוניים
----------------

* "בצילו של הלם קרב", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "בצילו של הלם קרב", באתר ספר הקולנוע הישראלי
* "בצילו של הלם קרב", באתר אידיבי
* "בצילו של הלם קרב", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* "בצילו של הלם קרב", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית

**ביקורות**

* מאיר שניצר, הוא הלך בקוצים, חדשות, 4 באפריל 1988
* עירית שמגר, יואל שב משדה הקרב, מעריב, 1 באפריל 1988
* גיל קיסרי, הלם כפול, מעריב, 25 במרץ 1988

הערות שוליים
------------

1. ↑  עידית שחורי, הלם קרב לסגן־אלוף, חדשות, 24 במרץ 1987
2. ↑  עירית שמגר, מצלמים את "הלם קרב", מעריב, 27 באוקטובר 1987
3. ↑  רן גפן, שרון ניצח בקרב על השם, חדשות, 8 בפברואר 1988
4. ↑  עירית שמגר, בצילו של הלם קרב, מעריב, 19 בפברואר 1989
5. ↑  בצילו של הלם קרב, מעריב, 10 באפריל 1988
6. ↑  ענת עצמון ודן תורג'מן נרשמו ברבנות. החתונה ב־5 בנובמבר, חדשות, 3 באוקטובר 1991
בציעת הפת
**בציעת הפת** היא הלכה בהלכות סעודה שענינה סדר בציעת הלחם בסעודה וחלוקתו לסועדים. למרות שהלכה זו תקפה בכל סעודה שהיא, כיום היא נהוגה בעיקר בסעודת שבת ולכן חלק מהלכותיה קשורות בדווקא לשבת.

מקום הבציעה
-----------

על פי הנאמר בגמרא, הבציעה צריכה להיות במקום האפוי היטב ולא במקום הלבן. דין זה לימד המלך מנשה את רב אשי כאשר נגלה אליו בחלום. למעשה נהוג לבצוע את הלחם מן הצד, כך שנחתכים יחדיו הן צדו העליון של הלחם והן צידו התחתון, עקב מחלוקות הלכתיות שהתעוררו בעניין זה.

מי הבוצע
--------

הבוצע בדרך כלל הוא בעל הבית כדי שיבצע למסובים בעין יפה. אם ישנו בסעודה אדם גדול או שזו חתונה, מקובל לכבד בבציעה את הגדול או החתן.

צורת הבציעה וזמנה
-----------------

לכתחילה היה ראוי לבצוע על הפת שלמה קודם בציעתה מפני כבוד הברכה, אולם מאידך יהיה בכך הפסק רב בין הברכה לאכילה, לכן כפשרה יש לבצוע מעט קודם הברכה (בשיעור שיוכלו להרים את הלחם אם יאחזו בפרוסה) ואת ההמשך לאחריה.

הבציעה בשבת
-----------

בשבת שצריך לבצוע בדווקא על כיכר שלמה, יש פוסקים הסוברים שאין לבצוע כלל כי זה יפגום בשלמות הפת, אולם בספר משנה ברורה מביא שהמדקדקים נוהגים לרשום בסכין (כלומר קלות) קודם הברכה.

סדר החלוקה
----------

המחלק צריך להניח את פרוסת הבציעה על השולחן ולא לתתה ביד הסועד, משום שלאבל כן נותנים בידו ואין לגרום לאדם להרגיש כאבל. בגמרא נאמר שעניין זה נרמז בפסוק "פרשה ציון בידיה" - רמז שנותנים ביד האבל את פרוסת הלחם.

הבציעה בשבת
-----------

בסעודת שבת בוצעים על לחם משנה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף מ"ו; שולחן ערוך, אורח חיים, סימן קס"ז, סעיף י"ד.
**פול יוהנס גרארדוס ורהאג** (בהולנדית: **Paul Johannes Gerardus Verhaegh**; נולד ב-1 בספטמבר 1983) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדת המגן הימני.

