recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**ג'ון דטון פרוסט** (באנגלית: **John Dutton Frost**; ‏31 בדצמבר 1912 - 21 במאי 1993) מוכר גם בכינויו "ג'וני" (Johnny), היה קצין בצבא הבריטי. הוא מוכר על פיקודו על הכוח המוטס במהלך מבצע בייטינג ועל פיקודו על הכוח המוטס הבריטי שהחזיק בגשר ארנהם כנגד התקפות הצבא הגרמני, כוח שלאחר מספר ימי לחימה הובס לבסוף והוא עצמו היה מבין החיילים שנפלו בשבי הגרמני.

קריירה צבאית
------------

פרוסט התגייס לצבא הבריטי ב-1 בספטמבר 1932 בתור לוטננט משנה לאחר שסיים את לימודיו במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט (אנ'). הוא התחיל את שירותו ברגימנט 'הקלעים הסקוטי הקאמרוניאנס' (Cameronians), שם שירת כקצין עד שהיה בין הראשונים שהתנדבו לעבור לרגימנט המוצנח עם הקמתו בשנת 1941. ב-27 בפברואר 1942 פיקד מייג'ור פרוסט על פלוגה 'C' במהלך מבצע בייטינג, מבצע מוצנח שנועד ללמוד את התקדמות טכנולוגיית הראדר הגרמנית. המבצע היה מוצלח מאוד ופתח את הדרך למבצעים מוצנחים נוספים. על האופן שבו פיקד על המבצע קיבל פרוסט את הצלב הצבאי.  

פרוסט השתתף במבצע לפיד בצפון אפריקה ובמהלך פלישת בעלות הברית לסיציליה השתתף במבצע 'פוסטיאן' לכיבוש גשר 'פונטה דה פרימוסול', לאחר מכן השתתף פרוסט גם בפלישה לאיטליה יחד עם הדיוויזיה המוטסת הבריטית הראשונה.

ב-17 בספטמבר 1944 צנח פרוסט עם גדוד הצנחנים שעליו פיקד בקרבת העיירה ארנהם, יחד עם הדיוויזיה המוטסת הבריטית הראשונה, במהלך מבצע מרקט גארדן. גדודו של פרוסט בכוח של 745 צנחנים הצליח בתחילתו של הקרב על ארנהם להגיע ולהחזיק בצידו הצפוני של גשר ארנהם. במהלך הקרבות לא הצליחה יחידה בריטית נוספת להגיע למתחם של פרוסט בקצה הגשר. כוחו הצליח להחזיק מעמד כנגד יחידות שתי דיוויזיות פאנצר אס אס (ה-9 וה-10) במשך ארבעה ימים, עד שאזלה התחמושת והאספקה ונותרו חיילים בודדים. הכוח נכנע ופרוסט עצמו, שנפצע מרסיס ברגלו, נפל בשבי והוחזק במרכז גרמניה. הוא שוחרר מהשבי הגרמני עם התקדמות צבא ארצות הברית באזור במרץ 1945. בספטמבר הוענק לפרוסט עיטור אות השירות המצוין על פיקודו במהלך הקרב על ארנהם.

לאחר המלחמה, נשאר פרוסט בצבא ובשנת 1962 מונה למפקד הדיוויזיה ה-52. פרוסט השתחרר מהצבא בשנת 1968 בדרגת מייג'ור גנרל וכיהן במספר משרות, בין היתר הוא כתב שני ספרי אוטוביוגרפיה וספר אודות הלחימה של הגדוד השני ברגימנט המוצנח במהלך מלחמת פוקלנד. 

ג'ון פרוסט נפטר ב-21 במאי 1993 בגיל 80.

מורשת
-----

* על שמו של פרוסט קרוי כיום גשר ארנהם "גשר ג'ון פרוסט", עליו לחם במהלך הקרב על ארנהם, שינוי השם נעשה בשנת 1978.
* דמותו של פרוסט מופיעה בסרט גשר אחד רחוק מדי (1977, בבימויו של ריצ'רד אטנבורו) בגילומו של אנטוני הופקינס.

ספריו
-----

* **צניחה אחת יותר מדי** (A Drop too many), ‏1980.
* **גדוד הצנחנים השני בפוקלנד: גדוד במלחמה** (PARA Falklands: The Battalion At War‏ 2), ‏1983.
* **כמעט שם** (Nearly There), ‏ 1991.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ון פרוסט** בוויקישיתוף
* ביוגרפיה באתר 'ארכיון פגסוס'.
* עמוד על פרוסט באתר עיתון 'האינדיפנדנט' הבריטי.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ג'ון גאלבין, "**היורדים לקרב**", הוצאת מערכות, 1972, עמודים 96-100.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 119017512
* ISNI: 0000 0001 0972 4935
* LCCN: n81016134
* NTA: 072130865
* SUDOC: 088553213
* VIAF: 53002587
* WorldCat: lccn-n81016134

 |
**ג'ון קבוט** (ונטית: **Zuan Chabotto**, זוּאַן קאַבוֹטּוֹ; איטלקית: **Giovanni Caboto**, ג'וֹבאַנּיִ קאַבוֹטוֹ; 1450–1499) היה נווט וחוקר ונציאני, אשר בעת הפלגותיו בשירות מלך אנגליה היה אחד האירופאים הראשונים שנחתו על אדמת אמריקה.

ג'ון קבוט נולד באיטליה ב-1450. מקום הולדתו המדויק אינו ידוע, אך מכיוון שמגיל צעיר התגורר בוונציה, וב-28 במרץ 1476 קיבל אזרחות ונציאנית, הוא נודע כוונציאני. בוונציה רכש ניסיון בנווטות במסעות מסחריים לחצי האי ערב, בוונציה אף העלה את הרעיון לשוט מערבה כדי למצוא נתיבים שונים לאיי התבלינים דרך המעבר הצפוני, כפי שדמיין.

ב-1490 עבר עם שלושת בניו, לודוביקו, סבסטיאן וסנצ'ו, לבריסטול שבאנגליה, ונשאר שם לשארית חייו. לא ידוע אם סייע למשלחת שנכשלה ב-1491, אך ברור שלאחר הצלחתו של קולומבוס בשנה שלאחר מכן, החליט להציע להנרי השביעי, מלך אנגליה הצעה דומה. לבסוף, ב-6 במרץ 1496, הוציא הנרי השביעי מכתב המאשר לקבוט ולשלושת בניו לצאת ולחפש איים בצפון, במזרח ובמערב, עם חמש ספינות תחת הדגל האנגלי.

תגליות
------

בעקבות אישורו של המלך הנרי השביעי, יצא קבוט מבריסטול על הספינה מתיו במאי 1497. המסע היה מסע שגרתי, בחודש שלאחר מכן אותרה יבשה, ייתכן שלברדור, ניופאונדלנד או שהאי קייפ ברטון (קנדה ובריטניה הגדולה הכריזו על קייפ בונביסטה, ניו פאונדלנד כאתר הנחיתה). כשראה סימני מגורים, הוא חקר את חופו הדרומי של האזור. הוא מיפה את קו החוף של צפון אמריקה מנובה סקוטיה לניופאונדלנד.

קבוט האמין שהגיע לחופה הצפוני של אסיה, ושט חזרה ב-6 באוגוסט 1497. כשחזר, תכנן לשוב ולהמשיך ליפן, וקיבל אישור חדש מהמלך ב-3 בפברואר 1498.

חמש ספינות יצאו לדרכן לניופאונדלנד באותה השנה, אך ספינה אחת נאלצה לחזור לאחר שנפגעה מסופה. משאר הספינות לא שמעו עוד, אם כי יש עדויות שמהן מסיקים שקבוט אולי הגיע בפעם השנייה לאמריקה. מסעו של קבוט היה הבסיס לתביעתה של בריטניה על קנדה.

שחזור של הספינה מתיו

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ון קבוט** בוויקישיתוף
* ג'ון קבוט, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* ג'ון קבוט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* ג'ון קבוט, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007270814905171
* BIBSYS: 90553623
* BNE: XX1495616
* BnF: cb125225477 (data)
* CANTIC: a10703263
* GND: 118666436
* ISNI: 0000 0000 5829 8605
* LCCN: n50032548
* LNB: 000183303
* NKC: xx0075469
* NLA: 63540659
* NTA: 069796297
* SNAC: w6x64hhq
* SUDOC: 03447272X
* VcBA: 495/47934
* VIAF: 1256051
* WorldCat: lccn-n50032548

 |
רועה מקיבוץ אפיקים, מצויד בכובע, מקל ומימייה.
מימיית עץ מהמאה השביעית, גרמניה
מימייה מחרס אדום (אנ') מהמאה ה-14
**מימייה** היא מכל או בקבוק המיועד למי שתייה ומעוצב באופן המאפשר את נשיאתו ושימושו על ידי מטיילים, חיילים או עובדים בשטח. לרוב מחוברת למימייה רצועת כתף או רצועה המאפשרת את נשיאתה על החגורה. לעיתים קרובות המימייה מכוסה בבד או תרמיל נשיאה קטן מותאם, שנועד להגן עליה ולבודד את המשקה שהיא מכילה מפני חום או קור.

