recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**בית עיריית טמפלהוף-שנברג** (בגרמנית: **Rathaus Schöneberg**) הוא מבנה ציבורי, המשמש כמשכן עיריית רובע טמפלהוף-שנברג בעיר ברלין. משנת 1948 ועד איחוד גרמניה שימש הבניין כמשכנה של עיריית ברלין המערבית.

תולדות הבניין
-------------

הבניין נבנה בשנים 1911–1914 כדי לשמש כמשכן חדש לעיריית שנברג – אז עיר עצמאית, אשר סופחה לתחומי ברלין כאחד מרובעיה רק בשנת 1920. במלחמת העולם השנייה נפגע הבניין מהפצצות ובמהלך הקרב על ברלין. 

לאחר מלחמת העולם השנייה השתכנה עיריית ברלין באופן ארעי בבית העירייה החדש (Neues Stadthaus), כתחליף לבית העירייה האדום, אשר נפגע קשה בהפצצות במהלך המלחמה. כאשר חולקו עיריית ברלין והמינהל שלה בין שני חלקיה בספטמבר 1948 הפך בית העירייה החדש לבלתי נגיש לתושבי ברלין המערבית. אז השתכנה עירייתה – רשמית באופן זמני – בבית עיריית שנברג. משנת 1949 ועד 1991 שכן בבניין גם בית הנבחרים של ברלין.

באוקטובר 1950 הוצב במגדל הבניין פעמון הדרור, שניתן במתנה לברלין המערבית ביוזמה אזרחית אמריקנית. מאות אלפים מתושבי העיר נאספו מול הבניין לכבוד טקס ההענקה. מאז מצלצל הפעמון מדי יום בשעת הצהרים וכן במועדים נוספים במהלך השנה.

באוגוסט 1961 הפגינו בכיכר שבחזית הבניין כ-800 אלף מתושבי העיר במחאה על הקמת חומת ברלין.

בעת ביקורו בברלין המערבית ביוני 1963 נשא נשיא ארצות הברית ג'ון פ. קנדי בחזית הבניין את נאומו הידוע **אני ברלינאי**. המונים מתושבי העיר התאספו בכיכר רודולף וילדה (Rudolph Wilde Platz) שלפני בית העירייה כדי להאזין לנאום. ב-25 בנובמבר 1963, שלושה ימים לאחר רציחתו של קנדי, נקראה כיכר זו על שמו.

לאחר איחוד גרמניה ב-1990 חזר הבניין לשמש כמשכן עיריית רובע שנברג. בשנת 2001, לאחר ארגון מחדש של רבעי ברלין, היה הבניין למשכנה של עיריית הרובע החדש טמפלהוף-שנברג.

ב-13 בספטמבר 2001 התכנסו אלפים מתושבי העיר בכיכר שלפני הבניין להפגנת הזדהות עם ארצות הברית לאחר פיגועי 11 בספטמבר.

לוחות זיכרון ותערוכות בבניין
----------------------------

לוח הזיכרון לביקור הנשיא קנדי בברלין
בחזית הבניין מוצב לוח זיכרון לציון התקנת פעמון הדרור במגדלו בשנת 1950.

לוח המציין את ביקורו של הנשיא קנדי בברלין ב-1963 מוצמד לעמוד בכניסה לבניין, והחדר שמעל הכניסה לבניין, המשקיף אל הכיכר, מוקדש לקנדי ולביקורו.

מאז 2005 שוכנת בבניין התערוכה "היינו פעם שכנים – ביוגרפיות של יהודים בשנברג וטמפלהוף תחת המשטר הנאצי" (כותרתה בגרמנית: Wir waren Nachbarn – Biografien jüdischer Zeitzeugen). 

הבניין היה גם מקום משכנה הקבוע של הקרן לזכרו של וילי ברנדט, ראש עיריית ברלין המערבית (1957-1966) וקנצלר גרמניה המערבית, ותערוכה אודות חייו שכנה בבניין. בינואר 2010 נסגרה התערוכה והיא אמורה להיפתח באתר אחר בברלין.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית עיריית טמפלהוף-שנברג** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4405523-7
* LCCN: nr2006011940
* MusicBrainz: 864ec609-7203-47b5-b429-538f3c0a65f9
* VIAF: 172535106
* WorldCat: lccn-nr2006011940

 |
**כנסיית סנט ברת'ולומיו הקטנה**
(למפת לונדון מוגדלת)**קנט**
**סארי**
**ברקשייר**
**בקינגהאם**
**הרטפורדשייר**
**אסקס**כנסיית סנט ברת'ולומיו הקטנה**כנסיית סנט ברת'ולומיו הקטנה**(למפת לונדון רגילה)**קנט**
**סארי**
**בר.**
**בקי.**
**הרטפורדשייר**
**אסקס**כנסיית סנט ברת'ולומיו הקטנה**כנסיית סנט ברת'ולומיו הקטנה**(למפת הסיטי של לונדון רגילה)כנסיית סנט ברת'ולומיו הקטנה**כנסיית סנט ברת'ולומיו הקטנה**(למפת הסיטי של לונדון מוגדלת)כנסיית סנט ברת'ולומיו הקטנה**כנסיית סנט ברת'ולומיו הקטנה**
מבט חיצוני של כנסיית סנט ברת'ולומיו הקטנה
פנים הכנסייה
**כנסיית סנט ברת'ולומיו הקטנה** (באנגלית: St Bartholomew-the-Less) היא כנסייה אנגליקנית בסיטי של לונדון שבאנגליה. זוהי הכנסייה הרשמית של בית החולים סנט ברת'ולומיו והיא נמצאת בשטחו.

היסטוריה
--------

הכנסייה הוקמה בשנת 1123 בשם "הקפלה של הצלב הקדוש" בקרבת מיקומה הנוכחי, אליו הועברה ב-1184. בזמן הרפורמציה הפכה הכנסייה לכנסייה של בית החולים הסמוך וקיבלה את שמו. סיומת שמה "הקטנה" באה להבחינה מהכנסייה הסמוכה - כנסיית סנט ברת'ולומיו הגדולה.

מגדל הכנסייה וקצהה המערבי נבנו במאה ה-15. שניים משלושת פעמוני הכנסייה ניצוקו בשנים 1380 ו-1420, והם ומנגנון הפעמונים המקורי (העתיק ביותר בסיטי) עדיין פועלים במגדל השעון של הכנסייה. פנים הכנסייה שופץ ב-1793 על ידי ג'ורג' דאנס הצעיר, ומבנה הכנסייה שופץ על ידי תומאס הארדוויק ב-1825. הארדוויק החליף את קורות הגג שהעלו רקב במהלך השנים בגג הנתמך בקורות ברזל.

הכנסייה ניזוקה במהלך הבליץ במלחמת העולם השנייה, אך שוקמה ונבנתה מחדש בשנת 1951.

אירועים בכנסייה
---------------

* בכנסייה הוטבל לנצרות האדריכל איניגו ג'ונס בשנת 1573.
* ב-1613 נקבר בכנסייה תומאס בודלי, מחדשהּ של הספרייה הבודליינית.

| עיינו גם בפורטלים: |
| --- |
|  | **פורטל לונדון** |
|  | **האדריכלות** |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כנסיית סנט ברת'ולומיו הקטנה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של כנסיית סנט ברת'ולומיו הקטנה
**בית פבלוב** (ברוסית: **Дом Павлова**) הוא הכינוי שניתן לבית מגורים בן 4 קומות במרכז וולגוגרד, אשר התפרסם במהלך קרב סטלינגרד במלחמת העולם השנייה, ושוחזר לאחר תום המלחמה. במהלך המתקפה הגרמנית על העיר סטלינגרד התמקמה בבניין קבוצת חיילים סובייטים בפיקוד סגן אפנסייב וסמל ראשון יקוב פבלוב, והצליחה להחזיק בו במשך כחודשיים. התעמולה הסובייטית הפכה את עמידתם של מגיני הבניין כנגד מתקפות גרמניות חוזרות ונשנות, לסמל של גבורת מגיני סטלינגרד.

מהלך הקרב
---------

הבניין בשנת 2006
בית פבלוב היה ממוקם בכיכר ממנה הוליך כביש ישר ורחב עד לשפת נהר הוולגה. ב-23 בספטמבר 1942 כבשה מחלקה סובייטית בת 30 איש בפיקודו של סמל ראשון יקוב פבלוב את המבנה, שהיווה נקודה אסטרטגית חשובה בגזרה, במחיר חיי 26 מאנשיה. לאחר מספר ימים הגיעה לבית תגבורת שהביאה עימה מקלעים, רובים נגד טנקים, מרגמות ותחמושת. בעזרת כוח הנדסה קרבית בוצע מיקוש סביב הבניין ונחפרה תעלה שקישרה אותו עם העורף. הבניין יצר בליטה בקו החזית, שהייתה מכותרת כמעט לחלוטין על ידי כוחות גרמניים, וסיפק נקודת תצפית טובה על העמדות הגרמניות סביבו.

במהלך הלחימה סביב הבניין הצליחו הגרמנים לכבוש את הקומה התחתונה שלו מספר פעמים, אך לא הצליחו להשתלט גם על קומותיו העליונות, ולכן נאלצו בסופו של דבר לסגת מהבניין. במהלך חודשיים, השתתפו בהגנת הבניין 29 חיילים. המתקפות על הבניין נערכו מדי יום, אך המגינים הסובייטים עמדו בלחץ. ב-23 בנובמבר, במהלך מתקפת נגד סובייטית, עברה כל סביבת הבניין לשליטה סובייטית וקו החזית נע מערבה.