קריירה
------

### מועדונים

ורהאג שיחק בקבוצת הנוער המקומית של העיירה בה נולד. לאחר מכן עבר בין מחלקות הנוער של פנלו ושל פ.ס.וו. איינדהובן. בעונתו הראשונה ככדורגלן מקצועי, היה שייך לאיינדהובן, והושאל לאפלדורן מליגת המשנה ההולנדית. בעונה אחת במדי אפלדורן הופיע ב-33 משחקים וכבש שער אחד. בשנת 2004 עבר לדן בוס מליגת העל ההולנדית, והופיע ב-32 משחקים בעונתו הראשונה במועדון. באותה עונה ירד המועדון לליגה השנייה. בעונה שלאחר מכן שיחק 24 משחקים בחצי עונה, עד שעזב בחודש ינואר 2006 לויטסה ארנהם מליגת העל ההולנדית. ב-4 וחצי עונות בקבוצה היה לשחקן מפתח בהרכב, והופיע ב-139 משחקים במדי ויטסה.

ב-27 במאי 2010 עזב את ורהאג את ויטסה וחתם באאוגסבורג מהבונדסליגה השנייה. בעונתו הראשונה באאוגסבורג שיחק ברוב משחקי הקבוצה, 33 משחקים, בהם כבש שער אחד. בסיום עונת 2010/2011 עלתה אאוגסבורג לבונדסליגה הראשונה. מאז נשאר ורהאג השחקן העדיף בעמדת המגן הימני, ובסך הכל ב-4 עונות בקבוצה שיחק 113 משחקים וכבש 6 שערים בכל המסגרות. ב-7 באוגוסט 2017 חתם בוולפסבורג. ב-5 ביוני 2019 חזר להולנד לאחר תשע שנים וחתם בטוונטה לעונה אחת.

### נבחרת הולנד

ורהאג היה חלק מנבחרת הולנד עד גיל 21 ב-2006, אז זכתה הנבחרת באליפות אירופה עד גיל 21.

הופעת הבכורה של ורהאג בנבחרת הולנד הבוגרת הייתה ב-15 באוגוסט 2013, במשחק ידידות נגד פורטוגל, שנגמר בתוצאת שוויון 1-1. בנוסף, הוא גם זומן לסגל הולנד למונדיאל 2014.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית)
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
* פרופיל השחקן(הקישור אינו פעיל) באתר הרשמי של אאוגסבורג

| **נבחרת הולנד – מונדיאל 2014 (מקום שלישי)** |
| --- |
| 1 סילסן • 
2 פלאר • 
3 דה פריי • 
4 מרטינס אינדי • 
5 בלינד • 
6 דה גוזמן • 
7 יאנמאט • 
8 דה יונג • 
9 ואן פרסי • 
10 סניידר • 
11 רובן • 
12 ורהאג •
13 ולטמן • 
14 קונגולו •
15 קאוט •
16 קלאסי •
17 לנס •
18 פר •
19 הונטלאר •
20 ויינאלדם •
21 דפאי •
22 וורם •
23 קרול •
מאמן: ואן חאל | הולנדהולנד |
**רות מינסקי סנדרוביץ'** (נולדה ב-3 במאי 1926) היא סופרת וניצולת שואה. היא כתבה שלושה ספרים על קורותיה בשואה: "הכלוב", "החיים" "וגברת השואה".

ראשית חיים
----------

ריבקל'ה ריבה מינסקה נולדה בלודז' שבפולין לאברומלה ונחה מינסקה. ריבה נולדה ב-3 במאי 1926. היא הייתה הרביעית מבין שבעה ילדים: שאנלה, יענקלה ומלה קדמו לה; האחים מוטלה, מוישל'ה ולייבלה צעירים ממנה. אביה של ריבה, אברומלה מינסקה נפטר זמן קצר לאחר לידתו של מוישלה.

מלחמת העולם השנייה
------------------

לפני הפלישה לפולין, אחיה הגדולים של ריבה ברחו לרוסיה כדי להימלט מעבודות כפייה. ריבה, אמה ואחיה הקטנים גורשו לגטו לודז', שם חלה האח הצעיר לייבל'ה בשחפת. ב־10 בספטמבר 1942 גורשה אמם מהגטו במהלך פשיטה של החיילים הנאצים והשאירה את ריבה לטפל באחיה הצעירים. היא אימצה אותם כדי לשמור על המשפחה, שנמשכה עד שמת האח לייבל'ה. ריבה, מוט'לה ומויש'לה רוכזו עם היהודים שנותרו בגטו ונשלחו לאושוויץ. ריבה ואחיה הופרדו בשערי המחנה.