מימיות עתיקות היו עשויות לרוב מעור או מסוג של דלעת שתוכנה רוקן. בהמשך יוצרו המימיות מבקבוקי זכוכית שנישאו בתוך סל ארוג מותאם. מכסה המימיות היה לרוב פקק שעם. עד אמצע המאה ה-20 הוכנו המימיות מפח, פלדת אל-חלד או אלומיניום, עם פקק מוברג שלרוב אובטח לגוף המימייה באמצעות שרשרת או רצועה קצרה כדי שלא יאבד. מימיות אלו היוו שיפור לעומת מימיות הזכוכית, אך הן היו פגיעות ליצירת חורים ודליפות במקרה של נפילה. כיום המימיות המודרניות עשויות כמעט תמיד מסוג כלשהו של פלסטיק, במיוחד פוליאתילן או פוליקרבונט. הן לרוב קלות משקל כמו מימיות המתכת ואף יותר מהן, והן עמידות יותר בפני דליפות.

שימוש צבאי
----------

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 
בצה"ל, **מסדר מימייה** הוא מסדר שבו החיילים נדרשים לשתות ממימיותיהם במהלך פעילות, לבל יתייבשו.

* חיילות צה"ל שותות ממימיות ב"מסדר מימייה"חיילות צה"ל שותות ממימיות ב"מסדר מימייה"
* מימיית מתכת צבאית, אוקראינהמימיית מתכת צבאית, אוקראינה
* מימיית מתכת צבאית מכוסה בבד קנבס, ארצות הבריתמימיית מתכת צבאית מכוסה בבד קנבס, ארצות הברית

ראו גם
------

* נאד
* תרמוס

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מימייה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007537165105171
* GND: 4219395-3
* LCCN: sh93006012

 |
**יוסף אנדז'יי שרינסקי** (בפולנית: **Józef Andrzej Szeryński** וגם **Josef Szynkman**‏; 8 בנובמבר 1893 או 1892 – 24 בינואר 1943) היה קולונל במשטרה בפולין בין מלחמות העולם, מפקח מחוז לובלין ולאחר מכן - במהלך מלחמת העולם השנייה - מפקד שירות הסדר היהודי בוורשה בהמלצת אדם צ'רניאקוב. 

הוא נעצר על ידי הגסטפו ב-1 במאי 1942 בגין הברחת פרוות מגטו ורשה לשם הפקת רווחים כספיים אישיים. הוא שוחרר בתנאי שיוביל את פעולת הגירוש למחנה ההשמדה טרבלינקה ביולי 1942. בחודש שלאחר מכן ניסתה המחתרת היהודית להתנקש בחייו, ללא הצלחה. הוא נשאר בראש ההנהגה של שירות הסדר היהודי בגטו עד סוף האקציה הגדולה שגבתה את חייהם של למעלה מרבע מיליון אסירי הגטו - גברים, נשים וילדים. שרינסקי התאבד מיד לאחר גל הגירושים הבא, בינואר 1943.

ביוגרפיה
--------

יוזף שינקמן (Szynkman; לעיתים קרובות כתוב בכתיב שגוי "שנקמן"; Szenkman) נולד למשפחה יהודית. הוא שינה את שמו לשרינסקי בשנות ה-20 של המאה ה-20, הצטרף למשטרה הפולנית והגיע לדרגת אלוף-משנה (קולונל). במהרה פיתח אוטואנטישמיות, במסגרתה תייג יהודים כ"חיות" ו"פרות". לאחר הפלישה הגרמנית לפולין נעצר לזמן קצר על ידי הגרמנים. לאחר שחרורו עבר שרינסקי מלובלין לוורשה עם משפחתו והתיישב בגטו ורשה. ב-9 בנובמבר 1940 הפקיד אדם צ'רניאקוב בידי שרינסקי את ארגון שירות הסדר היהודי בשיתוף פעולה עם הגרמנים. שירות הסדר בפיקודו של שרינסקי היה אחראי לרדיפת תושבי הגטו והשתתף בחיפושים ובמעצרים ובאיסוף המגורשים באומשלגפלץ לפני שנשלחו אלה למחנות ההשמדה.

כמפקד המשטרה היהודית, היה שרינסקי תושב בעל זכויות יתר בגטו ואף היה פטור מהדרישה לענוד סרט זרוע עם מגן דוד. הוא נחשב בעיני רבים בגטו כמושחת שעוסק בפעילות בשוק השחור. ב-1 במאי 1942 עצרו הגרמנים את שרינסקי והאשימו אותו בגנבת מעילי פרווה שהוחרמו מאוכלוסיית הגטו. סגנו יעקב לייקין תפס את מקומו באופן זמני כמפקד המשטרה היהודית. עם זאת, שרינסקי שוחרר ב־26 ביולי 1942, כשהגרמנים הבינו שהם זקוקים לשירותיו כדי לארגן את הגירושים רחבי ההיקף של יהודי הגטו למחנה ההשמדה טרבלינקה, גירוש שבוצע בין 23 ביולי ל-21 בספטמבר 1942.

ב-21 באוגוסט 1942 נורה שרינסקי במהלך ניסיון התנקשות שביצע ישראל קאנאל, איש שירות הסדר היהודי, שהיה במקביל חבר במחתרת הארגון היהודי הלוחם. שרינסקי נפצע אך שרד.

ב-18 בינואר 1943 נכנסו כוחות גרמנים לגטו כדי לבצע פעולת גירוש מסיבית נוספת. באפריל החלו בפעולה שמטרתה הייתה לשלוח את כל תושבי הגטו שנותרו עד אז בחיים למחנות השמדה ועבודה. ימים ספורים לאחר חידוש הגירושים התאבד שרינסקי באמצעות בליעת ציאניד.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Holocaust Encyclopedia (10 ביוני 2013). "Treblinka: Chronology". United States Holocaust Memorial Museum. אורכב מ-המקור (Internet Archive) ב-5 ביוני 2012. נבדק ב-12 באוגוסט 2014. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  CBZŻ (2011). "Józef Andrzej Szynkman-Szeryński". *Warsaw Ghetto database. Archival records, bibliography, and citations*. Centrum Badań nad Zagładą Żydów (Centre for Jewish Holocaust Studies). אורכב מ-המקור ב-2018-10-30. נבדק ב-16 במאי 2015. "Dziennik getta warszawskiego" 1939-1942 by Adam Czerniaków; also in Stanisław Gombiński: "Moje wspomnienia". `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  Hilberg, Raul (2003). *The destruction of the European Jews* (3rd ed.). New Haven, CT: Yale University Press. p. 532. ISBN 9780300095579.
4. ↑  Josef "Andzi" Szerynski. Jewish Virtual Library. Retrieved 2012-05-30.
"**לידת שאקה**" (ביפנית: **銅造誕生釈迦仏立像**) הוא פסל השייך למקדש "טודאי-ג'י" שבנארה יפן ומתוארך למאה ה-8 לספירה. הוא מציג את לידתו של שאקה, ה"בודהא ההיסטורי". הפסל, הנחשב לאחד מן האוצרות הלאומיים של יפן, מוצג במוזיאון המקדש.

תיאור
-----

הפסל הוא מטיפוס פסלים דומים המציגים את דמותו של גאוטמה בודהה (הבודהא) במרכזה של קערה, כסמל ללידתו. על פי המיתולוגיה הבודהיסטית בודהא הגיח בלומביני מצידה הימני של אמו מאיה, אם בודהא. דמות הבודהא חזיתית. ידו האחת מונפת כלפי השמיים בעוד ידו השנייה מופנית אל האדמה. פלג גופו העליון עירום ולמותניו הוא לובש בגד ארוך שקפליו מדגישים את הגוף. הפסל מתוארך לשנים 794-710, תקופה הידועה כ"תקופת נארה". הבסיס המקורי עליו עמדה הדמות אבד, והוא הוחלף במעמד עשוי עץ מגולף בדגם פרח לוטוס.

קערת הברונזה של הפסל היא הגדולה בין הפסלים מטיפוס זה. הדופן החיצונית שלה מעוטרת בדמויות אדם, ציפורים, פרפרים ובעלי חיים נוספים על רקע של תיאור נוף. תיאורים אלו נושאים אופי חילוני, והם מבטאים את השפעת האמנות הסינית על התרבות היפנית בתקופה זו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לידת שאקה** בוויקישיתוף
קרש עץ מבקורי
פרי הבקורי וחמאה המופקת מהזרעים
**בקורי** (שם מדעי: *Platonia insignis* או *Aristoclesia esculenta Stuntz*), הוא עץ פרי טרופי.

שמות נוספים
-----------

בברזיל, bacurí, bacurí assu, bacurí do Pará, bacury, pacuri או pacoury-uva   

בגיאנה הצרפתית pakuri, pakouri או maniballi   

בגיאנה pakuri, pakouri או maniballi   

בסורינם pacouri, packoeri, pakoeri או geelhart   

בקולומביה goherica

תיאור
-----

גובה העץ כ-25 מטרים וצורתו כצורת קונוס. העלים אליפטים באורך של 15 ס"מ. שולי העלים גליים. הפרחים ורודים באורך של כ-7 ס"מ, ומופיעים בבודדים או בשלשות. הפרי עגול, בקוטר של 7-13 ס"מ, ומשקלו 800 עד 1000 גרם. הקליפה צהובה, קשה ועשירה בשרף ריחני דביק. כדי להימנע מיציאת השרף, יש לשבור את הקליפה על ידי הטחתה כנגד עצם קשה. ניסיון לחתוך את הקליפה הקשה באמצעות סכין תגרום להדבקות השרף לסכין. תוך הפרי מכיל ציפה בעלת ניחוח אופייני. הציפה בצבע קרם ועד 5 זרעים גדולים. הזרעים עטופים בציפה, אך יש שקי ציפה ללא זרעים בתוכם.

