recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
רכב הגרירה BAZ-6909 2-021 למחולל הכוח 5I57A וממיר ההספק 63T6A למערכת הטילים S-400.
**BAZ**, או **מפעל הרכבים של בריאנסק** (ברוסית: БАЗ או Брянский автомоби́льный заво́д) היא יצרנית רוסית של כלי רכב צבאיים הממוקמת בבריאנסק, רוסיה.

היסטוריה
--------

היא הוקמה בשנת 1958 כחברה בת של ZiL. זהו אחד מיצרני הציוד הצבאי הרוסי המובילים במדינה. כמו כן מייצר רכבי שטח ורכבים כבדים עם יכולת קיבולת של 14 עד 40 טון.

מפעל הרכב של בריאנסק נוסד ב-4 ביוני 1958 כסניף של מפעל ZIL המוסקבאי לייצור רכיבים למכוניות ZIL-131. הבסיס ליצירת עסק חדש היה מפעל הפלדה המקומי. כבר בשנת 1959 הועבר מהמפעל במוסקבה האגף לייצור של כלי רכב צבאיים ובשנת 1960 הוקמה לשכת עיצוב סגורה מיוחדת ובעלת יכולת ייצור עצמאית. בשנת 1961 נבדק הפיתוח הראשון של המפעל, רכב BAZ-930, אך הסדרה לא יצאה לפועל, ובמקום זאת החל המפעל בשינויי ייצור עבור דגמי ZIL-135L: ZIL-135LM, עם תיבת הילוכים ידנית, BAZ-135MB ו-135MBK.

באמצע שנות השישים במפעל לעצב שלדות צפות עם הנעת לארבעה גלגלים. פס הייצור התבסס על עקרונות תכנון שנלקחו ממפעל ZIL. התוצאה הייתה תכנון של משפחת כלי הרכב BAZ-5937 / 5938/5939 ומנועים, שהפכו לבסיס של מכונות SAM Osa ו-BAZ-5921/5922. החל ממרץ 1971, בהוראת משרד ההגנה, החלה לשכת העיצוב לתכנן סדרה חדשה של ארבע-שלדות סטנדרטיות, שקיבלה את השם "בסיס". במסגרת פיתוח זה נוצרו כמה דגמים עבור הצבא.

כלי רכב
-------

### לשימוש הצבא

דגם ZIL-135 מזרח גרמני מצויד בטיל 9K52 Luna-M.
BAZ-5937 פולני עבור 9K33 Osa.
BAZ ידועה בעיקר בכלי הרכב הצבאיים שלה. BAZ פיתחה וייצרה פלטפורמות שונות של מערכות נשק סובייטיות ורוסיות כגון 9K33 Osa ו-S-400.

* BTR-152 V1 (1958-1962)
* ZIL-485 A (1958-1962)
* BAZ-930
* ZIL-135 LM (1964-1994)
* BAZ-135MB (1965-1996)
* שישה גלגלים אמפיביים BAZ-5937 (1969-1990) ו-BAZ-5921 (1971-1990)
* "בסיס" / "שעווה"
	+ רכב אמפיבי BAZ-6944 (1979-1989) ו-BAZ-6948 לא אמפיבי (1986–1989)
	+ BAZ-6950 / 69501/69502/69506 (1976-1999)
* BAZ-6953
* BAZ-9А331М

### לשימוש אזרחי

המפעל ייצר טרקטורים ומנופים לשוק האזרחי.

* BAZ-8027 עם יכולת נשיאה של 32 טון
* BAZ-8029
* BAZ-6909.8 - יכולת נשיאה של 50 טון לטיפול בסחורות מסוכנות
* CS-8973 - עד 100 טון למנוף KS-8973
* טרקטור BAZ-6403
* טרקטור BAZ-64031 עם נגרר מדגם BAZ-9049
* טרקטור BAZ-64022

כלי רכב מדגם BAZ אזרחיים משמשים לתעשיות הנפט והבנייה במתקני קידוח ניידים ותיקונים כמכלים, שסתומים, משאבות והתקנת מלט.

גלריה
-----

* רכב ABS-40 עם תותח מים לפיזור הפגנות, מורכב על שלדת BAZ-6953.רכב ABS-40 עם תותח מים לפיזור הפגנות, מורכב על שלדת BAZ-6953.
* מערכת הרקטות אוראגן BM-27 על בסיס ZIK-135LPMמערכת הרקטות אוראגן BM-27 על בסיס ZIK-135LPM
* דגם BAZ-135MB עם מל"ט טופולב Tu-143דגם BAZ-135MB עם מל"ט טופולב Tu-143
* דגם 9K33 Osa-AKM על שלדת BAZ-5937דגם 9K33 Osa-AKM על שלדת BAZ-5937
* ‏S-400 על שלדת BAZ-64022‏S-400 על שלדת BAZ-64022
* משגר הרקטות 9P71 על שלדת БАZ-6944משגר הרקטות 9P71 על שלדת БАZ-6944

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בריאנסק** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של בריאנסק (ברוסית)
הרב **יוסף חיים קנטור** (נולד בי' בשבט תשכ"ט, 1969) הוא שליח חב"ד הראשי בתאילנד, מייסד ועד הכשרות של בנגקוק והעומד בראשו.

ביוגרפיה
--------

קנטור נולד בברוקלין, ניו יורק לנחמה, בת הרב אברהם דוב העכט, רב קהילת הסורים ושליח חב"ד בניו יורק, ויו"ר ראש איגוד רבני אמריקה; והרב יצחק קנטור. בצעירותו גדל בסידני, ולאחר מכן במלבורן, אוסטרליה.

הוא למד בישיבת תומכי תמימים במלבורן ובישיבת תומכי תמימים מוריסטאון, ניו ג'רזי. בשנת תש"ן עבר ללמוד בישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית שבמרכז חב"ד העולמי, שם קיבל סמיכה לרבנות. בכסלו תשנ"ב התחתן עם נחמה דינה, בתו של הרב שניאור זלמן שמוקלער, שליח חב"ד בלוס אנג'לס, קליפורניה.

בשנת 1993 התאחדו הקהילה האשכנזית והספרדית בתאילנד ופנו לרב משה קוטלרסקי (אנ') בבקשה שה"מרכז לענייני חינוך" ישלח רב לנהל את קהילתם. לאחר תקופה קצרה נבחר הרב קנטור. בי"ד באייר תשנ"ג הגיע לבנגקוק שבתאילנד יחד עם זוגתו ובתו. עם הגעתו לבנגקוק התחיל ברבנות, החזיר את מקווה הטהרה לשימוש, הנהיג שחיטה כשרה, פתח בית ספר יהודי, הקים בית קברות יהודי ועוד.

כבר בשנה הראשונה לשהותו בבנגקוק הבחין במספר הרב של תיירים ישראלים הפוקדים את המדינה ובעזרת כמה תלמידי ישיבה התחיל לעשות פעילויות עבורם בליל ראש השנה, ליל הסדר, ובהמשך גם סעודות שבת.

מיד לאחר פטירתו של הרבי מליובאוויטש בשנת 1994 פתח הרב קנטור באופן רשמי את "בית חב"ד אור מנחם" - בית חב"ד למטיילים, הראשון מסוגו בעולם, זמן קצר לאחר מכן הביא את הרב נחמיה וילהלם וזוגתו לנהל את הפעילות למטיילים. במשך הזמן הרחיב קנטור את פעילותו ופתח בתי חב"ד בצ'יאנג מאי, קוסמוי, פוקט ובמדינות נוספות לואנג פרבאנג שבלאוס בקמבודיה, נפאל ומומבאי שבהודו.

בצונאמי של 2004 ניהל קנטור מערכת איתור נעדרים, ועזר בשליחת גופות הנפטרים לקבורה במדינת מוצאם. פתח מוקד עזרה לנפגעים המקומיים בסיפוק מצרכי מזון, בגדים ועזרה כספית לכפרים ואזורים שנפגעו באסון. כמה שבועות אחרי האסון ארגן "יום כיף" עם מתקנים ואטרקציות למאות ילדים שאיבדו את ביתם. גולת הכותרת של האירוע היה חלוקת צעצועים לכל ילד וילדה, הצעצועים היו מפרויקט Tsunami Toy Drive שהתחיל קנטור, במסגרתו ילדים מרחבי ארצות הברית שלחו את הצעצועים שלהם לשמח את הילדים התאילנדים – בפרויקט השתתפו אלפי ילדים, את הצעצועים חילק הראשון לציון שלמה משה עמאר. במלאת שנה לצונאמי ארגן טקס "אזכרה" לחללים בהשתתפות הנסיכה אובול ראטאנה.