לאחר שבוע הועברה ריבה למחנה עבודה במיטלשטיין. שם היא לקתה בהרעלת דם מחיתוך ידה, ומכיוון שהעניקה השראה לאחרים סביבה לעבוד קשה יותר, היא אושפזה במקום להיהרג. כשהחלימה היא נשלחה למחנה העבודה במחנה הריכוז גראפנורט עד סוף המלחמה. המחנה שוחרר על ידי הצבא האדום. היא עברה לארצות הברית והקימה משפחה.

לאחר המלחמה
-----------

לאחר השחרור חזרה רות עם חברים מהמחנה ללודז'. הם גילו כי בתיהם לשעבר היו מאוכלסים על ידי אנשים שרכשו את הבתים לאחר שהיהודים גורשו למחנות. רות וחברותיה החליטו לברוח לאחר שנודע להן כי ניצולי המחנות היהודים הם יעדים לרצח. הם שהו בדירה נטושה עם ניצולים אחרים.

היא הכירה את בעלה לאחר המלחמה. הזוג הטרי התארגן להובלה למחנה עקורים בגרמניה, שם ילדו בני הזוג שני בנים. גם בזמן שהותה במחנה, התאחדה רות עם אחיה ואחיותיה (שאנלה, יענקל'ה ומלה) שנמלטו לרוסיה.

לאחר מכן המשפחה היגרה לארצות הברית, שם נולדו שני ילדים נוספים. המשפחה התיישבה בקומאק, ניו יורק ושם היא עדיין מתגוררת עם בעלה. מדי פעם היא מספרת את קורות חייה בפני תלמידים.

יצירות שפורסמו
--------------

* **הכלוב** (מקמילן, 1986)
* **לחיים** (מקמילן, 1988)
* **גברת השואה** (מקמילן, 1999)

קישורים חיצוניים
----------------

* רות מינסקי סנדר, ברשת החברתית Goodreads

הערות שוליים
------------

1. ↑  Sender, Ruth Minsky (1988-03-27). "LONG ISLAND OPINION; A Survivor's Duty Is Not to Forget". *New York Times*. Ruth Minsky Sender lives in Commack.
2. ↑  "About The Author". *Simonandschuster.com*. נבדק ב-3 יולי 2020. She lives with her husband in Commack, New York. She had three grown sons and a daughter and several grandchildren. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  "Smithtown Students Inspired By Survivor's Story". *Simonandschuster.com*. 3 אפר' 2019. נבדק ב-3 יולי 2020. `{{cite web}}`:  (עזרה)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007277498905171
* ISNI: 0000 0000 6321 6424
* LCCN: n85337186
* Trove: 1131520
* VIAF: 20811706
* WorldCat: lccn-n85337186

 |
**פול לקאקיס** (**Paul Lekakis**; נולד ב-22 באוקטובר 1966) הוא זמר ושחקן אמריקאי.

ביוגרפיה
--------

לוקאקיס נולד בעיירה טריטאון שבמדינת ניו יורק, למשפחה בת חמישה ילדים. הוא לא השלים את לימודיו התיכוניים, ובגיל 16 החל לעבוד כמלצר בפאב המיועד להומוסקסואלים בניו רושל. בגיל 17 עזב לניו יורק והחל ללמוד מחול. במהלך שהותו בעיר החל לעסוק בדוגמנות, ועיסוק זה הוביל אותו למילאנו. 

ב-1987, בעודו באיטליה, הקליט את השיר "(Let's Go Back to My Room) ‏Boom Boom". השיר, בסגנון פופ, כלל טקסטים מיניים שנחשבו בוטים באותה העת. להפתעתו של לקאקיס, הפך השיר ללהיט בקנה מידה עולמי. ברחבי העולם נמכרו למעלה מ-6 מיליון עותקים של הסינגל, הוא הגיע למקום ה-43 במצעד מכירות הסינגלים של בילבורד, למקום ה-60 בטבלת מכירות הסינגלים בבריטניה, למקום השני במצעד הפזמונים הקנדי ולמקום הראשון במצעדי הפזמונים של יפן ואוסטרליה. בעקבות ההצלחה, החתימה אותו חברת התקליטים סייר רקורדס על חוזה הקלטות. באותה תקופה גילה כי הוא נושא את נגיף האיידס. ב-1990 הקליט את האלבום Tattoo It, שכלל גם את "Boom Boom", אך האלבום נחל כישלון. מאז לא הקליט אלבומים חדשים, אך המשיך להופיע, בעיקר במועדוני לילה. 

