recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אנתוני ג'וזף טורפל** (באנגלית: **Anthony Turpel**; נולד ב-26 בינואר 2000) הוא שחקן אמריקאי.

ביוגרפיה
--------

טורפל נולד ב-26 בינואר 2000 בלוס אנג'לס, קליפורניה. יש לו אחות גדולה. 

כשהיה בן 5, הוא הופיע בהפקה מקומית למחזה "הקוסם מארץ עוץ" כאחד מגמדי המנצ'קין. אנתוני רצה לעשות יותר ולכן הוא החל להופיע ביותר הצגות והתחיל לקחת שיעורי משחק ואף קיבל סוכן.

קריירה
------

הופעת הבכורה שלו בטלוויזיה הייתה בשנת 2015 בסדרת הילדים והנוער האמריקאית "הסוכן הנרי" בתפקיד סטיב. באותה שנה התארח בסדרות הטלוויזיה "קומדי באנג! באנג!" ו"במשפחות הכי טובות".

בין השנים 2016–2018 שיחק באופרת הסבון, "צעירים חסרי מנוח". הוא הופיע ב-95 מפרקי הסדרה. על משחקו בסדרה היה מועמד לפרס אמי לבידור בפריים טיים בקטגוריית השחקן הצעיר יוצא מן הכלל בסדרת דרמה לשנת 2017.

בשנת 2019 הופיע בשני פרקים של הסדרה "מוקד 911". באותה שנה הופיע בסדרת הטלוויזיה "נקמתה של ניק" של שירות הזרמת המדיה "נטפליקס".

בשנת 2020 החל לשחק בתור אחת הדמויות הראשיות בסדרת הטלוויזיה מבית הולו, "באהבה, ויקטור", סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת קומדיית נעורים-להט"בית המהווה ספין אוף לסרט "באהבה, סיימון" משנת 2018. טורפל השתתף בסדרה במשך כל שלוש עונותיה. 

בשנת 2021 שיחק בתפקיד אורח בסדרת הדרמה "החיים עצמם" של רשת NBC. 

בשנת 2022 שיחק טורפל לראשונה בסרט "*Play Dead*", מותחן אימה לצדו של ג'רי אוקונל. באותה שנה ביצע הופעת אורח בסדרת המדע-בדיוני "זינוק לאתמול" מבית NBC; זהו חידוש לסדרה באותו שם מאת דונלד בליסאריו אשר שודרה ב-NBC בשנים 1989-1993.

פילמוגרפיה
----------

### קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2022 | *Play Dead* | טי.ג'יי אלברייט |  |
| TBA | *The Hermit* | אריק |  |
| *Baby Blue* | בראדלי |  |

### טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | *Comedy Bang! Bang!* | דילן דארסי | פרק: "Ty Burrell Wears a Chambray Shirt & Clear Frame Glasses" |
| הסוכן הנרי | סטיב | פרק: "My Phony Valentine" |
| במשפחות הכי טובות | מקס | פרק: "Babe Secret Phone Germs" |
| 2016–2018 | היפים והאמיצים | אר.ג'יי פורסטר | 95 פרקים
מועמד פרס אמי לבידור בשעות היום לשחקן צעיר בדרמה (2017) |
| 2019 | מוקד 911 | פרדי | 2 פרקים |
| נקמתה של ניק | וויל | 4 פרקים |
| 2020–2022 | באהבה, ויקטור | פליקס ווסטון | תפקיד ראשי (3 עונות); 28 פרקים |
| 2021 | החיים עצמם | מנהל במה | פרק: "Brotherly Love" |
| 2022 | זינוק לאתמול | רוי באקל | פרק: "Stand by Ben" |

קישורים חיצוניים
----------------

* אנתוני טורפל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Erik Pedersen, Deadline, Deadline, ‏4 בundefined 2018
2. ↑  Brett White, Who Is Will on 'No Good Nick'?, Decider, ‏3 ביולי 2019
3. ↑  Interview: Love, Victor's Anthony Turpel - Brief Take, Brief Take, ‏3 במאי 2020
**פסק דין ווטקינס נגד ארצות הברית** (באנגלית: ***Watkins v. US***; מראה מקום: 354 U.S. 178 (1957)) הוא פסק דין של בית המשפט העליון של ארצות הברית אשר זיכה את ג'ון ווטקינס מהרשעתו בסירוב להשיב על שאלות ועדה של בית הנבחרים בדבר אנשים המוכרים לו כקומוניסטים.

ב-1954 ג'ון ווטקינס זומן להעיד בפני תת-ועדה של ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית על קשריו לכאורה עם המפלגה הקומוניסטית ולזהות חברים בה. בגין סירובו להשיב על שאלות הנוגעות לאנשים שפרשו מהמפלגה, הוא הורשע בביזוי הקונגרס. ווטקינס ציין כי אינו מעוניין להשיב משום שהשאלות חורגות מטווח הנושאים שעליהם נקרא להעיד ומסמכות הוועדה.

הרשעתו של ווטקינס הסתמכה על סעיף 192 בחוק הפדרלי 2 (2 U.S.C. 192‏), הקובע כי סירובו של עד בפני אחד מבתי המחוקקים להשיב לשאלה הקשורה לנושא הנחקר היא עוון. ווטקינס טען כי לא ניתנה לו שהות מספקת לברר האם מותר לו לסרב להשיב על שאלות, ולכן הרשעתו אינה חוקית בהסתמך על התיקון החמישי לחוקת ארצות הברית המקנה את הזכות להליך הוגן. בית המשפט העליון הכריע, ברוב של שישה מול אחד, להפוך את החלטת בית המשפט לערעורים ולזכות את ווטקינס. נשיא בית המשפט ארל וורן תמך בהשקפתו של ווטקינס, ואמר שכוחו של הקונגרס של ארצות הברית בביצוע חקירה מוגבל לחקירות הנוגעות לחקיקה, ולכן לא הייתה לו סמכות לחקור עניינים אישיים של הפרט. בנוסף, הוא הסכים כי לווטקינס לא ניתנה הזדמנות להליך הוגן, משום שהליך הוגן מחייב כי ההשלכות הפליליות של מעשה תהיינה ידועות, ומכיוון שמטרת החקירה לא הייתה ברורה דיה בזמן עדותו, ווטקינס לא יכול היה להיות מודע לרלוונטיות השאלות. 
רלוונטיות השאלות היא שהופכת את השתיקה לעוון לפי סעיף האישום בו הורשע ווטקינס, ולכן הרשעתו אינה חוקית. השופט פרנקפורטר הצטרף לדעת הרוב בהדגישו בדיוק את נקודת הידיעה של רלוונטיות השאלות ברגע הסירוב להשיב עליהן.

קישורים חיצוניים
----------------

הערות שוליים
------------

1. ↑
**V354 בקפאוס** (V354 Cephei) הוא על-ענק אדום הממוקם בקבוצת הכוכבים קפאוס בגלקסיית שביל החלב.
V354 בקפאוס הוא כוכב משתנה לא סדיר איטי הממוקם במרחק של 9,000 שנות אור ממערכת השמש והוא אחד הכוכבים הגדולים ביותר הידועים לאנושות, עם רדיוס מוערך של 1,520 רדיוסי שמש (1,060,000,000 קילומטרים). במידה והוא היה ממוקם במרכז מערכת השמש הוא היה עולה על מסלולו של צדק ומתקרב לזה של שבתאי.

זיהוי
-----

V354 בקפאוס אינו מזוהה בבירור כעל-ענק אדום משתנה לאחר שנחקר בעזרת הטלסקופים IRAS ו 2MASS, אך לפני יצירת הקטלוג הכללי של כוכבים משתנים בשנת 1981 הוא הוגדר רק בעזרת קטלוגים אלמוניים. V354 בקפאוס היה עמום מידי על מנת להיכלל בקטלוגים בעלי חשיבות.

מרחק
----

V354 בקפאוס מרוחק מכדי שיהיה אפשר למדוד את מרחקו בעזרת פרלקסה בדיוק רב ומרחקו מכדור הארץ מוערך בכ-3,500 פארסק (9,000 שנות אור). הוא קרוב לאזור Cepheus OB1 אשר ממוקם בתוך קבוצת הכוכבים קפאוס וכנראה הוא חלק ממנה.

מאפיינים
--------

בהירותו וגודלו של V354 בקפאוס נתונים במחלוקת. בשנת 2005 צוות בראשה עמד אמיל לווסק מצא שהכוכב בעל עוצמת הארה גבוהה (פי 369,000 מהשמש) וכתוצאה מכך התברר שרדיוסו הוא 1,520 רדיוסי שמש, מה שעושה אותו אחד מהכוכבים הגדולים ביותר היודעים לאדם. מאותם נתונים שבהם השתמש Mauron et al 2011, Levesque et al 2005 הסיק שהכוכב קטן בהרבה ועוצמת הארתו היא רק 76,000 עוצמת הארה של השמש מה שאומר שרדיוסו הוא רק 690 רדיוסי שמש.

במחקר שבוצע בשנת 2004 הכוכב נכלל ברשימת כוכבי על-ענק אדום הכי גדולים והכי בהירים לצד KW בקשת, KY בברבור ו- μ בקפאוס

קישורים חיצוניים
----------------

* V354 בקפאוס, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים

הערות שוליים
------------

1. ↑
**אלישקה מראזובה** (בצ'כית: **Eliška Mrázová**; נולדה ב-6 באוגוסט 1994), ידועה בשם הבמה שלה **אליס מראז**, היא זמרת צ'כית.