בהמשך, הביא תחתיו עוד שלוחים לסיוע בפעילות עם בני הקהילה, המונים כהיום כאלף משפחות, ובפעילות עם המטיילים הישראלים הרבים שמגיעים לבקר מדי שנה במדינה. בשנת 2007 נשא את הנאום המרכזי בכינוס השלוחים העולמי, בנוכחות אלפי שליחי ותומכי חב"ד. לרב קנטור 8 ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

* יאיר אטינגר, אננס, תפילין ופאד-תאי, באתר הארץ, 2 באוקטובר 2007
* הנאום של הרב קנטור שכולם ציפו לו באתר col
* הטיפ של השליח הראשי בתאילנד באתר שטורעם

הערות שוליים
------------

1. ↑  רשימת גופי כשרות ורבנים נותני כשרות המוכרים על ידי מחלקת היבוא לצורך שווקם בישראל כמוצרי מזון כשרים
2. ↑  BANGKOK | thailand - International Jewish Cemetery Project
3. ↑  שנה לצונאמי: הסיפורים המרגשים מכוחות החילוץ, באתר col.
4. ↑  הרב קנטור: צעצועים לילדים נפגעי הצונאמי אתר col אייר תשס"ה.
5. ↑  נסיכת תאילנד: "גיליתי עם מיוחד האוהב לעזור ולסייע" באתר col כסלו תשס"ו
6. ↑  וידאו: נאום הרב קנטור באתר שטורעם כ"ז בשבט תשס"ז.
**בוקר אור** הייתה תוכנית הבוקר של ערוץ עשר שעלתה לאוויר ב-2016. התוכנית הוגשה על ידי מגישים שונים. בתחילה זו הייתה תוכנית מחליפה בעת יצאה לחופשות של מגישי תוכנית הבוקר והחל מיוני 2018 שודרה כתוכנית הבוקר המרכזית של ערוץ עשר עד ירידתה מהאוויר ב-14 בינואר 2019.

תוכן
----

התוכנית, בהפקת אולפני הרצליה, משודרת בימים ראשון עד שישי במסגרת חדשות עשר. היא כוללת מבזקי חדשות וראיונות בנושאי אקטואליה ופנאי עם אורחים ומומחים שמתארחים באולפן.

התוכנית שודרה בשידור חי בימים ראשון עד חמישי בין השעות 6:15-9:00, ובימי שישי בין השעות 6:15-10:00.

היסטוריה
--------

לפני עליית התוכנית לאוויר שודרה התוכנית "אורלי וגיא" כתוכנית הבוקר היומית, וביום שישי שודרה התוכנית "שישי בבוקר".

בשנת 2016 יצאו מגישי התוכנית "אורלי וגיא" לחופשה בת מספר ימים. בעקבות זאת מונו דני רופ ונגה ניר נאמן להגיש תוכנית, באותה רצועת זמן, בשם "בוקר אור". בערוץ החליטו להשאיר את התוכנית כתוכנית מחליפה בימים בהם לא שודרו התוכניות "אורלי וגיא" או "אור ומיה". באותה שנה ערכו את התוכנית דני ליבר ואילן שניג. במאי 2016 עזב שניג את תפקידו.

ב-2016 הוארכה התוכנית בשעה נוספת, מהשעה 9 עד השעה 10. השעה הנוספת נקראה "דני רופ עד 10", ובעקבות זאת, התוכנית "בוקר אור" החליפה את התוכנית "דני רופ עד 10" בימי חמישי, כששמה אז היה "בוקר אור עד 10" והיא שודרה בהגשת לירון ויצמן.

ב-29 בספטמבר 2017 עזבה מיה זיו-וולף את תפקידה כמנחה בתוכנית ואת ערוץ 10 בכלל. לאחר עזיבתה החלה המנחה והדוגמנית ימית סול להגיש את התוכנית לצד אור הלר.

ב-13 ביוני 2018 התוכנית "אורלי וגיא" עברה לשעות הערב. בעקבות כך, התוכנית החלה להיות משודרת מדי יום חול עד למיזוג רשת וערוץ עשר. 

ב-14 בינואר 2019 שודרה התוכנית האחרונה. את התוכנית הגישו דני רופ וטליה פלד קינן.

תוכנית הטלוויזיה "בוקר אור" בערוץ עשר. במרכז המראיינים, טליה פלד קינן ועומר ירדני, מימין דרור לין ודוד שי מוויקיפדיה העברית, משמאל ענת לב-אדלר מ"ידיעות אחרונות" וליאור פרידמן מ"פרטנר"

קישורים חיצוניים
----------------

* בוקר אור, ברשת החברתית פייסבוק
* בוקר אור, באתר 10TV
**גטו שווינציאן** היה הגטו בעיר שווינציאן בליטא, בזמן שהייתה כבושה בידי הנאצים (אנ') (לפני המלחמה - שווינציאן הייתה בשטח הרפובליקה הפולנית השנייה, ולאחר המלחמה - הייתה בשטח ליטא הסובייטית). הגטו התקיים מיולי 1941 עד אפריל 1943. בשיאו התגוררו בו כ-1,500 אסירים. במקומו היום קיים פארק עירוני. לזכר הגטו, המקום מסומן בחנוכיית עץ, שגולפה על ידי יוזפס יקשטס (Juozapas Jakštas) בתחילת שנות התשעים ובשנת 2011.

הקמה ופעולה
-----------

לפני המלחמה היו בשווינציאן כ-9,000 תושבים, מתוכם שליש יהודים. הגטו הוקם זמן קצר לאחר שגרמניה הנאצית תקפה את ברית המועצות ב-22 ביוני 1941. בסוף ספטמבר 1941 הועברו 1,000 עד אלפיים מיהודי שווינציאן לצריפים של שטחי אימונים צבאיים לשעבר ליד שוונצ'יונייליאי. גם שם נאספו יהודים מיישובים סמוכים אחרים. יהודים אלה נטבחו ב-9–10 באוקטובר על ידי נאצים וליטאים מיחידת רצח ליטאיות בשם Ypatingasis būrys (אנ'). בדו"ח יגר נמנו 3,726 מקרי מוות בעיר (1,169 גברים, 1,840 נשים, 717 ילדים).

הגטו בשווינציאן הוקף בגדר תיל ונשמר על ידי שומרים חמושים. השטח חולק לארבעה רבעים, ולכל אחד מהם היה מפקד יהודי. בנוסף, היה בגטו יודנראט (מועצה) בן חמישה חברים. על פי מפקד האוכלוסין באוגוסט 1942, היו בגטו 566 יהודים, בהם 353 עובדים ועובדות.

אסירים צעירים החלו לרכוש נשק וליצור קשרים עם הפרטיזנים הסובייטים שהיו פעילים באזור (כיום מזרח ליטא ומערב בלארוס). מספר יהודים ברחו והצטרפו לפרטיזנים היהודים באזור. בכירים נאצים נאלצו לחזק את אמצעי הביטחון. הצעד הראשון היה חיסול גטאות קטנים בערים שונות. כ-1,000 יהודים מהגטו בווידזה (כיום בלארוס) הועברו לשווינציאן. עקב צפיפות ומחסור באמצעי היגיינה ציבורית פרצה מגפת טיפוס בקרב האסירים. המגפה נבלמה בעזרת קבוצת רופאים יהודים שנשלחה מגטו וילנה.

חיסול
-----

בסוף 1942 פעלו באזור שלושה גטאות קטנים נוספים: מיכלישקי, סולי ואשמיאני. בשל פעילות פרטיזנית מוגברת הוחלט לחסל את ארבעת הגטאות באביב 1943. כדי למזער את ההתנגדות הובאו שוטרים יהודים מגטו וילנה. כ-2,700 יהודים בעלי כושר עבודה הועברו גטו וילנה או למחנות עבודה בז'ייז'מריאי, ז'וסלה או קנה (Kena). ב-4 באפריל עלו היהודים שנותרו לרכבת משא בשוונצ'יונייליאי. נאמר להם שהם יועברו לגטו קובנה. במקום זאת, הרכבת עצרה בפונאר. חמישה קרונות רכבת הופנו למחנה עבודה בבזדוניס ושני קרונות נוספים עם אנשי היודנראט הובלו לגטו וילנה. מעטים הצליחו להימלט, אך הרוב המכריע נורה על ידי שוטרים גרמנים וליטאים. על פי מקורות נאציים, כ-4,000 יהודים נרצחו ב-5 באפריל 1943 בפונאר.

קישורים חיצוניים
----------------

* שוויינציאני (Święciany), ב"אנציקלופדיה של הגטאות", באתר "יד ושם"
**פינמרקסווידה** (בנורווגית: **Finnmarksvidda**, בסאמית צפונית: **Finnmárkkoduottar**) היא הרמה הגדולה ביותר בנורווגיה. שטחה, המסתכם ב-22,000 קמ"ר, מהווה כ-36% משטח מחוז פינמרק בו היא נמצאת. הרמה נמצאת מצפון לחוג הארקטי וידועה כמולדת הסאמים ועדרי האיילים אותם הם מגדלים. הסאמי עדיין משתמשים במחסות שבטונדרה של פינמרקסווידה כשהם רועים שם בחורף את עדרי האיילים שלהם.

גאוגרפיה
--------

פינמרקסווידה באזור אלטה. ברקע נהר אלטה (אנ').
המרחק בפינמרקסווידה מאלטה בקצה המזרחי לחצי האי ורנגר (אנ') בקצה המערבי הוא 300 ק"מ, וכך גם המרחק בין צפון הרמה לדרומה, שחודר לשטח פינלנד. פינמרקסווידה נמצאת בגובה של 500-300 מטרים מעל פני הים.

פינמרקסווידה מתאפיינת בגבעות נמוכות, יערות עצי ליבנה, יערות אורנים, ביצות ואגמים קפואים. הסלעים בה הם בעיקר מתקופת הפרקמבריון. הנוף השטוח נוח להיווצרות אגמים רדודים ונהרות בשיפוע נמוך ובעלי יובלים רבים. ייתכן כי חלק מהאגמים העגולים בפינמרקסווידה הם שיירים של פינגואים (אנ') (גבעות בעלות כיפת קרח באזורי קפאת-עד) שהתפתחו בתקופות קרות (אנ') ביציאה האחרונה מתקופת קרח (אנ').