ב-1994, כששיא הקריירה שלו מאחוריו, ניסה את מזלו בלוס אנג'לס, אך משלא הצליח, החל לעסוק בזנות, והתמכר לסמים ולאלכוהול. ב-1997 נכנס לתוכנית שנים עשר הצעדים לגמילה. זמן קצר לאחר מכן לקה ב-PCP, דלקת ריאות האופיינית לבעלי מערכת חיסונית חלשה. 

מאז 2001 גילם לוקאקיס מספר תפקידים בקולנוע ובטלוויזיה. בשנת 2007 השתתף גם במחזה שהועלה בתיאטרון לוריין האנסברי בסן פרנסיסקו. חלק מהתפקידים אותם גילם היו של נשאי איידס. הוא מופיע לעיתים עם שיריו משנות ה-80, וב-2003 אף הופיע בישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של פול לקאקיס
* פול לקאקיס, סרטונים בערוץ היוטיוב

* פול לקאקיס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* פול לקאקיס, באתר AllMusic (באנגלית)

* פול לקאקיס, באתר MusicBrainz (באנגלית)

* פול לקאקיס, באתר Yandex.Music (ברוסית)

* פול לקאקיס, באתר Discogs (באנגלית)

* פול לקאקיס, באתר Genius

* פול לקאקיס, באתר בילבורד (באנגלית)

* Kevin Koffler, HIV: Behind the Music, POZ Magazine, 2000


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 134442822
* ISNI: 0000 0000 5547 6015
* LCCN: n92024045
* MusicBrainz: 7224137d-66a9-4b87-8b22-18d90c4a1b13
* VIAF: 43492167
* WorldCat: lccn-n92024045

 |
**ג'ון לסלי ברק** (באנגלית: **John Leslie Breck**;‏ 1859–1899) היה אמן אמריקני, שטוענים שהכניס לארצות הברית את האימפרסיוניזם בתערוכה בבוסטון בשנת 1890.

ביוגרפיה
--------

ברק נולד בים מחוץ להונג קונג בשנת 1860, הוא היה בנו של קצין ימי בארצות הברית. כשחזר לארצות הברית, הוא גדל בניוטון, מסצ'וסטס, וסיים את בית הספר בסנט מארק.

בשנת 1877 לאחר סיום לימודיו השתלם האמן הצעיר בציור באקדמיה המלכותית במינכן. ברק שב לבוסטון בשנת 1882 ובילה את המשך קריירת הציור שלו בניו אינגלנד.

בשנת 1886 חזר ג'ון לסלי ברק לאירופה ללמוד בפריז באקדמיה ז'וליאן. בעודו לומד שם, הוא יצר קשרים רבים שישפיעו על סגנונו האמנותי. הוא למד אצל גוסטב בולנגר וז'ול-ג'וזף לפבר, ופגש גם קומץ אמנים אמריקאים אחרים שלמדו בצרפת.

ג'ון לסלי ברק, גן הבית בז'יברני,1890
בשנת 1887 ברק, יחד עם עמיתיו האמנים האמריקניים וילארד מטקלף ותאודור רובינסון, נסעו לז'יברני, ביתו של האימפרסיוניסטי קלוד מונה, שם התיידד עם קלוד מונה. ברק הביא את האימפרסיוניזם לארצות הברית בשנת 1890.

בז'יברני למד ואימץ את הסגנון והטכניקות של האימפרסיוניזם של קלוד מונה.

למרות הצלחה מסוימת והשתתפות בסלון בפריז בשנת 1888 ו- 1889, ברק עזב את העיר לאחר שנפרד מביתו החורגת של מונה, הציירת בלנש הושדה-מונה.

מוות
----

ג'ון לסלי ברק, אצל מונה, 1888
עם שובו לבוסטון בשנת 1890 הוא הציג במועדון סנט בוטולף. בהתבוננות על אוסף הציורים שלו, ניתן לציין את הפרספקטיבה והצבעים התוססים של נופיו ממסצ'וסטס, ז'יברני, וונציה. אלה מעידים לא רק את הכישרון הגדול שלו כאמן נוף אלא גם את השתלבותו בתנועה האמנותית הגדולה של האימפרסיוניזם.

ג'ון לסלי ברק נפטר מהרעלת גז בשנת 1899.

קיים דיוקן משנת 1891 של ג'ון ברק בצרפת, שצויר על ידי חברו ג'יימס קרול בקוויט שמוצג בתערוכת הקבע בגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון הבירה.

