recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**עדנאן מילאד** (בערבית: **عدنان میلاد**) (נולד ב-17 באפריל 2001) הוא לוחם טאקוונדו ערבי-ישראלי קטוע-יד, סגן אלוף המשחקים האירופיים הפאראלימפיים (רוטרדם 2023) בקטגוריית משקל עד 63 ק"ג.

ביוגרפיה
--------

מילאד נולד ברמלה שבישראל, בן בכור להוריו. ב-28 באפריל 2018 עזר לאביו בעבודה בקיבוץ חפץ חיים, ובמהלך העבודה התחשמל כאשר ניסה להרים כבל חשמל שהיה מונח בשטח. כתוצאה מההתחשמלות איבד את הכרתו, והובהל למרכז הרפואי קפלן, שם הורדם והונשם. כתוצאה מהתאונה, נקטעה ידו הימנית. לאחר שלושה שבועות יצא מילאד מכלל סכנה, ואושפז במשך שנה במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא – תל השומר, שם עבר סדרה של ניתוחים לטיפול בכוויות הקשות. במהלך האשפוז ביקר אותו ליאור יסעור, אביו של לוחם הטאקוונדו הפאראלימפי אסף יסעור, שחפש אותו לענף הטאקוונדו הפאראלימפי. לאחר פגישות עם מספר מאמנים, החליט עדנאן להתחיל דרך חדשה כספורטאי תחרותי בענף הטאקוונדו הפאראלימפי.

קריירה ספורטיבית
----------------

### 2023

#### סגן אלוף המשחקים האירופיים

במשחקים האירופיים שנערכו באוגוסט ברוטרדם שבהולנד זכה במדליית כסף בקטגוריית עד 63 ק"ג, לאחר שגבר בשלב חצי הגמר על סנדרו מגרלשווילי מגאורגיה בתוצאה של 26:7, והפסיד בשלב הגמר למהמוט בוזטקה הטורקי.

### 2024

ב-8 במרץ 2024 השיג את הקריטריון הפאראלימפי למשחקים הפאראלימפיים בפריז, לאחר שגבר בגמר תחרות המיון האירופית בסופיה שבבולגריה על יריב גאורגי.

קישורים חיצוניים
----------------

* "לא ארגיש שניצחתי עד שאזכה בזהב בפריז" באתר ישראל היום, 18 במרץ 2022 (בעברית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  רותם פלדברג, ‏עדנאן מילאד השיג את הקריטריון הפראלימפי, באתר ערוץ הספורט, 8 במרץ 2024
**ילנה קלוקאצ'בה** (ברוסית: **Елена Клокачёва**;‏ 25 בנובמבר 1891 – סביבות 1943) הייתה ציירת רוסיה אשר בשנים 1942 ו-1943, במהלך המצור על לנינגרד, ציירה מספר דיוקנאות של רופאים צבאיים ספרדים.

ביוגרפיה
--------

ילנה קלוקאצ'בה נולדה במשפחת קציני חיל הים. הסבא רבא שלה - פדו אלכסייביץ' קלוקאצ'ב ( 1739-1783), היה סגן אדמירל של צי הים השחור, ואביה, ניקנדר קלוקאצ'וב, היה אדמירל משנה בחיל הים.

היא למדה בגימנסיה "מריה ניקולייבנה סטויונינה" ומאז 1891 באקדמיה האימפריאלית לאמנויות.

מאז 1902 היא גרה בסנט פטרבורג. ובשנת 1922 היאעברה לגור בפבלובסק.

בשנים 1942 ו-1943, לדיוויזיה הכחולה הספרדית, שהשתתפה במצור על לנינגרד, היה מחנה רפואי בשטח פבלובסק. קולקאצ׳בה ניצלה את הזמן ועשה דיוקנאות בפחם של כמה מהרופאים הצבאיים הספרדים ששרתו שם. משפחותיהם מחזיקות שניים מהפורטרטים הללו בספרד.

תאריך ומקום מותה אינם ידועים, נפטרה אחרי 1943.

קריירה אמנותית
--------------

היא למדה ציור באקדמיה האימפריאלית לאמנויות בסנט פטרסבורג בשנים 1891 ו-1892 עם פאבל צ'יסטיאקוב ולאחר מכן עם פאבל קובלבסקי. ב-1899 נסעה למינכן כדי ללמוד אצל הצייר הסלובני אנטון אזבה ואצל פרנץ פון לנבאך.

קלוקאצ'בה השתתפה בכמה מהתערוכות של קבוצת הנודדים. שהחבר הידוע ביותר בה היה איליה רפין.

בשנת 1901 היא זכתה לתואר "אמנית" על תמונתה "מאחורי הקלעים". האקדמיה קיבלה לחברות מלאה את הנשים רק ב-1873.

בתחילת המאה ה-20 היא נסעה לתוניסיה, סיציליה ולטורקסטאן הרוסית ומשם שאבה השראה לרבות מיצירותיו בסגנון האוריינטליסטי.

בשנת 1909 היא השתתפה בתערוכת האביב באקדמיה הקיסרית לאמנויות עם עבודתה "סאטיר ונימפה".

היא הייתה חברה באגודת הציירים של סנט פטרבורג (1890 —1918).

גלריה
-----

* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ילנה קלוקאצ'בה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  библиотека, Российская национальная. "Интерактивное оглавление к электронным копиям адресных и справочных книг «Весь Петербург — Весь Петроград» (1894-1917). Справка
2. ↑  "Козлова Н. Н. Реферат кн.: Остроумова-Лебедева А. П. Автобиографические записки. Т. 1, 2, 3". www.a-z.ru.
3. ↑  "Выставка петроградскихъ художниковъ". Столица и усадьба. 51 (February): 23. 1916.
4. ↑  «Прошлый Век». Галерея искусства XX века. Живопись, фотография, графика, интерьеры, биографии художников XX века. pv-gallery.com

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"ילנה קלוקאצ'בה"**.
**אלי ליפשטיין** (נולד ב-19 בדצמבר 1961, י"ב בטבת ה'תשכ"ב) הוא מומחה למדעי המוות, היסטוריון של הרפואה המשפטית/פתולוגיה, סופר ומרצה ישראלי, אשר חשף את פרשת נטילת האיברים מגופות במכון המשפטי 'אבו כביר', ללא אישור המשפחות.

ביוגרפיה
--------

נולד בתל אביב להורים ניצולי שואה. אביו שימש כמפקח פדגוגי ברשת אורט ואימו כפרופסורית לביוכימיה במכון הוולקני.

קריירה
------

לאחר תום לימודיו בפרסום, החל ליפשטיין לעסוק בתחום. באקראי, נתקל במודעה בעיתון אשר הציעה מסלול הסבה מקצועית לתפקיד עוזר בחדר נתיחה במכון לרפואה משפטית באבו כביר. בשנת 1986, ליפשטיין החליט לבקר במקום כהתנסות אנתרופולוגית, אך לבסוף הביע עניין רב בתחום והצטרף לתוכנית ההסבה. לאחר שנים, הביע את המשיכה לתחום "כאומנות בה מתנקז הצער, האלימות והרוע במקום אחד".

תחילת דרכו החלה באינתיפאדה הראשונה, בה הוא השתתף ביחד עם היועץ המשפטי בנתיחות של משתפי פעולה פלסטינים עבור השב"כ וצה"ל. לאחר מכן, התקדם לתפקיד טכנאי הנתיחות הראשי, ובהמשך מונה למנהל מחלקות בחדרי הנתיחה, ואף השתתף בנתיחה שלאחר המוות של ראש הממשלה לשעבר, יצחק רבין.