הפארק הלאומי אוורה אנאריוקה (אנ') (משילוב של סאמית ונורווגית: "נהר אנארי העליון") נפתח בדרום מזרח פינמרקסווידה ב-1976, על שטח של 1409 קמ"ר.

אקלים
-----

מחוז קאוטוקיינו הוא הגדול במחוזות נורווגיה, ובו הכפר הקר ביותר בנורווגיה היבשתית, שיהצ'איאוורי (אנ').

האקלים בפינמרקסווידה הוא אקלים תת-ארקטי עם חורפים קרים מאוד: הטמפרטורה בה יכולה לצנוח מתחת ל-40 מעלות צלזיוס מתחת לאפס, עם שיא נורווגי רשמי של 51.4 מעלות מתחת לאפס שנמדדו בקאראשוק ב-1.1.1886. בקאראשוק נמדדו גם 32.4 מעלות צלזיוס ביולי, ולפיכך הפרש הטמפרטורות בה נדיר ביחס לשאר אירופה. הטמפרטורה הממוצעת בחודש ינואר היא 17.1- מעלות צלזיוס, והטמפרטורה הממוצעת בחודש יולי היא 13.1 מעלות צלזיוס. כמות המשקעים היא 336 מ"מ בלבד. הטמפרטורה הממוצעת השנתית היא 2.4- מעלות צלזיוס, והיא הטמפרטורה הממוצעת השנתית הקרה ביותר בנורווגיה למעט באזורים הגבוהים בהרים, וקרה יותר מהטמפרטורה הממוצעת השנתית באי יאן מאיין ובאי ביירנייה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  About Finnmark, Turistforeningen (בנורווגית ספרותית) (ארכיון)
2. ↑  Jon Arne Eie, Per Einar Faugli og Jens Aabel: *Elver og vann. Vern av norske vassdrag* ("נהרות ומים, הגנה על נתיבי מים נורווגיים"). Grøndahl Dreyer 1996. מסת"ב 82 504 2241 4
3. ↑  Svensson, Harald (1976). "Pingo problems in the Scandinavian countries". *Biuletyn Peryglacjalny* (באנגלית). **26**: 33–40.
4. ↑  Ryvarden, Leif (2007). *Stabbursdalen, Øvre Pasvik og Øvre Anárjohka*. Norges nasjonalparker (בנורווגית). Vol. 3. Gyldendal. ISBN 9788205376380.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 248544941
* WorldCat (עם VIAF): 248544941

 |
**הליגה הדמוקרטית של סין** היא אחת משמונה המפלגות הפוליטיות המוכרות כחוק ברפובליקה העממית של סין, לצד המפלגה הקומוניסטית של סין.

אידאולוגיה
----------

בשנת 1997 אימצה המפלגה חוקה שקבעה כי היעד שלה הוא "לשאת את דגל הפטריוטיזם והסוציאליזם, ליישם את הקו הבסיסי לשלב הראשוני של הסוציאליזם, לשמור על היציבות בחברה, לחזק את השירותים לאחדות הלאומית ולחתור למען קידום מודרניזציה סוציאליסטית, הקמה ושיפור של כלכלת שוק, שיפור ארגון מחדש פוליטי ותרבות רוחנית סוציאליסטית, אמנציפציה ופיתוח כוחות יצרניים, ביסוס והרחבת החזית הפטריוטית המאוחדת, והגשמת המטרות הגדולות של הסוציאליזם הסיני".

הרכב
----

הליגה מורכבת בעיקר מאינטלקטואלים בינוניים ובכירים בתחומי תרבות, חינוך, מדע וטכנולוגיה.

נכון לסוף 2012, היו במפלגה מעל ל-282,000 חברים. מתוכם 22.8% היו מתחום החינוך המתקדם, 30.2% היו מתחום חינוך חובה, 17.4% היו במדע וטכנולוגיה, 5.8% היו באמנות ובעיתונות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הליגה הדמוקרטית של סין** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של הליגה הדמוקרטית של סין

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007314501105171
* GND: 7847482-6
* ISNI: 0000 0000 9070 3922
* LCCN: n84020957
* NDL: 00641239
* NLA: 36625327
* VIAF: 132569365
* WorldCat: lccn-n84020957

 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Zhōngguó mínzhǔ tóngméng" 中国民主同盟 [China Democratic League]. *Dem-league.org.cn* (בסינית). נבדק ב-2018-08-15.
2. ↑  "Zhōngguó mínzhǔ tóngméng jiǎnjiè" 中国民主同盟简介 [Introduction to China Democratic League] (בסינית). China Democratic League. נבדק ב-2017-12-22.
אלקטרון ({\displaystyle \ e^{-}}) ופוזיטרון ({\displaystyle \ e^{+}}) עוברים אניהילציה והופכים לפוטון (\ \gamma).
בפיזיקת החלקיקים, **אַנְטִי-חֶלְקִיק** הוא בן זוג של חלקיק אחר, בעל מסה זהה לו, אך בעל מטען (כולל מטען חשמלי) הפוך בסימנו. לאלקטרון, לדוגמה, יש מקביל מהופך הנושא מטען חיובי, ושמו פוזיטרון, בעוד שלפרוטון האנטי חלקיק המקביל הוא אנטיפרוטון. בניסוח טכני ומדויק יותר, אנטי-חלקיק הוא השדה הקוונטי הסימטרי לחלקיק מסוים תחת היפוך מטען וזוגיות (שהיא כוון המרחב), ובאנגלית CP symmetry (ר"ת: Charge Parity).

פיזיקת החלקיקים גורסת, כי לכל סוג של חלקיק ישנו בן-זוג בעל מסה וספין זהים לו, שגודלי המטענים שלו (כגון מטען חשמלי, מטען הכוח החלש ומטען הצבע) הם כגודל מטעני החלקיק התואמים, אך הסימנים שלהם הפוכים. לדוגמה: מטענו החשמלי של האלקטרון הוא (1-), ומטענו החשמלי של בן-זוגו, הפוזיטרון, הוא (1+).

אפשרות קיומם התאורטי של האנטי-חלקיקים הועלתה בשנת 1928 על ידי פול דיראק, וכבר בשנת 1932 נמצא הפוזיטרון בתוך קרינה קוסמית. 

כאשר חלקיק ואנטי-חלקיק נפגשים, הם עוברים תהליך של איון, שבסופו הם הופכים לאנרגיה, על-פי נוסחתו של איינשטיין, E=mc2. אנרגיה זו מועברת על ידי נשאי הכוח המתאימים, למשל, פוטון במקרה של אינטראקציה אלקטרו-מגנטית (אלקטרון עם פוזיטרון), שיכולים בהמשך התהליך להפוך לזוג חלקיק - אנטי-חלקיק אחר. גם האינטראקציות ההפוכות אפשריות: נשאי כח שהופכים לצמד חלקיק - אנטי-חלקיק.

הסימטריה בין חלקיקים לאנטי-חלקיקים אינה מדויקת, וקיימים הבדלים קטנים במסה ובתכונות אחרות שלהם. תופעה זו מכונה בשם שבירת סימטריית CP, והובילה להיווצרות היקום כפי שהוא מוכר כיום, כלומר מורכב מחומר ולא מאנטי-חומר. היבט אחר של שבירת סימטריית CP הוא תופעת הבריוגנזה, כלומר יצירה של בָּרִיוֹנים.

ראו גם
------

* אנטי-חומר
* הים של דיראק
* המודל הסטנדרטי
* מיון החלקיקים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אנטי-חלקיק** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4142744-0

 |
**תחנת הרכבת קולפינו** היא תחנת רכבת הממוקמת בעיר קולפינו(אנ'), בנפת קולפינו בסנקט פטרבורג, רוסיה. התחנה ממוקמת במרחק 24 ק"מ מתחנת הרכבת מוסקבה. התחנה משרתת רכבות פרבריות מסנקט פטרסבורג, מלאיה וישארה, שאפקי, וליקי נובגורוד. רכבות חשמליות כמו לסטוצ'קה ES1, ‏ED4M, ET2M ו־ER2T נוסעות מקולפינו. רכבות למרחקים ארוכים לא עוצרות בתחנת קולפינו. התחנה ניצבת במרחק של כ־1.2 ק"מ ממרכז קולפינו.

היסטוריה
--------

תחנת קולפינו נפתחה ב־9 במאי 1843 עם הקמת הרכבת הראשונה באימפריה הרוסית וקו הרכבת פטרבורג – מוסקבה. בניין התחנה הראשון היה בן קומה אחת ועשוי עץ. התחנה נבנתה מחדש בראשית שנות 1890 ונפתחה מחדש ב־1 בספטמבר 1893. החלק המרכזי היה מקושט בגילוף מעץ. היו הרחבות, שבהן שכנו חדרי ההמתנה של המחלקה הראשונה והשנייה והמשרד של מנהל התחנה. תחנת הטלגרף תפסה את אחד החדרים.