ג'ון לסלי ברק, אשה בגן, 1890
בית הספר שלמד בו בסנט מרק, מחזיר תערוכת קבע על האמן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ון לסלי ברק** בוויקישיתוף
* ג'ון לסלי ברק, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Sharon Slater, Manager Of The Archives, The Governor's Academy Archives: John Leslie Breck, Impressionist Painter, The Governor's Academy Archives, ‏2011-04-29
2. ↑  News - St. Mark's School, www.stmarksschool.org
3. ↑  John Leslie Breck | Questroyal, www.questroyalfineart.com

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1043780114
* ISNI: 0000 0000 6709 1534
* LCCN: no2009034146
* RKD: 103740
* SNAC: w6jt0tqd
* SUDOC: 249991004
* ULAN: 500091351
* VIAF: 83563466
* WorldCat: lccn-no2009034146

 |
**רוחליה קרוס מרטינס** (בספרדית: **Rogelia Cruz Martínez**;‏ 31 באוגוסט 1940 – 11 בינואר 1968) הייתה מלכת יופי גואטמלית ופעילה פוליטית שמאלנית. קרוס זכתה בתואר מיס גואטמלה בשנת 1958, ולקחה חלק בנוער הפטריוטי של העבודה, קבוצת הנוער של המפלגה הגואטמלית של העבודה הקומוניסטית, שם הכירה את לאונרדו קסטייו ג'ונסון, מנהיג המפלגה, אשר איתו היא יצרה קשר רומנטי, דבר שבסופו של דבר גרם לחטיפתה ולרצח שלה.

ביוגרפיה
--------

קרוס נולדה למשפחה ממעמד הביניים בגואטמלה סיטי ב-31 באוגוסט 1940. בהיותה בת נוער, למדה בתיכון Instituto Normal Central para Señoritas Belén המתמחה בהכשרת מורים, ולאחר מכן למדה אדריכלות באוניברסיטת סן קרלוס בגואטמלה, כאשר בזמן שהיא למדה שם היא זכתה בתואר מיס גואטמלה. בשנת 1959, שנה לאחר שהיא זכתה בתואר, קרוס השתתפה בתחרות מיס תבל, שם הפסידה לאקיקו קוג'ימה מיפן.

בשנת 1962, היא נלחמה בקבוצה במסגרת גרילה, מלחמה שנעשית על ידי קבוצות קטנות ולא על ידי צבא, ובשנת 1965 נעצרה ונכלאה בכלא עקב אחסון נשק בחווה של משפחתה. לאחר מספר חודשים היא שוחררה מהכלא, והצטרפה לנוער הפטריוטי של העבודה, קבוצת הנוער של המפלגה הגואטמלית של העבודה הקומוניסטית, שם הכירה את לאונרדו קסטייו ג'ונסון, מנהיג המפלגה, אשר איתו היא יצרה קשר רומנטי.

בדצמבר 1967, קרוס נעצרה בעקבות עבירת תנועה, אך שוחררה לאחר שהמפלגה הגואטמלית של העבודה וארגון הכוחות המזוינים המורדים איימו על השופט שהיה אחראי על התיק. זמן קצר לאחר שחרורה, קרוס נחטפה ולא נראתה עוד בחיים. ב-11 בינואר 1968, גופתה נמצאה עירומה עם סמני עינויים ותקיפה מינית, בגשר ליד אסקואינטלה. מעריכים כי היא נרצחה בעקבות הקשר שלה למפלגה ולג'ונסון. בעקבות הרצח, תקפה המפלגה הגואטמלית של העבודה אנשי צבא אמריקאים, כאשר רצחו שניים מהם ופצעו שלושה.

ראו גם
------

* התנקשויות פוליטיות

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על חייה של רוחליה קרוס, סרטון באתר יוטיוב (בספרדית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  נורמן גאל, Slaughter in Guatemala‏, 20 במאי 1971

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0000 5506 5398
* LCCN: n2009012557
* SUDOC: 168823543
* VIAF: 78872211
* WorldCat: lccn-n2009012557

 |
ריסה שחורת-רגל.
**ריסה שחורת-רגל** (שם מדעי: ***Rissa tridactyla***) היא מין של עוף ימי ממשפחת השחפיים מהסוג שכולל 2 מינים. מקור שמה הוא רגליה השחורות לעומת הריסה אדומת-הרגל.