מסיבה בלתי ברורה, התעמולה הסובייטית בחרה להציג את סמל פבלוב כמפקד הכוח במקום, על אף שקצין בשם אפנסייב הוא שפיקד על הגנת הבניין. יחד עם זאת, לפי אנטוני ביוור, אפנסייב נפצע והתעוור בשלב מסוים של הקרב ופבלוב פיקד על הקרב בפועל. פבלוב היה גם היחיד שקיבל את עיטור גיבור ברית המועצות עבור הלחימה במקום, בעוד שאר מגיני הבניין קיבלו רק מדליה, שניתנה לכל מאות אלפי החיילים שלחמו בקרב סטלינגרד.

בתקופת ברית המועצות הוצגה הלחימה על בית פבלוב כדוגמה מובהקת לאחוות העמים של ברית המועצות, שכן מגיני הבניין היו בני 9 לאומים שונים (ביניהם גם חייל יהודי אחד - יידל חייט. הוא נהרג במהלך הקרבות).

לאחר מלחמת העולם השנייה שוחזר הבניין ועל הקיר הוצב שלט המתאר את גבורת מגיני הבניין ושמות המשתתפים בקרב. הכתובת הנוכחית של המבנה היא "רח' סובטסקייה, מס' 39".

לקריאה נוספת
------------

* ואסילי צ'ויקוב, **המלחמה על סטלינגרד**, עמוד 151 (בגרסה העברית)

* Michael K. Jones, **Stalingrad**, *How the Red Army Triumphed*, chapter 6 *Pavlov's house*, pp. 145 - 162

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית פבלוב** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  אנטוני ביוור בספרו **סטלינגרד** טוען כי אפנסייב התעוור בשלב מוקדם של הקרב ועל כן נטל פבלוב את הפיקוד.
**מסגרת טווייה** היא המצאה מתקופת המהפכה התעשייתית לטוויית חוטים או פתילים מסיבים כמו צמר או כותנה בצורה ממוכנת. היא פותחה בבריטניה של המאה ה-18 על ידי ריצ'רד ארקרייט וג'ון קיי (אנ').

הקשר היסטורי
------------

בשנת 1760 אנגליה, ייצור חוטים מצמר, פשתן וכותנה היה עדיין בהיקפים ובטכנולוגיה של תעשייה ביתית, שבה סיבים נופצו וסובבו באופן ידני בעזרת גלגל טווייה (אנ'). בזכות חידושים כמו המצאת הבוכייר המעופף, שגרמה להכפלת מהירות הנול ואפשרה את היכולת להרחיב את השווקים של תעשיית הטקסטיל, החלה התעשייה לאמץ, במהירות, מכונות מהירות יותר ויותר. מנגד, אספקת החוטים לא ענתה על הביקוש המוגבר והחלה להוות צוואר בקבוק לתעשייה כולה. ביקוש גבוה לחוטים דרבן את המצאת מכונת הטוויה ג'ני הטווה (אנ') בשנת 1764, ולאחריה את המצאתה של מסגרת הטווייה, שהתפתחה מאוחר יותר למסגרת המים (פטנט ב-1769). המצאות אלו, ביחד עם המצאות נוספות שבאו בהמשך כגון "הפרד הטווה", הגדילו את ייצור החוטים בצורה כה דרמטית עד שעד 1830 כבר לא היה צורך בהשלמות ייצור של תעשיית החוטים הביתית באנגליה וכל הטוויה בוצעה בבבתי חרושת.

פיתוח
-----

ריצ'רד ארקרייט העסיק את ג'ון קיי (אנ') כדי לייצר מכונת טווייה חדשה שקיי שקד עליה (או אולי גנב) עם ממציא נוסף בשם תומאס הייס (אנ'). בעזרת אמנים מקומיים אחרים הצוות ייצר את מסגרת הטווייה, שיצרה חוטים חזקים יותר ממכונת הטוויה ג'ני הטווה של ג'יימס הרגריבס (אנ'). המסגרת הייתה בנויה מגלגלי משיכה שהמציא לואיס פול (אנ') כדי לחזק או להחליש את מתיחת החוט.

תהליך סיבוב הגלילים מתחיל ב"מחרוזת" עבה של סיבים רופפים, הנקראים "מזיר", המועברת בין שלושה זוגות של מכבשים, כל זוג מכבשים מסתובב מעט מהר יותר מקודמו. בדרך זו הם קטנים בעוביים וגדלים באורכם לפני תוספת חיזוק בסיבוב (פיתול) על ידי מנגנון bobbin-and-flyer. המרווח בין הגלילים צריך להיות מעט גדול יותר מאורך הסיבים כדי למנוע את שבירתם. המעבר דרך זוגות הגלילים מונעת מהסיבוב לחזור או להיפרם.

מסגרת הטווייה הייתה גדולה מכדי להפעיל אותה ידנית, ונזקקה למקור כוח חדש. ארקרייט ניסה בהתחלה הנעה בעזרת סוסים, אך לבסוף החליט להשתמש בכוחו של גלגל מים, מה שהעניק להמצאה את השם "מסגרת מים".

במשך זמן מה, החוט החזק יותר, שנוצר על ידי מסגרת הטווייה, שימש בנולים ליצירת חוטי השתי האורכיים, שקשרו בדים זה לזה, בעוד שמכונות הטווייה ג'ני, שהופעלו ידנית, סיפקו את החוט החלש יותר ושימשו לחוטי הערב האופקיים. הג'ני דרשה מיומנות אבל לא הייתה יקרה ואפשרה להשתמש בה בבית. מסגרות הטווייה דרשו הון משמעותי אך מעט מיומנות לתפעול.

מקורות
------

* Hammond, J. L.; Hammond, Barbara (1919). The Skilled Labourer 1760–1832 (PDF). London: Longmans, Green and Co.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Hammond & Hammond 1919, p. 50.
2. ↑  "Thomas Highs and his spinning machines". Cotton Times. 2006-10-10. Archived from the original on 2008-05-14.
3. ↑  McNeil, Ian (1990). An Encyclopedia of the History of Technology. London: Routledge. pp. 827. מסת"ב 0415147921.
4. ↑  Hammond & Hammond 1919, p. 51.

קישורים חיצוניים
----------------

* Essay on Arkwright, showing his links with Kay and Highs.
**האצטדיון הלאומי בוריס פאיצ'דזה** (בגאורגית: **ბორის პაიჭაძის სახელობის ეროვნული სტადიონი**, **אצטדיון דינמו** לשעבר) הוא אצטדיון הכדורגל הביתי של דינמו טביליסי בטביליסי גאורגיה. האצטדיון נבנה מחדש בשנת 1976, בתקופת גאורגיה הסובייטית, בידי הארכיטקט הגאורגי, גיאה כּוּרדִיאָנִי.

היסטוריה
--------

האצטדיון המקורי נקרא **אצטדיון ולדימיר איליץ' לנין**. הוא נוסד בשנת 1963 והיה קטן יותר – בעל תפוסה מקסימלית של 35,000 איש. מבנה זה נהרס לטובת בניית האצטדיון מחדש, שארכה 10 שנים. הופעותיה המוצלחות של קבוצת הבית של האצטדיון, דינמו טביליסי, הובילה את אדוארד שוורדנדזה, מהנהגת המפלגה השלטת במוסקבה, לדרוש מגרש הולם להצלחות הקבוצה. כשנסתיימה בניית המגרש היה זה המגרש השלישי בגודלו בכל רחבי ברית המועצות, עם תפוסה מקסימלית של 78,000 איש, ועמד גם בסטנדרטים של אופ"א.

המשחק הרשמי הראשון שהתקיים באצטדיון בוריס פאיצ'דזה היה ב־29 בספטמבר 1976 במסגרת גביע אופ"א, בו שיחקה דינמו טביליסי כנגד קארדיף סיטי מויילס. המשחק הסתיים בניצחונה של דינמו טביליסי 3:0.

המשחק אירח משחקים מהוללים עבור דינמו בתקופת הניצחון בשנים 1978 ו־1979. בשנת 1981 עמדו 80,000 אוהדי הקבוצה במגרש עם אבוקות כדי לברך אותה על ניצחונה בגביע אירופה למחזיקות גביע בעונת 1980/1981.

כיום נחשב האצטדיון כאחד מהאצטדיונים הטובים ביותר במזרח אירופה. רוב המושבים בשורה השנייה מקורים בגג. נבחרת ברית המועצות בכדורגל שיחקה מספר משחקים בינלאומיים באצטדיון דינמו. גם קבוצות כמו ספרטק מוסקבה מרוסיה ודינמו קייב מאוקראינה שיחקו תכופות, במשחקי הסתיו הבינלאומיים, במגרש.

בפתיחת משחקי אליפות גאורגיה בכדורגל, משחק בין דינמו טביליסי נגד קולחתי 1913 פותי, נוכחו 100,000 אוהדים. בשנת 1979 תמכו 110,000 מאוהדי דינמו בקבוצה במשחק הניצחון של דינמו על ליברפול 3:0 ועלו לרבע גמר ליגת האלופות. בתקופת ברית המועצות היה אצטדיון דינמו בעל ממוצע הנוכחות הגבוה ביותר עם 45,000 איש בממוצע למשחק. הנוכחות הגבוהה של האוהדים חזרה גם בשנת 1995 במשחק גאורגיה נגד גרמניה, עם 110,000 איש.