ביוגרפיה
--------

בשנת 2013 הוציאה מראז את אלבום הבכורה שלה, *Shubidu*. בשנת 2014 זכתה בתואר "תגלית השנה" בטקס פרסי הזמיר הצ'כי. באותה השנה השתתפה "The Voice צ'כוסלובקיה" והגיעה לשלב חצי הגמר. בשנת 2015 הגיעה למקום השני בתחרות הבינלאומית "Golden Lute International", ולמקום השלישי במצעד המוזיקה האנגלי-אמריקאי "BEAT 100", עם השיר "Letter to Mom", שנכתב בהשראת מכתב אמיתי ממחנה ריכוז בתקופת מלחמת העולם השנייה.

בשנים 2016–2019 הייתה מארז עסוקה בכתיבה ובהלחנת חומרים מקוריים. בתקופה זו נפגשה עם מוזיקאים רבים דוגמת אנדרו מארי, קנת' קרלין ודון מסקל.

בשנת 2020 היא השתתפה בקדם הצ'כי לאירוויזיון 2020, עם השיר "Wanna Be Like", והגיעה למקום השני. ב-6 בדצמבר 2021 חשפה רשות השידור הצ'כית את רשימת המתמודדים לקדם הצ'כי לאירוויזיון 2022. מראז נמנית ביניהם, עם השיר "Imma Be".‏ בערב התחרות היא הגיעה למקום השני, והפסידה ללהקת We Are Domi עם השיר "Lights Off". ב-27 בדצמבר אותה השנה חשפה רשות השידור הממלכתית של סן מרינו כי מראז נמצאת ברשימת המוזיקאים שעברו את שלב הסינון המקדים של הקדם הלאומי "Una voca per San Marino", בו יבחר הנציג והשיר של סן מרינו לאירוויזיון 2022 גם כן. היא נפסלה מהשתתפות בקדם כיוון ששירה היה ארוך משלוש דקות.

דיסקוגרפיה
----------

* 2013: *Shubidu*
* 2020: *History* (מיני-אלבום)

קישורים חיצוניים
----------------

* אליס מראז, ברשת החברתית אינסטגרם
* אליס מראז, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* אליס מראז, באתר MusicBrainz (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Elis Mraz Archives". *Eurovision Union* (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-12-08.
2. ↑  Golightly, Thomas (28 בנובמבר 2021). "🇨🇿 Czech Republic: 7 Finalists for ESCZ 2022 and First Look at Stage". *Eurovoix*. נבדק ב-28 בנובמבר 2021. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  Farren, Neil (6 בדצמבר 2021). "Czech Republic: ESCZ 2022 Entries Revealed". *Eurovoix*. נבדק ב-6 בדצמבר 2021. `{{cite web}}`:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
4. ↑  סן מרינו: נחשפה רשימת המתמודדים באודישנים, ביניהם מתמודדת מפתיעה!, שחר אסידו, 27 בדצמבר 2021

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: e492febc-95fa-4bf0-9ad0-48f45ccfcd31

 |
**פסק דין ירדור**, או בשמו המלא, **ע"ב 1/65 יעקב ירדור ואחרים נ' יו"ר ועדת הבחירות המרכזית לכנסת השישית**, משנת 1965, עוסק בשאלת סמכותה של ועדת הבחירות המרכזית לפסול רשימה מלהתמודד בבחירות לכנסת, וקובע את זכותה של הדמוקרטיה להתגונן מפני מי שמעוניין לפגוע בעצם קיומה של המדינה. פסק דין מגדיר את האיזון בין הזכות להיבחר לבין הרצון לשמור על ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

ראשית הפרשה בכך שוועדת הבחירות המרכזית סירבה לאשר את "רשימת הסוציאליסטים", שהגישה את מועמדותה לכנסת השישית. הסירוב נומק בטענה שמדובר בהתאגדות בלתי-חוקית, הואיל ויוזמיה שוללים את שלמות מדינת ישראל ואת עצם קיומה. יו"ר הוועדה, השופט משה לנדוי, הודיע על כך לרשימה. הוא ביסס טענה זו על כך שחמישה מתוך עשרת מועמדי הרשימה היו חברים בארגון "אל ארד", אשר ניסה לפני כן להירשם לפי חוק האגודות העות'מאני ובקשתו זו נדחתה על ידי הממונה על מחוז חיפה ומאוחר יותר גם על ידי בית המשפט העליון, ואשר הוכרז על ידי שר הביטחון כארגון בלתי-חוקי על סמך תקנות ההגנה (שעת חירום).

לפני הפנייה להתארגן בתור אגודה הייתה פנייה לרשם החברות לרשום חברה בשם "אל-ארד בע"מ" ורשם החברות סירב לרשמה, אך בית המשפט העליון חייב אותה לרשמה. אחד מחברי הוועדה אף טען כי התנועה קבלה עצה מרדיו קהיר לרכוש חסינות פרלמנטרית כדי שלא יוכלו לרדוף אותה.

יעקב ירדור, לוחם לח"י לשעבר ומשפטן, ערער בשם רשימת הסוציאליסטים בפני בית המשפט העליון על החלטת ועדת הבחירות המרכזית. טענתו המרכזית הייתה שאין לוועדה סמכות חוקית לפסול את הרשימה אלא מסיבות טכניות, ולפיכך עצם פסילתם היא מעשה לא-חוקי. לעומת זאת, טען משה בן זאב, היועץ המשפטי לממשלה, שייצג את ועדת הבחירות המרכזית, שרשימה זו שמה לעצמה למטרה לחתור תחת עצם קיומה של מדינת ישראל, ומשום כך יש למדינה מלוא הזכות לפסול אותה מלהתמודד בבחירות. בית המשפט העליון דחה את הערעור ברוב של שניים מול אחד: הנשיא שמעון אגרנט והשופט יואל זוסמן תמכו בדעתו של השופט לנדוי כיו"ר ועדת הבחירות ובהחלטת הוועדה לפסול את הרשימה, ופסקו שלוועדת הבחירות המרכזית ישנה הסמכות לפסול רשימות אף בהיעדר חקיקה מפורשת בנושא במקרה קיצוני של שלילת עצם קיומה של המדינה, בעוד השופט חיים כהן קיבל את הערעור בדעת מיעוט וטען ש"אין שוללים זכות, ולו מן הפושע המסוכן ביותר, אלא בהתאם לחוק".

בשנת 1984 פסק בית המשפט העליון, ובראשו הנשיא מאיר שמגר, בפס"ד ניימן הראשון (ע"ב 2/84) שהלכת ירדור אינה חלה על רשימות השוללות את אופייה הדמוקרטי של המדינה (בהתייחס לרשימת כ"ך) ושאין להרחיבה. בית המשפט קרא לכנסת לקבוע בחוק אילו רשימות ניתן לפסול. בעקבות זאת, חוקק סעיף 7א לחוק יסוד: הכנסת, ובשנת 1988 פסק הנשיא שמגר בפס"ד ניימן השני (ע"ב 1/88), בהסכמת חמשת חברי ההרכב, שיש לפרש סעיף זה באופן מצמצם, אך ניתן לפסול על פיו את רשימת כ"ך.

קישורים חיצוניים
----------------

* ע"ב 1/65 יעקב ירדור ואחרים נ' יו"ר ועדת הבחירות המרכזית לכנסת השישית
* פסק דין ירדור באתר הספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  בג"ץ 253/64 סברי ג׳ריס נגד הממונה על מחוז חיפה, ניתן ב-11 בנובמבר 1964
**דייוויד סקוט** (באנגלית: **David Scott**;‏ אוקטובר 1806 – 5 במרץ 1849) היה צייר היסטורי סקוטי.

ביוגרפיה
--------

סקוט היה אחיו של ויליאם בל סקוט. הוא נולד ליד כיכר הפרלמנט באדינבורו, שם למד בבית הספר התיכון המלכותי, ולמד אמנות אצל אביו, רוברט סקוט, החרט.

בשנת 1828 הוא הציג את תמונת השמן הראשונה שלו, "תקוות הגאונות הקדומה מתפוגגת על ידי המוות", ואחריה "קין, נמרוד, אדם וחוה שרים את מזמור הבוקר שלהם", "סרפדון נישא בשינה ומוות" ונושאים נוספים. בעל אופי פואטי ומלא דמיון.

ב-1829 הפך לחבר באקדמיה הסקוטית, וב-1832 ביקר באיטליה, שם בילה יותר משנה בלימודים. בהיותו ברומא הוא ביצע ציור סמלי גדול, שכותרתו "ייסורי המחלוקת, או האלים של הבית שנהרסו". העבודות של שנותיו המאוחרות כוללות את "ואסקו דה גאמה נתקל ברוח הסערה", תמונה עצומה בגודלה ועוצמתית ביותר שהסתיימה ב-1842; "הדוכס מגלוסטר נכנס לשער המים של קאלה" (1841); ה"אלכימאי" (1818), "המלכה אליזבת בתיאטרון הגלוב" (1840) ו-"ניצחון האהבה" (1846), המובחנים ביופי של צבע ועומק של תחושה פואטית. החשובים מבין נושאיו הדתיים הם "ההורדה מהצלב" (1835) ו"צליבת הקמים לתחייה" (1844).

סקוט גם ביצע כמה סדרות יוצאות דופן של עיצובים. שניים מהם - "המונוגרמות של האדם" והאיורים ל-Ancient Mariner של קולרידג' - נחרטו בידו, ופורסמו ב-1831 וב-1837 בהתאמה, בעוד שנושאיו מ"התקדמות הצליין" ו-"ארכיטקטורת השמים של ניקול" פורסמו רק אחרי מותו.