מאפיינים
--------

אורכה של הריסה 37–41 ס"מ ומשקלה 305–525 גרם. מוטת הכנפיים מגיעה לאורך 91–105 ס"מ בממוצע. הזכרים גדולים מעט מהנקבות, אך בשאר המאפיינים דומים להם ביותר.
לריסות מקור צהוב, גוף לבן עם גב וכנפיים אפורות וכמו שנרמז משמם - רגליים שחורות, שלעיתים נמצאות מעט אדמדמות כנראה במיני כלאיים של הריסות אדומות-הרגל. צווארם ארוך מעט ועיניהם קטנות ביחס לשחפים אחרים ובחורף ישנם מינים בעלי עיניים מעט כתומות-אפורות.

הריסות עפות ומתרבות בחופים עם צוקים בצפון האוקיינוס השקט והאוקיינוס האטלנטי ואחד מהעופות המקננים הנפוצים ביותר שם. הם מקננים במושבות צפופות ורעשניות יחד עם עופות מקבוצת האלקיים. הקן מורכב מאצות ים ומטחבים שונים ובו הנקבה מטילה את ביציה. הגוזלים לבנים כיוון שאין להם צורך להסתתר מטורפים והם יכולים גם להתבגר לאט.

הריסות ניזונות מדגים, סרטנים ורכיכות ימיות ועפות רחוק יותר בלב ים משחפים אחרים. הן גם לא ניזונות מפסולת של מזבלות.

ראו גם
------

* עופות ימיים
* שחף
* ריסה אדומת-רגל

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ריסה שחורת-רגל** בוויקישיתוף
* ריסה שחורת-רגל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IBC
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  ריסה שחורת-רגל באתר הרשימה האדומה של IUCN

ריסות בתעופה.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007535014605171
* LCCN: sh2005008742

 |
**ויקטור הרטמן** (ברוסית: **Ви́ктор Га́ртман**; ‏  5 במאי 1834 – 4 באוגוסט 1873) היה אדריכל וצייר רוסי. הוא היה קשור למושבת האמנים באברמצבו (אנ'), מצפון למוסקבה, שנרכשה ונשמרה החל ב-1870 על ידי התעשיין והפילנתרופ סאווה מאמונטוב, והתחייה הרוסית.

ביוגרפיה
--------

ויקטור הרטמן נולד בסנט פטרבורג למשפחה ממוצא גרמני. הוא התייתם בגיל צעיר וגדל בביתם של אחותה של אמו ובעלה אלכסנדר המיליאן, שהיה אדריכל ידוע. הוא למד באקדמיה הקיסרית לאמנויות (אנ') ובהתחלה התחיל לעבוד באיור ספרים (אנ').

הוא גם עבד כאדריכל ושרטט, בין השאר, עבד על האנדרטה למלאת אלף שנה לרוסיה בנובגורוד, שנחנכה בשנת 1862. את רוב ציורי המים ורישומי העיפרון עשה במסעות מחוץ לרוסיה בשנים 1864 עד 1868, יחד עם איוואן רופט. הרטמן היה מהאמנים הראשונים שכלל מוטיבים רוסיים מסורתיים ביצירתו.

מאז שולדימיר סטאסוב הכיר אותו לחוג של מילי באלקירב ב-1870, הוא היה חבר קרוב של המלחין מודסט מוסורגסקי. לאחר מותו המוקדם של הרטמן ממפרצת בגיל 39 בלבד, הוצגה תערוכה של למעלה מ-400 מציוריו באקדמיה לאמנויות יפות בסנט פטרסבורג, בפברואר ומרץ 1874. התערוכה נתנה השראה למוסורגסקי להלחין את הסוויטה שלו "תמונות בתערוכה". רוב היצירות שהוצגו בתערוכה של 1874 אבדו.

גלריה
-----

* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויקטור הרטמן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Literatur von und über Wiktor Alexandrowitsch Hartmann im Katalog der Deutschen Nationalbibliothek

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007316063605171
* BnF: cb17710165d (data)
* GND: 119117282
* ISNI: 0000 0000 8195 659X
* LCCN: n81058274
* RKD: 30322
* SNAC: w6nk5xq2
* SUDOC: 171147014
* ULAN: 500120727
* VIAF: 8190642
* WorldCat: lccn-n81058274

 |