בשנת 1995 שונה שם המגרש ל**אצטדיון הלאומי בוריס פיאצ'דזה** על שם שחקן העבר האגדי של הקבוצה בוריס פאיצ'דזה. במשך מספר שנים היה האצטדיון מגרשה הביתי של נבחרת גאורגיה בכדורגל. גאורגיה ניצחה ניצחונות בלתי נשכחים על ויילס (5:0), פולין (3:0).

באפריל 2006 חכרה חברת "דינמו אינווסט קומפני" את המגרש ל־25 שנה, חידשה אותו והפכה אותו לאצטדיון כלל מושבי (All‐seater stadium) ‏ שהקטין את התפוסה המקסימלית של האצטדיון ל־55,000 איש. בחידוש המגרש הושקעו 10 מיליון דולר, ששיפרו את האצטדיון והתאימו אותו לסטנדרטים הגבוהים בעולם. מספר המושבים הוא כאמור 55,000 מושבים אישיים מודרניים, מקומות המוקצים לנכים, אולמות VIP,‏ 120 מושבים לעיתונאים, כרי דשא חדשים ומתקני תאורה חדשים. כל המצלמות הניידות לשידורי טלוויזיה תוקנו. בשנת 2007 נבנה אצטדיון אימונים חדש בעל תפוסה של 5,000 מושבים ומקושר ישירות למלון.

בשנת 2015 אירח האצטדיון את גמר הסופר קאפ האירופי בו גברה ברצלונה על סביליה בתוצאה 5-4.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אצטדיון בוריס פאיצ'דזה** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של אצטדיון בוריס פאיצ'דזה
* אצטדיון בוריס פאיצ'דזה באתר World Stadiums
* אצטדיון בוריס פאיצ'דזה באתר The Stadium Guide

הערות שוליים
------------

1. ↑  **אצטדיון כלל־מושבי** (All‐seater stadium) אצטדיון ספורט שבו לכל צופה יש מושב.
**זיגמונד ורנר פאול יאן** (בגרמנית: **Sigmund Werner Paul Jähn**)‏ (13 בפברואר 1937 – 21 בספטמבר 2019) היה הקוסמונאוט היחיד בהיסטוריה של גרמניה המזרחית, גנרל בחיל האוויר של צבא מזרח גרמניה.

ביוגרפיה
--------

זיגמונד יאן נולד בעיירה מורגנרטה-ראוטנקרנץ (גר') שבסקסוניה. בשנת 1955 הוא התגייס לצבא, שם הוכשר כטייס קרב. בשנים 1966–1970 למד באקדמיה צבאית בברית המועצות. לאחר סיום לימודיו מילא שורה של תפקידי מטה במפקדת חיל האוויר של צבא מזרח גרמניה. הוא עסק בהכשרת טייסים ובנושאי בטיחות בטיסה.

בשנת 1976 נבחר יאן יחד עם עוד טייס מזרח גרמני, אברהרד קלנר, להשתתף בתוכנית החלל הסובייטית אינטרקוסמוס. לאחר הכשרה של שנתיים יצא יאן יחד עם קוסמונאוט סובייטי ויקטור ביקובסקי למשימה בחלל בתוך החללית סויוז 31. לאחר שהייה בת 7 ימים בתחנת חלל סליוט 6, חזרו הקוסמונאוטים חזרה לכדור הארץ. על ביצוע משימה זו עוטר זיגמונד יאן בתוארי גיבור הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית וגיבור ברית המועצות והועלה לדרגת גנרל בצבא מזרח גרמניה.

לאחר החזרה לגרמניה נותר יאן בשירות פעיל ועסק במחקר מדעי. ב-1983 הוא השלים דוקטורט בפיזיקה.

לאחר איחוד גרמניה בשנת 1990, החל יאן לעבוד כיועץ חיצוני עבור סוכנות החלל הגרמנית והחל משנת 1993 גם עבור סוכנות החלל האירופית. בשנת 2002 פרש זיגמונד יאן לגמלאות.

בשנת 2001 נקרא אסטרואיד מס' 17737 על שמו.

בסרט להתראות לנין, שהופק בשנת 2003 ועוסק בתקופת התפרקות הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית, מופיעה דמותו של זיגמונד יאן, כגיבור ילדותו של הדמות הראשית, אלכס.

יאן נפטר ב-21 בספטמבר 2019.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זיגמונד יאן** בוויקישיתוף
* תקציר נתונים באתר ספייספאקטס
* נתונים מאנציקלפדיית החלל
* זיגמונד יאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* זיגמונד יאן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Weltraumpionier Sigmund Jähn verstorben, DLR Portal (בגרמנית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 118556533
* ISNI: 0000 0000 7147 7819
* LCCN: n00011617
* MusicBrainz: 77407d16-8d00-42b6-b805-19822c1ba764
* NKC: mzk2015880119
* SUDOC: 126536171
* VIAF: 50017214
* WorldCat: lccn-n00011617

 |
**זיגפריד** או **זיגפרואה** (נולד בין 922 ל-928 - נפטר באוקטובר 998) נחשב בעיני רבים לרוזן הראשון של לוקסמבורג. למעשה, הוא היה רוזן במוזל ובארדנים. זיגפריד היה גם היועץ של המנזרים מקסימין מטריר ואכטרנך.

ביוגרפיה
--------

זיגפריד נולד בין 922 ל-928, והיה בנו של אביר הקודש ויגריך מלותרינגיה וקונגונד מצרפת, בתה של ארמנטרוד מצרפת, בתו של לואי השני, מלך צרפת. כמו כן, הוא מייסדו של בית לוקסמבורג, שהסתעף מבית ארדן-ורדן.

זיגפריד ירש את נחלותיו של אביו בלורן העילית, ובשנת 958 ניסה להרחיב את שטחיו לעבר אזור בודו ליד המנזר הבנדיקטיני של סטאבלוט, אולם נכשל בכך. מכיוון שנכשל זיגפריד בנסיונותיו להתרחב לעבר המז, ועקב חששו להתרחב לעבר המוזל כדי לא להתעמת עם הערים טריר ומץ, הוא הפניה את מבטו לעבר עמק האלזט. במרכז נחלתו בנה זיגפריד בשנת 963 את מבצר לוקסמבורג, ובתוך זמן קצר הוקמה עיר מסביב למבצר. אף על פי שהשתמש בתואר רוזן, התואר "רוזן לוקסמבורג" ניתן רק 150 שנים לאחר מכן לווילהלם הראשון, רוזן לוקסמבורג.

זיגפריד תמך באוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ולאחר מותו בשנת 983 סייע לקיסרית האלמנה תאופאנו ולבנה אוטו השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה נגד לותר, מלך צרפת.

בשנת 998 מת זיגפריד, ובמקומו עלה לשלטון בנו היינריך הראשון, רוזן לוקסמבורג.

משפחתו
------

בשנת 950 בקירוב התחתן זיגפריד עם הדוויג מנורדגאו (937–992), בתו של אברהארד הרביעי, רוזן נורדגאו. ילדי הזוג היו:

* היינריך החמישי, דוכס בוואריה
* זיגפריד
* פרידריך מלוקסמבורג, התחתן עם ארמנטרודה מגלייברג
* דיטריך השני, הבישוף ממץ
* אדלברון, הקנון של טריר
* פולואנר, רוזן מוזל. התחתן עם לוליטל
* גיסלברט (נפטר ב-1004), רוזן במוזל
* קוניגונדה מלוקסמבורג, התחתנה עם היינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה
* אווה, התחתנה עם ז'ראר, רוזן מץ
* ארמנטרודה, הפכה לנזירה
* לוטיגרדה, התחתנה עם ארנולף, רוזן הולנד
* בת נוספת ששמה לא ידוע
* בן נוסף ששמו לא ידוע

לקריאה נוספת
------------

* Ancestral Roots of Certain American Colonists Who Came to America Before 1700 by Frederick Lewis Weis, Lines: 100A-20, 100B-21, 143-19, 143-20

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זיגפריד מלוקסמבורג** בוויקישיתוף

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**מייסד** | **רוזן לוקסמבורג  963–998** | **הבא**:**היינריך הראשון, רוזן לוקסמבורג** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 136863256
* VIAF: 173136341
* WorldCat: viaf-173136341

 |
דגלי הקבוצה – בתמונה העליונה דגלה הסדיר, שמורכב מתשעה פסים, לכבוד תשע המושבות שהתכנסו בקונגרס חוק הבולים  
בתמונה התחתונה הדגל הימי של אוניות הסחר האמריקניות, שגם כן מזוהה עם הקבוצה
**בני החירות** (באנגלית: **Sons of Liberty**) היו קבוצה פטריוטית בשלוש עשרה המושבות האמריקניות בתקופה שקדמה למלחמת העצמאות של ארצות הברית. בעיני השלטון הבריטי, הייתה הקבוצה ארגון טרור מהפכני ורדיקלי. מטרת הקבוצה, שהייתה מורכבת בעיקר מצעירים נלהבים, הייתה לעצור את אכיפת חוק הבולים של 1765 בכל האמצעים האפשריים ("אין מיסוי ללא ייצוג"). משמעות הדבר למעשה הייתה נקיטת אלימות ואיומים לעיתים קרובות כנגד גורמים שונים בשלטון הבריטי ובתומכיו. אף ראשי המהפכה רבי ההשפעה, דוגמת בני הדודים השניים סמואל וג'ון אדמס, תמכו בפעילות הארגון.