במהלך תפקידו, התעמת עם פרופ' יהודה היס לגבי נושא נטילת איברים ללא אישור המשפחות והסתרת מידע מהן. לאחר שלא זכה למענה, חשף את הסיפור במספר גופי תקשורת, מה שהוביל להדחתו של פרופ' היס ולמינויו של ד"ר חן קוגל כמחליפו, תוך שינוי שיטות העבודה במכון וקיום מבצע "מנוחה בכבוד" בו נקברו האיברים שנקצרו ללא רשות המשפחות בקברי הנפטרים. פרשה נוספת אותה חשף הייתה לקיחת ליבו של דודו טופז ללא רשות על ידי פרופ' היס.

ליפשטיין השתתף בוועדה בכנסת בנושא ילדי תימן החטופים, בה העיד על היסטוריית הנתיחות לאחר המוות שבוצעו בגופות התינוקות.

כיום, משמש ליפשטיין יועץ בנושאי הרפואה המשפטית ולחוות הדעת שמונפקות במכון, כהיסטוריון של המכון הפתולוגי ונחשב למומחה בתולדות הרפואה המשפטית בישראל, והוא מרצה בנושאים אלו עבור גופים ואירועים שונים.

ספרו
----

בשנת 2008, הוציא ליפשטיין את הספר "חי בן המתים" (הוצאת אוריון), רומן העוסק באופי העבודה במכון המשפטי ועל לבטים שונים והתמודדויות, בנוסף למקרים מפורסמים כגון התאבדויות, נתיחת גופתו של יצחק רבין ועוד אירועים בעילום שם. הספר גם סוקר את היסטוריית המקום והאירועים שהובילו לפתיחתו, כולל תולדות המשפחה שהתגוררה במקום במקור.

הספר נחשב לרב מכר והוא נלמד בפקולטות להיסטוריה, פסיכולוגיה, אנתרופולוגיה וסוציולוגיה ברחבי ישראל.

בנוסף לספרו, ליפשטיין פרסם מאמרים, בין היתר לטובת האנציקלופדיה העירונית תל אביב.

תארים ולימודים אקדמאיים
-----------------------

* לימודי פרסום ויחסי ציבור במכללה למנהל - 1984
* תואר שני בפסיכולוגיה משפטית באוניברסיטת לסטר (למידה מרחוק), אנגליה - 2000
* לימודי רפואה משפטית, טכנאות נתיחה וחניטת גופות במכון אבו כביר ואוניברסיטת תל אביב - 1988
* לימודי מדעי המוות וחניטת גופות - 2017 אירלנד

חיים אישיים
-----------

מתגורר בגבעתיים, נשוי לדורית ואב לשניים.

קישורים חיצוניים
----------------

* יאנה פבזנר, ‏מאז שנעשיתי סבא אני לא יכול לנתח גופות של ילדים, באתר ‏מאקו‏, 13 בינואר 2022
* שרון כידון, מאסון מירון ועד רצח רבין: "עשיתי נתיחת מוות בגופה של מדינת ישראל", באתר חדשות 13, 5 בפברואר 2022
* גיא ליברמן, פרשת המכון הפתולוגי: המדינה תפצה משפחות נפטרים במיליונים, באתר ynet, 3 במרץ 2017

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007307228205171
* VIAF: 297809865
* WorldCat (עם VIAF): 297809865

 |
**לאה קולדצקי** (נולדה ב-י"ב באדר ה'תשי"ז, 13 בפברואר 1957) היא רבנית חרדית-ליטאית. בתם של הרב חיים קניבסקי והרבנית בת-שבע קניבסקי, שאת מקומה תפסה לאחר פטירתה.

ביוגרפיה
--------

בתם השנייה של הרב חיים והרבנית בת-שבע קניבסקי. נולדה וגדלה בבני ברק ולמדה בסמינר הרב וולף בעיר.
בשנת תשל"ו, נישאה לרב יצחק קולדצקי מבוגרי ישיבת חברון בירושלים. בתחילת שנות נישואיה עבדה כגננת.

קולדצקי סייעה לאמה בקבלת הנשים לייעוץ וברכה, בטקסי הפרשת חלה ובקריאת שמות הזקוקים לישועה בבית הכנסת. לאחר פטירתה הפתאומית של אמה הרבנית בת-שבע בסוכות תשע"ב (2011), התבקשה על ידי אביה למלא את מקומה.

בחשוון תשע"ב החלה לקבל נשים רבות לעצה וברכה בביתו של אביה בזמני קבלת קהל מסודרים. מאוחר יותר בעקבות העומס שנוצר, עברה לקבל קהל בחדר שיוחד עבורה בסמוך לעזרת הנשים של בית הכנסת לדרמן הסמוך לבית אביה, שם גם החלה לקיים מדי שבוע, בימי חמישי, טקס הפרשת חלה לכ-300-500 נשים באולם של בית הכנסת, כשבסיומו היא מברכת את המשתתפות בזכות קיום המצווה.

קולדצקי נוהגת להביא דברי חיזוק מאביה לכינוסי נשים המוניים המתקיימים בחודש אלול ובימי חיזוק שונים ברחבי הארץ.

בתקופה בה הומלץ על חיסוני קורונה, עודדה חיסונים בכנס נשים טלפוני ובצילום סרטונים המעודדים נשים להתחסן.

חיים אישיים
-----------

קלודצקי נישאה ב-1976 לרב יצחק קולדצקי - מגיד מישרים מוכר במגזר החרדי, ולזוג 13 ילדים.

קישורים חיצוניים
----------------

* נעמה גרין, הרבנית קולדצקי: אין דבר יותר חזק מתפילה של אמא, באתר הידברות, 10 בינואר 2016
* מכתב אישי לבנות ישראל מהרבנית קולדצקי, באתר השבת

הערות שוליים
------------

1. ↑  משה ויסברג, הגר"ח לבתו הרבנית קולדצקי: את ה'ממשיכה', באתר בחדרי חרדים, 20 באוקטובר 2011
2. 1 2  ברק, תחיה (2022-04-13). "כך הפכה הרבנית קולדצקי, בתו של הרב קנייבסקי, לאחת המשפיעות בעולם החרדי". *Ynet*. נבדק ב-2022-04-18.
**גן הפסלים במוסקבה** (ברוסית: **Парк искусств**, גן האמנות, או **Парк скульптуры ЦДХ**, גן הפסלים של מרכז האמנים) הוא גן פסלים הממוקם בקרימסקי ואל, מוסקבה, בשכנות לגלריית טרטיאקוב לאמנות חדשה.

היסטוריה
--------

הגן הוקם ב-1992 ביוזמת עיריית מוסקבה, וכיום מוצבים בו יותר מ-700 פסלים, והוא אתר הפסלים היחיד במוסקבה שממוקם באוויר הפתוח ולא במבנה.
הפסלים בפארק עשויים ממגוון חומרים ובהם אבן, ברונזה ועץ, פרי עבודתם של אמנים רבים, בהם פסלים סובייטיים ידועים כורה מוחינה, ויבגני ווצ'טיץ', וכן אמנים רוסיים עכשוויים. הפארק מחולק לחלקות, ובהן "הגן האוריינטלי", "גן השושנים", "כיכר פושקין", ועוד.

חטיבה מיוחדת בגן מכילה עשרות פסלים של מנהיגים סובייטיים, שהוסרו ממקומם לאחר התפרקות ברית המועצות והובאו אל הגן לתצוגה. פסלים אלה הובאו אל הפארק כבר באוקטובר 1991, עם קריסת ברית המועצות, כאשר במקומות רבים הוסרו פסלים של ההנהגה הסובייטית לדורותיה, וכן פסלים בעלי ניחוח קומוניסטי, והושארו בפארק במצב אופקי. לאחר מכן הוצבו הפסלים שוב על כניהם, וכיום הם מהווים חלק מהתצוגה בפארק. ביניהם ניתן למנות פסלים של לנין, סטלין, פליקס דזרז'ינסקי, מפקד הצ'קה, שפסלו המונומנטלי הועבר לגן מחזית בניין לוביאנקה, וברז'נייב.