הפרחים פורחים ביוני-יולי, הפרות מבשילים בין בדצמבר למאי[דרושה הבהרה], כאשר מרב היבול נאסף בפברואר ומרץ.

תפוצה
-----

**ערכים תזונתיים של בקורי ל-100 ציפה אכילה**| קלוריות | 105 |
| מים | 72.3 גרם |
| חלבון | 1.9 גרם |
| ליפידים | 2.0 גרם |
| גליצרידים | 22.8 ג' |
| סיבים תזונתיים | 7.4 גרם |
| סידן | 20 מ"ג |
| זרחן | 36 מ"ג |
| ברזל | 2.2 מ"ג |
| ויטמין B | 0.04 מ"ג |
| ניאצין | 0.5 מ"ג |
| חומצה אסקורבית | 33 מ"ג |
| חלבון | 0.75 גרם |

הבקורי נפוץ בכול יער האמזונס, אבל גם מחוצה וניתן למצוא פרטים שלו עד פרגוואי. הבקורי נפוץ בעיקר במזרח פארה, באי מרז'ו והסביבה.

שימושים
-------

### חקלאות

הבקורי מניב רק לאחר הרבה שנים. לא ידוע מה הם הגורמים המשפיעים על הגיל בו הוא מתחיל להניב, אך מקובל להניח שמדובר ביותר מ-12 שנה. מסיבה זו אין גידול מסחרי של בקורי.

### מזון

הציפה נאכלת טריה, אבל משמשת בעיקר להכנת מיצים, גלידות, ממתקים, ריבות וקינוחים אחרים.

### רפואה

החלב שמופק מקליפת העץ משמש לטיפול וטרינרי בגיאנה.  
 השמן שמופק מהזרעים משמש לטיפול בפריחות והרפס.

### עץ לבניה

העצה של הבקורי חזקה ועמידה כנגד ריקבון. לכן הבקורי משמש לבניה של גשרים, ומבנים בהם נדרשת עמידות בינונית עד גבוהה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בקורי** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TPL
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
* IPNI
* Tropicos
 |
**ניקולס ג'וזף ללוטה** (באנגלית: **Nicholas Joseph LaLota**; נולד ב-23 ביוני 1978) הוא פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת ניו יורק. ללוטה הוא חבר המפלגה הרפובליקנית.

ביוגרפיה
--------

ללוטה נולד ב-23 ביוני 1978 בעיר ביי שור (Bay Shore) שבניו יורק. בשנת 1996 השלים את לימודיו התיכוניים בתיכון סנט אנתוני השוכן בפרוור האמיד סאות' הנטינגטון, ובשנת 2000 היה לבוגר האקדמיה הימית של ארצות הברית. במשך שמונה שנים שירת בצי ארצות הברית, ושלוש פעמים הוצב בשליחות מבצעית מעבר לים. בנוסף, הוא בעל תואר שני במנהל עסקים ובמשפטים מאוניברסיטת הופסטרה. 

בראשית דרכו הפוליטית היה ללוטה ראש הסגל של נציב מחוז סאפוק קווין מקפרי. הוא גם כיהן כחבר במועצת הבחירות של מחוז סאפוק וכן כנאמן במועצת העיר אמיטיוויל שבניו יורק. בבחירות 2022 התמודד ללוטה לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס הראשון של ניו יורק במקומו של נציג המחוז המכהן לי זלדין, שפרש כדי להתמודד לתפקיד מושל ניו יורק. בבחירות הכלליות ניצח ללוטה את ברידג'ט פלמינג, מועמדת המפלגה הדמוקרטית, ונבחר אל הקונגרס ה-118 של ארצות הברית.

ב-27 בדצמבר 2022, עוד בטרם השבעתו לקונגרס, נהיה ללוטה לאחד הרפובליקנים הראשונים שקראו לבצע חקירה מלאה של ועדת האתיקה של בית הנבחרים של ארצות הברית בדבר הטענות הכוזבות בקורות חייו של עמיתו הרפובליקני מלונג איילנד, ג'ורג' סנטוס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניק ללוטה** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של ניק ללוטה בבית הנבחרים האמריקאי (באנגלית)
* ניק ללוטה, ברשת החברתית פייסבוק

* ניק ללוטה, ברשת החברתית טוויטר

* ניק ללוטה, ברשת החברתית אינסטגרם

* ניק ללוטה, ברשת החברתית LinkedIn
* ניק ללוטה באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  New York New Members 2023, באתר The Hill‏, 17 בנובמבר 2022 (באנגלית)
2. ↑  טים גאנון, Former Suffolk BOE commissioner, Nick LaLota, announces campaign for Congress; Zeldin picks lieutenant governor, באתר The Suffolk Times‏, 24 בפברואר 2022 (באנגלית)
3. ↑  מייקל גורמלי, Fleming, LaLota vie to replace Zeldin in 1st Congressional District, באתר ניוזדיי, 20 באוקטובר 2022 (באנגלית)
4. ↑  ג'וליה שפירו, Incoming GOP congressman from NY calls for full House ethics investigation into Santos, באתר The Hill‏, 27 בדצמבר 2022 (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* US Congress: L000598

 |
**פוטו חקיין** (שם מדעי: ***Pseudopotto martini***) הוא מין של פרימט קטן ממשפחת הלוריסיים הקרוב לפוטו מצוי אך הופרד ממנו ב-1996 וכיום (2019) מהווה מין יחידי בסוגו. הוא חי ביערות מערב אפריקה. מה חוקרים גם טוענים שצריך להפרידו למשפחה עצמאית.

מין פוטו זה קרוב לפוטו המצוי אך הופרד ממנו. מין זה כמעט שלא נחקר אם כי הוא ידוע ממספר עורות מקמרון ואולי גם מניגריה. החוקר ג'רמי שוורץ סיווג את מין זה בהסתמכות על מספר הבדלים בינו לפוטו המצוי: זנב ארוך יותר, מספר זיזים קטנים בחוליות העורך והחזה, עמוד שדרה קצר יותר, עיקולים במפרקי הזרוע ושקע בגולגולת בארובת העין וכן מספר הבדלים בשיניים הטוחנות. כמו כן המין החדש נחשב לקטן יותר, אם כי לא בהרבה מהפוטו המצוי.

מדענים רבים לא רואים בהבדלים אלה הוכחה למין חדש ולא כולם מצאו את התכונות אותם סיווג שוורץ בבדיקותיו.

מין פוטו זה לא נראה בטבע אך הוא נפוץ ביערות הגשם של קמרון, ככל הנראה בקרבת הפוטו המוכר. הוא פעיל בלילה ומחפש לעצמו מזון המורכב הן מהחי והן מהצומח, לרבות מינים של זחלים רעילים. כנרה שזיזי העצם סביבו משמשות אותו להתגוננות מטורפים.

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ADW
* ITIS
* GBIF
 |
**מניסקותריום** (שם מדעי: ***Meniscotherium***) הוא סוג נכחד של יונק מסדרת מפריטי הפרסה או סדרת הקונדילרסים. הוא היה בן משפחת הפינקודונטיים לצד הפינקודוס והוא התגלה בחפירות באמריקה הצפונית ביוטה, קולורדו וניו מקסיקו ותוארך לתקופת האאוקן שלפני 54 עד 38 מיליון שנה מזמננו. נמצאו פרטים מתים רבים יחד, כך שכנראה היונק הקדום חי בלהקות קטנות. הוא הוגדר לראשונה ב-1874 בידי החוקר אדוארד דרינקר קופ.

מאפיינים
--------

יונק זה היה דומה מעט לכלב במראהו והגיע למשקל 15 עד 20 ק"ג. במקום אצבעות הוא הכיל פרסות נמוכות והוא היה בעל לסתות נמוכות עם חוטם גדול וגולגות רחבה שדמתה לגולגולת של שפן במראה. מבנה שיניו מרמז על תזונה צמחונית, שהתבססה על עלים. עם זאת הוא היה בעל מבנה גוף של טורף ובעל זנב עבה וארוך. ככל הנראה הוא היה מסוגל לטפס על עצים אך לא לריצה מהירה, מאחר שהרגליים היו נמוכות מאוד.

יונק זה בהתבסס על כמות המאובנים שנמצאו היה יונק מצליח מאוד ביערות של אמריקה הצפונית, אולי בשל חייו בקבוצות גדולות ובשל מבנה שיניו הטוחנות הגדולות שהתאימו ללעיסת צמחייה קשה שאוכלי צמחים אחרים לא יכלו לאכול. למרות זאת הוא נכחד עם סוף האאוקן לפני 38 מיליון שנה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מניסקותריום** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
**היסאהיטו, נסיך אקישנו** (ביפנית: **悠仁親王**; נולד ב-6 בספטמבר 2006) הוא אחיינו של נארוהיטו, קיסר יפן, והשני בתור לכס החרצית אחרי אביו.