בניין התחנה נהרס במהלך מלחמת העולם השנייה. התוכנית להקמת קולפינו לאחר המלחמה, כולל תחנת הרכבת, פותחה בוועדת התכנון העירונית. הפרויקט של הרכב התחנות נוצר בבית המלאכה של האדריכל מ. קלימנטוב בשנת 1949. ההרכב של כיכר פריבוקזלניה שתוכנן על ידי קלימנטוב לא מומש במלואו. בניין התחנה החדש לא נבנה לבסוף בשל ההחלטה שלא לממש תוכניות גרנדיוזיות מתקופת סטלין בשנת 1953. במקום הבנייה המתוכננת נבנה בית תחנות עץ קטן בן קומה אחת. בתחילת שנות התשעים של המאה העשרים, הוקמו שני בנייני אבן משני צידי פסי הרכבת עם משרדי כרטיסים, חדר המתנה ושירותים. במהלך השיפוץ האחרון הם פורקו.

בתקופת ברית המועצות, משנת 1932 ועד אמצע שנות השישים של המאה העשרים, התקיים קו רכבת ייעודי בין תחנת קולפינו לתחנת הרכבת ההיסטורית בפושקין השכנה. לקו הייתה תחנה אחת באמצע, ומטרתה העיקרית הייתה הובלת פועלים למתחם התעשייה של מפעל איז'ורה של קולפינו. הקו פורק זמנית במהלך המלחמה הפטריוטית הגדולה.

גלריה
-----

* תחנת הרכבת קולפינו, 2017.תחנת הרכבת קולפינו, 2017.
* נוף לתחנה מככר פריבוקזלניהנוף לתחנה מככר פריבוקזלניה
* קטר חשמלי מדגם סקודה CHS2T-1044 עם רכבת פרברית בקולפינוקטר חשמלי מדגם סקודה CHS2T-1044 עם רכבת פרברית בקולפינו
* רכבת חשמלית ET2M מגיעה לתחנת קולפינורכבת חשמלית ET2M מגיעה לתחנת קולפינו
* חצר מטענים המחברת את התחנה לרשת הרכבות של מפעל איז'ורהחצר מטענים המחברת את התחנה לרשת הרכבות של מפעל איז'ורה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תחנת הרכבת קולפינו** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Расписание электричек по вокзалу Колпино" (ברוסית). Яндекс-расписания. נבדק ב-2018-07-01.
2. ↑  "История города Колпино" (ברוסית). Колпино Ru. נבדק ב-2018-07-04.
3. ↑  "Кто лишил колпинцев вокзала? Вначале — Хрущёв, затем Октябрьская дорога..." (ברוסית). Колпино-сити. נבדק ב-2018-07-04.
**תוכנית משולבת MD-PhD** היא מסלול לימודים המוצע בפקולטות לרפואה, אשר בסיומו מוסמכים בוגריו כדוקטור לרפואה (MD) ובנוסף כדוקטור לפילוסופיה (PhD).

מסלול MD-PhD מוצע כיום בכל בתי הספר לרפואה בישראל.

מאפייני המסלול
--------------

למסלול מתקבלים סטודנטים מצטיינים הנמצאים בדרך כלל בסוף השנה השלישית של לימודי הרפואה, לקראת סוף התואר הראשון.

סטודנטים הלומדים בתוכנית המשולבת נהנים מפטור מלא משכר הלימוד, בנוסף למלגת קיום. הדבר מוריד מהעול הכלכלי של לימודי הרפואה הממושכים על הסטודנטים.

בנוסף, בוגרי המסלול בדרך כלל מועדפים בקבלה להתמחויות המבוקשות בבתי חולים[דרוש מקור].

מרבית בוגרי המסלול משתלבים באקדמיה בתפקידי הוראה ומחקר.

מבנה המסלול
-----------

אורכו של המסלול בדרך כלל 10 שנים לפי החלוקה הבאה:

* שנים 1-3: השלמת תואר ראשון (BSc) במדעי הרפואה.
* שנים 4-6: השלמת תואר דוקטור לפילוסופיה (PhD), בדרך כלל בתחום הקשור למדעי הטבע או לאפידמיולוגיה.
* שנים 7-9: השלמת שלב הלימודים הקליניים בבית הספר לרפואה.
* שנה 10: שנת סטאז' בבית חולים, שבסיומה קבלת תואר דוקטור לרפואה (MD).

ראו גם
------

* לימודי רפואה בישראל

קישורים חיצוניים
----------------

* המסלול באוניברסיטת בר-אילן
* המסלול באוניברסיטה העברית בירושלים
* המסלול בטכניון
* המסלול באוניברסיטת תל אביב

הערות שוליים
------------

1. ↑  על פי נתונים מאתר אוניברסיטת הרווארד -
**ג'יימס ג'וזף "ג'ים" הארבו** (באנגלית: **James Joseph "Jim" Harbaugh**, נולד ב-23 בדצמבר 1963) הוא שחקן פוטבול לשעבר ששיחק בעמדת הקוורטרבק בליגת ה-NFL. אימן קבוצת סן פרנסיסקו 49' מליגה זו. מאז 2014 מאמן את קבוצת הפוטבול של אוניברסיטת מישיגן.

ביוגרפיה
--------

נולד בטולדו שבאוהיו. אביו ג'ק היה מאמן פוטבול, והמשפחה נדדה עמו בעקבות עבודתו בקבוצות פוטבול שונות לקנטקי, איווה, מישיגן וקליפורניה. הארבו למד ושיחק פוטבול בתיכון "אן הארבור" במישיגן ותיכון "פאלו אלטו" בקליפורניה, אותו סיים ב-1982. לאחר מכן חזר למישיגן ושיחק שלוש עונות בליגת המכללות בקבוצת הפוטבול של אוניברסיטת מישיגן. ב-1986 הוביל את קבוצתו למשחק הרוז בול (בו היא הפסידה לאוניברסיטת המדינה של אריזונה).

בסיבוב הראשון של דראפט 1987 נבחר על ידי קבוצת שיקגו ברס, בה שיחק עד 1993. לאחר מכן עבר לקבוצת אינדיאנפוליס קולטס; אחד מהישגיו במסגרת משחקו בה היה ב-1995, כאשר הוביל אותה לגמר אליפות ליגת AFC (בו הפסידה לפיטסבורג סטילרס). ב-1998 עבר לבולטימור רייבנס, ומ-1999 שיחק בסן דייגו צ'רג'רס. סך הכול שיחק 14 עונות בליגת NLF, מ-1987 עד 2000. 

עוד במהלך תפקידו כשחקן פעיל, מ-1994 עד 2001, עבד ללא תשלום כעוזר מאמן בקבוצת הפוטבול של אוניברסיטת מערב קנטקי, בה עבד אביו כמאמן. ב-2002 הפך למאמן קוורטרבקים בקבוצת ה-NFL אוקלנד ריידרס. משמש כמאמן ראשי החל מ-2004, תחילה בליגת המכללות בקבוצת הפוטבול של אוניברסיטת סן דייגו (3 עונות), לאחר מכן באוניברסיטת סטנפורד (4 עונות, באחרונה הוביל את קבוצתו לזכייה ב"אורנג' בול"), ובשנים 2011 עד 2014 אימן ב-NLF בקבוצת סן פרנסיסקו 49'. בארבע העונות בהן אימן אותה, זכתה הקבוצה פעמיים באליפות בית ה-NFC מערב, שלוש פעמים הגיעה לגמר ה-NFC ופעם אחת העפילה לסופרבול.

הארבו ואחיו הבכור ג'ון הארבו, מאמן קבוצת בולטימור רייבנס, הם זוג האחים הראשון הפועלים כמאמנים ראשיים בהיסטוריה של ה-NFL. קבוצותיהן התחרו זו בזו בגמר ה-NFL, סופרבול XLVII, בינואר 2013; סן פרנסיסקו הפסידה במשחק זה.

להארבו שלושה ילדים מנישואיו הראשונים למיה הארבו (1996-2006), ושלושה מנישואיו השניים לשרה פיירברן הארבו (מ-2008). הוא נוצרי קתולי. מתנדב ופעיל במספר ארגונים קהילתיים, והקים גם קרן צדקה על שמו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ים הארבו** בוויקישיתוף
* ג'ים הארבו, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* ג'ים הארבו, באתר pro-football
* ניר צדוק, לקראת הסופרבול: מאמן פוטבול זה אח, באתר הארץ, 2 בפברואר 2013

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0004 3386 2416
* LCCN: no2014052842
* SUDOC: 235471038
* VIAF: 308241500
* WorldCat: lccn-no2014052842

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:עיתון   
שימוש בפרמטרים מיושנים [ תמונה ] 

**גל גפן** היא רשת של תשעה מקומונים שבועיים שמופצים בחינם במישור החוף הדרומי ובשפלה. ראשיתה במקומון שהחל לצאת לאור בשנת 1974 בראשון לציון. העיתון נקרא על שם צמד מייסדותיו מירה גל ואילנה ויינבוים (גפן). גל יזמה את הוצאת המקומון לאחר שעברה לגור בראשון לציון וביקשה לפרסם מודעה בעיתון מקומי, אך גילתה שזה אינו קיים. המקומונים ברשת כוללים ידיעות חדשותיות בנושאים מקומיים לצד פרסומות של עסקים ולוחות מודעות שונים. הפצתם של המקומונים נעשית בדיוור ישיר לתיבות הדואר, וחלק מגיליונות המקומון זמינים גם באינטרנט.