סקוט גר ברייבורן פלייס בסטוקברידג', אדינבורו. הוא מת בסטודיו שלו בבית איסטר דאלי (אותו חכר משנת 1845) במערב אדינבורו. הוא נפטר ממחלה שנדבק באיטליה. סקוט נקבר בבית הקברות דין, ואנדרטה שתוכננה על ידי אחיו נקבעה בשנת 1860. על הקבר נמצא המוטו "ars longa vita brevis": "האמנות היא ארוכה, החיים קצרים".

יצירת המופת העיקרית שלו היא "ואסקו דה גאמה בכף התקווה הטובה" שנמצא בבית טריניטי אוף ליית'.

גלריה
-----

* האלכימאיהאלכימאי
* אברהם ויצחקאברהם ויצחק
* ההורדה מהצלבההורדה מהצלב

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דייוויד סקוט** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Macmillan, Duncan (1984), Scottish Painting: The Later Enlightenment, in Parker, Geoff (ed.), Cencrastus No. 19, Winter 1984, pp. 25 –27
2. ↑  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Scott, David". Encyclopædia Britannica (11th ed.). Cambridge University Press. This work in turn cites:
3. ↑  Edinburgh Post Office Directory 1806
4. ↑  "Ch 8: Valley of the Water of Leith (Concluded) - Old and New Edinburgh by James Grant - Volume V"
5. ↑  "David Scott (1806-1849), Victorian Art History".

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007457396605171
* GND: 122161386
* ISNI: 0000 0000 6682 2243
* LCCN: n82240735
* NTA: 323576028
* RKD: 71612
* SNAC: w6kh0xjm
* ULAN: 500025835
* VIAF: 42712809
* WorldCat: lccn-n82240735

 |
אליס סמעאן
**אליס סמעאן** (**באנגלית**: Alees Samaan; **בערבית**: أليس سمعان) היא פוליטיקאית בחריינית ממוצא סורי-נוצרי, האישה הראשונה שכיהנה כשגרירת בחריין לבריטניה.

ביוגרפיה
--------

סמעאן היא בוגרת המכללה האנגלית להכשרת מורים בביירות, היא למדה הפקת רדיו מטעם ה-BBC וניהלה מספר תחנות רדיו פרטיות בלבנון. 

לאחר שובה לבחריין למדה בבית הספר המקצועי-אמריקאי בבחריין, שם הוסמכה לתפקידי מינהל הרפואי. כשסיימה לימודיה החלה לעבוד כאחראית על תוכניות בריאות האם והילד בבחריין מטעם ארגון יוניס"ף של האו"ם, ולאחר מכן כיהנה באותו תפקיד בעומאן. כשסיימה את תפקידה בעומאן שבה סמעאן לבחריין וכהנה כראש מחלקת ההדרכה במשרד הבריאות בבחריין.

בספטמבר 2000 מונתה לחברת מועצת השורא באופן זמני וכהנה בתפקיד עד שנת 2002 אז התקיימו הבחירות הדמוקרטיות הראשונות בבחריין. סמעאן השתתפה בבחירות שנערכו לשני בתי הפרלמנט הבחרייני בשנת 2002 והייתה האישה הראשונה שנבחרה באופן דמוקרטי לכהן בתפקיד רשמי בפרלמנט. באותה שנה חזרה גם באופן רשמי לכהן כחברה במועצת השורא, בה כיהנה במגוון תפקידים עד שנת 2010. בשנת 2004 מונתה לכהן כשרת הבריאות של בחריין ובתקופת כהונתה חל שיפור ניכר בשירותי הבריאות בבחריין והיא הובילה רפורמות מהותיות במערכת הבריאות במדינה, פעולותיה במערכת הבריאות היו אחת הסיבות שבגינן הוענק לה פרס Grassroot Diplomat Award בשנת 2015.

בשנת 2005 נבחרה להיות האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד יושבת ראש הבית העליון של הפרלמנט הבחרייני והייתה אחת מששת הנשים שישבו במועצה המייעצת לפרלמנט מאז היווסדה. סמעאן הייתה הפוליטיקאית הראשונה בעולם הערבי שכיהנה בתפקידים בכירים כל כך, בחירתה של סמעאן לתפקיד יושבת ראש הפרלמנט שיקפה מגמה הדרגתית לקראת מעבר לדמוקרטיה אותו עוברת בחריין.

בשנת 2010 החלה לכהן סמעאן כשגרירת בחריין בבריטניה וכהנה בתפקיד זה עד לשנת 2015 אשר בגינו קיבלה הערכה רבה ואף פרסים מהממשלה הבריטית.

בחודש מרץ 2015 הוענק לסמעאן פרס **Grassroot Diplomat Award** אשר מוענק על ידי ארגון **Grassroot Diplomat** הבריטי. הפרס מוענק לדיפלומטים ופוליטיקאים מצטיינים המייצגים את האינטרס של העם הבריטי ברמה הגבוהה ביותר, והוא מוענק על מדיניות, *השפעה*, **תמיכה ציבורית במטרות חברתיות** ו**סיוע עסקי ויצירת מקומות עבודה**. פרס זה מוענק בכל שנה לשלושה פוליטיקאים ושלושה דיפלומטים. סמעאן זכתה בפרס על כהונתה כדיפלומטית, לאחר שהציבה כמטרה לשפר את איכות הבריאות של תושבי בחריין, על פועלה להכשרת אנשים לעסוק במקצועות הרפואה ועל פיתוח הקשרים הכלכליים של בחריין ובריטניה. כמו כן, באותה שנה קיבלה סמעאן ממלך שוודיה מינוי של קונסול כבוד של שוודיה בבריטניה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  איראן מחדשת הפעילות לערער את היציבות בבחריין, באתר www.arabexpert.co.il
2. ↑  أليس سمعان (בערבית)
3. ↑   נשים בעולם הערבי, באתר BBC, אנ'
4. ↑  ערבייה ממוצא נוצרי מונתה ליו"ר הפרלמנט בבחריין - וואלה! חדשות (ארכיון)
5. ↑  אנואר אבדולרחמן, להפריך את כל הטענות, באתר akhbar-alkhaleej, ‏27/12/2012 (בערבית) (ארכיון)
6. ↑  السفيرة اليس سمعان تتسلم جائزة أفضل دبلوماسية لدى المملكة المتحدة في العام 2012 | وكالة أنباء البحرين, www.bna.bh
7. ↑   רשימת הזוכים מאתר הארגון, אנ'
8. ↑  سعادة السفيرة أليس سمعان تقدم أوراق اعتمادها كسفيرة غير مقيمة لدى مملكة السويد, alayam, ‏24/4/2015 (בערבית)
**אמיך קוצני** (שם מדעי: *Emex spinosa*) הוא צמח ממשפחת הארכוביתיים. זהו צמח עשבוני חד שנתי קירח המצוי בכל אזורי הארץ.

מאפיינים
--------

קוטרו של האמיך הקוצני 10–30 סנטימטר. גדל בעיקר בקרקעות חול, בצידי דרכים ובערבות, במקומות נטושים, בשולי שדות ומדבר. האמיך הקוצני הוא אחד הפרחים היחידים הנפוצים מאוד גם בחבל הים תיכוני וגם בחבל המדברי. בנגב הוא נפוץ במיוחד בעמקי הלס ובמקומות מופרעים[דרוש מקור], אך אפשר למצוא פרטים בודדים שלו אפילו בוואדיות המדבר היובשניים ביותר.

הענפים שרועים וזקופים, העלים מסורגים, בעלי פטוטרת, דמויי ביצה ומוארכים, קטועים או דמויי לב בבסיסם, מעוגלים ובעלי חוד קצר בראשים. צמחים חד ביתיים על פי רוב. התפתחות האמיך תלויה מאוד בגשמים ובחלוקתם. האמיך מתפתח בשני מחזורי פריחה: הראשון בחודשים נובמבר-דצמבר והשני בחודשים מרץ-אפריל. החלקים האכילים של האמיך הם העלים הצעירים והשורש כירק סלט, או מבושלים כמילוי לדברי מאפה. השורש נאכל חי, מבושל או צלוי.

מוצא השם: על משקל השם כריך, הציע י' אלתרמן לקרוא לצמח בשם אמיך. "משל לגינת ירק שהמעין לתוכה: כל זמן שהמעין לתוכה היא עושה כריכין" (מדרש רבה ויקרא טו'). השם גם דומה לשם המדעי של הצמח carex ממשפחת הגמאיים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמיך קוצני** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* TPL
* EOL
* ARKive
* ITIS
* GBIF
* IPNI
* צמחיית ישראל ברשת
* צמח השדה
* Tropicos
 |
דיאגרמה של אפקט מייסנר. קווי שדה מגנטי, מיוצגים כחצים, נדחים ממוליך העל כאשר הוא מתחת לטמפרטורה הקריטית
**דיאמגנטיות-על** (או **דיאמגנטיות מושלמת**) היא תופעה המתרחשת בחומרים מסוימים בטמפרטורות נמוכות, ומוגדרת על ידי היעדרות מוחלטת של פרמיאביליות מגנטית (כלומר, הסוספטיביליות המגנטית היא 1-) ומניעת השדה המגנטי הפנימי. דיאמגנטיות על היא מאפיין של מוליכות על. היא זוהתה בשנת 1933, על ידי וולטר מייסנר ורוברט אוכסנפלד (אפקט מייסנר).

דיאמגנטיות על ביססה את הטענה שמוליכות על של חומר היא שלב של מעבר פאזה. הרחפה מגנטית של על מוליכות היא בגלל דיאמגנטיות על, שדוחה את המגנט הקבוע, וקיבוע השטף המגנטי, שמונע מהמגנט לצוף הלאה.