ביוגרפיה
--------

הנסיך היסאהיטו נולד לנסיך פומיהיטו, נסיך אקישינו, בנו הצעיר של קיסר יפן, ולאשתו, קיקו, נסיכת אקישינו, בניתוח קיסרי ב-6 בספטמבר 2006. להיסאהיטו שתי אחיות גדולות ממנו. לידתו באה לאחר שמאז 1965 לא נולד בן זכר למשפחה הקיסרית. על כן, היסאהיטו הוא השני בסדר לרשת את כס החרצית, אחרי אביו הנסיך פומיהיטו. בטרם נולד, בתחילת 2006, התנהל ביפן דיון סוער סביב השאלה, האם ניתן לשנות את החוק כך שאשה תוכל לרשת את כס הקיסרות, לאור העובדה שלאביו ולדודו לא היו בנים. לאחר לידתו נזנחה ההצעה לשנות את החוק.

הנסיך היסאהיטו הוא הראשון מבני המשפחה הקיסרית שאינו הולך לבית הספר של האצולה, הגאקושין. הוא מתחנך בבית הספר היסודי של אוניברסיטת אוצ'אנומיזו בטוקיו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **היסאהיטו, נסיך אקישינו** בוויקישיתוף

* "Their Imperial Highnesses Prince and Princess Akishino and their family". Imperial Household Agency. אורכב מ-המקור ב-2017-06-09. נבדק ב-2014-12-13.

הערות שוליים
------------

1. ↑  היורש היפאני הראשון ב-41 שנה ייקרא היסאהיטו, באתר הארץ, 13 בספטמבר 2006

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 486147423227444882798
* WorldCat: viaf-486147423227444882798

 |
| פּא |
| --- |
| **תחילית**: |   پـ |
| **אמצעית**: |    ـپـ |
| **סופית מחוברת**: |   ـﭖ |
| **סופית לא מחוברת**: |    ﭖ |
| **אלפבית ערבי** |
| ا | ب | ت | ث | ج | ح |
| خ | د | ذ | ر | ز | س |
| ش | ص | ض | ط | ظ | ع |
| غ | ف | ق | ك | ل | م |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ن | ه | و | ي |  |

 |
| סימנים נוספים |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ﺓ | ﻯ | ء | ال | ﻻ |  |

 |
| אותיות חיצוניות |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ﭖ | ﭺ | ژ | ﭪ | ڨ |  |

 |
| תשכיל |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ـَ | ـِ | ـُ | ـًا ـٍ ـٌ |  |

 |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ـْ | ـّ | ـٰ | آ | ٱ |  |

 |

**פּא** (בערבית: **پاء**) היא אות חיצונית לאלפבית הערבי שנוספה, כוואריאנט של בא, כדי לייצג את העיצור /p/ (כמו פּ"א דגושה). האות נוצרה בשפות שעברו להשתמש באלפבית הערבי וכללו את הצליל הזה כמו פרסית ואורדו, משם עברה האות לשימוש גם בשפה הערבית במילים משפות זרות, לדוגמה پاسكال (פסקל).

בכתיבה, האות מתחברת מצד ימין וגם מצד שמאל, כמו בשאר האותיות למעט דוד'ארז.

ראו גם
------

* ב
המגדל משקיף על העיר אובן
**מגדל מקייג** הוא מבנה הניצב על גבי פסגת גבעה, המשקיפה על פני העיר אובן שבחופה המערבי של סקוטלנד. 

המבנה ניצב בגובה של 67 מטרים מעל פני הים. הוא בנוי מאבן גרניט מקומית, טבעתי בצורתו ובעל היקף של כמאתיים מטרים. הוא מורכב משתי קומות של קשתות מחודדות, 44 בתחתונה ו-50 בעליונה. גובהו המרבי הוא 13.7 מטרים. 

המבנה הוקם ביוזמתו של הבנקאי והפילנתרופ ג'ון סטיוארט מקייג, אשר גם תכנן אותו. בנייתו החלה ב-1897 והסתיימה ב-1902, השנה שבה נפטר מקייג.

מקייג ביקש להקים באמצעות המבנה אנדרטה למשפחתו וכן לספק עבודה בחודשי החורף לבנאים באזור. הוא היה מעריץ של האדריכלות היוונית והרומית, וביקש להקים מבנה דוגמת הקולוסיאום ברומא. תוכניתו המקורית למבנה כללה הקמת גג עליו ומגדל פנימי במרכזו, אשר בו היו אמורים להיות מוצבים פסלים שלו ושל ילדיו. כמו כן תכנן להקים באתר מוזיאון וגלריה לאמנות. מקייג כלל בצוואתו כספים שיועדו לסיום הבנייה, אך בני משפחתו התנגדו לכך והצליחו להביא לביטול הוראה זו בצוואה על ידי בית המשפט.

השטח שסביב המגדל משמש כיום כגן ציבורי. נשקף ממנו מראה מרהיב של העיירה אובן ושל הים והאיים שמול חופה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מגדל מקייג** בוויקישיתוף
* המגדל(הקישור אינו פעיל) באתר Oban & Argyll
* המגדל באתר Undiscovered Scotland
* המגדל באתר Visit Scotland
* סרטון על המגדל באתר YouTube

הערות שוליים
------------

1. ↑  מקור:
פיית קלרינט עם ליגטורה (של חברת Selmer)
פיית סקסופון עם ליגטורה (של חברת Silverstein)
**ליגטורה** הוא רכיב בכלי נשיפה מעץ חד עליים (קלרינטים וסקסופונים) שתפקידו להדק את העלה אל הפייה. המילה ליגטורה היא מאיטלקית ומשמעותה לקשור. את הליגטורה יש לחבר במקום המיטבי על גבי העלה, חיבור הליגטורה גבוה יותר (לכיוון הפה) יגרום לעלה להרגיש קל יותר, ולהפך.

על הליגטורה לתפוס את העלה היטב ובו זמנית לאפשר לעלה לרטוט בחופשיות לשם יצירת הצליל. עם השנים הומצאו שלל פתרונות, כמו העברת הלחץ שמופעל על העלה אל צידי העלה, בליגטורות אלו קיימים כמין שני מוטות בשני צידי העלה וכשהליגטורה נמתחת הלחץ מופעל מהצדדים פנימה (לדוגמה ליגטורות של בונד או פרימיום של וונדורן). בליגטורות אחרות ממוקד הלחץ למרכז העלה לכל אורך הטבעת (נפוץ בליגטורות מעור). ליגטורת "פרנסואה לואיז" היא ליגטורה שמורכבת מכמה מוטות זעירים מה שנותן עוד חופש לעלה. בליגטורות מסוימות (למשל אופטימום ממתכת של וונדורן) ניתן להחליף את הפלטפורמה שתופסת העלה למספר אפשרויות לקבלת גוונים שונים של צליל ונוחות שונה בפה.

בעבר היו לוקחים שרוך מעור או מחומר אחר ומלפפים סביב הפייה עם העלה וקושרים את הקצה. שיטה זו עדיין נהוגה בקרב נגני כלי נגינה תקופתיים ואף נגנים מודרניים רבים והיא פופולרית במיוחד בגרמניה (לדוגמה אצל הקלרינטנים ממשפחת מאייר). פיות רבות אף מיוצרות עם חריצים מיוחדים לקשירת שרוך.

נפוץ לייצר את הליגטורה מעור. ישנם גם ליגטורות מעץ הנחשבות למקצועיות ביותר, אך הליגטורות הנפוצות ביותר הן ממתכת, ניקל, כסף או זהב. הליגטורות הן בעלי בורג בודד או שני ברגים. ברוב הליגטורות הבורג יימצא בצד של העלה אך קיימים מספר דגמים בהם הבורג נמצא בצד הקדמי של הפייה.

חברות בולטות בייצור ליגטורות הן BG, ונדורן ובונד הצרפתיות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ליגטורה** בוויקישיתוף
**הינֶרפֶּטון** (שם מדעי: *Hynerpeton*; מילולית: "יצור קריפטידי מתצורות היינר (אנ')") הוא סוג נכחד של דו-חיים מתור הדבון, שחי לפני 360 מיליון שנה. יצור זה היה שייך לסדרה הנכחדת איכתיוסטגאים, אשר הייתה קרובה לדו-חיים המודרניים אך גם בעלת מאפיינים של דגי ריאות.

מאפיינים
--------

יצור זה הגיע לאורך 1.5 מ', ודמה בצורתו לסלמנדרה גדולה בעלת זנב מפרשי ולסת גדולה ללא שיניים. הרגליים היו קטנות אך היו מיועדות לתנועה על היבשה. הוא נשם אוויר בעזרת ריאות, אולם מבנה העור שלו דרש לחות קבועה, כך שהוא נמצא על החופים רק בלילה או לפרקי זמן קצרים מאוד ושאר הזמן היה במים. הוא הטיל את ביציו במים, כמו רוב הדו-חיים.

יצור זה היה שחיין טוב בזכות זנבו החזק, והוא צד יצורים קטנים יותר מתחת למים בבליעתם. הזכרים ניהלו קרבות על היבשה באמצעות דחיפות הדדיות.

מהיצור נמצאו מספר עצמות כתפיים בפנסילבניה שבארצות הברית.

בתרבות
------

ההינרפטון מופיע בסדרת הטלוויזיה "ללכת עם מפלצות" בפרק הראשון. הוא מוצג שם כיצור אמפיבי שהסתובב במים מלאי סכנות מצד דגים טורפים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הינרפטון** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* GBIF
 |
הפגנת מחאה בבית הקברות של סנטיאגו דה צ'ילה אל מול האנדרטה לזכר ה"נעלמים". (11 בספטמבר 2004).
**דו"ח רטיג** (בספרדית: **Informe Rettig**) הוא השם בו מוכר הדו"ח הסופי מיום 9 בפברואר 1991 של הוועדה הלאומית לאמת ולפיוס (Comisión Nacional de Verdad y Reconciliación) שחקרה את הפרת זכויות האדם שהובילו להיעלמות או למוות בצ'ילה במהלך שנות הדיקטטורה הצבאית של אוגוסטו פינושה.