ב-1995 התווספה חלקה לרגל 50 שנה לניצחון על גרמניה הנאצית. חלקה זו כוללת פסלים תעמולתיים העוסקים בנושא. 

ב-1998 הוקמה בפארק חלקה המוקדשת לקורבנות הרודן העריץ סטלין, שפסליו מוצגים אף הם בסמוך.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גן הפסלים (Muzeon Park)** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של גן הפסלים "המוזיאון" במוסקבה
* גן הפסלים "המוזיאון" במוסקבה, ברשת החברתית פייסבוק

* גן הפסלים "המוזיאון" במוסקבה, ברשת החברתית אינסטגרם

* גן הפסלים "המוזיאון" במוסקבה, ברשת החברתית VK
עידור האדמה באמצעות מעדר
חקלאית בזמביה עובדת עם מעדר
**מעדר** הוא כלי חקלאי עתיק המשמש לעידור, חפירה ותיחוח האדמה בחקלאות וגננות. תכליתו להזיז כמויות קטנות של אדמה.

חלק ממטרותיו הוא עקירת עשבים שוטים על ידי ניקוי השטח סביב צמחים וערימת האדמה סביב בסיסם. בעזרתו ניתן גם ליצור תעלות ותלמים רדודים לנטיעת זרעים ופקעות, ולחפור באדמה ולהזיזה במהלך איסוף היבול בירקות שורשיים כמו תפוחי האדמה.

היסטוריה
--------

מעדרים הם טכנולוגיה עתיקה, והם מקדימים כרונולוגית את המחרשה. הם תוארו באמנות כבר בתקופה השושלתית הקדומה במצרים העתיקה, והם מוזכרים גם במסמכים עתיקים כמו חוקי חמורבי (בערך במאה ה-18 לפנה"ס) וספר ישעיהו (המאה ה-8 לפני הספירה).

המעדרים הפכו בעשרות השנים האחרונות לכלי פופולרי עבור ארכאולוגים, כיוון שעל אף שהם פחות מדויקים מכף, הם אידיאליים לניקוי שטחים פתוחים גדולים יחסית.

סוגי מעדרים
-----------

נשים המשתמשות במעדרים שנועדו לשימוש חקלאי
מעדר עשוי מטבלת מתכת מחודדת בצורות שונות, אליה מחברים קַת העשויה מעץ או פלסטיק. קיימים סוגים רבים של מעדרים השונים מבחינת מראה הלהב שלהם ומטרתם, חלקם יכולים לבצע פעולות רבות, בעוד שאחרים מיועדים לשימוש מסוים. בחקלאות וגינון נהוג לעדור עם להב כבד, בצורת דלתא רחבה בעלת קצה שטוח.

המעדר ההולנדי מעוצב במיוחד כדי להדחף אל האדמה ולחתוך עשבים מתחת לפני השטח. ראשו הוא להב ממתכת שטוחה, אולם הוא לא יעיל כמו החיתוך של הטורייה למשיכה ודחיפת אדמה.

* מעדר הולנדימעדר הולנדי
* מעדר רומאי בן 2000 שנהמעדר רומאי בן 2000 שנה
* מעדר מתקופת יוון העתיקהמעדר מתקופת יוון העתיקה
* סוגים שונים של להבי חיתוך למעדרםסוגים שונים של להבי חיתוך למעדרם

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **מעדר** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **מעדר** |

* מעדר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| כלי עבודה |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| אזמל • גרזן • דיסק חיתוך • חוט בנאים • חוט משיכה • טסטר • כליבה‏ (קלמרה) • כף בנאים‏ • לדרמן • מברג • מחרטה • מסור • מסור אנכי • מסור חרב • מסור נימה • מסור עגול • מסור שרשרת • מספריים • מעדר • מפתח ברגים • מפתח צינורות • מפתח שוודי • מקדחה • מקצועה • מרית • משפך • משרט • סולם • מלחציים • סכין • פטיש • פטיש אוויר • פלייר • פלס בנאים • קת • רשת • שטיכמוס |  |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007562976805171
* GND: 4602384-7
* LCCN: sh85061359
* NDL: 00567079

 |
ראשה של ברניקי הראשונה ובנה תלמי השני
**ברניקי (ברניקה) הראשונה** (ביוונית: **Βερενίκη**;‏ 340 לפנה"ס - בין 279 ל-268 לפנה"ס), הייתה אצילה ממקדוניה היוונית שנישאה לתלמי הראשון מלך מצריים ומייסד השושלת התלמיית והפכה למלכה במצרים העתיקה. בנה תלמי השני ירש את אביו.

משפחתה
------

ברניקי נולדה במחוז אאורדיה (Eordaea) שבצפון יוון של היום. אביה היה אציל מקומי לא ידוע בשם מאגס. סבה מצד אמה אנטיגונה, היה אציל בשם קסנדרוס שהיה אחיו של אנטיפטרוס שהיה מצביא בצבאו של פיליפוס השני מלך מוקדון וכן בצבאו של בנו אלכסנדר הגדול. בזמן מסעותיו של אלכסנדר הוא שימש כעוצר של מוקדון.

משפחתה הראשונה
--------------

בשנת 325 לפנה"ס נישאה לאציל מקומי וקצין בצבא בשם פיליפוס (אנ'), שהיה נשוי לפני כן ובעל ילדים. מנישואיה אלה נולדו שלושה ילדים:

* הבן מאגס מקירנה שהפך לאחר מכן למלך קירנה ששכנה בלוב של היום. בתו הייתה ברניקי השנייה.
* הבת אנטיגונה שנישאה לפירוס מלך אפירוס.
* הבת תיאוקסנה שהפכה למלכת סירקוז בסיציליה.

בעלה פיליפוס מת בשנת 318 לפנה"ס לערך.

נישואיה לתלמי
-------------

לאחר מות בעלה נסעה ברניקי למצרים ביחד עם שלושת ילדיה כדי לשמש כבת לוויה לקרובת משפחתה אורידיקה בתו של אנטיפטרוס, שהייתה אשתו של תלמי הראשון. תלמי התאהב בברניקי ונשא אותה לאשה בשנת 316/317 לפנה"ס. היא הייתה אשתו הרביעית. לא ידוע אם התגרש מאורידיקה שעזבה את מצרים למילטוס בשנת 287 לפנה"ס, שם התקבלה על ידי דמטריוס פוליורקטס שהיה אויבו של תלמי הראשון.

לברניקי ולתלמי נולדו שלושה ילדים:

* בשנת 316 לפנה"ס, בת בשם ארסינואי השנייה - נישאה לליסימכוס מלך תרקיה ולאחר מכן לאחיה למחצה תלמי קראונוס בנם של תלמי הראשון ואורידיקה, ולאחריו נישאה לאחיה תלמי השני.
* בת בשם פילוטרה.
* בשנת 309 לפנה"ס, הבן תלמי השני שהפך ליורש של תלמי הראשון והועדף על פני ילדיה של אורידיקה.