תאוריה
------

פריץ והיינץ לונדון פיתחו את התאוריה שמניעת השטף המגנטי נגרמת על ידי "מטענים ממסכים" חשמליים שזורמים על פני השטח של המתכת העל מוליכה ויוצרים שדה מגנטי שמבטל במדויק את השדה החיצוני שמופעל בתוך המוליך על.

זרמים ממסכים אלו נוצרים כאשר מתכת על מוליכה מובאת לתוך שדה מגנטי. ניתן להבין דבר זה באמצעות העובדה שהתנגדותו של מוליך על היא אפס, כך ש"זרמי מערבולת", המושרים על ידי תנועת המתכת בתוך השדה המגנטי, לא ידעכו. פריץ, בחברה המלכותית בשנת 1935, הצהיר שהמצב התרמודינמי ניתן לתיאור על ידי פונקציית גל אחת בלבד.

"זרמים ממסכים" מופיעים גם במקום שבו מתכת מוליכה, נורמלית בהתחלה, מונחת בתוך שדה מגנטי. ברגע שטמפרטורת המתכת יורדת מתחת לטמפרטורת המעבר המתאימה, היא נהפכת למוליכת על. זריקה זו של השדה המגנטי בעקבות קירור המתכת לא מוסברת רק על ידי ההנחה של התנגדות אפס והיא נקראת אפקט מייסנר. היא מראה שמוליכות העל לא תלויה בהיסטוריה של ההכנה, ורק בערכים הנוכחיים של טמפרטורה, לחץ ושדה מגנטי, ולפיכך היא מצב תרמודינמי אמיתי.

לקריאה נוספת
------------

* Shachtman, Tom, "*Absolute Zero: And the Conquest of Cold*". Houghton Mifflin Company, December 1999. מסת"ב 0-395-93888-0


| מצבים מגנטיים |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| דיאמגנטיות • דיאמגנטיות-על • פאראמגנטיות • פאראמגנטיות על • פרומגנטיות • אנטי-פרומגנטיות • פרימגנטיות • מטאמגנטיות • זכוכית ספין |

 |
גרגרי דבק עצמות
דבק עצמות חם ומוכן
**דבק עצמות** הוא דבק המיוצר מפסולת בתי מטבחיים ומשמש להדבקת עצים ועורות ומוצריהם.

היסטוריה
--------

ידוע על שימוש בדבק עצמות כבר בימי מצרים העתיקה, אז שימש בעיקר להדבקת פריטי עץ ועור, ובין היתר לצורכי הדבקת ארונות המומיות. הפריטים נותרו מודבקים בדבק חזק זה אלפי שנים.

בעבר היה זה הדבק הבלעדי בתעשיות הבד והעץ (בפרט בתעשיית הריהוט). 

יתרונו הגדול של דבק העצמות לעומת דבקים אחרים הוא האפשרות להמיסו מחדש גם לאחר שנים רבות בעזרת חימום המקום שמודבק בו, כאשר הוא מתקשה הוא נהיה מאוד קשה ומאפשר מילוי מקומות חסרים או פגמים ברהיט, וכן צבעו שקוף לגמרי בזמן ההדבקה, דבר המאפשר את מריחתו על פני-שטח הפריט בצורת שכבה.

בשיטה זו מתקבלים שני תוצרים - האחד, חוזק נוסף ופני-שטח חלקים ומוכנים לשיוף, נטולי "בורות" או "תעלות", כך שאם ישנו פגם הוא בלתי-מורגש במגע יד אך עלול להיות נראה לעין.

על הדבק להיות "על האש" משך כל זמן העבודה, קרי, במצב הרתחה, וכן נדרשים ערבוב ובחישה לעיתים תכופות מאוד ואפילו רצופות לפעמים, משום שבועות אוויר הנוצרות עם ההרתחה, נוסף על מים הנוספים לחומר לדילול, עולות למעלה הקערה והדבק עצמו נשאר בתחתית בזמן שהמים רותחים. דרושה עבודה זריזה ומהירה כי דבק זה מתייבש מהר יותר מכל דבק נגרים פלסטי.

חסרונו העיקרי של דבק זה - הכנתו דורשת זמן וציוד, ריחו הרע הדומה לריח פגר. במהלך ההמסה הוא פולט אדים הגורמים לתחושת גועל ועלול לגרום לפריחה בעור רגיש.

על-מנת להשתמש בדבק זה ישנו צורך בהמסתו באדי חום, עד שיימס לנוזל בעזרת שתי קערות האחת - מכילה את הדבק כשהוא בצורת גרגרים הדומים לעדשים בצורתם, קערה זו מונחת בתוך קערה גדולה יותר המכילה מים עד לחצי או שני שלישים. כאשר מתחילים המים לרתוח מוחל תהליך המסת הדבק מהאדים הנפלטים מהמים הרותחים. בשלב זה, הוספת מים חמים לתוך הקערה עם הדבק מזרזת את ההמסה מצד אחד, ומדללת את החומר המומס מצד שני. הנחת מכסה על שתי הקערות גם-יחד תזרז עוד יותר את זמן ההמסה. לאחר ההדבקה, מתקבל חוזק הדבקה גבוהה מאוד והדבק עצמו מתקשה לגמרי לאחר היבוש הסופי, זהו דבק העץ החזק ביותר .

בימינו, השימוש בדבק עצמות הולך ופוחת עקב הופעת הדבק הפלסטי, המוכן לשימוש מיידי. דבק עצמות נמצא בשימוש יצרני כלי נגינה המיוצרים מעץ בעבודת יד כגון: צ'לו, כינור, קאנון, עוד ואחרים, וזהו אף הדבק המועדף על בוני כלי הנגינה מעץ כוון שהשימוש בו אינו פוגם בצליל של הכלי לעומת דבק פלסטי המיוצר על בסיס מים עם תוספת מקשה סינתטי. במדינות מתפתחות השימוש בדבק חם נפוץ יותר בשל מחירו הזול.

שמו המקורי של "דבק עצמות" זה הוא "דבק חם" וכך הוא נקרא בין בעלי המקצוע הוותיקים. את תואר "דבק חם" מחזיק כיום דבק אחר המומס בכמעט אותו עקרון אך בעזרת אקדח המסה חשמלי.

קישורים חיצוניים
----------------
Troller T4 של הדור הקודם
הפקת Troller T4
**Troller T4** הוא רכב בעל הנעה 4x4 מתוצרת Troller Veículos Especiais S/A מברזיל. ניתן להשיג את המכונית רק כמכונית דו-דלתית עם מרכב פיברגלס ושלדת פלדה, עם עיצוב בהשראת הג'יפ. יש לו 4WD סטנדרטי, תיבת הילוכים ידנית בעלת 5 הילוכים וסרנים מתוצרת סרני דנה (אנ'). המנוע הוא מנוע טורבו דיזל בעל קיבולת של 3.0 ליטר שנבנה על ידי MWM והוצג בשנת 2004.

חברת פורד מוטור רכשה את טרולר בשנת 2007. בשנת 2014 הטרולר T4 זכה לעיצוב מחודש גדול, ונבנה כעת על גרסה מקוצרת של פלטפורמת T6 של פורד עבור ריינג'ר העולמית. הגרסה הנוכחית נראית יותר כמו הצורה המודרנית של ג'יפ רנגלר והדגם המוקדם פורד ברונקו.

תיאור
-----

זהו רכב דו-דלתי ובעל שתי גרסאות: פיברגלס קשיח או קנבס, כאשר שניהם נשלפים. הוא מונע על ידי המנועים הבאים:

* MWM 2.8 טורבו דיזל (2001 – 2005): 132 כ"ס ברוטו (115 כ"ס נטו), מהירות מרבית של 160 קמ"ש.
* NGD 3.0 טורבו דיזל אלקטרוני (2005 – 2014): 163 כ"ס, מהירות מרבית של 180 קמ"ש.
* Duratorq 3.2 טורבו דיזל (2014 – הווה): 200 סמ"ק ו-47.9 קג"כ, מהירות מרבית של 180 קמ"ש.

בטרולר יש דיפרנציאל דנה 44, תיבת הילוכים איטון (משנת 2001) ומארז העברה של בורג וורנר 1352.

זה היה רכב השטח הנמכר ביותר בברזיל באמצע דצמבר 2008, אז נמכרו בו 1,104 יחידות. באפריל 2010 הודיעה טרולר כי המכירות המצטברות של T4 הגיעו ל-10,000 יחידות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Troller T4** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של Troller T4

הערות שוליים
------------

1. ↑   Troller 2004 com Várias Novidades – Jipemania (September 1, 2003) (אורכב 15.12.2006 בארכיון Wayback Machine)
2. ↑   Troller recebe novo motor 3,0 de 163 cavalos – Portal Alipini (אורכב 28.09.2007 בארכיון Wayback Machine) (August 29, 2005)
3. ↑  "The Bronco Trolls On! Ford's Muscular Troller T4 for Brazil Is Pretty Bitchin'".
4. ↑  Revista Auto Esporte (2010). "Troller comemora 10 mil unidades fabricadas" (בפורטוגזית). אורכב מ-המקור ב-2010-07-11. נבדק ב-2010-08-16.
כתב יד של פרטיטורת הסינפוניה
**Tritt auf die Glaubensbahn** (בעברית: עלה על דרך האמונה) רי"ב 152, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך ב-1714, בהיותו בוויימאר, והוא ביצע אותה לראשונה ב-30 בדצמבר באותה שנה, לכבוד יום ראשון שלאחר חג המולד.