הארגון נוסד בבוסטון (כיום במדינת מסצ'וסטס) ב-1765, ועד מהרה התפשט לרחבי כל המושבות האמריקניות. בחירת שם הקבוצה בא כתגובה לדבריו של צ'ארלס טאונסנד, שהגדיר את בני המושבות כ"ילדים שהושתלו בטיפולנו, הוזנו בפייסנותנו... והוגנו בזרועותנו" ולתגובתו של אייזיק בר, תומך עצמאות אמריקנית, שתיאר את האמריקאים כ"בני החירות הללו".

קישורים חיצוניים
----------------

* בני החירות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007524780105171
* LCCN: n2001092205
* VIAF: 140648139
* WorldCat: viaf-140648139

 |
**RTA type 2** הוא סוג של חמצת אבובית הכליה, המתרחש באבובית המקורבת (הפרוקסימלית, נקרא גם pRTA), כאשר הפגם הוא בריאבסורפציה של ביקרבונט (ספיגה מחדש של ביקרבונט) בגוף. כתוצאה מכך יש דליפה (leaking) של ביקרבונט לשתן, ויש מעט ביקרבונט בדם- ולכן נוצרת אצידמיה (יתר חומציות של הדם). שלא בדומה ל- RTA type 1, תאי הביניים של האבובית המרוחקת (intercalated cells) מתפקדים באופן נורמלי, ולכן האצידמיה היא פחות חמורה מאשר ב- RTA type 1, והשתן יכול להיות חומצי מתחת ל- ph של 5.5. 

לרוב, RTA type 2 אינו מהווה פגם יחיד אלא מקושר למספר פגמים - כמו בתסמונת פנקוני, המאופיינת בפוספטוריה, גליקוזוריה, ופתולוגיות נוספות כגון פרוטאינוריה.

סיבות
-----

הסיבות להיווצרות RTA type 2:

מחלות משפחתיות:

* ציסטינוסיס
* גלקטוזמיה
* מחלת אגירת גליקוגן (סוג 1)
* אי סבילות ללקטוז
* תסמונת Lowe
* טירוזינמיה
* מחלת וילסון

מחלות נרכשות:

* עמילואידוזיס
* מיאלומה נפוצה
* paroxysmal nocturnal hemoglobinuria
* טוקסינים, כגון HAART, ifosfamode, עופרת וקדמיום

טיפול
-----

הטיפול נשען על מתן ביקרבונט- ואולם, יש לתת כמויות גדולות של ביקרבונט כדי להתגבר על ה"בזבוז" בשתן.
**RPCS3** הוא אמולטור ומנפה שגיאות חופשי מבוסס קוד פתוח של פלייסטיישן 3. הוא נכתב באמצעות שפת התכנות ++C ועושה שימוש בטכנולוגיות OpenGL וVulkan (אנ'). האמולטור פותח לווינדוס 10, לינוקס וFreeBSD. נכון לאוקטובר 2020, ישנם 1881 משחקים שניתן להריץ כראוי במסגרת האמולטור (ואלו מכונים "Playable").

היסטוריה
--------

פיתוח האמולטור החל ב-23 במאי 2011 על ידי המתכנתים DH ו-Hykem, אך ב-27 באוגוסט 2013 הוא הועבר ל-GitHub. בספטמבר 2011 היה יכול להריץ בהצלחה פיתוחי homebrew (אנ'), וב-13 ביוני 2012 שוחררה לראשונה גרסה של האמולטור באופן ציבורי- גרסה 0.0.0.2.

דרישות מערכת
------------

על פי אתר האמולטור, דרישות המערכת הן:

* מעבד 64 ביט. מומלץ להשתמש לכל הפחות במעבד אינטל הכולל 4 ליבות ואת טכנולוגיית Hyper-threading (אנ') (או מעבד עם 6 ליבות), או במעבד Ryzen בעל 6 ליבות ואת טכנולוגיית Simultaneous multithreading (אנ') (או מעבד עם 8 ליבות).
* כרטיס גרפי התומך ב-OpenGL 4.3 (כשממומלץ להשתמש בכרטיס גרפי של AMD או NVIDIA התומך ב-Vulkan).
* RAM בנפח 4 GB (מומלץ להשתמש ב-8 GB).
* מערכת הפעלה תואמת 64 ביט- ווינדוס 7 ומעלה, לינוקס או FreeBSD.
* קובצי הקושחה של פלייסטיישן 3.

תגובות
------

באתר Eurogamer (אנ') כתבו, עוד כשהאמולטור היה בשלביו הראשונים, שמדובר ב"הישג יוצא דופן" לאור "מורכבות החומרה של פלסייטישיין 3". באתר PCMag (אנ') ציינו כי אמנם דרושה עדיין עבודה כדי שהאמולטור יהיה אלטרנטיבה אמיתית לפלייסטיישן 3, אך גם כי כבר עכשיו יש לא מעט משחקים שנתמכים על ידו.

### תלונה על הפרת זכויות יוצרים

האמולטור גם יכול להריץ, במידה מסוימת, את המשחק Persona 5 (אנ'), והדבר אף הוצג בדף הPatreon (אנ') של התוכנה. בתגובה לכך, חברת Atlus (אנ')- המפתחת של המשחק, הגישה תלונה על הפרת זכויות יוצרים (אנ') כנגד האמולטור ודף ה-Patreon שלו בטענה שמוטב שמעריצי המשחקו ישחקו בו ב"בפלטפורמות שעבורן הוא פותח" על מנת שלא יחוו תקלות שונות בעת הרצת המשחק, וכן שהדבר לא חוקי ואף עלול לגרום לשיווק המשחק בחינם. בתגובה, בניסיון לפתור את הבעיה, הסירו המפתחים את האזכורים לאמולציה של המשחק מדף ה-Patreon של האמולטור.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של RPCS3 (באנגלית)

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **RPCS3** בוויקישיתוף
* RPCS3, ברשת החברתית טוויטר
* RPCS3, סרטונים בערוץ היוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  Compatibility List, מתוך אתר האמולטור
2. ↑  rpcs3, דף הפרויקט באתר Google Code
3. ↑  מתוך דף הפרויקט באתר Google Code
4. ↑  דרישות חומרה, מתוך אתר האמולטור
5. ↑  RPCS3, here is the PS3 emulator for Windows, מתוך אתר eurogamer.it]
6. ↑  PS3 Games Look Stunning in 4K Using Latest RPCS3 Emulator, מתוך אתר pcmag
7. ↑  Atlus tried to take down a PS3 emulator advertising 'Persona 5', מתוך אתר Engadget
8. ↑  Atlus wants to cut off a PS3 emulator because it runs Persona 5, מתוך אתר arstechnica.com
**זיגפריד פרידריך היינריך מילר** (בגרמנית: **Siegfried Friedrich Heinrich Müller**‏; 26 באוקטובר 1920 – 17 באפריל 1983) היה קצין בוורמאכט אשר לחם במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה הפך לשכיר חרב ולחם במשבר קונגו יחד עם אנשיו של מייק הור.

ביוגרפיה
--------

מילר נולד ב-26 באוקטובר 1920 בקרסון על האודר שברפובליקת ויימאר (כיום קרוסנו אודרז'נסקייה שבפולין). הוא היה בן למשפחה פרוסית שמרנית בעלת עבר צבאי. אביו לחם במלחמת העולם הראשונה, ולימים הגיע לדרגת אוברסט-לויטננט בוורמאכט.

מילר למד בפנימיה בפרייבורג, ובילדותו הצטרף לדויטשה יונגפולק - ארגון הילדים של המפלגה הנאצית. לאחר מכן הצטרף לשירות העבודה של הרייך, ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגייס לוורמאכט. הוא השתתף במערכה בפולין, ולאחר מכן הוצב בשטחי הגנרלגוברנמן. הוא השתתף במבצע ברברוסה ולאחר מכן לחם בחזית המזרחית עד סוף המלחמה. הוא נפצע במהלך מבצע פרוסיה המזרחית, ופונה לבית חולים בפרנקפורט, שם נפל בשבי צבא ארצות הברית. הוא סיים את המלחמה בדרגת אובר-לויטננט ועם צלב הברזל מדרגה ראשונה.

ב-1947 הוא שוחרר מהשבי והועסק בידי הצבא האמריקני במסגרת קבוצת העבודה האזרחית. הוא סייע גם באימון חיילים של מדינות נאט"ו. ב-1956 הוא ניסה להתגייס לבונדסוור אולם סורב. לאחר מכן החל לעבוד בפינוי מוקשים במדבר סהרה עבור חברת BP הבריטית. ב-1962 הוא היגר לדרום אפריקה.

ב-1964, בעקבות מרד הסימבות בקונגו, הקים הבריטי מייק הור כוח של שכירי חרב אירופאיים שנודע בשם "קומנדו 5", ונועד להילחם לצד השלטון הקונגולזי כנגד הסימבות. מילר התגייס לקומנדו 5, והיה המבוגר ביותר ביחידה. הור העניק לו דרגה של קפטן ומינה אותו למפקד יחידה שכללה 53 שכירי חרב. לאחר מכן הוא הועלה לדרגת מייג'ור.