פירוס, בעלה של בתה אנטיגונה, הנציח אותה בקוראו לעיר חדשה שהקים באפירוס בשם ברניקי. בנה, תלמי השני פילדלפוס, קרא על שמה נמל חדש שהקים לחוף ים סוף (ברניקי טרוגלודיטיקה). לאחר מותה תלמי השני ומאוחר יותר גם תלמי החמישי הוציאו צו שנתן לה כבוד אלוהי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ברניקי הראשונה** בוויקישיתוף
* Berenice Iבאתר Ptolemaic Dynasty (אורכב 11.08.2015 בארכיון Wayback Machine)
* Berenice Iבאתר livius (אורכב 17.03.2016 בארכיון Wayback Machine)
* ברניקי הראשונה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 119494108
* NKC: ola2005262664
* VIAF: 25413773
* WorldCat: viaf-85024623

 |
**יצחק שני** (1936 – 15 במאי 2023) היה הצנזור הצבאי הראשי של מדינת ישראל בשנים 1977–2000. השתחרר מצה"ל בדרגת תת-אלוף.

ביוגרפיה
--------

מפגש בכירי התקשורת הממלכתית ינואר 1987.
שני התגייס לצה"ל ב-1954, שירת בחטיבת גולני, נלחם במלחמת סיני כמפקד מחלקה בקורס מ"כים ונפצע. בהמשך שירת בתפקידי שלישות ומודיעין. ב-1972 עבר ליחידת הצנזורה הצבאית ומונה לאיש מנהלה במפקדת היחידה, לעוזרו של הצנזור הראשי תת-אלוף אבנר בר-און, ולמפקד בסיס היחידה בתל אביב, בתקופת מלחמת יום הכיפורים. בתחילת 1977 מונה לסגן הצנזור הראשי ובמאי 1977 מונה לתפקיד הצנזור הראשי ב-1977 בהמלצתו של הצנזור הראשי היוצא אבנר בר-און.

אבן דרך משמעותית ראשונה בתקופת כהונתו כצנזור ראשי נרשמה בשנת 1984, כשהוציא בצעד חריג צו סגירה לעיתון "חדשות" למשך ארבעה ימים לאחר שהעיתון פרסם ידיעה על הקמת ועדה לחקירת פרשת קו 300 מבלי שהגישה לצנזורה מוקדמת ומבלי שקיבל את אישור הצנזור.

ב-1988, בעקבות החלטתו לאסור על פרסום כתבה המכילה קטעים העוסקים בביקורות על אודות תפקודו של ראש "המוסד" ועיתוי החלפתו במקומון "העיר", עתרו עורך "העיר" מאיר שניצר והעיתונאי אלוף בן לבג"ץ. בעתירה, הידועה כבג"ץ שניצר, עמד לראשונה לביקורת שיפוטית היקף סמכותו של הצנזור הצבאי הראשי. בפסיקת השופטים נקבע הכלל לפיו אין הצנזור הצבאי הראשי מוסמך לפסול ידיעה, אלא אם כן נראה, אובייקטיבית, כי יש בפרסום משום ודאות קרובה לפגיעה ממשית בביטחון המדינה, שלום הציבור או הסדר הציבורי. השופטים קבעו כי החלטתו של תא"ל שני, לפסול את הכתבה של "העיר" אינה עומדת במבחן זה.

אירועים בולטים נוספים בתקופת כהונתו של שני כצנזור ראשי בהם הוא נדרש לאזן בין הצורך בשמירה על ביטחון המדינה לבין ערכי חופש הביטוי, עיתונות חופשית ו"זכות הציבור לדעת" היו מבצע משה, אסון צאלים ב' ואירוע החטיפה ופעולת החילוץ הכושלת של החייל נחשון וקסמן.

בשנת 2000 הוחלף שני ברחל דולב והשתחרר מצה"ל. נפטר ב-15 במאי 2023, והובא למנוחות בבית העלמין האזרחי "מנוחת עולם" בנתניה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יצחק שני** בוויקישיתוף
* יעקב ארז, הצנזור נפסל על ידי הרמטכ"ל, מעריב, 11 באפריל 1986, המשך
* קורין אלבז-אלוש, הלך לעולמו תא"ל במיל' יצחק שני, הצנזור הצבאי המיתולוגי שסגר עיתון ל-4 ימים, באתר ynet, 15 במאי 2023
* עופר אדרת, מת הצנזור לשעבר יצחק שני, שעימותיו עם התקשורת שינו את יחסיה עם הצבא, באתר הארץ, 16 במאי 2023

ביאורים
-------

1. ↑  מימין לשמאל: תא"ל יצחק שני – הצנזור הראשי, איתן הבר – יועץ התקשורת של שר הביטחון יצחק רבין, תא"ל אפרים לפיד – דובר צה"ל, אבי פזנר – יועץ התקשורת לראש הממשלה יצחק שמיר, וישראל פלג – מנהל לשכת העיתונות הממשלתית. צילום: דובר צה"ל.

| הצנזור הצבאי הראשי  |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| גרשון דרור • אבנר בר-און • אורי וולש • אבנר בר-און • יצחק שני • רחל דולב • מירי רגב • סימה וואקנין-גיל • אריאלה בן-אברהם • אייל סמואלוב (ממלא מקום) • דורון בן ברק • קובי מנדלבליט |

 |
**תוכנית גיבוי** (באנגלית: **The Back-up Plan**) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 2010 בבימויו של אלן פול, עם ג'ניפר לופז ואלכס או'לאפלין בתפקידים הראשיים.

העלילה היא על אישה רווקה השואפת להיות אמא, מקבלת תרומת זרע ומתאהבת אחר כך בגרוש צעיר שמוכן להיות אב לילדיה.

הסרט הצליח מבחינה מסחרית למרות הביקורות הפושרות.

תקציר העלילה
------------

זואי (ג'ניפר לופז) היא רווקה כבת 30 בעלת חנות לחיות מחמד במנהטן. היא שואפת להיות אמא כמו חברתה מונה (מיכאלה ווטקינס) אך מתקשה ביחסיה עם גברים. היא מבקשת מהעובד שלה קליב (אריק כריסטיאן אולסן) אם יוכל לתרום לה זרע וכשהוא מסרב היא פונה לגניקולוג שלה לקבל תרומת זרע מתורם אנונימי.

היא התייתמה מאימה בגיל שמונה וגדלה אצל סבתה ננה (לינדה לאבין) שנמצאת כעת בבית אבות עם בן זוגה ארתור (טום בוסלי).

לאחר תהליך ההזרעה היא עוצרת מונית בגשם שוטף אך לאותה מונית נכנס גבר צעיר והם מתחילים לריב מי סימן למונית ראשון ולבסוף יוצאים ממנה. כעבור זמן קצר היא מבקרת עם מונה בשוק האיכרים שם מוכר אותו גבר את הגבינות שהוא מייצר בחוותו. הוא מציג את עצמו בשם סטן (אלכס או'לאפלין) ומתחיל לחזר אחריה. סטן הוא גרוש ובעל חוות עזים היא מסרבת לחיזוריו אך לבסוף נענית לו, מבקרת אותו בחוותו והם שוכבים ביחד.

היא מבקרת בקבוצת תמיכה של אימהות חד הוריות בהנחייתה של קארול (מליסה מקארתי). היא מגלה שהיא בהריון ומודיעה זאת לסטן הנדהם. בגלל תגובתו הם נפרדים אך נפגשים שוב. בבדיקת אולטראסאונד מתגלה שיש לה תאומים ברחמה. היא לוקחת אותו לקבוצת האימהות ושם הם צופים בלורה (מליברת' מונרו) שיולדת בתוך מים בעזרת נשות הקבוצה.

סטן מתחיל בהכנות לקראת הלידה. במגרש המשחקים הוא נפגש באבא (אנתוני אנדרסון) שמסביר לו מה זה להיות אבא. לאחר ויכוח נפרדים זואי וסטן. זואי נוכחת בחתונתם של ננה וארתור בבית האבות אך באמצע החגיגה יורדים לה המים. היא מוזעקת לבית החולים ובדרך היא עוצרת ליד הדוכן של סטן והוא מצטרף אליה ללידה.