היסטוריה ומילים
---------------

באך עבד כמלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708, ובמרץ 1714 קודם לתפקיד הממונה על המוזיקה. בתפקיד זה היה אחראי להלחנה של יצירה חדשה מדי חודש, בעיקר של קנטטות, כשמטרתו הייתה להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה, תוך כמה שנים. לפי הידוע כיום, קנטטה זו הייתה האחרונה והשמינית שהלחין באותה שנה, לאחר רי"ב 182, רי"ב 12, רי"ב 172, רי"ב 21, רי"ב 54 (כנראה), רי"ב 199 ורי"ב 61.

הלברית אינה קשורה לסדר הקריאה של אותו יום והיא נכתבה על ידי סלומון פרנק, משורר החצר שכתב את הלברית לקנטטות נוספות של באך בתקופה זו. הטקסט עוסק בישו כאבן הפינה שעליה נשען העולם, ועל האדם ללכת בדרך האמונה ולא למעוד על האבן ולחטוא. הוא עורך פרפרזה על הפסוק "וְהָיָה לְמִקְדָּשׁ, וּלְאֶבֶן נֶגֶף" מספר ישעיהו ועל הפסוק "אֶבֶן מָאֲסוּ הַבּוֹנִים הָיְתָה לְרֹאשׁ פִּנָּה" מתהלים וממשיך עם מוטיב האבן כשהוא מדמה את ישו גם לאבן יקרה. הקנטטה מהווה דיאלוג בין שני קולות, בס המייצג את ישו וסופרן המייצג את הנשמה. בקטע האחרון מתקיים ביניהם דואט בו שואפת הנשמה להתאחד עם ישו.

בניגוד לקנטטות אחרות מתקופה זו, באך לא השתמש בה שוב בעבודתו בלייפציג, ייתכן משום שהיא "צנועה" מדי ודלת תזמור יחסית לתנאים שעמדו לרשותו בלייפציג והוא לא רצה לערוך ולשנות את האווירה המדויקת שלה.

מבנה והרכב מבצע
---------------

הקנטטה נכתבה לשני סולנים, בס וסופרן שמלווים בחלילית, אבוב, ויולה ד'אמור, ויולה דה גמבה ובאסו קונטינואו. זוהי הקנטטה היחידה שלו שנועדה לביצוע עם ויולה ד'אמור. בקנטטה שישה חלקים:

1. סינפוניה
2. אריה לבס: *Tritt auf die Glaubensbahn* (עלה על דרך האמונה)
3. רצ'יטטיב לבס: *Der Heiland ist gesetzt* (המושיע הוצב)
4. אריה לסופרן: *Stein, der über alle Schätze* (אבן, העולה על כל האוצרות)
5. רצ'יטטיב לבס: *Es ärgre sich die kluge Welt* (הנח לעולם הפיקח לכעוס)
6. אריה בדואט לסופרן ולבס: *Wie soll ich dich, Liebster der Seelen, umfassen?* (איך, אהוב הנפשות, אחבקך?)

הקלטות
------

היצירה הוקלטה כ-23 פעמים על ידי מנצחים ידועים, בהם ניקולאוס הרנונקור (ב-1985), טון קופמן (ב-1995), מסאקי סוזוקי (ב-1997) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Tritt auf die Glaubensbahn, רי"ב 152** בוויקישיתוף
* פרטי הקנטטה באתר קנטטות באך
* טקסט הקנטטה באתר קנטטות באך (בתרגום לעברית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ביוגרפיה של באך באתר אוניברסיטת חרונינגן
2. ↑  The Cantatas of J. S. Bach: With Their Librettos in German-English Parallel Text, Alfred Dürr, Richard D. P. Jones, עמוד 14
3. ↑  ספר ישעיהו, פרק ח', פסוק י"ד
4. ↑  ספר תהלים, פרק קי"ח, פסוק כ"ב
5. ↑  על הקנטטה, כריסטוף וולף, עמוד 11
6. ↑  Mincham, Julian
7. ↑  Klaus Hofmann, עמוד 6
8. ↑  רשימת הקלטות באתר קנטטות באך

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007576872305171
* BnF: cb139095042 (data)
* GND: 30000852X
* LCCN: n88045272
* MusicBrainz work: 01252f42-f481-4b0c-adad-77df23b4dbb7
* VIAF: 177460661
* WorldCat (עם VIAF): 177460661

 |
**TV6 נורווגיה** הוא ערוץ טלוויזיה נורווגי בבעלות Modern Times Group (ראשי תיבות: MTG). הערוץ הושק ב-21 בנובמבר 2013. הערוץ משדר תוכן בנושא אוכל, בית ודיור, תוכניות אירוח, דרמה וסרטים, זאת כחלק מפנייתו של הערוץ לקהל יעד נשי בגילאים 35-49. על פי MTG, הערוץ צריך להיות "ערוץ בידור וסגנון חיים שקהל היעד שלו בעיקר נשים מבוגרות מודרניות".

ערוצים אחרים נוספים, המופעלים בנורווגיה בידי MTG, הם: Viasat 4 ו-TV3.

הפצת שידורי הערוץ
-----------------

הערוץ מופץ באמצעות שירותי הכבלים בנורווגיה Riks-TV, Get, Canal Digital, Altibo ו- NextGenTel. ובצלחת הלווין של Viasat. כמו כן הערוץ משודר באופן חופשי.

בשנת 2020 צפו בערוץ בממוצע 1.3%.

תוכניות
-------

* ד"ר פיל
* 12 גברים של חג המולד
* כל מה שאני רוצה לחג המולד
* מסיבת סינדרלה
* מאסטר שף בריטניה

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של TV6
* תוכניות הערוץ

הערות שוליים
------------

1. ↑  חבילת טלוויזיה בסיסית, Canal Digital Kabel
2. ↑  MTG משיקה ערוץ TV6 בנורווגיה, באתר Modern Times Group, ‏31-10-2013
3. ↑  Market shares Norweigian TV channels, media norway
**גלסיוס השני** (בלטינית: **Gelasius II**;‏ 1060 – 29 בינואר 1119) היה האפיפיור מ-24 בינואר 1118 עד מותו.

ביוגרפיה
--------

ג'ובאני קאטאני או ג'ובאני דה גאטה נולד בשנת 1060 בגאטה, שהשתייכה לנסיכות קפואה, והיה בן לענף הפיזאני של משפחת קאטאני. בצעירותו הוא הצטרף כנזיר למנזר במונטה קאסינו, ובשנת 1088 הוא מונה לקרדינל, ושנה לאחר מכן לקנצלר מדינת האפיפיור תחת האפיפיור אורבנוס השני. תקופת כהונתו קבעה את התקדים, ולפיו הקנצלר האפיפיורי הוא קרדינל, ומחזיק במשרה למשך כל חייו, או עד שהוא ממונה לאפיפיור בעצמו.

ב-24 בינואר 1118 נבחר קאטאני לאפיפיור, לאחר מות קודמו פסקליס השני, והוא נטל לעצמו את השם **גלסיוס השני**. כששמע היינריך החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ששהה בצפון איטליה על מינויו של גלסיוס, הוא שב על עקבותיו לרומא, אך גם גלסיוס, כמו קודמו, ברח ממנה לפני שהגיע. בתגובה, מינה היינריך את תומכו מוריציוס בורדינוס לאפיפיור (או אנטי-אפיפיור, לשיטת הכנסייה) וחזר לגרמניה.

גלסיוס רצה לכנס סינוד כללי, על מנת לפתור את הבעיות עם הקיסר, אולם הוא מת ב-29 בינואר 1119 בקלוני, ובמקומו נבחר לאפיפיור קליקסטוס השני.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גלסיוס השני** בוויקישיתוף
* גלסיוס השני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**פסקליס השני** | **אפיפיור(רשימת האפיפיורים)** | **הבא**:**קליקסטוס השני** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007370856905171
* BNE: XX1594177
* BnF: cb133221039 (data)
* CANTIC: a10478279
* GND: 100942245
* ICCU: VEAV052406
* ISNI: 0000 0003 7395 9450
* LCCN: nb2007019140
* NKC: skuk0002620
* NTA: 074410059
* RERO: 02-A010949830
* SUDOC: 112626521
* VcBA: 495/2749
* VIAF: 79143546
* WorldCat: lccn-nb2007019140

 |
לוויין קוסמוס 149 במוזיאון
**קוסמוס** (ברוסית:**Ко́смос**) הוא שם שקיבלו לוויינים מתוצרת ברית המועצות ורוסיה. שם זה קיבלו לוויינים מתוכניות שונות, בעיקר לווייני ריגול מסיבות ביטחוניות אך גם לווייני ניסוי של תוכניות שונות, ניסוי של חלליות מאוישות, לווייני ניסוי טכנולוגי ולוויינים ששיגורם לא עבר בהצלחה. הלוויין הראשון שקיבל שם "קוסמוס" היה "קוסמוס 1" ששוגר ב-16 במרץ 1962. זה היה לוויין מסדרה DS-1 והוא קיבל את השם בדיעווד. שיטה זו נמשכה גם ברוסיה. בסך הכול שוגרו כ-2500 לוויינים שקיבלו שם "קוסמוס".

השיגורים בוצעו מקוסמודרום בייקונור, קוסמודרום פלסצק, קפוסטין יאר. סוג משגר נבחר בהתאם למשקל הלוויינים. חלק מהלוונים היו בעלי יחידת חזרה שהביאה לכדור הארץ חומר מודיעיני שנאסף.

בשנת 2009 לוויין "קוסמוס 2251" שיצאה משימוש התנגש עם לוויין אמריקאי וזו הייתה תנגשרות ראשונה של לוויינים בחלל.