הוועדה מונתה בידי נשיא צ'ילה פטריסיו איילווין, ובראשה עמד ראול רטיג, שגריר לשעבר מטעם ממשלתו של סלבדור איינדה, על שמו נקרא הדו"ח. הוועדה התכנסה משך כתשעה חודשים ודנה באירועים שאירעו בין ה-11 בספטמבר 1973 ו-11 במרץ 1990. התקופה שכוסתה בדו"ח עוררה מחלוקת, שכן היו מי שטענו שעל החקירה לכלול גם את תקופת שלטונו של האיחוד העממי תחת נשיאותו של סלבדור איינדה (1970–1973), בטענה שהבנת תקופה זו חיונית להבנת האירועים במהלך שנות הדיקטטורה.

הדו"ח קבע כי במהלך שנות הדיקטטורה נרצחו 2,279 איש ואישה. 164 מתוכם מסיבות פוליטיות, ואילו 2,115 מהפרת זכויות אדם. הוועדה המליצה עם נקיטת מספר צעדים לפיצוי בני משפחות הקורבנות שיושמו בשנים שלאחר הגשת הדו"ח.

כחודש לאחר הגשת הדו"ח, ב-4 במרץ 1991 פנה פטריסיו איילווין, נשיא צ'ילה, בשידור טלוויזיה וביקש את סליחתה של האומה הצ'יליאנית כולה.

ראו גם
------

* היסטוריה של צ'ילה
* אוגוסטו פינושה
* שיירת המוות
* ויה באוויירה

קישורים חיצוניים
----------------

* דו"ח רטיג (באנגלית)
ויטולד פילצקי
**דו"ח פילצקי** (בפולנית: **Raporty Pileckiego)** הוא דין וחשבון רשמי המכיל למעלה מ-100 עמודים, שנכתב בשנת 1943 על ידי ויטולד פילצקי, קצין פולני וסוכן המחתרת הפולנית שנכלא מרצונו באושוויץ והצליח להימלט משם. דו"ח זה היה התיעוד המשמעותי הראשון של השמדת היהודים במהלך השואה ומלחמת העולם השנייה שהגיע לידי בעלות הברית.

רקע
---

ב-9 בנובמבר 1939, לאחר שצבא פולין הפסיד בפלישה לפולין, קפטן ויטולד פילצקי, יחד עם המפקד שלו מאיור יאן וולודארקביץ' ייסדו את הצבא הפולני הסודי (Tajna Armia Polska, TAP) שהיה אחד מארגוני המחתרת הפולנית. ב-1940, פילצקי הגיש לממוניו עליו מבצע שבמסגרתו ייכנס למחנה אושוויץ, יאסוף מידע מודיעיני על המחנה מבפנים ויארגן מרד אסירים. בזמן ההוא היה ידוע מעט מאוד על דרכי הניהול של הגרמנים את המחנה וההבנה הכללית הייתה כי הוא פועל כמעין מחנה כליאה גדול. ממוניו במחתרת הפולנית אישרו את התוכנית וציידו אותו בתעודת זהות מזויפת עם השם תומאש סרפינסקי. ב-19 בספטמבר 1940 הוא יצא בכוונה לרחוב בוורשה במהלך פשיטה ונתפס על ידי הגרמנים ביחד עם עוד 2,000 אזרחים חפים מפשע. לאחר יומיים של כליאה ב"מחנה משמר הסוסים הקלים", שם סבלו האסירים ממכות חזקות, פילצקי נשלח לאושוויץ שם קיבל את מספר האסיר 4859.

הדו"ח
-----

רשת המודיעין של האיחוד המחתרתי של הארגונים הצבאיים Związek Organizacji Wojskowych - ZOW (אנ') בתוך מחנה ההשמדה אושוויץ החלה לשלוח דיווחים קבועים לצבא המולדת החל מאוקטובר 1940. החל מנובמבר 1940, המידע הראשוני על השמדה המונית שקרתה במחנה החלה להישלח דרך ה-ZOW לצבא המולדת בוורשה. החל ממרץ 1941 המידע הועבר לממשלה הפולנית הגולה בלונדון. הדיווחים הללו נתנו לבעלות הברית מידע על התחוללות השואה והיוו מידע מודיעיני על מה שמתחולל בתחומי אושוויץ. הדו"ח כולל פרטים על תאי הגזים, סלקציה והניסויים בבני אדם שערכו הנאצים. הוא מדווח כי היו שלושה קרמטוריומים בבירקנאו, המסוגלים לשרוף 8,000 גופות ביום. ראול הילברג כתב שהמשרד לשירותים אסטרטגיים בלונדון, שקיבל את הדו"ח, הוסיף הערה שאין אינדיקציה לאמינות שלו. הדו"ח מהווה עיבוי והסבר ל"דו"ח של מאיור פולני" שנכתב על ידי ירזי טאבאו שהוא המוקדם מבין שלושת דו"חות מפי עדי ראייה שנודעו ביחד בשם "פרוטוקולי אושוויץ" ואשר הזהירו על הרצח ההמוני ופשעים אחרים שמתבצעים בתוך מחנה אושוויץ.

ב-20 ביוני 1942, ארבעה פולנים, אווגניוש בנדרה, קז'ימייז' פייחובסקי, סטניסלב גוסטב יאסטר ויוזף למפרט נמלטו מאושוויץ. כשהם לבושים במדי ה-SS-Totenkopfverbande. חמושים באופן מלא וישובים ברכב של קציני SS, הם יצאו דרך השער הראשי של המחנה עם רכבסטייר 20 שהיה שייך לרודולף הס. יאסטר, חבר ה-ZOW נשא עימו דו"ח מפורט אודות התנאים במחנה שנכתב על ידי פילצקי. הגרמנים לא תפסו אף אחד מהם. ב-27 באפריל 1943 נמלט בעצמו פילצקי מאושוויץ, וכתב דו"ח נוסף. מאוחד יותר, לאחר שחרורו ממחנה השבויים הגרמני במורנאו ב-1945, פילצקי חיבר דו"ח סופי שכלל למעלה מ-100 עמודים. הדו"ח פורסם לראשונה בשנת 2000, 55 שנים לאחר סיום מלחמת העולם השנייה. תרגום לאנגלית של הדו"ח פורסם בשנת 2012 תחת הכותרת The Auschwitz Volunteer: Beyond Bravery.

קישורים חיצוניים
----------------

* דו"ח ותאור חייו של פילצקי
* אסיר 4859: הגיבור שהתנדב להיכלא באושוויץ
**אוליבר בלום** (בגרמנית: **Oliver Blum**; נולד ב-6 ביוני 1968) הוא מנהל גרמני המשמש כמנכ"ל קבוצת פולקסווגן ומנכ"ל פורשה.

קריירה
------

בלום נולד בעיר בראונשווייג ובוגר לימודי הנדסת מכונות בהאוניברסיטה הטכנית בבראונשווייג. בשנת 1994 סיים תוכנית הכשרה של חברת אאודי. בגיל 28 היה מתכנן במחלקת פחחות וצבע בחברה. שלוש שנים לאחר מכן קיבל לידיו את האחריות על ייצור השלדה של אאודי A3. שנתיים לאחר מכן מונה לתפקיד עוזר מנהל ייצור בכיר. בשנת 2001 קיבל תואר דוקטור בתחום טכנולוגיית הרכב.

בשנת 2004 מונה לראש תחום התכנון בחברת סיאט ולאחר חמש שנים עבר לבצע תפקיד דומה בחברת פולקסווגן. ב-2013 מונה לאחראי על הייצור והלוגיסטיקה בדירקטוריון פורשה. ב-1 באוקטובר 2015 מונה למנכ"ל פורשה במקומו של מתיאס מילר שמונה למנכ"ל קבוצת פולקסווגן. בספטמבר 2022 מונה לתפקיד מנכ"ל קבוצת פולקסווגן, במקומו של הרברט דיס, במקביל לתפקידו בפורשה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אוליבר בלום** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  שירות כלכליסט, מסתמן: מנכ"ל פורשה הבא - אוליבר בלום, באתר כלכליסט, 27 בספטמבר 2015
2. ↑  תומר הדר, רעידת אדמה בפולקסווגן: המנכ"ל הרברט דיס פורש, באתר כלכליסט, 22 ביולי 2022

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1103713043
* VIAF: 31146635429841981065
* WorldCat: viaf-31146635429841981065

 |
**מגדל נווה צדק** הוא מגדל מגורים בן 44 קומות השוכן בדרום שכונת נווה צדק שבתל אביב-יפו, בקרבת גשר שלוש ומושבת הטמפלרים ולהאלה ההיסטורית, אך נבדל מהשכונה מאוד באופיו ובממדיו. הבניין נקרא גם **מגדל נחושתן** על שם חברת "נחושתן נכסים" שהייתה בעלת המגרש ויוזמת הבנייה בשיתוף עם חברת "אלמוג ים סוף" של אלי פפושדו. המגדל תוכנן על ידי צבי גבאי, וגובהו 147 מטרים. בנייתו החלה ב-2003 והושלמה בשנת 2007.