תחילה עמדה תפוצתו של המקומון על כ-5,000 עותקים והוא נפרש על פני 16 עמודים בלבד. ב-1990 החלה הפצתו של מקומון נוסף תחת אותו שם בבקעת אונו, ולאורך שנות ה-90 התרחבה תפוצת הרשת גם לאזור רחובות ונס ציונה (1994), מודיעין (1998), חולון, אזור ובת ים (1999). ב-2008 החל לצאת לאור המקומון גם באזור רמלה, לוד ובאר יעקב, וב-2011 באזור יבנה ואשדוד. באמצע שנות ה-90 אורכם הממוצע של המקומונים עמד על כ-60 עמודים ותפוצתם הכוללת עמדה על כ-140 אלף עותקים. נכון ל-2015, על פי נתוני הרשת עומדת תפוצתם הכוללת של המקומונים על 327 אלף עותקים בשבוע.

בשנת 2014 נקרא אחד מרחובות ראשון לציון על שמה של מייסדת העיתון מירה גל.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של גל גפן

הערות שוליים
------------

1. ↑  שרה ומאיר אהרוני (עורכים), **אישים ומעשים בראשון-לציון רחובות, נס ציונה והסביבה**, כפר סבא: מקסם בע"מ, ינואר 1995, עמוד 384.
2. ↑  
	* עמוד אודות באתר האינטרנט של רשת גל גפן.
3. ↑  זהבה הבר, נחנך רחוב על שם מירה גל, מייסדת "גל גפן", גל-גפן ראשון לציון, גיליון 2266, 20 בנובמבר 2014, עמ' 18-20.
**לוסי קרוהג** (בצרפתית: **Lucy Krohg** ‏; 6 באפריל 1891 – 17 באוגוסט 1977) הייתה אמנית ודוגמנית צרפתית, ובעלת גלריה לאמנות בפריז.

ביוגרפיה
--------

ילידת פריז, נולדה בשנת 1891 באיסי-לה-מולינאו, לאב צרפתי ולאם שווייצרית-גרמנית.  מגיל צעיר הייתה חברה בחוג האמנים שהתאסף במונפרנס ומונמארטר.

היא הייתה דוגמנית עבור אנרי מאטיס ואלברט מרקט. בשנת 1909 היא פגשה את הצייר ז'ול פסקין, איתו ניהלה רומן ארוך שנים. היא דיגמנה עבורו בציורים רבים. למרות יחסים קרובים, פסקין עזב את פריז לארצות הברית, בשנת 1914 עם ארוסתו הרמין דייוויד, והתחתן איתה בשנת 1918

לוסי וידיל הנטושה המשיכה לדגמן עבור הציירים ונשארה עם הבוהמה הפריזאית.

באחד הערבים בקפה לה דום פגשה את הצייר הנורווגי פר קרוהג. קרוהג היה ידוע לא רק בעבודתו האמנותית, הוא סיים מספר קורסי מחול והיה אמן ברחבת הריקודים. בני הזוג נישאו ב־21 בדצמבר 1915, וב־1917 ילדה לוסי בן, גיא.

היא הייתה אמנית בעצמה: בפברואר 1915 הציגה בקופנהגן, יחד עם יצירותיו של פר, בובות וצעיפים מצוירים שלא הותירו את מבקרי התקופה אדישים. היא המשיכה לצייר ולהכין בטיק בהמשך.

פסקין חזר לפריז בסתיו 1920 וחידש את הרומן שלו עם אהובתו לשעבר באביב 1921. בקיץ 1921, פר קרוהג עזב לנורווגיה לסדנת ציור, והיחסים של פסקין ואשתו הרמין דייוויד הסתיימו. לוסי רצתה להציל את נישואיה, אך התמכרה רגשית למאהבה, שהתמכר לאלכוהול ואיים להתאבד.

ז׳ול פסקין, לוסי קרוהג, 1920
לוסי ניהלה חיים כפולים, בילתה את היום בטיפול בבנה ועברה לפסקין למשך הלילה. מצב זה נמשך שלוש שנים. בשנת 1924 לקח קרוהג את בנו.

בשנת 1927 היה איום על פסקין באובדן האזרחות האמריקאית שקיבל, והוא נאלץ להתגורר בניו יורק לפחות שנה אחת. חמישה חודשים לאחר עזיבתו הצטרפה אליו לוסי קרוג. יחד הם חזרו לאירופה ונסעו לספרד ופורטוגל ואז שבו לפריז. פסקין כבר סבל מדיכאון והיה אלכוהוליסט.

ב -5 ביוני 1930, כאשר אמורה הייתה להיפתח תערוכת יחיד שלו, הוא התאבד בסטודיו שלו.

הגופה התגלתה שלושה ימים לאחר מכן על ידי לוסי קרוהג.

לאחר פתיחת צוואתו התגלה כי פסקין חלק את עיזבונו בין אשתו הרמין דייוויד ללוסי.

הנישואים של לוסי לא היו קיימים בפועל כבר הרבה שנים, והגירושין הרשמיים מפייר קרוהג התרחשו רק בשנת 1934, כשרצה להתחתן עם אישה אחרת.

בשנים מאוחרות יותר, שמה של לוסי קרוהג הופיעה מעת לעת בעת הצגת עבודותיו של ז׳ול פסקין, שכן מחצית מהאוסף נותר ברשותה והיא הקימה גלריה משלה בכיכר סנט-אוגוסטין, על בסיס האוסף וייצגה אמנים רבים.

לוסי קרוהג נפטרה בפריז בגיל 86

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לוסי קרוהג** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Exposition virtuelle: "Lucy Krohg - plus qu'une muse", Past/Not Past (ב־)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 116549661
* VIAF: 59838233
* WorldCat (עם VIAF): 59838233

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:מקורות   
פרמטרי חובה [ נושא ] חסרים 


מגן שיניים לפני התאמה
מגן שיניים ללסת העליונה לאחר שעבר התאמה
**מגן שיניים** הוא מגן עשוי גומי ומיועד להגנה על הלסת העליונה. מטרתו של המגן היא לבלום את הזעזוע הנוצר כאשר הלסת חוטפת מהלומה, ובכך להגן על השיניים משבירה. ישנם מגני שיניים "כפולים" המיועדים להגן על הלסת העליונה והלסת התחתונה, אך אלו נפוצים פחות בשל העובדה כי הם מקשים על הנשימה והדיבור, וכי צורך לסגור את הפה באופן תמידי.

מגני שיניים נפוצים בקרב מתאמנים באמנויות לחימה, המשתמשים במגנים מסוג זה כדי להגן על השיניים במהלך הקרב. גם בענפים אחרים משתמשים ספורטאים במגן מסוג זה, לדוגמה בכדורסל, רוגבי, הוקי, או כדורעף, ענפים בהם המשחק הוא אגרסיבי או שקיימת סכנה כי כדורים יפגעו בפנים.

מגני השיניים הבסיסים מורכבים מגומי רך. ישנם מגנים מחומרים שונים, כמו מגני שיניים עם משטחי ג'ל בחלק הפנימי במטרה להעניק בלימה מיטבית של הזעזועים. כמו כן, ישנם מגני שיניים המותאמים עבור אנשים להם התקנים שונים עבור יישור השיניים.

כדי להתאים ככל האפשר את המגן עבור המשתמש, המגנים מיוצרים במידות שונות, הן עבור מבוגרים והן עבור ילדים. בנוסף, כדי לאפשר התאמה גדולה ככל הניתן עבור צורת הלסת של המשתמש, מנחים היצרנים לטבול במשך 30 שניות עד דקה את המגן במים חמים, ואלו ירככו את הגומי של המגן. לאחר שהגומי התרכך, יש להכניס את המגן לפה, לסגור אותו ולהמתין מספר שניות עד שהגומי יתקרר. לאחר שהגומי יתקרר יהיה המגן בצורה של הלסת של המתאמן ויהיה מותאם עבורו.

ראו גם
------

* מגן אמה
* מגן שוק

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מגן שיניים** בוויקישיתוף
**באז שנות-אור** (באנגלית: **Buzz Lightyear**) הוא דמות בדיונית ואחד משני הגיבורים הראשיים של סדרת סרטי "צעצוע של סיפור", ביחד עם שריף וודי. באז הוא מגן-חלל - צעצוע של גיבור פעולה, וכן אחד ממנהיגי חדר הילדים של אנדי.
באז שנות אור הוא הדמות דיסני הכי פופלרית בעולם והסרטים שלהם מושלמים כל ילד זאת הילדות שלו! 

באז הופיע בסדרת סרטי הקולנוע "צעצוע של סיפור" בשנים 1995, 1999, 2010 ו-2019. כמו כן, הופיע גם בסרט הטלוויזיה "באז שנות אור ממפקדת הכוכב: ההרפתקה מתחילה" משנת 2000 ובסדרת הטלוויזיה "באז שנות אור ממפקדת הכוכב", אשר שודרה במשך 3 עונות בשנים 2000 - 2002.

משפט מפורסם, עליו נוהג באז לחזור לעיתים קרובות, הוא: "אל האינסוף... ומעבר לו!". את דמותו של באז בטרילוגיה הקולנועית ובסרט הטלוויזיה דיבב השחקן טים אלן. פטריק וורברטון דיבב את הדמות עבור סדרת הטלוויזיה, ופאט פריילי דיבב את הדמות עבור משחקי הווידאו והמתקנים שבפארקים של חברת וולט דיסני. את דמותו של באז דיבב לעברית השחקן אלון נוימן.

בשנת 2022 יצא הסרט "שנות אור", בדיבובו של כריס אוונס.