נולדות לה שתי תאונות וסטן מטפל בהן תוך שהוא מבחין בזואי מקיאה - היא כעת בהריון ממנו.

צוות השחקנים
------------

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ג'ניפר לופז | זואי |  |
| אלכס או'לאפלין | סטן |  |
| מיכאלה ווטקינס | מונה |  |
| מליסה מקארתי | קארול |  |
| לינדה לאבין | ננה |  |
| אריק כריסטיאן אולסן | קליב |  |
| אנתוני אנדרסון | אבא במגרש משחקים |  |
| רוואן בלנצ'ארד | בתה של מונה |  |
| מליברת' מונרו | לורה |  |
| טום בוסלי | ארתור |
|

קישורים חיצוניים
----------------

* קדימון לתכנית גיבוי, באתר יוטיוב
* מאחורי הקלעים של תכנית גיבוי, באתר יוטיוב
* ביקורת על תכנית גיבוי, באתר הארץ
**הנסיכה גבריאלה תרזה מריה גרימלדי ממונקו, רוזנת קרלאדס** (בצרפתית: **Gabriella Thérèse Marie Grimaldi**; נולדה ב-10 בדצמבר 2014) היא נסיכת מונקו. בתם של אלבר השני, נסיך מונקו ושרלין, נסיכת מונקו, ואחותו התאומה של ז'אק, נסיך מונקו.

ביוגרפיה
--------

ב-30 במאי 2014 הוכרז כי שרלין, נסיכת מונקו, אשתו של אלבר השני, נסיך מונקו, בהריון. ב-9 באוקטובר אושר כי עתידים להיוולד תאומים. ב-10 בדצמבר בשעה 17:04 נולדה גבריאלה בבית החולים על שם הנסיכה גרייס בלה קול. שתי דקות לאחר מכן נולד אחיה התאום ז'אק. גבריאלה וז'אק הם התאומים הראשונים בתולדות בית גרימלדי. בעקבות הלידה ירו תותחי המבצר פורט אנטואן 42 מטחי כבוד (21 עבור כל אחד מהם). פעמוני הכנסיות צלצלו במשך רבע שעה, והיום הוכרז כיום חג.

חרף העובדה שנולדה ראשונה, אחיה של גבריאלה קודם לה בתור לרשת את הכתר בשל חוק העדפת הבן הבכור. גבריאלה קיבלה עם לידתה את התואר "רוזנת קרלאדס" מאת אביה. ב-7 בינואר 2015, הוצגו התאומים לראשונה בפני תושבי הנסיכות. ב-10 במאי הם הוטבלו בקתדרלת מונקו. בהזדמנות זו הוענק להם הצלב הגדול של מסדר גרימלדי.

לגבריאלה וז'אק יש שני אחים למחצה: ג'זמין גרייס גרימלדי ואלכסנדר קוסטה. שניהם נולדו לאביהם מחוץ לנישואים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גבריאלה, נסיכת מונקו** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Monaco's Prince Albert II and Princess Charlene expecting baby
2. ↑  שמחה כפולה: נסיכת מונאקו ילדה תאומים, באתר ynet, 10 בדצמבר 2014
3. ↑  Press release
4. ↑  Jour férié et coups de canons pour les jumeaux de Charlène de Monaco
5. ↑  Royal twins born in Monaco
6. ↑  Naissances Princières
7. ↑  Albert et Charlène de Monaco : présentation officielle des jumeaux le 7 janvier 2015
8. ↑  Princess Charlene and Prince Albert baptise their twins Gabriella and Jacques in Monaco
9. ↑  Sovereign Ordinance #5307
**היריון כימי** הוא סוג של הפלה טבעית, המתרחשת בשלבי ההיריון הראשונים. היריון כימי הוא כינוי לתהליך שבו מתקיימת הפריה של תא זרע וביצית, וכן השרשה ברחם, אך העובר אינו ממשיך להתפתח. רוב ההריונות הכימים מסתיימים בדימום וסת רגיל, והאישה כלל לא יודעת שעברה היריון כימי. אם האישה עוקבת אחרי ההורמון גונדוטרופין כוריוני אנושי (הידוע גם בשם בטא HCG או "הורמון ההיריון") היא תראה עלייה המעידה על היריון, ואחריה ירידה ודימום. היריון כימי ניתן לגלות רק כשיש מעקב אחרי הורמון ההיריון, ומכאן שמו. אין אפשרות לראות היריון כימי באמצעות אולטרסאונד.

תהליך פיזי
----------

בהיריון כימי מתקיימת הפריה בין תא זרע לביצית ולאחר מכן השרשה. בעקבות ההשרשה, העובר מתחיל להפריש את הורמון ההיריון. עם זאת, לרוב בגלל פגם במטען הגנטי של העובר שנוצר, הוא אינו ממשיך להתחלק ובכך נעצר ההיריון. גורמים נוספים עלולים להיות מחסור בפרוגסטרון, שמונע מדופן הרחם להתעבות דיה כדי לתמוך בהשרשה, הפרעה ברירית הרחם ותפקוד נמוך של בלוטת התריס (ערך TSH גבוה). לאחר שנעצר ההיריון, רמות הורמון ההיריון יורדות, והמחזור החודשי מתחיל. היריון כימי אינו מעיד על בעיית פוריות, ואפשר לחזור לנסות להיכנס להיריון מיד לאחריו.

גילוי היריון כימי
-----------------

רוב הנשים לא תדענה כי עברו היריון כימי, כיוון שרוב ההריונות הכימיים נפסקים עוד לפני ההופעה של המחזור החודשי. מבחינת האישה, היא פשוט קיבלה מחזור רגיל. מאז התפתחותן של בדיקות היריון המיועדות לבדיקת היריון לפני תאריך הווסת הצפוי, נשים רבות יותר מקבלות תשובה חיובית, ולאחר מכן הורמון ההיריון יורד, התשובה הופכת לשלילית ובסופו של דבר ההיריון נספג ויוצא כדימום רגיל.

קושי רגשי
---------

היריון כימי מציב קושי רגשי גדול בפני זוגות המצפים להיריון. האישה מחכה בקוצר רוח לימים לפני המחזור עד לזמן שבו בדיקת דם או שתן תוכל לאשש או להפריך את קיומו של ההיריון. אישה כזאת מקבלת תשובה חיובית ומתמודדת עם הבשורה. כעבור ימים בודדים התשובה מתהפכת, ובמעבר רגשי חד נותרת תחושה של אובדן ההיריון. לנשים שעוברות טיפולי פוריות הדבר עלול להיות מכאיב במיוחד. ד"ר עופר גונן מסביר כי היריון כימי הוא דווקא סימן מעודד, כי הוא מעיד שהפריה יכולה להתקיים. היריון כימי, כסוג של הפלה טבעית, עלול לגרום לתחושות קשות של אובדן ועצב.

הערות שוליים
------------

1. ↑  הריון כימי, באתר www.clalit.co.il
2. ↑  הריון כימי - מהו?, באתר הפלות, ‏20 בספטמבר 2012
3. ↑  מיכל הלפרין, ‏הריון כימי: למה את לא צריכה להיבהל מזה, באתר ‏מאקו‏, 14 במרץ 2019

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
בן זונה (מיוונית: הלחם של ἰδέα אידאה - רעיון ו-γράμμα גרמה - תמונה או משהו כתוב) היא סמל או סימן שמבטא מושג שלם. אידאוגרמה ולוגוגרמה הן מונחים קרובים, אולם בעוד ששת בדרך-כלל לציון מילה בשפה או רכיב מורפולוגי, אידאוגרמה אינה קשורה בהכרח לשפה טבעית, ויכולה לייצג מושג שאינו קיים בשפה, או שמבוטא בשפה המדוברת באמצעות יותר ממילה אחת.