מילר זכה עד מהרה לפרסום בינלאומי בשל כך שתמיד ענד את צלב הברזל שלו. הוא נודע בכינוי "קונגו מילר" והואשם בפשעי מלחמה רבים. בדצמבר 1964 הוא העניק ראיון למגזין הגרמני "Konkret", שבו דיבר בנוסטלגיה על ימי מלחמת העולם השנייה. הוא ציין גם שאימץ את "המנהגים הברברים" של תושבי קונגו והפסיק לקחת שבויים. עד מהרה הוא הפך לדמות מושמצת בגרמניה המערבית. ב-1966 פורסם הסרט הדוקומנטרי האיטלקי "אפריקה אדיאו" אשר בו תועד מילר יורה למוות באסיר. בעקבות הקרנת הסרט בגרמניה, פרצו בארץ הפגנות בדרישה להפסיק את מעורבותם של שכירי החרב האירופאיים במשבר בקונגו. באותה שנה הוקרן סרט תיעודי אודותיו בגרמניה המזרחית בשם Der lachende Mann – Bekenntnisse eines Mörders.

לאחר סיום הלחימה בקונגו, מילר חזר לדרום אפריקה. הוא נפטר ביוהנסבורג ב-17 באפריל 1983.

קישורים חיצוניים
----------------

* זיגפריד מילר בקטלוג הספרייה הלאומית הגרמנית
* ראיון עם זיגפריד מילר
* „Kongo-Müller" und seine Selbstinszenierung in den Medien
* „Kongo-Müller" und das „Kommando 52". Deutsche Söldner im kongolesischen Bürgerkrieg 1964/65.
* Die Schrecklichen. Der Simbaaufstand und die Rebellion der Söldner im Kongo

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Der "Kongo-Müller" und das "Kommando 52""
2. ↑  "The Congo: Moise's Black Magic"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb16214350w (data)
* GND: 118874039
* ISNI: 0000 0000 1390 5694
* LCCN: no2011171981
* NTA: 131897705
* SUDOC: 103524266
* VIAF: 40176168
* WorldCat: lccn-no2011171981

 |
חסיד ירושלמי לבוש בבגדי שבת ירושלמיים
ילדי ברסלב בבגדי שבת, מאה שערים
**בגדי שבת** הם בגדים מכובדים שאותם לובשים היהודים הדתיים בשבתות ובחגי ישראל וכן גם בחולי מועד לשם הדגשת החגיגיות והייחודיות של ימים אלו. הרבה נוהגים גם לצחצח את הנעליים או אף להחליף אותן בנעליים המיוחדות לשבת ולחג. לבישת בגדי שבת היא חלק ממצוות כבוד שבת.

מקור הדין וטעמו
---------------

השוני בניקיון הבגדים ויופיים היה קיים כבר בימי חז"ל.

בתלמוד מבואר שטעם החיוב ללבוש בגדים מיוחדים בשבת הוא מפני כבוד השבת: "'וכבדתו' - שלא יהיה מלבושך של שבת כמלבושך של חול. אמר רב הונא: אם יש לו להחליף יחליף, ואם אין לו להחליף - ישלשל בבגדיו" (לפי רש"י - מנהג העשירים באותה תקופה היה לשחרר את קיפולי בגדיהם כלפי מטה, כיוון שידיהם לא עוסקות במלאכה והם אינם חוששים שהבגד יתלכלך). יש שלמדו מכך לימינו שמי שאין לו בגדים מיוחדים לשבת צריך להשתדל ליפות את בגדו לקראת שבת.

הרמ"א מביא טעם נוסף ללבוש בגד מיוחד לשבת, כדי שיזכיר לו ששבת היום, וכך לא יבוא לידי חילול שבת.

האר"י הסביר את הרעיון מאחורי ההכנות לשבת בכלל ובגדי השבת בפרט: "כל מי שרוצה להיכנס לפני המלך, קודם שייכנס צריך להתקין עצמו להראות לפני המלך בלבוש נאה, כי אין לבוא אל שער המלך בלבוש שק".

הרבי מאפטא הדגיש, על בסיס "מדרש פליאה", את גודל השכר אפילו על ניקוי הנעליים בערב שבת, כסמל למספר העצום של מצוות שהאדם יכול לצבור בעולם הזה.

לפי ספר הזוהר, בשבת יש ללבוש בגדים לבנים, ואכן מנהג זה רווח בארץ ישראל בקרב המקובלים. רוב הדתיים מסתפקים בחולצה לבנה ולא בכל הבגדים לבנים כמנהג המקובלים.

מנהגים שונים
------------

בציבור הדתי מתבטאת ההקפדה על בגדי שבת מיוחדים לגברים בדרך כלל בהליכה עם חולצה לבנה ומכנסיים כהים או בהירים, השונים ממכנסי החול.

בציבור החרדי, שבו הגברים נוהגים ללכת במשך כל השבוע לבושים חולצה לבנה, חליפה שחורה ומגבעת, מקפידים על בגדים מיוחדים לשבת.

בקהילות החסידים יש חליפה מיוחדת הנקראת בעקיטשע או קפוטה וכובע מיוחד לשבת – שטריימל.

בעבר היו שנהגו שלא ללבוש בגדי שבת בשבת חזון.

בגדי השבת בתרבות הישראלית
-------------------------

סיפור ילדים מפורסם, שמוטיב בגדי השבת מרכזי בו, הוא "שמלת השבת של חנה'לה". חנה'לה עוזרת לזקן לסחוב את שקו, ותוך כדי כך מלכלכת את שמלת השבת החדשה. כשהיא חוזרת הביתה בבכי על כך שלא יהיו לה בגדים יפים לשבת, הופכים הכתמים לכוכבים מבריקים.

קישורים חיצוניים
----------------

* הרב אליעזר מלמד, פניני הלכה שבת פרק ב סעיף ד - כבוד השבת בבגדים
* על בגדי שבת, באתר "דעת".
* מאמרים בנושא בגדי שבת, באתר ספריית אסיף

הערות שוליים
------------

1. ↑  תלמוד ירושלמי, מסכת בבא קמא, פרק ד', הלכה ב' ותוספות בבא קמא, לז, ד"ה הרי.
2. ↑  ספר ישעיהו, פרק נ"ח, פסוק י"ג.
3. ↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קי"ג, עמוד א'.
4. ↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן ש"א, סעיף ט"ז. ובשולחן ערוך הרב סעיף י"ד, על פי הכלבו סימן ל"א (ל, א).
5. ↑  מגילת אסתר, פרק ד', פסוק ב'
6. ↑  הובא בסידורו של יעקב עמדין, חלק מוסך השבת. מהד' אלטונא 1745, עמ' של"ג ע"ב.
7. ↑  חיים אברהם דייטשמאן, **רזין דאורייתא**, ורשה תר"נ, דף ה', עמוד א.
8. ↑  שו"ת הרדב"ז חלק ב סימן תרצג
**אידאס** (באנגלית: **IDAS**, ראשי התיבות: **Interactive Defence and Attack System for Submarines**) הוא טיל ים-אוויר וים-קרקע לטווח קצר שנמצא עדיין בשלבי פיתוח ומיועד לצוללות מדגם 212 של חיל הים הגרמני.

האידאס המבוסס על האיריס-טי, טיל אוויר-אוויר לטווח קצר, מיועד לתת מענה לאיומים אוויריים הטסים בגובה נמוך כמו מסוקים וכטב"מים אך יכול לשמש גם לתקיפת כלי שיט בגודל קטן ובינוני ולתקיפת מטרות חוף.
האידאס ישוגר מצינורות הטורפדו של הצוללות מדגם 212, הוא יוטען במחסנית מיוחדת של 4 טילים שתפעל בעיקרון דומה לאקדח תופי, הוא יהיה מונחה סיב אופטי ויגיע לטווח של כ-20 ק"מ.

המשלוח הראשון של טילי אידאס לחיל הים הגרמני תוכנן ל-2009, הטיל עצמו מתוכנן להיכנס לשירות מבצעי ב-2014.

האידאס, ככל הנראה, מותאם גם לשימוש צוללות הדולפין של חיל הים הישראלי המבוססות על הצוללות הגרמניות.

האידאס הוא קונספט מהפכני בהיותו הטיל הראשון בעולם המעניק לצוללות יכולת להתמודד עם איומים אוויריים ובהיותו הטיל הראשון בעולם המשוגר ישירות מצינורות הטורפדו ללא שימוש בקפסולה.

ראו גם
------

* איריס-טי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אידאס** בוויקישיתוף
* ניסוי ראשון של האידאס על ידי חיל הים הגרמני (בגרמנית)
**חג הנשים** (ביוונית: **תסמופוריאזוסאה**) היא קומדיה יוונית שנכתבה על ידי המחזאי היווני אריסטופאנס. הקומדיה הוצגה לראשונה במסגרת תחרות המחזות שנערכה בדיוניסיה בשנת 411 לפנה"ס. לא ידוע אם הקומדיה זכתה בתחרות.

תקציר העלילה
------------

במחזה זה לועג אריסטופאנס למחזאי אוריפידס וכן למשורר אגתון. במחזה, לומדת דמותו של אוריפידס כי נשות אתונה קיימו משפט בו הוא הורשע ביחסו השלילי לנשים במחזותיו. לטענת הנשים במשפט, אוריפידס הציג את נשות אתונה כמשוגעות, רוצחות, רגשניות, ובעלות תכונות אובדניות. הנשים רואות את המחזות כהוצאת דיבה ולשון הרע, ובמשפט שנערך בחג התסמופוריה - פסטיבל שנתי שנערך לכבוד האלה דמטר, החליטו להעניש את אוריפידס.