השראה
-----

בסרט "צעצוע של סיפור" קבעה פיקסאר את השם של "באז שנות-אור" בהשראת שמו של באז אולדרין. הרעיון למחווה בא מתוך רצון להוקיר את שמו של אולדרין, כאיש השני שרגליו צעדו על הירח, כאשר את רוב התהילה קיבל ניל ארמסטרונג (בהיותו הראשון שצעד על הירח). אולדרין הודה על המחווה כשהוא שלף בובת "באז שנות אור" במהלך נאום בנאס"א, לקול מחיאות כפיים נלהבות. סרטון האירוע צורף ב-DVD המתעד את החגיגות לציון יום השנה ה-10 לסרט "צעצוע של סיפור".

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **באז שנות-אור** בוויקישיתוף

| צעצוע של סיפור |
| --- |
| דיסני • פיקסאר |
| סרטי קולנוע | צעצוע של סיפור (1995) • צעצוע של סיפור 2 (1999) • צעצוע של סיפור 3 (2010) • צעצוע של סיפור 4 (2019) • שנות אור (2022) • צעצוע של סיפור 5 |
| דמויות | שריף וודי • באז שנות-אור • ג'סי • מר ראש תפוד • בו פיפ • מזלגוני |
| טלוויזיה | באז שנות אור ממפקדת הכוכב (ההרפתקה מתחילה) • צעצוע של סיפור: ההסתבכות • צעצוע של סיפור: הזמן שנשכח |
| סרטים קצרים | צעצוע של סיפור בקיצור (חופשה בהוואי • פעמיים באז בבקשה • חיית מסיבות) • מזלגוני שואל שאלה • חיי מנורה |
| שירים | You've Got a Friend in Me • When She Loved Me • We Belong Together • The Ballad of the Lonesome Cowboy |
| שונות | משגרי החלל של באז שנות אור • מלון צעצוע של סיפור • Woody's Roundup: A Rootin' Tootin' Collection of Woody's Favorite Songs |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2017133476
* WorldCat (עם LCCN): no2017-133476

 |
**נפח גוסס** בפיזיולוגיה של מערכת הנשימה הוא נפח אוויר הנשאף לריאות ואינו משתתף בשחלוף הגזים בהן. נפח זה מורכב משני רכיבים: נפח גוסס אנטומי, הנובע מהמבנה של דרכי האוויר, ונפח גוסס נאדי, הנובע מאזורים בריאה אשר הם מאווררים אך אינם מקבלים אספקת דם לשחלוף הגזים עם הדם. באדם בוגר בריא הנפח הגוסס עומד על כ-150 מ"ל, כ-30% מהנפח החילופי במנוחה. הנפח הגוסס מסומן ב-VD.

נפח מת אנטומי
-------------

מדידת הנפח המת האנטומי בשיטת פאולר
בסוף כל נשיפה נשאר בדרכי האוויר נפח אוויר דל בחמצן ועשיר בפחמן דו-חמצני. בשאיפה העוקבת נכנס נפח זה ראשון לריאות, ורק אחריו נכנס אוויר אטמוספירי העשיר בחמצן אשר משתתף בשחלוף הגזים. אותו נפח אוויר עני בחמצן שאינו משתתף בשחלוף הגזים בריאות נקרא נפח מת אנטומי, מאחר שהוא נובע מהמבנה של דרכי האוויר. למעשה, הנפח המת האנטומי הוא הנפח של דרכי האוויר בסוף נשיפה במנוחה.

בריאות מבודדות ניתן ליצוק לתוך הסמפונות חומר מתקשה, שאחרי פירוק כימי של רקמת הריאה יאפשר מדידה של נפח דרכי האוויר. לצורך מדידה פיזיולוגית של הנפח המת נעשה שימוש בשיטת פאולר, שהוצעה על ידי וורד פאולר בשנת 1948, שבה הנבדק שואף שאיפה אחת של חמצן טהור ובעת הנשיפה נמדד ריכוז החנקן באוויר הננשף, אשר מקורו בשאיפה קודמת של אוויר אטמוספירי. בתחילת המדידה ריכוז החנקן בנפח הננשף אפסי משום שמקור האוויר הננשף ראשון הוא בשאיפת החמצן הטהור. לאחר מכן ריכוז החנקן עולה עד להגעה לישורת בעלת שיפוע קל. חישוב הנפח המת מתבצע על ידי העברת אנך בחלק העולה של עקומת ריכוז החנקן כתלות בנפח הננשף, כך ששטחי שני המשולשים, התחומים על ידי העקומה, הצירים וקו הגבול העליון של ריכוז החנקן, שווים. נקודת העברת האנך בציר האופקי – הנפח הננשף – היא הנפח המת האנטומי.

בקביעת ערכי תדירות הנשימה והנפח החילופי בחולה המחובר למכונת הנשמה יש להתחשב בנפח המת שמתווסף לאחר חיבור החולה למכונה כפועל יוצא של נפח צינורות המכונה. כמו כן, שימוש בשנורקל אף הוא מגדיל את הנפח המת האנטומי.

נפח מת נאדי
-----------

כאשר ישנם אזורים בריאה אשר הם מאווררים אך אינם מקבלים אספקת דם לשחלוף הגזים עם הדם, כלומר יחס האוורור לזרימה ({\displaystyle {\frac {{\dot {V}}\_{A}}{Q}}}) הרי שמדובר באוורור מבוזבז, הנקרא נפח מת נאדי. נפח מת זה הוא זניח באנשים בריאים, אך יכול לגדול לכדי משמעותי באנשים עם מחלות ריאה כגון תסחיף ריאתי או נפחת.

חישוב הנפח המת
--------------

חישוב הנפח המת הפיזיולוגי הכולל מתבסס על היחס בין הנפח המת לנפח החילופי, כפי שמתואר על ידי משוואת בוהר על שם כריסטיאן בוהר. לפי המשוואה, היחס בין הנפח המת לנפח החילופי (VT) שווה ליחס בין הפרש לחצי הפחמן הדו-חמצני בדם העורקי והאוויר הננשף ללחץ הפחמן הדו-חמצני בדם העורקי: {\displaystyle {\frac {V\_{D}}{V\_{T}}}={\frac {P\_{aCO\_{2}}-P\_{ECO\_{2}}}{P\_{aCO\_{2}}}}}. מאחר שלחץ הפחמן הדו-חמצני בדם העורקי שווה ללחץ הפחמן הדו-חמצני באוויר הנאדיות, ניתן לחלק את המונה והמכנה של האגף הימני במשוואה בלחץ האטמוספירי בניכוי לחץ אדי המים ולקבל יחס מקביל של אחוז הפחמן הדו-חמצני: {\displaystyle {\frac {V\_{D}}{V\_{T}}}={\frac {F\_{ACO\_{2}}-F\_{ECO\_{2}}}{F\_{ACO\_{2}}}}}. באדם בוגר בריא יחס זה נע בין 0.2 ל-0.35, כאשר הוא עולה עם הגיל וקטן במאמץ גופני.
**משה מייבסקי** (1935 - ד' בסיוון ה'תשע"ו, 6 באוקטובר 2016) היה פוליטיקאי חרדי ישראלי, כיהן כראש המועצה המקומית אופקים בין 1962 ל-1969 וכראש המינהלת המקומית קריית ארבע בין 1976 ל-1978.

ביוגרפיה
--------

נולד בברית המועצות ב-1935 לשבתי ורחל, משפחה המשתייכת לחסידות סלונים. עלה לארץ עם משפחתו בגיל שנה, והתגורר בתל אביב. למד בישחבה קטנה בתל אביב, בישיבת היכל התלמוד ובישיבת סלונים אצל רבי שלום נח ברזובסקי.

ביוני 1962, בעת שהתגורר בבאר שבע, התמנה על ידי שר הפנים לראש המועצה המקומית אופקים כנציג המפד"ל, לאחר שנציגי מפא"י החרימו את מליאת המועצה משלא קיבלו בה רוב. בבחירות של שנת 1965 עמד בראש רשימת המפד"ל שזכתה ל-5 מנדטים, והוא נבחר לראשות המועצה.

בבחירות של 1969 מייבסקי לא התמודד. בבחירות 1973 התמודד שוב, ורשימת המפד"ל בראשותו זכתה ב-3 מושבים, לעומת 5 מושבים למערך.

ב-1968 החל לעבוד כמנהל כוח אדם במפעל הטקסטיל אופ-אר באופקים.

בשנים 1976–1978 כיהן כראש מינהלת קריית ארבע (הגוף שקדם למועצה המקומית). המשיך לכהן כחבר המועצה המקומית שנים נוספות לאחר מכן.

באחרית ימיו התגורר בירושלים, בה נפטר ב-ד' בסיוון ה'תשע"ו, 6 באוקטובר 2016. נקבר בהר הזיתים.

היה נשוי ואב לשמונה.