המבנה
-----

המגדל מכיל 300 דירות. שטחה של כל קומה הוא כ-850 מטר רבוע ובה שלוש עד שלוש עשרה יחידות דיור. עשר הקומות הראשונות של המגדל הן כפולות. הדירות בקומות אלו מכילות קומת גלריה, כך שכל קומת גלריה מתפרסת מעל חצי דירה, ומשאירה בדירה שטח בגובה שישה מטרים שלכל רוחבו וגובהו חלון ענק.

במקביל להקמת המגדל, שיקמו היזמים מתחם רחב המשתרע מרחוב אילת בדרום עד לתוואי הרכבת ההיסטורי של קו יפו-ירושלים בצפון. מתחם זה מיועד להולכי רגל, והוא מחובר לשכונת נוה צדק בגשר העובר מעל תוואי הרכבת ההיסטורי, בדומה לגשר שלוש. כן שומרו ושופצו שלושה מבנים עתיקים במתחם והוקם פארק המסילה (בהשראת פארק המסילה בירושלים), הבניין בנוי על שישה דונמים.

על אף מאמציהם של היזמים לשפר את תדמיתו של הבניין, בין השאר על ידי תוכניות שמטרתן שיפור סביבתו, נמתחה על הפרויקט לא מעט ביקורת ציבורית. המגדל אינו משתלב עם המרקם העירוני של השכונה ההיסטורית, אשר אמורה להכפיל את מספר תושביה בעקבות בנייתו. מאחר שהבניין הוא גורד שחקים בלב שכונה נמוכה המאופיינת בסמטאות צרות, נטען כי הוא יפגע באופי השכונה. כמו כן, הבניין מטיל צל גדול על חלקים נרחבים של השכונה במשך שעות רבות של היום.

ב-2 במרץ 2006, במהלך בניית המגדל, קרס עגורן אשר גרם למותם של שני בני אדם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מגדל נווה צדק** בוויקישיתוף
* מגדל נווה צדק, באתר גורדי השחקים העולמי (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  קובי בן שמחון, "המגדל הצרפתי": סיפורו המלא של המגדל בנווה צדק - היזם, השכנים, הצרפתים והוועדה לתכנון ובנייה, באתר TheMarker‏, 29 במאי 2008
2. ↑  הדס שפר ודורון נחום, שני הרוגים בקריסת מנוף על בניין בת"א, באתר www.nrg.co.il, ‏2 במרץ 2006

מגדל נווה צדק כפי שנראה ממרכז סוזן דלל
מבט על אגם ואנזה הגדול מתוך הוילה בה נערכה ועידת ואנזה
**ואנזה** (גרמנית: **Wannsee**) היא אחת מהשכונות המרכיבות את רובע צלנדורף בברלין בירת גרמניה, בקצה הדרום-מערבי של העיר.

גאוגרפיה
--------

שטחה של השכונה 23.7 קמ"ר ונכון לתחילת 2013 מתגוררים בשכונה 9,514 תושבים, צפיפות האוכלוסייה היא 401.8 תושבים/קמ"ר.

השכונה ממוקמת באזור פורה ומלא אגמים, מרכז השכונה מיוער ונמצא על האי ואנזה המוקף מצפון ומערב בנהר הָאפֶל ובדרומו אגם ואנזה המתחבר לאגמים נוספים. השכונה והאי מושכים תיירים רבים, וניתן לראות בתי נופש רבים לחופי האי.

האי מחובר לשאר חלקי העיר בחמישה גשרים, בהם גשר קליין-גליניקה הנמצא ליד טירת הציד גלינקה, את האי חוצה הכביש הראשי של ברלין B1.

ואנזה מוכרת גם בשל ועידת ואנזה שהתקיימה ב"וילה ואנזה"שברחוב "אם גרוסן ואנזה" (Am Grossen Wannsee) שהייתה התכנסות של נציגים מכל משרדי הממשל הנאצי, בוועידת ואנזה התקבלה ההחלטה על אופן ביצוע הפתרון הסופי - התוכנית להשמדת יהודי אירופה, תוך תיאום בין כל זרועות הממשל הנאצי. בשנת 1988 הוחל בשיפוץ המבנה על מנת להופכו לאתר הנצחה ובשנת 1992 נפתח במקום אתר הנצחה וחינוך ביום השנה ה-50 לוועידה על "הפתרון הסופי לבעיה היהודית".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ואנזה** בוויקישיתוף

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **ברלין** |

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלדד בק, ‏וילת המוות: 80 שנה לוועידת ואנזה, באתר ישראל היום, 19 בינואר 2022

| שכונות בברלין |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| גרונוולד • הלרסדורף • ודינג • וייסנזה • וילמרסדורף • וסטנד • טירגארטן • טמפלהוף • טרפטו • ליכטנברג • מיטה • מרצאן • נויקלן • פנקו • פרידריכסהיין • פרנצלאואר ברג • צלנדורף • קפניק • קרויצברג • רייניקנדורף • שטגליץ • שנברג • שפנדאו • שרלוטנבורג

---

**פורטל ברלין • פורטל גרמניה** | רובעי ושכונות ברלין |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007562645405171
* GND: 4087348-1
* LCCN: n88165115
* VIAF: 130292651
* WorldCat: lccn-n88165115

 |
**מזֶה** (בגאורגית: **მზე**; באופן מילולי: "השמש") הוא ערוץ טלוויזיה פרטי הממוקם בטביליסי, בירת גאורגיה. משנת 2005 הוא משדר בעיקר שידורי ספורט ובידור.

היסטוריה
--------

הערוץ נוסד באפריל 2003. המייסדים ובעלי הערוץ הראשונים היו הבנקאי ושר הכלכלה הגאורגי לשעבר, ואנו צ'חארטישווילי, ויצרן המלט חבר הפרלמנט, דוד בז'ואשווילי (אחיו של גלה בז'ואשווילי, שהיה באותם ימים ראש המועצה לביטחון לאומי של גאורגיה), שהצטרף בשנת 2004. כל אחד מהם החזיק ב-50% מהמניות.

במחצית הראשונה של 2005 נותר בז'ואשווילי הבעלים היחיד של הערוץ. בשנה שלאחר מכן, ב-4 בינואר 2006, הוא מכר 78% ממניותיו בערוץ לבעל המניות שהחזיק ב-100% ממניותיו של ערוץ הטלוויזיה רוסתווי 2, קיבר חלוואשי.

ביולי של אותה שנה, ירדה מן המרקע בגאורגיה, תוכנית הטוק-שואו הפופולרית "ארצ'בניס סר'וורקזה" ("על סף הבחירה"), לאחר שהתוכנית פקפקה בגרסה הרשמית של מותו של ראש ממשלת גאורגיה זוראב ז'ווניה. הסיבה הישירה להורדת התוכנית הייתה ביקורת שהעביר חבר הפרלמנט, גיגה בוקריה (כיום סגן שר החוץ של גאורגיה), ממפלגת השלטון בגאורגיה על אופן סיקורה את הפגנות האופוזיציה ביוני של אותה שנה. מנהלי הערוץ הודיעו על סגירת תוכנית הטוק-שואו, ופיטורי העורכים שעסקו בענייני פוליטיקה, עקב שינוי בפורמט השידורים של הערוץ, לדבריהם.

בקיץ 2006 מכר בז'ואשווילי את יתרת מניותיו בערוץ לחברת "גאורגיאן אינדסטריאל גרופ", וחלוואשי מכר את החזקותיו לחברת "גאוטרנס" ("GeoTrans"). כשהמטרה הייתה ליצור חברת החזקות לשני ערוצי הטלוויזיה מזה ורוסתווי 2. סכום העסקה נותר לא ידוע. העסקה, שהושלמה רק בינואר 2007, הייתה כי חלוואשי, שהיה חבר קרוב של איראקלי אוכרואשווילי, יחזיק ב-78% ממניות החברה החדשה ויתרת 22% יועברו לבעלות חברת "סאקצמנטי" שבבעלות דוד בז'ואשווילי. בתחילת 2007 אוחד ערוץ מזה עם רוסתווי 2 ותחנת הרדיו "סטריאו 1", תחת מטרייה אחת.‏

במרץ 2008 הודיעה קואליציה של ארגוני אופוזיציה בגאורגיה על החרמת ערוצי הטלוויזיה מזה ורוסתווי 2, בטענה כי דיווחיהן מוטות לטובת שלטונו של מיכאיל סאקשווילי בגאורגיה. לאקט זה של האופוזיציה קדמה אמירה מטעם הנהלת רוסתווי 2, כי יש להשעות את שיתוף הפעולה עם מנהיג האופוזיציה לבאן ג'צ'צ'לידזה עד שיתנצל על התבטאות מעליבות כלפי עיתונאים של התחנה.

כיום
----

כיום מחזיקה "גאורגיאן אינדוסטריאל גרופ" ב-45% ממניות החברה ויתרת המניות מוחזקות על ידי קבוצת "גאומדיה" ("GeoMedia") המחזיקה גם ברוב מניותיה של רוסתווי 2. החברה רשומה באיי מרשל.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של ערוץ מזה (באנגלית)
* www.tvmze.piczo.com

הערות שוליים
------------

1. ↑  ‏הרשויות מאשימות, טוק-שואו של ערוץ הטלוויזיה הופסק, 7 ביולי 2005, "סיביל ג'ורג'יה", (באנגלית)
2. ↑  ‏בעלת רוסתווי 2 קנתה מניות של ערוץ מזה, 4 בינואר 2006, "סיביל ג'ורג'יה", (באנגלית)
3. ↑  רוסתווי 2 לא למכירה, 20 בנובמבר 2006, (באנגלית)
4. 1 2  קואליציית האופוזיציה מחרימה את רוסתווי 2 וערוץ מזה, 24 במאי 2008, "סיביל ג'ורג'יה", (באנגלית)
**קיארה באנקיני** (באיטלקית: **Chiara Banchini** נולדה ב-7 באוקטובר 1946) היא כנרת שווייצרית, שמעורבת בתנועה לבביצוע אותנטי נכון היסטורית ומומחית למוזיקה של תקופת הבארוק.