אוריפידס פונה לחברו, המשורר הנשי אגתון ומבקש ממנו להתחזות לאישה, וללכת למשפט על מנת לסנגר על אוריפידס. אגתון מסרב, וקרובו של אוריפידס, מנסילוכוס מציע ללכת במקומו. אוריפידס מגלח את מנסילוכוס, מלביש אותו בבגדי אישה שלווה מאגתון ושולח אותו לפגישת הנשים.

בפגישת הנשים, מפרטות הנשים את העוולות של אוריפידס, וטוענת כי בעליהן אינם סומכים עליהן לאחר צפייה במחזותיו. מנסילוכוס טוען כי הנשים גרועות יותר מאשר אוריפידס מציג אותן, והנשים מוחות על דבריו. באותו רגע מגיע קליסתנס ומזהיר את הנשים כי נמצא בינותן גבר מחופש לאישה.

הנשים חושדות במנסילוכוס - מאחר ש"היא" האישה היחידה שהן אינן מכירות. לאחר שהן מסירות את גרביו הן מגלות כי הוא גבר. מנסילוכוס חוטף נאד יין ומנסה לטעון כי חטף את אחד התינוקות של הנשים, אך הנשים קוראות למשטרת העיר שתאסור אותו.

אוריפידס מנסה לשחרר אותו בכך שהוא מציג סצנות ממחזותיו - הסצנה הראשונה לקוחה מ**הלנה**, מנסילוכוס משחק את הלנה ואוריפידס מופיע מחופש לדמותו של מנלאוס. לאחר מכן משחק אוריפידס סצנה מהמחזה **אנדרומדה** (מחזה שלא שרד עד ימינו), בו הוא מציג את דמותו של פרסאוס היורד ממרומי הבמה באמצעות ה"**דאוס אקס מכינה**" אולם גם ניסיון זה לשחרר את מנסילוכוס נכשל.

כאשר אוריפידס מופיע בפעם השלישית, מגלות הנשים מי הוא. הוא שולח רקדנית ונערה על חליל להסיח את דעת השומרים ומבטיח לנשים כי לא יתקוף אותן יותר במחזותיו, וכך מצליח להציל את עצמו ואת מנסילוכוס מכעסן של הנשים.

תרגומים
-------

### תרגומים לעברית

* זיוה כספי (עריכה מדעית: דבורה גילולה), הוצאת מאגנס, 1997.

### תרגומים לאנגלית

* ארתור ס. ויי, 1934.
* יוג'ין אונייל, הבן, 1938: טקסט מלא.
* דדלי פיטס, 1959.
* דייוויד בארט, 1964.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חג הנשים** בוויקישיתוף
* חג הנשים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* חג הנשים, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)

| **מחזות אריסטופאנס** |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| האכארנים • הפרשים • העננים • הצרעות • השלום • הציפורים • ליסיסטרטה • חג הנשים • הצפרדעים • מהפכת הנשים • פלוטוס |  |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007316553905171
* BNE: XX3383666
* BnF: cb12262287z (data)
* GND: 4324410-5
* LCCN: nr2006001112
* SUDOC: 076590518
* VcBA: 492/20202
* VIAF: 183081115
* WorldCat (עם VIAF): 183081115

 |
**אצטדיון אליס פארק** (באנגלית: **Ellis Park**), הידוע גם בשם נותנת החסות שלו כ"**פארק קוקה-קולה**", הוא אצטדיון ספורט ביוהנסבורג אשר בדרום אפריקה. האצטדיון משמש בעיקר למשחקי כדורגל ורוגבי יוניון ואף אירח את משחק גמר גביע העולם ברוגבי ב-1995 ואירח חלק ממשחקי מונדיאל 2010. בעבר האצטדיון אירח משחקי קריקט. בנוסף מתרחשים מעת לעת אירועי תרבות שונים באצטדיון.

האצטדיון מכיל כיום 60,000 מקומות והוא האצטדיון הרביעי בגודלו במדינה, ומהווה את משכנה של התאחדות הרוגבי יוניון של דרום אפריקה.

היסטוריה
--------

האצטדיון הוקם בתחילה כדי לשמש את קבוצת הרוגני יוניון גולדן ליונס, אשר נאלצה לחלוק את אצטדיונה המקורי עם קבוצות שונות. הקבוצה פנתה לעירייה וקיבלה הסכמה מחבר מועצת העיר ג'יי. די. אליס (J.D. Ellis) אישור לבנות אצטדיון על שטח בן 53 קמ"ר (13 אקר). הבנייה החלה ב-1927 וארכה 8 חודשים. ב-1928 נחנך האצטדיון וביוני אותה שנה כבר ערכה גולדן ליונס את משחקה הראשון בו - כנגד נבחרת ניו זילנד ברוגבי יוניון. החל מאותה שנה האצטדיון אירח משחקי רוגבי רבים והפך למזוהה עם הספורט במדינה.

בתחילת שנות ה-80 עבר האצטדיון שיפוצים במהלכם נבנה מחדש בהתאם לסטנדרטים מודרניים, בהם התכנון הישן לא עמד עוד. האצטדיון המחודש כלל למעלה מ-60,000 מושבים.

על אף השיפוצים ב-2001 אירע אסון באצטדיון במהלך משחק כדורגל בין אורלנדו פיירטס והקייזר צ'יפס. לחץ הקהל, אשר עלה על תכולת האצטדיון, הביא למותם של 43 אנשים אשר נרמסו למוות.

ב-2005 מועדון הגולדן ליונס מכר את השליטה באצטדיון, וזה הפך לאצטדיון הראשון בבעלות שחורים בדרום אפריקה, לאחר שנקנה על ידי חברת אינטרצה לסגו (Interza Lesego).

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אצטדיון אליס פארק** |

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אצטדיון אליס פארק (באנגלית)

* אתר האינטרנט הרשמי של אצטדיון אליס פארק (באנגלית)

* אתר האינטרנט הרשמי של אצטדיון אליס פארק (באנגלית)

| אצטדיוני גביע העולם בכדורגל 2010 |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| סוקר סיטי (יוהנסבורג) • אצטדיון מוזס מבהידה (דרבן) • אצטדיון קייפטאון (קייפטאון) • אצטדיון אליס פארק (יוהנסבורג) • אצטדיון לופטוס וורספלד (פרטוריה) • אצטדיון נלסון מנדלה ביי (פורט אליזבת) • אצטדיון פרי סטייט (בלומפונטיין) • אצטדיון פיטר מוקבה (פולוקוואנה) • אצטדיון מבומבלה (נלספרייט) • אצטדיון רויאל בפוקנג (רסטנבורג) |

 |
**חג הרפובליקה** (באיטלקית: **Festa della Repubblica**), הנקרא גם "**השני ביוני**", הוא חג לאומי ויום רפובליקה איטלקי, שנחגג בתאריך ה-2 ביוני בכל שנה ומציין את הולדת האומה המודרנית. החגיגה המרכזית נערכת ברומא.

חג הרפובליקה הוא אחד מהסמלים הלאומיים של איטליה.

החג מציין את משאל העם החוקתי שהתקיים בזכות בחירה אוניברסלית בשנת 1946, בו העם האיטלקי נקרא לקלפי כדי להחליט על צורת הממשל בעקבות מלחמת העולם השנייה ונפילת הפשיזם.

טקס האירוע המאורגן ברומא כולל הנחת זר דפנה כמחווה לחייל האלמוני באנדרטת ויטוריו אמנואלה השני על ידי נשיא נשיא ומצעד צבאי לאורך ויה דיי פורי אימפריאלי ברומא.

תוצאות משאל העם החוקתי לפי חלוקה לאזורים

היסטוריה
--------

ב-2 וב-3 ביוני 1946 נערך משאל העם חוקתי בו נקראו האיטלקים לקלפיות כדי להחליט איזו צורת ממשל - מונרכיה או רפובליקה - לתת למדינה. משאל העם הוכרז בתום מלחמת העולם השנייה, שנים ספורות לאחר נפילת המשטר הפשיסטי באיטליה, המשטר הדיקטטורי שנתמך על ידי בית המלוכה האיטלקי, בית סבויה, במשך למעלה מעשרים שנה.

תומכי הרפובליקה בחרו בסמל האיטליה טוריטה, ההאנשה הלאומית של איטליה, ששימש במערכת הבחירות והוטבע על כרטיס משאל העם, בניגוד לשלט האצולה של סבויה שיצג את המונרכיה.

משאל העם החוקתי זה היה ההצבעה הראשונה בזכות הבחירה האוניברסלית באיטליה. תוצאותיו היו 12,717,923 קולות (54.3%) לטובת רפובליקה ו-10,719,284 (45.7%) בעד מונרכיה, הועברו ב-10 ביוני 1946, אז הכריז בית משפט העליון קאסציה, לאחר 85 שנים של ממלכת איטליה, על הולדת הרפובליקה האיטלקית, שאושרה סופית ב-18 ביוני.