קישורים חיצוניים
----------------

* שמעון כהן, קריית ארבע נפרדת מראש המועצה הראשון, באתר ערוץ 7, 13 ביוני 2016

הערות שוליים
------------

1. ↑  המועצה הממונה באופקים לא משקפת את הרכב האוכלוסיה, דבר, 1 ביוני 1962
2. ↑  מפא"י מחרימה את מועצת אופקים, על המשמר, 3 ביוני 1962
3. ↑  שלמה גבעון, אופקים: היריבים נערכים ל"סיבוב שני", מעריב, 11 בספטמבר 1973
4. ↑  ילקוט הפרסומים 1987, עמ' 811 - 812
5. ↑  חנן שלאין וטל שחף, שילנסקי למתנחלי חברון: נפנה את בוש לתנ"ך, מעריב, 8 במרץ 1991
6. ↑  משה מייבסקי, באתר Gravez
7. ↑  מנחם תלמי, בדרך לחברון, מעריב, 1 באוקטובר 1976
**קפטן פיליפס** (באנגלית: **Captain Phillips**) הוא סרט קולנוע מסוגת מתח בבימויו של פול גרינגראס ובכיכובם של טום הנקס וברקהאד עבדי. הסרט מבוסס על סיפורו האמיתי של קפטן ריצ'רד פיליפס אשר נלקח בשבי על ידי פיראטים סומליים שחטפו את אונייתו בשנת 2009.

תסריט הסרט עובד על ידי בילי ריי, והוא מבוסס על ספרם של פיליפס ושל סטפן טאלטי "חובת הקפטן" ("A Captain's Duty"). סקוט רודין, דנה בארנטי ומייקל דה לוקה הם מפיקי הסרט. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים בניו יורק בשנת 2013, והוא שוחרר בתפוצה מלאה ב-11 באוקטובר באותה שנה. הסרט זכה להצלחה כלכלית עם הכנסות של 217 מיליון דולר. הסרט היה מועמד לשישה פרסי אוסקר; הסרט הטוב ביותר, שחקן המשנה הטוב ביותר, התסריט המעובד הטוב ביותר, העריכה הטובה ביותר, עריכת הסאונד הטובה ביותר והסאונד הטוב ביותר .

עלילה
-----

ריצ'ראד פיליפס, הוא קפטן של אוניית מכולות "MV Maersk Alabama" של החברה הדנית מארסק שיצאה להפלגה מעומאן כדי להגיע לקניה. במטענה בין השאר מזון המיועד לכמה מדינות באפריקה. האונייה משייטת במים הבינלאומיים סמוך לחופה של סומליה שם פועלות מספר כנופיות שודדי ים המבצעות שוד ימי לחופי סומליה. לאחר מספר ימים של התחמקויות, סירה ועליה ארבעה חמושים סומלים הצליחה לעלות על הסיפון. על פי חוק, צוות הספינה אינו נושא נשק ולכן מסתתר בחדר-המכונות. פיליפס מצליח לתמרן את הפיראטים לעזוב את הספינה בסירת-ההצלה ולקחת רק 30,000 דולר במזומן שהיה בכספת, אך נחטף כבן ערובה לצורך תשלום כופר. לאחר מספר ימים, צי ארצות הברית מאתר את הסירה ומקיף אותה בשלוש אוניות מלחמה. צוות של אריות הים מנהל משא ומתן ממושך עם החוטפים במסגרתו הם מפתים את מנהיג החוטפים לעלות לאחת מאוניות המלחמה כדי לדון בהעברת התשלום, ואז יורים בשלושת החוטפים הנותרים ומחלצים את קפטן פיליפס ללא פגע.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של קפטן פיליפס (באנגלית)

* "קפטן פיליפס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

* "קפטן פיליפס", באתר נטפליקס

* "קפטן פיליפס", באתר AllMovie (באנגלית)

* "קפטן פיליפס", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)

* "קפטן פיליפס", באתר Box Office Mojo (באנגלית)

* "קפטן פיליפס", באתר Metacritic (באנגלית)

* "קפטן פיליפס", באתר אידיבי

* "קפטן פיליפס", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* אתר למנויים בלבד אורי קליין, מזמן לא היה פה סרט מותח כמו "קפטן פיליפס", באתר הארץ, 26 באוקטובר 2013
**יצחק אשל** (1912 – 4 במרס 2006) היה חזן ישראלי. מלחין, מעבד יצירות חזנות מורה ומדריך חזנים.

ביוגרפיה
--------

אשל נולד בשנת 1912 בשם יצחק פרידלנדר בעיר דברצן שבהונגריה, למשה וגיטל פרידלנדר. בצעירותו למד בחיידר ובישיבת החתם - סופר בפרשבורג. בשנות ה-20 שלו עבר להתגורר במינכן, שם השתלם במוזיקה בקונסרבטוריון במינכן, וכיהן כחזן בבית הכנסת של יוצאי פולין במינכן. בהמשך חזר לעיר הולדתו דברצן ושימש כחזן ראשי בבית הכנסת הגדול בעיר.

בשנת 1949 עלה לארץ וזמן קצר לאחר מכן , מונה לכהן כחזן ראשי בבית הכנסת הגדול ברמת גן. בשנת 1956 נסע לאנטוורפן לשמש שם כחזן ראשי של קהילת "שומרי הדת", ומשם עבר לכהן כחזן בבית הכנסת "בית הצדק" בפיטסבורג שבארצות הברית. בשנת 1962 אחרי שש שנות שהות בחו"ל, שב ארצה ומונה לשמש חזן ראשי בבית הכנסת "היכל מאיר" בתל אביב, ושם הקים מקהלה בניצוח מרטין ווייט.

אשל הופיע בקונצרטים ומופעי חזנות רבים והוציא מספר תקליטים ובהם הוא משמיע פרקי חזנות ושירה. בן תקליטיו - "תערב לפניך" הכולל - פרקי תפילה ושירים ביידיש בליווי מקהלה והתקליט "ונעימות יתנו" -ובו תפילות סליחות ראשונות כפי שהוקלטו בבית הכנסת "היכל מאיר בתל אביב. חלק מפרקי התפילה והשירה בתקליטיו של אשל הולחנו או עובדו על ידו.

אשל עסק בהכשרת דור צעיר של חזנים. בין תלמידיו: החזנים מרדכי סובול, יצחק מאיר הלפגוט,  אריק וולהיים, יהודה רוטנר ועוד.

בשנות ה-60 הצטרף אשל כחבר למושב חמ"ד והתגורר בו עד מותו. נפטר ב-4 במרס 2006 בגיל 94 והובא למנוחות בבית העלמין האזורי שליד מושב אחיעזר. על מצבתו נכתב: "פ.נ החזן העולמי מנעים לבית ישראל בתפילותיו ר' יצחק אשל (פרידלנדר)".

משפחתו
------

היה נשוי ליעל (הילדה) לבית משפחת חיים ומלכה שתיל ולהם שני ילדים, יהודה ומלכה.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "יצחק אשל", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יג (1963), עמ' 4258

הערות שוליים
------------

1. ↑  אנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו
**פרד רוזנר** (באנגלית: **Fred Rosner**; נולד ב-3 באוקטובר 1935) הוא רופא יהודי-אמריקאי יליד גרמניה. פרופסור לרפואה בבית הספר לרפואה במאונט סיני, ומנהל המחלקה לרפואה במרכז בית החולים קווינס. יו"ר הוועדה לאתיקה רפואית של מדינת ניו יורק. מומחה לאתיקה רפואית יהודית, לרפואה והלכה ולכתבי הרפואה של הרמב"ם.

קורות חיים
----------

רוזנר נולד וגדל בברלין, גרמניה. בגיל שלוש, הוא ואחיו היו על סירות הקינדר-טרנספורט האחרונות לבריטניה. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה היגר לארצות הברית והיה סטודנט לתואר ראשון בישיבה יוניברסיטי. הוסמך לתואר דוקטור במכללה לרפואה של אלברט איינשטיין, וסיים את לימודי התואר הראשון בשנת 1959.

פרסים והוקרה
------------

רוזנר הוא דיפלומט של המועצה האמריקאית לרפואה פנימית ומוסמך על ידי המועצה בהמטולוגיה. בין פרסיו הרבים ניתן למנות את פרס איזק הייס, MD, של איגוד הרפואה האמריקני, ואת פרס MD עבור ג'ון בל, "מנהיגות באתיקה ומקצועיות"; פרס הזיכרון של ברנרד רוול מטעם עמותת בוגרי מכללות הישיבה על "הישגים מכובדים באמנויות ומדעים;" ופרס לורנס ד'רדווי למצוינות בכתיבה רפואית מטעם האגודה הרפואית בניו יורק.

ספריו ומאמריו
-------------

רוזנר פרסם שמונה ספרים על אתיקה רפואית יהודית, כולל רפואה מודרנית ואתיקה יהודית (Ktav, 1991); רפואה ומשפט יהודי I, II ו-III (ג'ייסון ארונסון, 1990 ו-1993); חלוצי האתיקה הרפואית היהודית (ג'ייסון ארונסון, 1997); ואתיקה ביו-רפואית ומשפט יהודי (Ktav, 2001). הוא גם תרגם את שבעת הכרכים של האנציקלופדיה ההלכתית רפואית מעברית לאנגלית כאנציקלופדיה לאתיקה רפואית יהודית.

ספריו האחרים כוללים: תרגום לאנגלית לעבודת העיון הקלאסית של יוליוס פרוס, רפואה מקראית ותלמודית (הודפסה מחדש ב-1993); והאנציקלופדיה לרפואה במקרא ובתלמוד (ג'ייסון ארונסון, 2000). הוא גם המתרגם והעורך של כתבי הרפואה של הרמב"ם (שבעה כרכים בהוצאת המכון לחקר הרמב"ם, חיפה); אנציקלופדיה רפואית של הרמב"ם (ג'ייסון ארונסון, 1998); ומורשתו הרפואית של הרמב"ם (1998).