סוגים של לווייני קוסמוס
-----------------------

* שיגורים של תוכנית ונרה שכשלו
* שיגורים לא מאוישים של חללית מדגם "ווסחוד"
* שיגורים של תוכנית לונה שכשלו
* שיגורים לא מאוישים של חללית של חללית מדגם "סויוז"
* לווינים מסדרה DS
* לווינים מסדרה זניט
* לווינים מסדרה סטרלה
* לווינים של מערכת לגנדה
* לווינים מסדרה פרסונה
* לווינים של מערכת גלונאס
* קוסמוס 557 - שיגור לא מוצלח של תחנת החלל סאליוט
* קוסמוס 1408 - לאחר סיום פעילות כלוויין מודיעין אותות הושמד במסגרת ניסוי נשק נגד לוויינים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קוסמוס** בוויקישיתוף
* תיאור לוויינים (ברוסית)
* קוסמוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007567989305171
* LCCN: sh85033187

 |
**ארתור פרייהר גיזל פון גיסלינגן** (בגרמנית: **Arthur Giesl Freiherr von Gieslingen**;‏ 19 ביוני 1857 – 3 בדצמבר 1935) היה גנרל בצבא האוסטרו-הונגרי אשר נודע בשל חלקו בפרשת מאיירלינג ובפרשת רדל.

ביוגרפיה
--------

### תחילת דרכו

גיסלינגן נולד ב-19 ביוני 1857 בעיר קרקוב שהשתייכה אז לאימפריה האוסטרית. העיר נמצאת כיום בתחומי פולין המודרנית. הוא היה בנו של היינריך קרל גיזל פון גיסלינגן, אשר שירת בצבא האימפריה האוסטרית בדרגת פלדצוגמייסטר. ב-1872 הוא התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי, וב-1875 נשלח ללמוד באקדמיה הצבאית הטרזיאנית בווינר נוישטאדט. הוא שרת במטה הכללי, וב-1887 מונה לאחד משלישיו האישיים של רודולף, נסיך הכתר של אוסטריה, בנם הבכור של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה והנסיכה סיסי, ויורש העצר של האימפריה האוסטרו-הונגרית. בליל ה-29-30 בינואר 1889, נמצא רודולף מת יחד עם פילגשו מרי וטסרה, במה שנודע כ"פרשת מאיירלינג". גיסלינגן היה אחד האנשים המעטים שראו את הגופות, וסייע בהעלמתן ובהשתקת הפרשה כולה. בפברואר של אותה שנה הוענק לו איתור מסדר הכתר, עיטור גבוה מדי עבור קצין בדרגת האופטמן. ב-1891 הוא הפך למשך שנה לשלישו של הקיסר פרנץ יוזף.

ב-1898 הוא מונה לראש ה"אווידנבוראוס", מחלקת הריגול הנגדי. מכיוון שרוב תיקי המחלקה הושמדו, לא ברור מה הייתה פעילותו בתחום. אחד מעובדיו היה המרגל אלפרד רדל. ב-1903 הוא מונה למפקד בריגדת חי"ר וזמן קצר לאחר מכן הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1905 הוא מונה למפקד המרכז הרפואי באקדמיה הצבאית הטרזיאנית. ב-1907 הוא הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט. ב-1910 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-29 בטרייזנשטאט, וב-1912 הועבר לפקד על הדיוויזיה ה-7 בפראג. במאי 1913 נחשף אחד מעובדיו לשעבר, אוברסט אלפרד רדל כמרגל שהעביר מידע מודיעיני רב ערך לאימפריה הרוסית. גיסלינגן הואשם מאוחר יותר כאחד מהקצינים הבכירים שנכשלו במאמצים לטייח את הפרשה.

### מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

 ערך מורחב – **מלחמת העולם הראשונה**  

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, מונה גיסלינגן למפקד הקורפוס ה-8, אשר היה חלק מהארמייה החמישית של ליבוריוס פון פרנק. הוא לחם עם הקורפוס במהלך המערכה בסרביה, והובס בקרב קר בידי הארמייה הסרבית השנייה. ב-24 באוגוסט נסוגו כוחותיו לחלוטין מתחומי ממלכת סרביה. ב-8 בספטמבר הוא השתתף בפלישה האוסטרו-הונגרית השנייה לסרביה, ולאחר חודש של לחימה עקובה מדם הצליח לכבוש את האזור שהוקצה לו. עם זאת, בשל האבדות הגבוהות שספגו יחידותיו, הוא הוחלף ב-10 באוקטובר בידי ויקטור פון שויכנשטיל וסולק מהצבא עם חצי משכורת. ב-1917 הוא הוחזר לצבא בהוראת קרל הראשון, קיסר אוסטריה, אולם עזב אותו עם פיזורו בתחילת שנת 1919.

ב-1928 מונה לנשיא של אגדות ותיקי מלחמה, ולאחר מותו הוחלף בתפקיד בידי רודולף פון ברודרמן. הוא נפטר בווינה ב-3 בדצמבר 1935 בגיל 78. ביולי 1887 הוא נישא להלנה וירג'יניה קומפלוייר אשר ילדה לו שתי בנות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ארתור גיזל פון גיסלינגן** בוויקישיתוף
* ארתור גיזל פון גיסלינגן (באנגלית)
* ארתור גיזל פון גיסלינגן (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 136459471
* ISNI: 0000 0000 5618 1454
* VIAF: 80799172
* WorldCat (עם VIAF): 80799172

 |
**אריה (ליאו) תגר** (1900 – 24 במרץ 1967) היה פעיל ציוני בלטביה ולאחר מכן בדרום אפריקה. ראש עיריית אשקלון בשנים 1956–1965.

קורות חייו
----------

נולד ברזקנה שבלטביה לאל-חנן ודבורה. למד בבית ספר תיכון בסנקט פטרבורג ובאוניברסיטת מוסקבה, ממנה קיבל תואר במשפטים. בשנים 1915 - 1921 היה חבר מרכז "צעירי ציון" בריגה. בשנים 1922–1924 ייסד וערך את העיתונים היידיים "אונזער וועג" ו"דער וועג" בריגה.

בשנת 1925 עלה לארץ ישראל והתיישב בראשון לציון, שם היה פעיל ציבור וכיהן כחבר המועצה המקומית. כעבור שנה היגר לדרום אפריקה, שם היה פעיל ציוני מרכזי. היה יושב ראש המפלגה הציונית-סוציאליסטית, חבר הפדרציה הציונית בדרום אפריקה (מ-1947 עד 1952 סגן יושב ראש הפדרציה), ויושב-ראש המגבית המאוחדת.

בשנת 1952 חזר לישראל. היה חבר ההנהלה העולמית של קרן היסוד, חבר הוועד הפועל הציוני וציר בקונגרסים הציוניים.

תפקידו כסגן יושב-ראש הסניף של הפדרציה הדרום אפריקאית בישראל וכחבר מועצת המנהלים של אגודת אפרידר, שבנתה את שכונת אפרידר באשקלון, הביא אותו לעיר, ובשנת 1956 מונה לראשות העירייה מטעם מפא"י, משום שלא היו מועמדים מקומיים לבחירות, אחרי מותו הפתאומי של ראש העיר הקודם. בבחירות של 1959, הוא נבחר כראש עיר בידי התושבים.

לזכות תגר נזקף איחוד חמש שכונות העיר הראשונות, פיתוחן והרחבתן לעיר.

בית הספר "אורט הנרי רונסון" באשקלון נקרא בעבר על שמו ("תגר"). באפריל 2008 החליטה עיריית אשקלון לקרוא לשדרה בעיר על שמו.

משפחתו
------

בשנת 1930 נשא תגר את עליזה-גרונה, בתו של צבי הירשפלד, מייסד משק רוחמה. אמה של עליזה תגר, ברכה, הייתה בתו של חיים יעקב קרישבסקי.

בתם של אריה ועליזה תגר, דבורה, נישאה לאורי שינוק.

ספריו
-----

* ספר לטביה
* חמישים שנות ציונות בדרום אפריקה

קישורים חיצוניים
----------------

* בטי לוי, שדרה על שמו של אריה תגר(הקישור אינו פעיל), Ashkelon-News.co.il
* מי אתה, מר תגר?, מעריב, 6 באוגוסט 1964, המשך

הערות שוליים
------------

1. ↑  "אריה תגר", עיתון "דבר", 26 במרץ 1967
2. ↑  אישים ומוסדות, הצופה, 23 באוקטובר 1953
3. ↑  אריה תגר - ראש עירית אשקלון, חרות, 12 באפריל 1956

| ראשי עיריית אשקלון  |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אפרים צור (מועצה מקומית) | אליעזר מילרוד | יחזקאל זונאבנד | אריה תגר | רחביה אדיבי | אברהם בלסבלג(ממלא מקום) | אהרן חייבי | אלי דיין | בני וקנין | שבתאי צור(ממלא מקום) |
| מ-1950 | מ-1951 | מ-1953 | מ-1956 | מ-1965 | מ-1972 | מ-1974 | מ-1978 | 1991–2003 | 2003 |
| רוני מהצרי | בני וקנין | איתמר שמעוני | אפי מור(ממלא מקום) | תומר גלאם |
| 2003–2008 | 2008–2013 | 2013–2017 | 2016–2017 | מ-2017 |

 |
**העימות המתודולוגי** או בשמו המוכר **מתודנשטרייט** (בגרמנית: **Methodenstreit**) הייתה מחלוקת חשובה בנוגע למתודה המדעית והאופי האפיסטמולוגי של הכלכלה. העימות התנהל בשנות השמונים ותחילת שנות התשעים של המאה התשע עשרה בין אנשי האסכולה האוסטרית בכלכלה בראשות קרל מנגר וחסידי האסכולה ההיסטורית הגרמנית בראשות גוסטב פון שמולר. 