תמרור: סכנת החלקה בעונת החורף
אידאוגרמות נפוצות הן תמרורים ושלטי הכוונה או אזהרה. למשל, בשיטת התמרור הבינלאומית, האזהרה: "בכביש זה קיימת סכנת החלקה בעונת החורף" מיוצגת כאידאוגרמה - תמרור משולש, ששוליו אדומים, ובתוכו ציור סכמטי של מכונית מעל קווים גליים. יתרונן של האידאוגמות במקרה כזה הוא היותן תמציתיות, וברורות לדוברי שפות שונות. חסרונן בכך שהן דורשות לימוד מיוחד. כמו כן, הוספת אידאוגרמה, כלומר תמרור, למערכת התמרורים, דורשת הסכמה בינלאומית. קשה ליצור סימן חדש מצירוף או שינוי אידאוגרמות קיימות, בלי להסתכן בכך שלא יהיו נהירות לאדם זר.

תמרור זה שהוצב בנגב מלווה בכיתוב בשלוש שפות מחשש שהוא אינו די מוכר ולפיכך לא יובן כהלכה
אידאוגרמה בכנסיית הביקור
מערכת התמרורים הבינלאומית בנויה על פי תחביר בסיסי שמקל על הוספת סימנים חדשים בשעת הצורך, אולם גם כך הוספת תמרור חדש מחייבת הסכמה בינלאומית והפצת השרטוט החדש מראש לצורך לימוד. כללי התחביר כוללים חוקים כגון: שלט אזהרה מסומן תמיד במשולש לבן בעל שוליים אדומים (או בארצות אמריקה הצפונית והדרומית: ריבוע צהוב נטוי), הוראה מסומנת תמיד בעיגול לבן בעל שוליים אדומים, היתר מיוחד מסומן בדרך-כלל בעיגול כחול ועוד. על-פי החוקים האלה, צללית של גמל על גבי משולש לבן בעל שוליים אדומים פירושה: "זהירות גמלים עוברים בדרך", אולם אפשר בעיקרון לפרש אותה גם בדרכים אחרות, כיוון שהתחביר אינו די עשיר כדי לצמצם את מגוון המשמעויות האפשריות, והעשרתו תהפוך אותו למסובך מדי ללימוד, ולפיכך פחות אפקטיבי כשיטת תקשורת בינלאומית.

התמרור הישן לאזהרה "ילדים חוצים"התמרור החדש
דוגמה לבעייתיות של פירוש אידאוגרמה במערכת התמרורים היא התמרור "זהירות, ילדים חוצים את הכביש". התמרור הראה משולש לבן עם שוליים אדומים ועליו צללית של ילד וילדה שנראו כאילו הם רצים. ילדים פירשו את התמרור כאילו משמעותו "יש לחצות את הכביש בריצה". לפיכך הוחלט לשנות את התמרור, כך שתופיע עליו צללית של אדם מבוגר אוחז בידו של ילד. גם כך היה צורך להסביר את השינוי, משום שגם הסימון החדש עלול להתפרש בכמה אופנים.

כתב אידאוגרפי (כתב חלקי)
------------------------

בהיסטוריה של הכתב, סמלים שימשו בתחילה כאידאוגרפיה (למשל ציור ראש שור כסימן לרשימת מלאי של בקר) התפתחו ללוגוגרמה (ציור שור מסמל את המילה שור) ומשם לכתב פונטי (סמל השור משמש כחלק ממילה למשל האות ש שהיא תחילת של שור).

מערכת אידאוגרמות נפוצה אחרת היא שיטת סימול היסודות הכימיים. אמנם, הסמלים במקרה זה מבוססים על אותיות האלפבית הלטיני ועל שמות היסודות בלטינית, אולם כיום נעשה בהם שימוש כאידאוגרמות לכל דבר. כשמשלבים את סמלי היסודות הכימיים בנוסחה המתארת חומר כלשהו או תגובה כימית, משתמשים בסמלים נוספים המתארים את הקשרים בין היסודות, וכן בתחביר בסיסי.

אפשר להתייחס למערכת הרישום הלוגית או המתמטית כמערכת של אידאוגרמות, כיוון שמדובר במערכת של סמלים שאינה תלויה בשפה מדוברת כלשהי. עם זאת, כיוון שמערכת רישום זו כוללת גם תחביר נוקשה, ייתכן שעדיף לראות בה מערכת של לוגוגרמות.

ראו גם
------

* לקסיגרמה
* לוגוגרמה
* תמרור
* סמל
* פיקטוגרמה
* אמוג'י

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אידאוגרמה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4161217-6

 |
**לובנה אַזַאבַּל** (בצרפתית: **Lubna Azabal**; נולדה ב-15 באוגוסט 1973) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה בלגית, זוכת פרס ג'יני ושלושה פרסי מגריט (האוסקר הבלגי).

ביוגרפיה
--------

אזאבל נולדה בבריסל שבבלגיה לאב מרוקאי ולאם ספרדייה. בתום לימודיה ב-Conservatoire royal of Brussels החלה את דרכה כשחקנית תיאטרון. ב-1998 החלה לשחק בסרטים קצרים, ביניהם הסרט "J'adore le cinéma". בשנת 1999 שיחקה בתפקיד הקולנועי הראשון שלה, בקופרודוקציה תוניסאית-צרפתית בשם "Les Siestes Grenadine", מאת הבמאי מחמוד בן מחמוד. 

ב-2001 שיחקה אזאבל בסרטו של הבמאי הצרפתי המוערך אנדרי טשינה, בסרט "Loin" (שפירושו: רחוק), שהיה מועמד לפרס אריה הזהב בפסטיבל ונציה. כן שיחקה בסרטו של מיכאל דביל "Almost Peaceful", שהיה גם הוא מועמד לפרס "אריה הזהב". בשנת 2002 שיחקה בסרט "אראם" של הבמאי רוברט קשישיאן, סרט זה זכה בפסטיבל מינכן והכניס את אזאבל לרשימת השחקניות הצעירות המבטיחות באירופה. בשנת 2003 שיחקה בסרטו של נביל אייאש, "A Minute of Sun Less", ובשנת 2004 בסרט "ויוה אלג'ריה", שהיה מועמד לפרס בפסטיבל סלוניקי. ב-2004 שיחקה בסרטו של הבמאי טוני גטליף, "הגולים", שזכה בפסטיבל קאן בפרס הבמאי הטוב ביותר.

אזאבל נודעה בעיקר עבור משחקה בסרט "גן עדן עכשיו" של הבמאי הפלסטיני האני אבו אסעד ב-2005, סרט שהיה מועמד לפרס האוסקר בקטגוריית הסרט הזר, וזכה בפרס גלובוס הזהב. ב-2007 שיחקה בסרט הישראלי "זרים" של ארז תדמור וגיא נתיב, שהשתתף בפסטיבל סאנדנס ובפסטיבל טרייבקה. על תפקידה בסרט "זרים" זכתה אזאבל בפרס השחקנית המבטיחה בפסטיבל ירושלים לשנת 2007. באותה שנה גם שיחקה בסרט "24 בארים", של הבמאי ג'ליל לספרט, ובתפקיד אורח בסרט האקשן של הבמאי רידלי סקוט, "גוף השקרים". בשנת 2011 כיכבה בתפקיד הראשי בסרט הדרמה הקנדי "האישה ששרה", עליו זכתה אזאבל בפרס ג'יני לשחקנית הראשית טובה ביותר. בהמשך השנה כיכבה לצד בן פוסטר הסרט הדרמה האמריקאי "*Here".*

אזאבל הופיעה בתפקיד מרכזי בסדרת הטלוויזיה "The Honourable Woman", המתרחשת בלונדון, ירושלים ועזה.