מלך איטליה, אומברטו השני מבית סבויה, החליט לעזוב את איטליה ב-13 ביוני כדי להימנע מההתנגשויות בין מונרכיסטים לרפובליקנים, שכבר התבטאו באירועים עקובים מדם בערים שונות באיטליה, מחשש שיוכלו להתרחב ברחבי המדינה. הוא יצא לגלות בפורטוגל. החל מה-1 בינואר 1948, עם כניסתה לתוקף של חוקת הרפובליקה האיטלקית, נאסר על כניסתם של צאצאי אומברטו השני לאיטליה; האיסור בוטל בשנת 2002. 11 ביוני 1946, היום הראשון של איטליה הרפובליקנית, הוכרז כחג בציבור.

צבעי דגל איטליה בקולוסיאום ב-2 ביוני 2017

ראו גם
------

* יום השנה לשחרור איטליה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חג הרפובליקה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  "Perché la Festa della Repubblica è proprio il 2 giugno" (באיטלקית). נבדק ב-19 בינואר 2016. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  "Ma chi è il volto della Repubblica Italiana?" (באיטלקית). נבדק ב-26 בינואר 2016. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. ↑  "UMBERTO II re d'Italia in "Enciclopedia Italiana"" (באיטלקית). נבדק ב-4 בנובמבר 2017. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  "Vittorio Emanuele di Savoia: "Fedeltà alla Costituzione"". נבדק ב-1 ביוני 2017. `{{cite web}}`:  (עזרה)
5. ↑  "Decreto legislativo presidenziale 19 giugno 1946, n.2" (באיטלקית). נבדק ב-4 בנובמבר 2017. `{{cite web}}`:  (עזרה)
**הרמן הראשון מבאדן** (בגרמנית: **Hermann I. von Baden**; בערך 1040 – 25 באפריל 1074) היה המרקיז של ורונה והאב הקדמון של שושלת מרקיזות באדן.

ביוגרפיה
--------

הרמן נולד בפרייבורג אים ברייסגאו כבנו הבכור של ברטהולד הראשון, דוכס צהרינגן. הוא נישא ליודית מבקננג - סוליצ'גאו, רוזנת אברשטין - קאלוו, שהייתה מייסדת מנזר הירסאו. ממנה הוא השיג את הזכות לבאדן, שלימים הפכה לליבה של השליטה המשפחתית. בין האדמות הללו היו אלבגאו הפרנקית ואופגאו.

הוא ואשתו הקימו את המנזר האוגוסטיני של מנזר בקנאנג. הוא הפך מהר מאוד לרעוע, ונבנה מחדש על ידי בנם ב-1123. לאחר מכן, המנזר היה מקום המנוחה במשך חמישה דורות של מרקיזי באדן.

כאשר אביו של הרמן הפך לדוכס קרינתיה בשנת 1061, הרמן קיבל את התואר מרקיז ורונה. אף על פי שהוא מעולם לא שלט בוורונה, תלות של קרינתיה, התואר היה אמור להישאר עם צאצאיו. הוא היה גם רוזן ברייסגאו.

בשנת 1073, הוא נפרד מאשתו, נדר נדרי נזירות והפך לאח במנזר קלוני, שם מת ב-25 באפריל 1074.

### משפחתו

להרמן וליודית נולדו הילדים הבאים:

* הרמן השני (מת ב-8 באוקטובר 1130)
* לוויטגארד

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הרמן הראשון מבאדן** בוויקישיתוף
* הרמן הראשון מבאדן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 135869196
* VIAF: 80312581
* WorldCat: viaf-80312581

 |
**ז'ואאו מנואל גונסלווש לורנסו** (בפורטוגזית: **João Manuel Gonçalves Lourenço**; נולד ב-5 במרץ 1954) הוא מדינאי אנגולי המכהן כנשיאה מאז שלהי 2017. לפני כן, היה שר ההגנה בשנים 2014–2017. מאז שנבחר לנשיאות, הוא סגן נשיא התנועה העממית לשחרור אנגולה, מפלגת השלטון. הוא היה המזכיר הכללי של המפלגה בשנים 1998–2003.

ביוגרפיה
--------

לורנסו נולד בראשית מרץ 1954, וגדל במשפחה מעורבת פוליטית בת עשרה ילדים. אביו, סקויירה ז'ואאו לורנסו (1923–1999), יליד מלאנז'ה, היה פעיל לאומן ואח מוסמך, שנשלח לשלוש שנות מאסר באנגולה הפורטוגזית בעוון פעילות פוליטית בלתי חוקית. אמו, יוזפה גונסלווש סיפריאנו לורנסו (1928–1998) הייתה חייטת ילידת נמיביה. הוא רכש השכלה יסודית ותיכונית בבירת אנגולה, לואנדה.

לורנסו למד במכון התעשייתי של לואנדה. הוא החל את הקריירה הצבאית שלו במסרת מאבק נגד פורטוגל במהלך מלחמת העצמאות של אנגולה ונלחם מטעם שורות התנועה העממית לשחרור אנגולה במלחמת האזרחים באנגולה. לורנסו התאמן בארטילריה ולאחר מכן נהפך לקצין פוליטי בחזית. ב-1978, לורנסו נסע לברית המועצות ולמד ב"אקדמיית לנין העליונה", אקדמיה צבאית בה המשיך את אימוניו הצבאיים והשלים תואר שני במדעי ההיסטוריה. לורנסו שב לאנגולה ב-1982. כשהוא קצין צבאי מוערך, פנה לורנסו לפוליטיקה הלאומית וב-1984 מונה למושל פרובינציית מושיקו.

ראשית הקריירה הפוליטית של לורנסו הייתה מוגבלת לקצין האחראי לשמירה על מורל החיילים. בעקבות מינויו למושל פרובינציית מוקסיקו ב-1984, המשיך לטפס במעלה שורות המפלגה השולטת. לורנסו כיהן כנשיא הקבוצה הפרלמנטרית של התנועה העממית באספה הלאומית בשנים 1993–1998.

בקונגרס המפלגה, הוא נבחר למזכיר הכללי של התנועה ב-12 בדצמבר 1998. בחירתו הייתה פרי רעיונו של ז'וזה אדוארדו דוש סנטוש, שראה בלורנסו כיורשו העתידי. עם זאת, לאחר שדוש סנטוש אמר ב-2001 כי לא יתמודד מחדש לנשיאות, לורנסו הביע בגלוי עניין להפוך למועמד התנועה העממית לנשיאות, ובכך פגע ביחסיו עם הנשיא דוש סנטוש, שלא באמת פרש מהנשיאות אלא הודיע זאת על מנת לחשוף יריבים פוליטיים. הוא מונה לשר ההגנה באפריל 2014, ובאוגוסט 2016 נבחר לסגן נשיא התנועה העממית.

בשלהי אוגוסט 2017 נבחר לורנסו לנשיא אנגולה, לאחר 38 שנות שלטונו של דוש סנטוס. באוגוסט 2022 נבחר לכהונה נוספת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'ואאו לורנסו** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  אוריאל לוי, ‏מחליפים נשיא, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 25 באוגוסט 2017
2. ↑  ‏AEF, המדינה שבוחרת נשיא חדש אחרי 38 שנה, באתר ynet, 23 באוגוסט 2017
3. ↑  "President João Lourenço of Angola is heading for a narrow reelection victory". *Le Monde.fr* (באנגלית). 2022-08-27. נבדק ב-2022-08-27.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1192338103
* LCCN: no2018146090
* VIAF: 4154135785415082348
* WorldCat: lccn-no2018146090

 |
דוגמה לפלט אפשרי
**traceroute** (או **tracert**) היא פקודות למחשב המשמשת למציאת הדרך בה עוברת חבילת מידע מאתר אחד למשנהו דרך נתבי תקשורת בפרוטוקול TCP/IP. פקודה זו קיימת כתוכנה במרבית מערכות ההפעלה המסוגלות לעבוד ברשת.

כאשר פועלת תוכנה המשתמשת בשיטה זו, לרוב היא מייצרת פלט המכיל את רשימת כתובות ה־IP או שמות תחום של ממשקי הנתבים אשר קיימים בדרך. הרשימה מתחילה מממשק הרשת הקרוב למחשב שמריץ את התוכנה ומסתיימת בממשק הרשת הרחוק, שנמצא קרוב לכתובת שעלייה הורצה הפקודה. במקרים רבים התוכנה מציגה את הזמן שלקח לנתבים לענות בנוסף לכתובתיהם.

במערכות UNIX ו־Linux רבות, הפקודה שמשתמשת בשיטה זו נקראת traceroute. במערכת ההפעלה Windows הפקודה התואמת נקראת tracert.

פעולה
-----

הנתיב נמצא על ידי שליחה של הודעות ICMP מסוג Echo Request (סוג 8) אל היעד עם ערכי שדה Time to Live (TTL) נמוכים. כל נתב בדרך אל היעד מפחית את הערך בשדה ה-TTL בזמן שהוא מעביר את ההודעה הלאה. אם הנתב רואה כי ערך השדה הוא אפס, הוא שולח הודעת ICMP (סוג 11) בחזרה אל השולח. השולח מעלה כל פעם את הערך ההתחלתי של ה-TTL (מתחיל מ-1) כך שבסופו של דבר יש בידי השולח רשימה מלאה של כל הנתבים בדרך. השולח מפסיק את פעולת השליחה כאשר מתקבלת תשובת ICMP מסוג Echo Reply (סוג 0) מהיעד עצמו.