*Untersuchungen über das Methode der socialwissenschaften und der politischen Ökonomie insbesondere*, 1933
הוויכוח התעורר בעקבות ספרו של קרל מנגר משנת 1883, "חקר שיטות מדעי החברה והכלכלה הפוליטית עם התייחסות מיוחדת לכלכלה". הספר ספג ביקורת רוויית בוז של שמולר ובתגובה פרסם מנגר בשנת 1884 מאמר תגובה תחת השם "שגיאות ההיסטוריציזם בכלכלה הגרמנית" שהצית את הוויכוח במלוא עוזו. 

הכוחות המתעמתים היו רחוקים מלהיות שקולים מבחינה מספרית. האסכולה ההיסטורית אותה ייצג שמולר נהנתה משליטה כמעט בלעדית בעולם האקדמיה בגרמניה. מן העבר השני, ניצבו בעיקר קרל מנגר ומאוחר יותר תלמידיו פרידריך פון ויזר ובהם-באוורק—קבוצת כלכלנים אותה כינה שמולר בלעג "האסכולה האוסטרית". 

על–פי תפישתם של אנשי האסכולה ההיסטורית, הייתה הכלכלה מדע מדויק בהתהוות. חקר ההיסטוריה הכלכלית של תקופות קודמות ושיפור הניתוח הסטטיסטי, גרסו, יובילו לפיתוח חוקים חברתיים חדשים וטובים יותר, המבוססים על לקח הניתוח המדעי. אנשי האסכולה דחו את הרעיון שניתן לאתר חוקים כלליים כלשהם בכלכלה, ובמיוחד ביחס להתנהגותו והעדפותיו של הפרט. במקום זאת, הם גרסו כי יש לחקור את החברה בכללה, כגושים קולקטיביים. הכלכלן צריך לאסוף את כל הנתונים האפשריים בדקדקנות ולפתח מתוכם תיאור שיטתי של ההתרחשות. כל מחקר אחר לבד מההיסטורי, גרסו, אינו אפשרי. 

מנגר, מנקודת מבטם, ניסר את העץ שעליו ישבו אלפי חוקרים באוניברסיטאות. הוא כפר בקיומו של ידע מוחלט ואובייקטיבי על המצב הכלכלי או באפשרות לפתח מתודה מדעית-ניסויית בנוסח מדעי-הטבע, כפי ששאפו אנשי האסכולה לפתח. חמור מכל, הוא גרס כי לכלכלן אין למעשה אפשרות לנבא התפתחויות כלכליות עתידיות על בסיס החקר ההיסטורי, ולגלג ליומרתם של שמולר ועמיתיו להציע למונרך הפרוסי כלי מדיניות לעיצוב הכלכלה באופן מדעי.

הוויכוח עצמו הסתיים בניצחונם של אנשי האסכולה האוסטרית מן הטעם הפשוט שאנשי האסכולה ההיסטורית פרשו ממנו וסירבו להמשיכו. הוויכוח עצמו, גם לדעת אנשי האסכולה האוסטרית (לדוגמה, לודוויג פון מיזס), היה במידה רבה חסר טעם, שכן הסוגיות שהועלו בו לא מוצו. האסכולה ההיסטורית הגרמנית המשיכה למשול בכיפה, לפחות בזירה הגרמנית. למרות זאת, הייתה לוויכוח תוצאה חשובה אחת—התגבשותה של קבוצת כלכלנים באוסטריה סביב רעיונותיו של קרל מנגר, שתוצאתה הייתה ייסודה של האסכולה האוסטרית.

הערות שוליים
------------

1. ↑  במקור: Untersuchungen über die Methode der Sozialwissenschaften und der Politischen Oekonomie insbesondere.
2. ↑  במקור: Die Irrtümer des Historismus in der Deutschen Nationalökonomie.
**הכול בסדר** (בצרפתית: **Tout va bien**) הוא סרט קולנוע צרפתי משנת 1972 בבימוים של ז'אן-לוק גודאר ושותפו ז'אן-פייר גורן, ובכיכובם של ג'ין פונדה ובעלה איב מונטאן. עלילת הסרט מתרחשת במפעל נקניקיות שעובדיו פצחו בשביתה. הסרט נפתח בכרזה "בשביל לעשות סרט צריך כסף, בשביל כסף צריך כוכבים". 

השביתה במפעל מוצגת באופן טרגי מהול בקומיות מפעם לפעם. ניכרת תחושה שזהו סרט תיעודי בעקבות השוטים הארוכים שהוא מייצר והמלל האין סופי. הסרט מסופר בין היתר מנקודת מבטה של כתבת אמריקנית ובעלה הקולנוען המגיעים למפעל הנקניקיות על מנת לסקר שביתה שפורצת במפעל. בעצם הם נכלאים יחד עם מנהל המפעל במשרדו בידי השובתים. החוויה מערערת את אורח החיים של הזוג העמיד וחושפת את השקרים והריקנות המאפיינים את עבודתם וחיי היום-יום שלהם.

הסרט מותח ביקורת על ההתנהלות הקפיטליסטית של מנהל המפעל ובכך משרת אמירה כללית על כוח משחית כמו כן הסרט עושה שימוש קיצוני בטכניקות הניכור שגורם לנו הצופים לתהות ולהיזכר בעובדה שאנו צופים בסרט.
ברגעים מסוימים ישנה תחושה של צפייה בסרט דוקומנטרי, חלק מתחושה זו נובעת מזמן השוטים הארוך.
אופי הצילום של הסרט ייחודי, בכך שברוב הסרט אנו מטיילים בין החדרים במפעל בתנועת דולי לצדדים והפרספקטיבה שלנו נשארת דו־ממדית כך שנוצרת תחושה של כוורת דבורים.

הסרט יצא בארצות הברית תחת השם "הכול בסדר" (Everything's All Right), ובמדינות רבות הוא נקרא "פשוט נהדר".

ניתן לשייך את הסרט לקבוצת הסרטים הנמנים עם תנועת הגל הצרפתי החדש. ישנם שיגידו שזהו סרט שנוהג בביקורת כלפי אירועי מרד הסטודנטים שהתרחשו בשנת 1968 בצרפת והביאו את האומה הצרפתית למצב קריטי של 10 מיליון שובתים שהם כשני שלישים מכוח העבודה הצרפתי. השביתה הייתה כה חריפה עד שכמעט הביאה לפירוקה של ממשלת דה גול. ככל שהתנגדות המשטר למפגינים החמירה כך גם החמירו ההפגנות ולבסוף נאלץ דה-גול לפזר את האספה הלאומית ולהכריז על בחירות פרלמנטריות חדשות ב-23 ביוני 1968.

קישורים חיצוניים
----------------

* "הכול בסדר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "הכול בסדר", באתר נטפליקס
* "הכול בסדר", באתר AllMovie (באנגלית)
* "הכול בסדר", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
* "הכול בסדר", באתר Metacritic (באנגלית)
* "הכול בסדר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
סבסטיאנו דל פיומבו, תחיית לזרוס, 1519 - 1517
**סבסטיאנו דל פיומבו** (באיטלקית:  **Sebastiano del Piombo**;‏ סביבות 1485 – 21 ביוני 1547) צייר איטלקי מנייריסטי. מפורסם בזכות שילוב של צבעוניות מהאסכולה הוונציאנית והתצורות המונומנטליות מהאסכולה הרומאית.

ביוגרפיה
--------

נולד בוונציה בשם סבאסטיאנו לוצ'יאני (Sebastiano Luciani), שם גם גדל והחל בדרכו האומנותית. בתחילת דרכו היה מוזיקאי, נגן לאוטה מבוקש בחוגי האצולה הוונציאנית. בהמשך החל לצייר והיה תלמיד של ג'ובאני בליני ולאחר מכן של ג'ורג'ונה, השפעתו של האחרון ניכרת ביצירותיו.

בתחילת העשור השני של המאה ה-16 סבסטיאנו עבר לרומא. הוא השתתף בעיטור הווילה פארנזינה יחד עם מספר אמנים ובראשם רפאל. על פי וזארי סבסטיאנו נהיה מקורב למיכלאנג'לו שהכין עבורו סקיצות לפיהן צייר סבסטיאנו ארבע מיצירותיו היותר מפורסמות. הפייטה בכנסייה בוויטרבו, הטרספיגורציה של ישו וההלקאה של ישו בכנסית פטרוס על ההר (San Pietro in Montorio) ברומא, והתחיה של לזרוס הנמצאת כיום בגלריה הלאומית בלונדון. משנת 1519 עד 1530 היה לסבסטיאנו דל פיומבו מוניטין חסר תקדים ברומא כצייר פורטרטים. בין מיטב הדיוקנאות המאוחרים שלו הם אנדראה דוריה (1526) וקלמנט השביעי (1526). בשנת 1531 העניק לו האפיפיור קלמנט השביעי את המשרה הרווחית של שומר חותם האפיפיור.

ב-1547 מת ברומא.