בשנת 2016 גילמה את דמותה של ליזבת' בסדרת הטלוויזיה הצרפתית "טרפליום" של ערוץ Arte.

בשנת 2018 שיחקה בסרט הקולנוע הישראלי "תל אביב על האש" בבימוי סאמח זועבי. שיחקה גם בסרט המקראי בהפקה אמריקאית-בריטית "מריה מגדלנה" בכיכובה של רוני מארה. שיחקה גם בתפקיד הראשי בסרט "סופיה", של הבמאית מריאם באנמ'ברק-אלויסי והתארחה בסדרת הטלוויזיה הצרפתית-בלגית-גרמנית "נהרות הארגמן". 

בשנת 2021 גילמה את אניסה בסדרת הפשע והפעולה "שודדים: הסדרה" בהפקת נטפליקס לצד השחקן הצרפתי סלים קשיוש. 

בשנת 2022 כיכבה לצדו של סאלח בכרי בסרט הדרמה המרוקאי "הכפתן הכחול" (אנ'), בבימויה של מרים טוזאני (אנ'), על פי תסריט מאת נביל עיוש.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לובנה אזאבל** בוויקישיתוף

* לובנה אזאבל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* לובנה אזאבל, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי
* לובנה אזאבל, באתר AllMovie (באנגלית)
* לובנה אזאבל, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007449652205171
* BIBSYS: 6073912
* BNE: XX1627639
* BnF: cb14534845b (data)
* CANTIC: a11270263
* CiNii: DA1960910X
* GND: 1016202709
* ISNI: 0000 0001 1932 2526
* LCCN: no2005032071
* NLA: 40408231
* NLK: KAC2020L9340
* NTA: 283614943
* SUDOC: 089775732
* Trove: 1446406
* VIAF: 10086171
* WorldCat: lccn-no2005032071

 |
בתורת החבורות, **בעיית וייטהד** היא השאלה הבאה: האם כל חבורה אבלית {\displaystyle A} שעבורה מתקיים התנאי {\displaystyle {\text{Ext}}^{1}(A,\mathbb {Z} )=0}, היא חבורה אבלית חופשית? (הסימון {\displaystyle {\text{Ext}}^{1}} מתייחס לפונקטור הנגזר Ext). בעיה זו נחשבה לאחת הבעיות המרכזיות בתורת החבורות, עד שהתברר ב-1971 שהיא בלתי כריעה במסגרת האקסיומות הרגילות של תורת הקבוצות.

פירושו של התנאי {\displaystyle {\text{Ext}}^{1}(A,\mathbb {Z} )=0} הוא שכל הרחבה {\displaystyle 1\to \mathbb {Z} \to B\to A\to 1}, מתפצלת. במילים אחרות, לכל חבורה אבלית {\displaystyle B} ואפימורפיזם {\displaystyle f:B\to A} שהגרעין שלו הוא חבורה ציקלית אינסופית, קיים מונומורפיזם {\displaystyle g:A\to B} כך שההרכבה {\displaystyle f\circ g} היא העתקת הזהות של {\displaystyle A}. אם {\displaystyle A} מקיימת תנאים אלו, היא נקראת **חבורת וייטהד**. בעיית וייטהד, אם כך, שואלת האם כל חבורת וייטהד היא חופשית (אין לחבורות האלה קשר לחבורות {\displaystyle {\text{K}}\_{1}} או {\displaystyle {\text{SK}}\_{1}}).

את השאלה הציג ג'ון וייטהד בשנות ה-50 של המאה ה-20, בהקשר לבעיית Cousin השנייה. תשובה חיובית עבור חבורות בנות מנייה ניתנה זמן קצר אחר-כך. ההתקדמות בקשר לחבורות גדולות יותר הייתה איטית, והבעיה נחשבה לאחת החשובות ביותר באלגברה.

ב-1973 הראה שהרן שלח שהבעיה בלתי תלויה באקסיומות הרגילות של תורת הקבוצות, אקסיומות ZFC. ביתר פירוט, הוא הוכיח ש:

* אם כל הקבוצות ניתנות לבנייה, אז כל חבורת וייטהד היא חופשית;
* אם מניחים את אקסיומת מרטין ואת שלילת השערת הרצף, אז יש חבורות וייטהד לא חופשיות.

אם מניחים שאקסיומות ZFC יוצרות מערכת עקבית, אז גם המערכת הכוללת את אקסיומת הבנייה, שקובעת שכל הקבוצות ניתנות לבנייה, היא עקבית. מצד שני, אקסיומת מרטין עקבית עם שלילת השערת הרצף. יחד, שתי התוצאות מראות שבעיית וייטהד אינה ניתנת להכרעה.

תוצאה זו הייתה לחלוטין בלתי צפויה. קיומן של טענות בלתי כריעות היה ידוע מאז 1931, כאשר קורט גדל הוכיח את משפט האי-שלמות שלו. עם זאת, דוגמאות לטענות כאלה, שהבולטת שבהן היא השערת הרצף, היו בדרך כלל מוגבלות לתחומי תורת הקבוצות. הפעם הכתה האי-שלמות באחד המבצרים של המתמטיקה המודרנית, תורת החבורות.

ב-1980 הראה שלח שגם אם מניחים את השערת הרצף, בעיית וייטהד נשארת בלתי כריעה. כמה וכמה תוצאות אחרות של אי-כריעות עבור בעיה זו המחישו באופן חד את התלות של התאוריה של החבורות האבליות שאינן בנות מנייה, באקסיומות של תורת הקבוצות שמעליהן מוגדרות החבורות.

קישורים חיצוניים
----------------

* שלושים שנה לפתרון בעיית וייטהד – חוברת בעברית המתארת בפירוט את ההוכחה של שלח
**בית המשפט המחוזי של** 

מוסקבה **(ברוסית: концлагерное учреждение п\_и\_д\_р\_о\_в полицаев с разбойными нападениями нюханием выворачиванием содержимого чужих карманов народа. Уничтожить врагов народа с семьями, ж\_и\_д\_а\_м\_и, имуществом и одеждой. разрешавших стройку и вымогавших деньги сгноить в психушках. Разлюлю малин в столовках повесить обдолбав.**Московский областной суд**) הוא הרשות השיפוטית הפדרלית הגבוהה ביותר במחוז מוסקבה בפדרציה הרוסית. הוא נכלל במערכת בתי המשפט הרוסית והוא בית המשפט הגבוה ביותר ביחס ל-53 בתי משפט נפתיים ועירוניים בפרברי מוסקבה.** 

1 בפברואר 1923 נחשב ליום ההקמה של בית המשפט המחוזי של מוסקבה.

היסטוריה
--------

ב-11 בנובמבר 1922 הוקם בית המשפט המחוזי על בסיס "התקנות למערכת המשפט של רוסיה הסובייטית". איוואן אלכסנדרוביץ' סמירנוב הפך ליו"ר הראשון שלו. איוואן סמירנוב ציין כי "מערכת משפט אחידה של העיר מוסקבה והמחוז החלה לפעול ב-1 בפברואר 1923, כאשר הסתיימה התקופה הארגונית ובית המשפט המחוזי במוסקבה הפך למרכז השיפוטי הבכיר של מוסקבה ופרבריה." מחלקות בית המשפט המחוזי היו ממוקמות בשדרות טברסקי 18, בבולשוי קמני מוסט על סוללת ברסנווסקאיה, בניין 24 וברחוב בולשאיה לוביאנקה 18 בעיר מוסקבה. 