ברוב מערכות Unix נהוג לשלוח במקום הודעות ICMP הודעה של UDP, אך העיקרון זהה.

| פקודות בסביבת Unix ובמערכות הפעלה דמויות יוניקס |
| --- |
| מערכת קבצים | 
bzip • cat • cd • chmod • chown • chgrp • cksum • cmp • cp • dd • du • df • file • fsck • gzip • ln • ls • mkdir • mount • mv • pwd • rm • rmdir • tar • tee •  tree • touch • umask • zip
 |
| תהליכים | 
at • chroot • cron • htop • kill • killall • nice • pgrep • pkill • ps • pstree • time • top
 |
| סביבת משתמש | 
dig • env • exit • finger • passwd • su • sudo • uptime • talk • uname • w • wall • who • whoami
 |
| עיבוד טקסט | 
awk • basename • cut • diff • ed • ex • head • less • more • paste • sed • sort • strings • tail • tr • uniq • vi • vim • wc • xargs
 |
| מעטפת | 
alias • echo • expr • printf • sleep • test • wait
 |
| רשת | 
ifconfig • inetd • ip • netcat • netstat • nload • nmap • nslookup • ping • rlogin • route • ssh • traceroute
 |
| חיפוש | 
find • grep • locate
 |
| שונות | 
man • bc • cal • date • parted • seq
 |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **Traceroute** בוויקישיתוף
**אליגטור סיני** (שם מדעי: *Alligator sinensis*) מין בסוג אליגטור. האליגטור הסיני נפוץ בסין, והוא קטן מהאליגטור האמריקאי.

מאפייני המין
------------

מבחינה פיזית, האליגטור הסיני הוא העתק מוקטן כמעט מושלם של האליגטור אמריקאי. אורכם הממוצע של האליגטורים הסינים הוא מטר וחצי, אולם לעיתים נדירות ניתן לצפות בפרטים שאורכם עולה על 2.1 מטרים. משקלם הוא כ-36 קילוגרמים. הם בעלי ראש גדול יחסית לאליגטורים אמריקניים צעירים בעלי גודל דומה. יש להם קשקשים מחוספסים יותר, ותבנית של פסים חלשים ובהירים על רקע גופם הכהה.

בעוד שבעבר האליגטור הסיני היה נפוץ במרבית אזוריה של סין, תפוצתו הנוכחית כוללת מספר קטן של שלוליות המכילות מספר מועט של פרטים שקטן לרוב מ-200. שלוליות אלו ממוקמות לאורך נהר היאנגצה התחתון על-יד המחוזות ג'יאנגסו, ג'ג'יאנג ואנחווי. הגורם המרכזי להידלדלות שנצפתה באוכלוסייתו של האליגטור הסיני הוא המרת בתי גידול בהם הוא חי לשטחים חקלאיים. גורם נוסף האחראי לכך הוא הרעלתן של חולדות, שהן מכרסמים מהן ניזון האליגטור. בעשור האחרון נראו קני אליגטורים בודדים בלבד, ורק במעטים מהם גדלו אליגטורים המסוגלים להתקיים בעצמם.

האליגטור הסיני נמצא בנספח אחד של אמנת ה-CITES, מה שאומר שהגבלות חמורות חלות על סחר בו וייצוא שלו ברחבי העולם. ארגון ה-IUCN מגדיר את מצבו כמין בסכנת הכחדה חמורה (Critically Endangered Species). מאמצים רבים נעשים כיום על מנת להשיב לטבע פרטים שהורבו בשבי, אולם עד כה הם נחלו הצלחה מועטה בלבד.

האליגטורים הסיניים מתרבים היטב בשבי. על פי ההערכות, מעל 10,000 פרטים חיים בשבי, רובם במרכז המחקר של אנחווי לאליגטורים סיניים, ובבנק לתנינאים שבמדראס, כמו גם במספר גני חיות. הוא נחשב למין צייתן יחסית, אולם בדומה לתנינים אחרים הוא יכול לגרום לחבלות גופניות קשות למאלפים או מטפלים לא זהירים.

גלריה
-----

* 
* 
* 
* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אליגטור סיני** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* EOL
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  אליגטור סיני באתר הרשימה האדומה של IUCN

| תנינאים |
| --- |
| תניניים |
| תנין | תנין אמריקני • תנין אורינוקו • תנין ג'ונסטון • תנין פיליפיני • תנין מורלט • תנין היאור • תנין מערב אפריקני • תנין גינאה החדשה • תנין האלי • תנין הביצות • תנין הים • תנין קובני • תנין סיאמי • תנין בורנאו |    |
| תנין גמדי (סוג ומין יחיד) | תנין גמדי |
| תנין צר-חרטום | תנין צר-חרטום מערב-אפריקני • תנין צר-חרטום מרכז-אפריקני |
| גוויאליים |
| גוויאל הודי (סוג ומין יחיד) | גוויאל הודי |
| גוויאל חקיין (סוג ומין יחיד) | גוויאל חקיין |
| אליגטוריים |
| אליגטורים | 

|  |  |
| --- | --- |
| אליגטור              | אליגטור אמריקני • אליגטור סיני |

 |
| קיימנים | 

|  |  |
| --- | --- |
| קיימן שחור (סוג ומין יחיד) | קיימן שחור |
| קיימן | קיימן ז'קרה • קיימן ממושקף • קיימן רחב-חרטום |
| קיימן גמדי | קיימן גמדי של שניידר • קיימן גמדי של קיוויה |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007543183605171
* LCCN: sh2009005884

 |
**הרמן השני, רוזן הסן** (בגרמנית: **Hermann II. von Hessen**; ‏1341 – 24 במאי 1413) היה רוזן הסן בין השנים 1376–1413.

ביוגרפיה
--------

הרמן שכונה "המשכיל", נולד בשנת 1341 בטירת גרבנשטיין, ללודוויג היונקר מהסן, בנו של אוטו הראשון, רוזן הסן, ולאליזבת משפונהיים, בתם של זימון השני, רוזן שפונהיים-קרויצנאך ואליזבת מהיינבסרג-פאלקנבורג. הרמן למד בפריז ובפראג. לאחר מותו של אוטו הצעיר מהסן, בנו ויורשו של היינריך השני, רוזן הסן, מינה היינריך בשנת 1367 את אחיינו הרמן ליורש העצר. בשנת 1376 מת היינריך השני, והרמן ירש את נחלותיו. בשנת 1413 מת הרמן, ובנו לודוויג הראשון, רוזן הסן ירש את נחלותיו.

משפחתו
------

ב-3 בפברואר 1377 התחתן הרמן עם יוהנה, רוזנת נסאו-ויילבורג, אולם לא היו להם ילדים.

ב-15 באוקטובר 1383 התחתן הרמן בשנית עם מרגרטה מהוהנצולרן-נירנברג, בתם של פרידריך החמישי, רוזן העיר נירנברג ואליזבת ממייסן, ממנה נולדו לו 8 ילדים:

* אנה מהסן (1385–1386)
* היינריך מהסן (1387–1394)
* אליזבת מהסן (1388–1394)
* מרגרטה מהסן (1389–1446), התחתנה עם היינריך המתון, דוכס בראונשווייג-לינבורג
* אגנס מהסן (1391–1471), התחתנה עם אוטו השני, דוכס בראונשווייג-גטינגן
* הרמן מהסן (1396–1406)
* פרידריך מהסן (1398–1402)
* לודוויג הראשון, רוזן הסן (1402-1458)

קישורים חיצוניים
----------------

* הרמן השני, רוזן הסן
* הרמן השני, רוזן הסן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 137946635
* VIAF: 86108767
* WorldCat: viaf-86108767

 |
**הרמן השני, מרקיז באדן** (בגרמנית: **Hermann II. von Baden;** בערך 1060 – 7 באוקטובר 1130) היה הראשון שהשתמש בתואר מרקיז באדן, לאחר התיישבות המשפחה בטירת הוהנבאדן. טירה זו נמצאת כיום בעיירה באדן-באדן.

ביוגרפיה
--------

הרמן היה בנם של הרמן הראשון מבאדן ויודית מבקננג-זוליכגאו. הוא היה שליט מרקיזות ורונה מ-1112 עד 1130.

הוא עיצב את עצמו כשליט בבאדן, רוזן בריסגביה, מרקיז ורונה. בסביבות 1070 החל הרמן לבנות את טירת הוהנבאדן על גבי שרידי מבנה קלטי ישן. לאחר השלמת המבנה ב-1112, הוא העניק לעצמו את התואר מרקיז באדן.

הוא בנה מחדש את מנזר אוגוסטינוס שאביו בנה ב-Backnang ב-1123. הרמן הובא למנוחות במנזר עם הכתובת:

"בקבר הזה שוכן המרקיז הרמן מבאדן, שהיה מייסד המנזר והמקדש הזה. הוא מת בשנת אלף גדל במאה ושלוש פעמים עשר מהזמן שבו ילדה הבתולה החסודה. כאשר הועבר לכאן יחד עם צאצאיו, חלפו חמש עשרה מאות שנה, לשם עשר ושלוש".

### משפחתו

הרמן השני התחתן עם יודית מהוהנברג, ממנה נולדו לו הילדים הבאים:

* הרמן השלישי (מת ב-1160)
* יודית (מתה ב-1162), התחתנה עם אולריך הראשון מקרינתיה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הרמן השני, מרקיז באדן** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 135868823
* VIAF: 80312318
* WorldCat (עם VIAF): 80312318

 |