הוא פרסם גם כמעט 800 מאמרים ו-39 פרקים בספרים על כל ההיבטים של האתיקה הרפואית היהודית וההיסטוריה הרפואית היהודית, ועל נושאים רבים הקשורים להמטולוגיה המיוחדת שלו, כולל לוקמיה ואנמיה, אימונולוגיה ורפואה כללית.

רוזנר הוא סמכות ידועה ברחבי העולם בנושא אתיקה רפואית, לאחר שהרצה רבות בנושא אתיקה רפואית יהודית ברחבי ארצות הברית ושימש כפרופסור אורח או כמרצה בישראל, אנגליה, צרפת, גרמניה, מקסיקו, קנדה, הולנד, דרום אפריקה, ניו זילנד ואוסטרליה.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרד רוזנר, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007267199705171
* BIBSYS: 90312530
* BNE: XX1423846
* BnF: cb123380475 (data)
* CiNii: DA01689073
* GND: 1122490046
* ISNI: 0000 0001 1573 1015
* LCCN: n79139238
* NKC: ola20221160608
* NLA: 35463006
* NTA: 067673376
* SUDOC: 032329997
* Trove: 961876
* VcBA: 495/280045
* VIAF: 66538421
* WorldCat: lccn-n79139238

 |
ג'ורג' איננס, "נוף קיץ", 1894
לאון דאבו, "חוף הים", 1900
ה**טונליזם** (באנגלית: **Tonalism**) היה סגנון אומנותי שהופיע שנות ה-80 של המאה ה-19, כאשר אמנים אמריקאים החלו לצייר צורות נוף בטון כולל של אווירה צבעונית או ערפלית. הסגנון התפתח בין 1880 ל-1915, והתאפיין בגוונים כהים ונייטרליים כמו אפור, חום או כחול ששלטו לעיתים קרובות ביצירות של אמנים הקשורים לסגנון. כציירי נוף, רובם השתייכו לזרם המרכזי באותה העת - אסכולת נהר ההדסון.

תיאור
-----

בסוף שנות ה-90 של המאה ה-19 מבקרי האמנות האמריקאים החלו להשתמש במונח "טונאלי" כדי לתאר יצירות אלה.

הציירים המשויכים המובילים היו ג'ורג' איננס וג'יימס מקניל ויסלר, אלכסנדר הלוויג וויאנט, ראלף אלברט בלקלוק, אנג'ל דה קורה, הנרי וורד ריינג'ר, ברוס קריין, אליוט דיינג'רפילד, גרנוויל רדמונד, תומאס דיווינג', ויליאם קית, ג'וזף דה קאמפ, אלן בטלר טלקוט

טונליזם משמש לעיתים לתיאור נופים אמריקניים שמקורם בסגנון הברביזון הצרפתי, שהדגיש את מצב הרוח והצל.

בסופו של דבר, הטונליזם נעלם על ידי הזרמים המרכזיים שהגיעו מאירופה בעיקר האימפרסיוניזם והמודרניזם האירופי.

הטונליזם אוסטרלי (אנ') התגלה כתנועה אמנותית במלבורן בשנות העשרה של המאה העשרים.

ראו גם
------

* טונליזם קליפורני (אנ')

לקריאה נוספת
------------

* Cleveland, David Adams, **A History of American Tonalism, 1880–1920: Crucible of American Modernism**, Abbeville Press; 3rd edition, 2021, מסת"ב 978-0789214119

קישורים חיצוניים
----------------

* David Adama Cleveland, What is Tonalism? (12 Rssenatial Characteristics), artsy.net, 2016
* The 4 Most Important Names of Tonalism, Widewalls - an online marketplace and magazine
* Tonalism - Pathway from the Hudson River School to Modern Art, New York State Museum
* What is Tonalism? Tonalism Palette, Tonalism Definition, tonalism.com
* Tonalism, Heilbrunn Timeline of Art History, Metropolitan Museum of Art

הערות שוליים
------------

1. ↑  American Paintings in The Metropolitan Museum of Art, libmma.contentdm.oclc.org
2. ↑  American Tonalism: Selections from The Metropolitan Museum of Art and The Montclair Art Museum, www.tfaoi.com
**בית מורשת** היא עמותה חברתית העוסקת בייזום, הקמת וניהול מיזמים בתחומים המשלבים אחריות חברתית, חינוך ומורשת ישראל. העמותה הקימה ומפעילה מכינה קדם צבאית ייעודית, בתי מדרש וכולל חינוכי ייחודי, מסגרות חינוכיות משלימות ובלתי פורמליות, מענים רווחתיים לילדים, מיזמים חברתיים וקהילתיים, יחד עם שותפים מקומיים וממשלתיים. מטה העמותה שוכן בעיר מעלה אדומים. העמותה הוקמה במקור כגרעין תורני, והלכה והתפתחה במהלך השנים. בראש העמותה, נכון ל-2022, עומד מייסדה, הרב אליהו קפלן.

רקע כללי
--------

בית מורשת החלה את דרכה בשנת 2001, כחלק מרשת הגרעינים של קרן מורשת, ביוזמת הרב אלי קפלן, תושב העיר מעלה אדומים, תלמידו של הרב צבי יהודה הכהן קוק. בשנת 2003 נרשמה כעמותה עצמאית. בראשיתה פעלה כגרעין תורני במעלה אדומים, שהתגבש בבית מדרש חינוכי שהוקם בידי העמותה. עם השנים פנתה העמותה לפיתוח מיזמים חינוכיים וחברתיים עבור כלל אוכלוסיית מעלה אדומים, תוך שיתופי פעולה עם הגופים המוניציפליים וטשטוש ההבחנה בין אוכלוסיית הגרעין לכלל האוכלוסייה ושימת דגש על צורכי הקהילה כולה. בעשור זה חיזקה בית מורשת את מעמדה במרחב המקומי מעלה אדומים.

בשנים האחרונות החלה העמותה לכוון את פעילותה להקמת והובלת מיזמים במישור הלאומי ולא רק במישור המקומי. בעשור זה חיזקה בית מורשת את קשריה עם גורמי ממשל וממסד והקימה מכינה קדם־צבאית, פיתחה מודלים לעבודה קהילתית והתמקדה ביצירת שותפויות ומיזמים בתחומי פעילותה.

תחומי פעילות ותוכניות
---------------------

העמותה מפעילה כיום את מכינת איתן, השוכנת במישור אדומים ופונה לכלל האוכלוסייה הישראלית.

מכינת איתן הוקמה בשנת 2010 ובשנת 2015 קיבלה הכרה רשמית[דרושה הבהרה]. במכינה כמה מסלולים כדוגמת חקלאות, בנייה ויצירה בעץ ובמתכת. במכינה לומדים גם חניכים בודדים שאין להם בית לחזור אליו. העמותה פועלת להקמת מתחם הקבע של המכינה באתר הצופה למדבר יהודה.

עמותת בית מורשת מפעילה כולל חינוכי הפועל בתוך בית הספר אמי"ת איתן, שבמסגרתו משולבים הלומדים בעשייה חינוכית מגוונת כפרחי הוראה, רבני גנים ומדריכים מיד עם תחילת לימודיהם. לצד הכולל פועלים בתי מדרש שונים לאוכלוסיות מותאמות, ובהן נשים, גמלאים וקבוצות נוספות.   
העמותה מפעילה כיום שתי מועדוניות לילדים, מועדונית צמ"ד לילדים עם צרכים מיוחדים ומועדונית לילדי רווחה.

מועדונית צמ"ד היא מרחב אשר נועד להעניק לילדים בעלי צרכים מיוחדים הזדמנות למפגש חברתי. כביטוי לתפיסת העמותה, המועדונית ממוקמת לכתחילה באולפנת צביה בעיר, ובמהלך השבוע עשרות נערות האולפנה חונכות ומלוות את הילדים. המועדונית לילדי רווחה מיועדת לילדים הזקוקים לאחר הלימודים למסגרת תומכת למידה, ארוחה חמה ויחס חם.

בית מורשת מפעילה מיזמים נוספים עבור האוכלוסייה הצעירה, כגון: צהרונים, קייטנות וחוגים, תוכנית רבני גנים וחנות מקוונת למוצרים חינוכיים.

סך הכול פועלת העמותה בקרב כ־30,000 נפש בכל שנה. מחזור הפעילות של העמותה בעשר השנים שבין 2011–2020 עמד על כ-33,000,000 שקלים, והוא מבוסס על מתן שירותים בתמורה, מימון ממשלתי ומקומי ותרומות.

סמל העמותה
----------

בשנת 2020 עברה העמותה מיתוג מחדש ובמסגרתה הוחלף הלוגו שלה. הלוגו הנוכחי מציג שתי ידיים המופנות זו אל זו ומביעות תמיכה ושיתוף פעולה, וביניהן ארבעה עיגולים המסמלים את תחומי העשייה המגוונים. גם הלוגואים של התחומים השונים מבוססים על הלוגו המרכזי וצבעוניותם מביעה גיוון בעשייה.   

המוטו של העמותה, המופיע בשילוב עם הלוגו, גם הוא הוחלף במסגרת המיתוג המחודש: "יחד לוקחים אחריות".

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של בית מורשת
* לחנות האינטרנטית של העמותה
* בית מורשת, באתר "גיידסטאר ישראל"