ביוגרפיה של סבסטיאנו דל פיומבו נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סבסטיאנו דל פיומבו** בוויקישיתוף
* סבסטיאנו דל פיומבו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* אתר למנויים בלבד יונתן הירשפלד, על הציור 'עינוי הקדושה אגאתה' של דל פיומבו, באתר הארץ, 9 באווסט 2021

הערות שוליים
------------

1. ↑  Editors of Encyclopaedia Britannica, ENCYCLOPAEDIA BRITANNICA, Sebastiano del Piombo
Italian painter

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007452431805171
* AAG: 263
* BNE: XX840827
* BnF: cb150424337 (data)
* GND: 118795937
* ICCU: CFIV018772
* ISNI: 0000 0001 2023 7396
* LCCN: n80093545
* NKC: ola2011633637
* NLA: 35254095
* NLP: A18837888
* NTA: 069155534
* RKD: 71702
* SELIBR: 198595
* SNAC: w681595h
* SUDOC: 081359632
* Trove: 883649
* ULAN: 500032554
* VcBA: 495/19110
* VIAF: 34727713
* WorldCat: lccn-n80093545

 |
עריסות קרטר הריסון (משמאל) וויליאם דיוור
מראה חלקה העליון הפנימי של עריסת קרטר הריסון
**עריסות המים של שיקגו** הן מתקני איסוף מים הניצבים בימת מישיגן, מול חופה של העיר שיקגו, ומהווים חלק ממערכת אספקת המים שלה.

רקע
---

שיקגו, שנתאגדה בשנת 1833 כעיר בת 350 נפש, הייתה לאחת הערים בעלות גידול האוכלוסייה המהיר ביותר בארצות הברית: בשנת 1860 כבר גרו בה 100,000 נפש. 

עד שנת 1867 נשאבו המים שסופקו לעיר מנהר שיקגו וכן מימת מישיגן, בצינורות שהגיעו למרחק של עד 180 מטר מחופה של העיר. גידול האוכלוסייה המהיר בעיר הביא לעלייה בדרישה לאספקת מים. במקביל הוזרמו לנהר שפכים רבים יותר ויותר. הנהר נשפך לימה ועל ידי כך זיהם את מי החופים שלה הסמוכים לעיר. בשל כך נוצרה בעיה שהלכה והחריפה לספק לעיר כמות מספיקה של מים נקיים, ורבים מתושבי העיר לקו עקב שתיית המים במחלות זיהומיות.

העריסות
-------

המהנדס אליס צ'סבורו (Ellis S. Chesbrough) הופקד על גיבוש פתרון לאספקת המים של העיר וטיפול בשפכים שלה. פתרונו לבעיה הראשונה היה עריסת המים (Water Crib) ובצדה מנהרת מים. 

לפי תכנונו של צ'סבורו נבנה על היבשה מגדל עץ בעל חתך מחומש ודפנות כפולות שחלל רחב מצוי ביניהן. המגדל נגרר למרחק של שני מיילים מחוף העיר, שם היו המים נקיים (ומכאן שמה של העריסה הראשונה, **עריסת שני המיילים**), ושם שוקע אל קרקעית האגם על ידי מילוי החלל שבין שתי דפנותיו באבנים. לאחר מכן הוכנסה לתוך המגדל תיבת ברזל יצוק שקצותיה פתוחים. קצה התיבה שוקע לתוך קרקעית החימר של האגם. גג נבנה מעל חלקה העליון. המים נשאבו מתוך התיבה ולאחר מכן החלו עובדים לחפור פיר אנכי בתחתיתה. לאחר שהגיעו לעומק מספיק בקרקעית האגם החלו לחפור מנהרה אופקית, שדפנותיה צופו בלבנים. המנהרה התמשכה לאורך 3,220 מטרים אל מתחת לקרקע העיר ושם חוברה למתקני שאיבת מים. בניית העריסה והמנהרה הראשונות התקיימה בכל שעות היממה וששה ימים בשבוע, נמשכה כשלוש שנים והסתיימה במרץ 1867. אז מולאה העריסה במים, אשר זרמו ממנה במנהרה אל העיר. העריסה והמנהרה תוארו כפלא הנדסי והביאו תהילה לצ'סבורו.

עם המשך גידול האוכלוסייה בשיקגו ועליית הביקוש למים בה ניבנו בימה עריסות ומנהרות נוספות. שש מהן פעילות כיום ומספקות את מימיהן לשני מפעלי טיהור מים מודרניים שניבנו בחופה של העיר. 

העריסות צוידו במנורות מגדלור ובפעמוני ערפל על מנת למנוע התנגשות כלי שיט בהן בתנאי ראות לקויים. ניבנו בהן מתקנים למגורי משגיחים, שפיקחו על דלתות כניסת המים של העריסות והשגיחו שלא יצטבר בתוכן קרח בעונת החורף. בשנת 1990 עזבו המשגיחים האחרונים את העריסות. בהמשך הותקנו בהן מנגנוני אבטחה לשם מניעת השתלטות טרוריסטים עליהן, לרבות מצלמות וידאו וחיישני תנועה.

קישורים חיצוניים
----------------

* על בניית עריסות המים, באתר Lighthouse Friends
* על בניית המנהרה מהעריסה הראשונה אל העיר, באתר ספריית לינדה הול
	+ דף נוסף
**הכח תל אביב** הייתה קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר תל אביב בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל, שהוקמה בשנת 1934 והמשיכה לשחק גם לאחר קום מדינת ישראל, עד להתמזגותה עם מכבי רמת גן, ליצירת "הכח מכבי רמת גן" שהיום נקראת הכח עמידר רמת גן.

היסטוריה
--------

ב-1934 קמה התארגנות של יוצאי קבוצת הכח ברלין שהיגרו לארץ ישראל בתקופת המנדט, ביוזמתו של אגון יון (שהיה שופט כדורגל בכיר) וארתור באר. הם אספו חלק מהשחקנים לשעבר שנאלצו לפרוש מהקבוצות האירופאיות בעקבות האנשלוס והתגברות האנטישמיות באירופה. ב-1934, כבר בשנתה הראשונה, נרשמה קבוצת "**הכח תל אביב**" בהתאחדות לכדורגל ושיחקה בליגה הראשונה בעונת 1934/1935, כשנה לאחר הקמתה, תחת שרביטו של המאמן א. לוינגר, שחקן מקצועי מברטיסלאבה. בעונתה השנייה, 1935/1936 סיימה הכח תל אביב כסגנית האלופה הארץ-ישראלית (הליגה הבכירה בישראל לפני קום המדינה) שנייה רק למכבי תל אביב שזכתה באליפות ההיסטורית הראשונה שלה. בשנים הבאות הצטרפו אליה כוכבים מהליגה הארץ ישראלית כמו וילי ברגר, פרי נויפלד, וליאו גליה. בשנת 1935 סיימה גם כסגנית מחזיקת הגביע הארץ ישראלי (כיום הוא גביע המדינה בכדורגל), לאחר שהפסידה בגמר הגביע 1-0 למכבי פתח תקווה. עונת 1944/1945 הייתה העונה האחרונה של הקבוצה בליגה הראשונה לפני קום המדינה, והיא סיימה כאחרונה בליגה.

ב-1943, מועדון אחר שנקרא "הכח תל אביב 1909" נוסד על ידי יוצאי הכח וינה (נקרא כך על מנת לתת את הבכורה להכח תל אביב שנוסדה ראשונה בארץ), והיא שיחקה בליגות בישראל בשם זה. לאחר 3 שנים, בשנת 1946, התקבלה החלטה על ידי שני המועדונים לאחד כוחות לקבוצה אחת בשם "הכח תל אביב".

לאחר הקמת מדינת ישראל ב-1949 התאחדה הקבוצה עם קבוצת פרבר תל אביבית משכונת שפירא שנקראה "השחר הכפיר", הקבוצה המאוחדת צירפה לשורותיה כוכבים נוספים כמו שלמה לוי, ושיחקה בעונת הבכורה של ליגת המשנה הישראלית הליגה המיוחדת, והצליחה להישאר בליגה ב' (ליגת המשנה דאז), שם היא שיחקה החל מ-1951/1952 ועד עונת 1954/1955, בה סיימה שנייה אחרי מכבי יפו, ולא הצליחה להעפיל לליגה הבכירה. ב-1955/1956, לאחר שינוי מבנה הליגות בישראל והקמת הליגה הלאומית, שיחקה הכח תל אביב בליגה א' שהפכה לליגת המשנה, וסיימה בראש הליגה. הכח עלתה למשחקי המבחן נגד האחרונה בליגה הבכירה מכבי יפו, שניצחה אותה 4-1 בסיכום שתי התמודדויות. עונה לאחר מכן ב-1956/1957 סיימה הכח במקום החמישי, ובעונה זו התקיים פלייאוף משחקי מבחן בו סיימה הקבוצה במקום הרביעי בפלייאוף אך עלתה להתמודדות, שוב, מול מכבי יפו, ושוב הפסידה הכח 2-0 ו-5-0 בשתי ההתמודדויות ונשארה בליגה השנייה.

בסיום עונת 1958/1959, עקב מצוקה כלכלית הקבוצה התאחדה שוב, הפעם עם מכבי רמת גן, אך שמרה על שמה "הכח תל אביב" עד לסוף עונת 1961/1962, בסופה העפילה הקבוצה לליגה הבכירה - הליגה הלאומית. לאחר שהעפילה, בליגה הלאומית שינתה הקבוצה את שמה וכך נקראה הקבוצה מתחילת עונת 1962/1963, ולמעשה הקבוצה המקורית הכח תל אביב חדלה מלהתקיים.

ראו גם
------

* הכח עמידר רמת גן

הערות שוליים
------------

1. ↑  איחוד שתי אגודות "הכח", ספורט הבקר, 20 בדצמבר 1946
2. ↑  מצוקה כספית איחדה את "הכח" ת"א ו"מכבי" ר"ג, מאת שמשון לונקרון, דבר-ספורט, 23 באוגוסט 1959
3. ↑  השם:הכח-מכבי רמת-גן, חדשות הספורט, 24 באוקטובר 1962