קורות חייה
----------

באנקיני נולדה בלוגאנו שבחבל טיצ'ינו האיטלקי של שווייץ. היא סיימה את לימודיה בקונסרבטוריון של ז'נבה; לאחר זאת למדה אצל שאנדור וג והמשיכה בקונסרבטוריון המלכותי בהאג, הולנד אצל סיגיסוולד קאוקן להתמחות בכינור בארוק. באנקיני לימדה במרכז למוזיקה עתיקה בז'נבה והחלה להופיע כסולנית.

ב-1981 עברה מז'נבה לסקולה קנטורום בזיליאנסיס בבזל, שם הקימה את אנסמבל 415, הרכב לביצוע בארוקי, שהתפרק בינואר 2012. הקבוצה לקחה את שמה מגובה בארוקי מקובל. הקלטת האנסמבל לקונצ'רטי גרוסי של ארכאנג'לו קורלי לחברת "הרמוניה מונדי" נחלה הצלחה מסחרית ב-1992, וכך גם הקלטתם משנת 1996 ל"סטאבאט מאטר" של אנטוניו ויוואלדי. כמו כן הקליטה ביאנקיני בחברות "וירג'ין רקורדס", "אקסנט", "אסטרה" ו"זיג זג טריטוריס".

קיארה באנקיני מנגנת בכינור שבנה ניקולו אמאטי בשנת 1674.

קישורים חיצוניים
----------------

* קיארה באנקיני, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* קיארה באנקיני, באתר AllMusic (באנגלית)
* קיארה באנקיני, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* קיארה באנקיני, באתר Discogs (באנגלית)
* קיארה באנקיני באתר mymusicbase

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007604608605171
* BIBSYS: 5017521
* BNE: XX1505363
* BnF: cb13927415c (data)
* CiNii: DA13821010
* GND: 134679377
* ISNI: 0000 0000 5514 4248
* LCCN: n88602962
* LNB: 000103124
* MusicBrainz: 7f40b65c-eb1d-4d78-9722-59efa2fb4bca
* NKC: xx0029881
* NLP: A17790256
* NTA: 09994653X
* RERO: 02-A002965474
* SUDOC: 08691278X
* Trove: 1590959
* VIAF: 49410580
* WorldCat: lccn-n88602962

 |
**קיאניט** (**Kyanite**; מיוונית: **Κυανίτης** ("קיאנוֹס", כחול); נקרא גם: **דיסתן** (disthene), **מונקרודיט** (munkrudite), **סיאניט** (cyanite) ו**ראאטיציט** (rhaeticite)) הוא מינרל נזוסיליקטי - (סיליקטים במבנה בצורת איים) שצבעו בדרך כלל כחול, הנפוץ בפגמטיטים או בסלעי יסוד עשירים באלומיניום שעברו התמרה. קיאניט הוא מינרל אינדקס לפאצייס (Facies צורת הופעה של סלע ("פרצוף") שממנו ניתן ללמוד על תהליך היווצרותו) מסוג  פאצייס צפחות כחולות של סלעים מותמרים.

הקיאניט הוא חבר בסדרה של מינרלים אלומוסילקטיים הקרויה קבוצת הסילימניט. קיאניט ניחן באנאיזוטרופיות (תלות בכיוון, ההפך מאיזוטרופיות) חזקה, וקשיותו על פי סולם מוס משתנה בהתאם לכיוון הקריסטלוגרפי. תכונה זו אמנם קיימת ברוב המינרלים, אך בקיאניט היא בולטת במיוחד ונחשבת למאפיין מזהה. תכונה מעניינת נוספת של הקיאניט היא שבטמפרטורה גבוהה הוא עובר התפשטות בלתי הפיכה.

המקומות הבולטים בהם ניתן למצוא קיאניט כוללים את: רוסיה, הודו, שווייץ, קניה, סרביה וארצות הברית (בצפון קרולינה, ובג'ורג'יה).

שימושים
-------

השימושים העיקריים בקיאניט הם לייצור חומרים חסיני אש ומוצרי קרמיקה כולל אביזרי שרברבות וכלים מפורצלן, מבודדים חשמליים וחומרי ליטוש. בקיאניט נעשה שימוש גם כאבן חן אם־כי שימוש זה מוגבל בשל תכונת האנאיזוטרופיות והפצילות המושלמת במישור האורך.

זיהוי המינרל
------------

הצבע הכחול והגבישים העמודיים המוארכים של הקיאניט הם בדרך כלל סימן ראשון לזיהוי המינרל. מינרלים נלווים מסייעים בזיהוי גם כן, בייחוד נוכחות של פולימורפים של סטאורוליט המופיע בדרך כלל יחד עם קיאניט. עם זאת, המאפיין המועיל ביותר לזיהוי הקיאניט הוא תכונת האנאיזוטרופיות שלו. המפתח לזיהוי קיאניט הוא אם לדגימה מסוימת יש קשיות אחת בכיוון אחד וקשיות אחרת בניצב לה.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **קיאניט** |

* אתר WebMineral
* אתר Mindat
* אתר Mineral Galleries
* קיאניט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
המגדל
**קתדרלת דרבי** (בשמה הרשמי: קתדרלת כל הקדושים; אנגלית: **Cathedral of All Saints**) היא קתדרלה בעיר דרבי באנגליה. קתדרלת דרבי היא מושב הבישוף האנגליקני של הדיוקסיה והיא הקתדרלה האנגליקנית הקטנה ביותר באנגליה.

היסטוריה
--------

הכנסייה המקורית הוקמה בידי אדמונד הראשון, מלך אנגליה בסביבות 943 ככנסייה קולגיאלית מלכותית; ברם, אין שרידים לקיומה כיום. הקתדרלה הנוכחית מתוארכת למאה ה-14, למרות שנראה שהיא מבוססת על מבנה קדום יותר מימי הביניים, שלפי ציורים היה בערך באותו גודל כמו המבנה הנוכחי. כנראה שהמבנה הקודם נהפך ללא יציב ולכן נהרס. המגדל המפורסם נבנה בשנים 1510-1530 ובנוי בסגנון גותי ניצב (Perpendicular) שהיה נפוץ באותה תקופה.

ג'ואן וייסט נשפטה בקתדרלה בעוון כפירה ב-1556. ההוצאה להורג ארעה בברטון רואד בדרבי.

חוץ המהמגדל, הקתדרלה נבנתה בסגנון קלאסי לפי תכנוניו של ג'יימס גיבס מ-1725.

הכנסייה, שהייתה ידועה כ"כנסיית כל הקדושים" נהפכה לקתדרלה בדבר המלך במועצה ב-1 ביולי 1927.

הקתדרלה מכילה את הסט העתיק ביותר של 10 פעמונים בממלכה המאוחדת. אוצרות אחרים כוללים ספינה ראשית מהמאה ה-18 עם סורג מברזל חשיל מאת הנפח רוברט בייקוול, יד זיכרון לבס מהארדוויק, ידי זיכרון החרוטים בפליז לבית קוונדיש, כולל להנרי קוונדיש וג'ורג'יאנה ספנסר - אשתו של דוכס דבונשייר.

ב-1939 הותקן עוגב בקתדרלה על ידי ג'ון קומפטון מלונדון, ששופץ בשיפוץ כללי ב-1992. ב-1973 הותקן עוגב נוסף בקצה המזרחי של הקתדרלה על ידי קוזאנס מלינקולן.

לפי צוות החילוץ וההצלה של דרבי גובה מגדל הקתדרלה הוא 65 מטר (212 רגל). יותר מ-150 חברי הצוות גלשו מהמגדל ב-2009 במופע למטרות צדקה.

בסוף 2005 גילו כי זוג בזים מהמין Falco peregrinus מתגוררים במעלה המגדל. ב-2006 מצע קינון הותקן והבזים קיננו שם באפריל והולידו בהצלחה גוזלים ב-2007, 2008 ו-2009. ב-2007 ו-2008 הותקנו ליד הקן מצלמות רשת על מנת לאפשר צפייה בבזים מבלי להפריע להם. ב-2007 הוטלו 4 ביצים אך רק 2 גוזלים בקעו. ב-2008 שוב הוטלו 4 ביצים אך הפעם כולן בקעו בהצלחה. ברם, רק 2 גוזלים מתוך ה-4 שרדו מעבר לסתיו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קתדרלת דרבי** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של קתדרלת דרבי
* תמונות בפליקר
* Derby Cathedral Peregrine Project (אורכב 27.08.2008 בארכיון Wayback Machine)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Christ Church Cathedral - Miscellany". Christ Church, Oxford. נבדק ב-2007-03-30.
2. ↑  *A History of the Life, Trial, & Execution of Joan Wate, who was burnt in Windmill Pit near Derby in the year 1556*, Foxes Book of Martyrs, 1563
3. ↑  Order in Council founding The Bishopric of Derby (S.I. 1927/624)
4. ↑  בלונדון גאזט, London Gazette:no. 33290, p. 4207, 1 July 1927.
5. ↑  "Cathedral of All Saints, Irongate (Compton)". National Pipe Organ Register. נבדק ב-2007-03-30.
6. ↑  "Cathedral of All Saints, Irongate (Cousans)". National Pipe Organ Register. נבדק ב-2009-02-20.
7. ↑  "Cathedral Abseil". Derby Mountain Rescue Team. נבדק ב-11 בפברואר 2010. `{{cite web}}`:  (עזרה)
8. ↑  מצלמות הרשת של בזי מגדל קתדרלת דרבי.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1276381727
* LCCN: nb2006012990
* MusicBrainz: c21c0b9d-85a5-4e42-9fe2-696abd40f243
* VIAF: 126923492
* WorldCat: lccn-nb2006012990

 |
לחצו כדי להקטין חזרה

לחצו להגדלה

לדף הקובץתמונה אינטראקטיבית (לחצו להסבר)‏

---

מפת הקרמלין במוסקבה. למידע על מקום לחצו עליו

מבט מכיכר הקתדרלות
**קתדרלת המלאך מיכאל** (ברוסית: **Архангельский собор** - "ארכאנגלסקי סובור" - קתדרלת המלאך הראשי) הוא שמה של קתדרלה הממוקמת בכיכר הקתדרלות שבמרכז הקרמלין במוסקבה בירת רוסיה.

היסטוריה
--------

הכנסייה הראשונה במקום נבנתה ככל הנראה בשנים 1247–1248. בשנת 1333 במשך הקיץ איוואן הראשון, נסיך מוסקבה בנה קתדרלה חדשה מאבן. בהתאם למסורת זה היה לאות ציון סיום הרעב בנסיכות. ב-20 בספטמבר 1333 הקתדרלה נפתחה לקהל. הקתדרלה הנוכחית הוקמה בין השנים 1505–1508 על פי תכנונו ותחת פיקוחו של האדריכל האיטלקי אָלוֹיזִיוֹ נוּאוֹבוֹ (Aloisio Nuovo) באתר בו הייתה ממוקמת קתדרלה קדומה יותר שנבנתה בשנת 1333.

הקתדרלה בנויה בסגנון הרנסאנס האיטלקי, והיא מעוטרת בתמשיחים (פרסקאות) בסגנון רוסי אורתודוקסי שמקורם מהמאה ה-16 והמאה ה-17 מעדה ידי יאקוב מקזן, סטפן מריאזאן ויוסף ולדימירוב.

הקתדרלה נבנתה ב-5 ראשים וכוללת בתוכה חדר נפרד בחלק המערבי. היא נבנתה מלבנים ומעוטרת באבן לבנה. בכנסייה איקונוסטאזיס עשוי עץ ומצופה זהב שגובהו 13 מטרים, והוא מועטר באיקונות מהמאות ה-17 - ה-19.

נברשות הכנסייה הוצבו במהלך המאה ה-17.

הכנסייה שימשה לטקסים שנערכו לציון הניצחונות הרוסיים, החל מ-1340 ועד המאה ה-17 נהגו נסיכי מוסקבה והצארים של רוסיה להיקבר בכנסייה. בין 54 הקברים בכנסייה ניתן למנות את קברי הנסיכים איוואן הראשון, דמיטרי דונסקוי, איוואן השלישי ואיוואן הרביעי, וכן הקיסר פיוטר השני (היחיד מבין הצארים שמלכו לאחר פטר הגדול, שכן השאר נקברו בקתדרלת פטרופבלובסקיה שבסנקט פטרבורג).

ראו גם
------

* קתדרלה הקתולית של מוסקבה
* קתדרלת ישו המושיע

קישורים חיצוניים
----------------

* | מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **קתדרלת המלאך מיכאל** |
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קתדרלת המלאך מיכאל
* מידע רשמי באתר Kremlin.ru


| **הקרמלין** |
| --- |
| מבנים | ארמון הקרמלין הגדול • ארמון טרם • ארסנל הקרמלין • כנסיית הנחת הגלימה • כנסיית שנים עשר השליחים • מנזר העלייה לשמים • נשקיית הקרמלין • מגדל הפעמונים של איוואן הגדול • קתדרלת הבשורה • קתדרלת העלייה לשמים • קתדרלת המלאך מיכאל • ארמון הסנאט • ארמון הקרמלין הממלכתי • בניין הסגל הנשיאותי של רוסיה | מראה מהאווירמראה מהאוויר |
| החומה | חומת הקרמלין • מגדל ספאסקיה • מגדל טרויצקאיה • מגדל בורוביצקאיה |
| כיכרות וגנים | גן אלכסנדר • קבר החייל האלמוני • כיכר איוואנובסקיה • כיכר הקתדרלות • פעמון הצאר • תותח הצאר • גן טאיניצקי |
| אחזקה ותרבות | המנהל לענייני נשיא רוסיה • פסטיבל מגדל ספאסקאיה |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987010650699305171
* LCCN: n82131747
* VIAF: 155964910
* WorldCat: lccn-n82131747

 |
**ויליאמס קולג'** (מכללת ויליאמס, באנגלית: **Williams College**) היא מכללה פרטית הנמצאת בעיירה ויליאמסטאון (כ-8,000 תושבים), מסצ'וסטס, ארצות הברית, מקבוצת המכללות המתמחות בשבע האמנויות החופשיות
(Liberal Arts), שכוללים, כנהוג בארצות הברית, את מדעי החברה ותחומים נוספים. לוויליאמס קולג' הסדר מיוחד עם אוניברסיטת אוקספורד הבריטית (Study Away), שבמסגרתו יכולים תלמידי המכללה ללמוד שם במסלולים מיוחדים.

מרכז 62 לתיאטרון ומחול,   
 ויליאמסטאון, מסצ'וסטס
המוסד נוסד ב-1793, בכספי קרן על שם אפרים ויליאמס, כמכללה לגברים. רק ב-1970 הפך למוסד לשני המינים. הוא כולל היום 3 חטיבות (מדעי הרוח, מדעי החברה ומדעים - בעיקר מדעי הטבע ומדעי המחשב), 24 מחלקות, 33 תחומים ראשיים ובהם לימודי שפות, שתי תוכניות לתואר שני (בתולדות האמנות ובכלכלת פיתוח). בכל שנתון לומדים כמה מאות סטודנטים. בסך הכל לומדים במוסד כ-2000 סטודנטים לתואר ראשון וכ-50 תלמידים לתואר שני.

ויליאמס קולג' דורג ב-2013 על ידי U.S News & World Report כמכללה המובילה במקום הראשון ברשימה של 266 מכללות בקבוצת "מדעי הרוח". המגזין "פורבס" דירג ביולי 2013 את המוסד במקום התשיעי ברשימת מוסדות ההשכלה הגבוהה הטובים ביותר בארצות הברית.

המכללה מקיימת מסלול התמחות במדעי היהדות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויליאמס קולג'** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ויליאמס קולג' (באנגלית)
* ויליאמס קולג', באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* ויליאמס קולג', ברשת החברתית טוויטר

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007580983805171
* CiNii: DA0642826X
* GND: 1052923-8
* ISNI: 0000 0001 2284 9898
* LCCN: n79056597
* MusicBrainz: cd6f9714-2b45-47e8-b3b7-d3cbfc9a9638
* VIAF: 124321679
* WorldCat: lccn-n79056597

 |
שמו של ויליאם תומאס מרסר ברשומות (הגאזט הרשמי) של ממשלת הונג קונג.
**ויליאם תומאס מרסר** (באנגלית: **William Thomas Mercer**; בסינית: 孖沙;‏ 17 באוקטובר 1821 - 23 במאי 1879) היה פקיד קולוניאלי בריטי אשר כיהן כשר האוצר הקולוניאלי (Financial Secretary), המזכיר הכללי (Colonial Secretary), המבקר הכללי והמנהלן הראשי של הונג קונג (Administrator), וכן כמושל בפועל של הונג קונג בין מרץ 1865 למרץ 1866.

מרסר התחנך במכללת אקסטר שבאוקספורד. 

מרסר הגיע להונג קונג בשנת 1844 במטרה לשרת כמזכירו של דודו. מרסר היה אחיינו של ג'ון פרנסיס דייוויס, מושל הונג קונג השני. בשנת 1847 עת הודח השופט הראשי של הונג קונג בשל שכרות, התמנה מרסר במקומו וכיהן בתפקיד עד שנת 1849 עת התמנה לשר האוצר של המושבה.

מרסר כיהן בתפקיד מנהלן המושבה, המבקר הכללי של המושבה, והמזכיר הכללי, החל מה-29 בנובמבר 1854 ועד שנת 1869 עת פרש מתפקידו.

מרסר נשא לאישה את מרי פיליפס נינד (Mary Phillips Nind) מהרגרייב שבברקשייר בספטמבר 1862.

בשנת 1869 פרסם מרסר את ספרו "תחת הפסגה", המתאר את חייו בהונג קונג.

על שמו נקרא רחוב מרסר באזור שאונג ואן בהונג קונג.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ויליאם תומאס מרסר** בוויקישיתוף
* הכרזה מיום 29 בנובמבר 1854 על מינויו של מרסר, לונדון גאזט 1 בדצמבר 1854, גיליון 21635, עמ' 3909
* קורות חיים
* קורות חיים של משפחת מרסר