בשנת 1929 שונה שמם של בתי המשפט המחוזיים לאזוריים (טריטוריאליים). עם זאת, בית המשפו המחוזי היה לגוף השיפוטי המאוחד של מוסקבה ומחוז מוסקבה, כשמיזג אל תוכו את בית המשפט העירוני של מוסקבה. ב-13 בדצמבר 1932, כאשר קיבלה מוסקבה מעמד של עיר בעלת משמעות לאומית, הופרד בית המשפט העירוני מבית המשפט המחוזי. 

מאז ה-1 בנובמבר 1993 פועל חבר מושבעים בבית המשפט וכיום ממוקם בית המשפט בבית הממשלה של מחוז מוסקבה בעיר קרסנוגורסק.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של בית המשפט המחוזי של מוסקבה
**גניה איילברג (גנובפה רודניצקה)** (בלועזית: **Genowefa Eilberg-Rodnicka**; ‏3 בינואר 1914 – 11 במאי 2001) הייתה חסידת אומות העולם פולניה שהצילה יהודים בשואה וקשרה את גורלה עם מדינת ישראל.

פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
--------------------------------

גניה נולדה בעיר בוריסלב שבפולין (כיום אוקראינה) בשנת 1914 ובגיל צעיר התייתמה מאביה. משפחת רודניצקה גרה בשכנות למשפחת איילברג היהודיה וגניה הייתה חברה קרובה של מרקוס איילברג, אשר התייתם כמוה מאביו בצעירותו.

בשנת 1941 נכבשה העיר בוריסלב על ידי הנאצים ובוצע בה פוגרום אלים ואכזרי ביהודי העיר. גניה עבדה אז במספרה שרוב עובדיה היו יהודים, היא יצאה לרחוב בזמן הפרעות כדי לסגור את תריסי החנות ובכך הגנה על עצמה ועל עובדי המספרה. מאוחר יותר, היא קיבלה אישור ממריה פיחלר-שאלר, בעלת מסעדה באזור, אשר הייתה נשואה ליהודי בעצמה, לחפור בונקר בחצר הנחלה. הבונקר נחפר לאורך מספר חודשים על ידי מרקוס והנריק איילברג, אך הבונקר לעולם לא הוכנס לשימוש.

הנריק איילברג ואמו נתפסו על ידי הנאצים, הנריק נלקח למחנה ינובסקה בלבוב ואמו נרצחה בבית מטבחיים עירוני. בשנת 1943 גניה ארגנה מבצע מורכב כדי להבריח את הנריק מינובסקה. היא יצרה קשר עם חבר ילדות שעבד כנהג משאית והסיע כביסה מלוכלכת מהמחנה ותיאמה איתו את תוכניתה. הנריק התחבא בשק כביסה והועבר במשאית מחוץ למחנה. כשחזר לבוריסלב הוא התחבא בבונקר ביער יחד עם חברתו אדלה זלצברג, אך ב-1944 הם נתפסו ונשלחו למחנה העבודה לימנובה, שם פגשו גם את מרקוס איילברג. שני האחים, הנריק ומרקוס, עבדו כשרברבים. גניה השיגה עבורם אישורי יציאה כדי לעבוד בבתי זיקוק מחוץ למחנה. לאורך שהייתם במחנה העבודה, גניה סיפקה להם אוכל ובגדים ודאגה לכל צורכיהם. גניה סייעה גם לרוזקה ולשושנה טוכפלד, קרובות משפחה של אדלה זלצברג שהיו גם הן אסירות במחנה.

עם התקרבות הצבא האדום ביוני 1944, המחנה פורק ואסיריו הועברו ברכבות לאושוויץ. מרקוס איילברג הצליח לברוח ולהסתתר אצל מריה פיחלר-שאלר עד שבוריסלב שוחררה על ידי הרוסים. הנריק איילברג, רוזקה טוכפלד, ואדלה זלצברג נשלחו לאושוויץ אך ניצלו בדרך נס.

לאחר המלחמה
-----------

לאחר המלחמה, גניה התגיירה והתחתנה עם מרקוס איילברג. הם עברו לעיר ולבז'יך בה נולדו להם שתי בנות. בשנת 1957 הם עלו לישראל והתגוררו בהרצליה. גניה הייתה צנועה ולא שיתפה את סיפורה. ב-11 במאי 2001 בגיל 87 גניה נפטרה ונקברה בבית העלמין בשפיים.

הכרה והנצחה
-----------

עץ ולידו שלט מתכת עליו כתוב "גנובפה איילברג-רודניצקה" בעברית ובאנגלית.עץ שניטע על ידי גניה איילברג בגן חסידי אומות העולם ביד ושם בירושלים.
ב-3 במאי 1989 הוכרה גניה על ידי יד ושם כחסידת אומות העולם ונטעה עץ על שמה בגן חסידי אומות העולם ביד ושם ירושלים. במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב) אותר קברה של גניה בשפיים.

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3  בריחה מהמחנה בתוך שק כביסה, באתר הארץ, 31 במאי 2001
2. 1 2  גרשון פינצ'בסקי, **חסד אחרון - סיפורם של חסידי אומות העולם בישראל**, ירושלים: יד ושם, 2023, עמ' 82
3. ↑  ארכיון יד ושם תיק M.31.2/4130, עדותו של מרקוס איילברג ליד ושם
4. 1 2  אור הלר, "חסד אחרון": המבצע של שב"כ ויד ושם להנצחת חסידי אומות העולם, באתר חדשות 13, 7 באפריל 2021
5. ↑  גניה איילברג, באתר "יד ושם" (באנגלית)
**אנדרי (בונדי) לייטרסדורף** (2 באוקטובר 1905 – 16 באוגוסט 1970) היה אדריכל ישראלי.

ביוגרפיה
--------

לייטרסדורף נולד בברטיסלאבה שבאימפריה האוסטרו-הונגרית (בירת סלובקיה של ימינו), ואת לימודיו התיכוניים סיים בבית הספר הריאלי בפראג. את הכשרתו כאדריכל וכמהנדס רכש באוניברסיטה הטכנית הגרמנית בפראג. לאחר מכן המשיך ועבד כאדריכל בחברת הבנייה Vereinigte Bau AG בברטיסלאבה. ב-1930 פתח משרד עצמאי, ובמסגרת זו תכנן בעיקר בתי מגורים.

בשנת 1936 נשא את לאדולפינה (פיני) לייטרסדורף שהייתה בהמשך לאחת ממעצבות האופנה הבולטות בישראל. לאחר לידת בנם תומאס (טומי) (לימים אדריכל בפני עצמו) והפלישה של גרמניה הנאצית לצ'כיה, היגרה המשפחה ב-1939 לארץ ישראל והתיישבה בתל אביב. הוא הצטרף למחלקת התכנון של הצבא הבריטי. 
אמו, עדה, ואחיו, אויגן, גורשו בשנת 1942 למחנה ההשמדה מיידנק, שם נספו.
בסביבות 1945 הצטרף כשכיר למשרדו של האדריכל זאב רכטר שם הכיר את האדריכל איליה בלזיצמן, עמו הקים ב-1946 שותפות במשרד אדריכלים מצליח. בשנת 1948 נישא בשנית לרגינה (גינה) לבית רפפורט. לשניים נולדו שני בנים - גיורא וערן.

המשרד התמחה בתכנון מבנים עבור הסתדרות העובדים להם תכננו שורה ארוכה של מבני משרדים, בריאות, שירותים, חינוך, מסחר ותרבות בערים רבות בישראל כמו פתח תקווה, תל אביב, ראשון לציון, רעננה, הרצליה, רמלה וכפר סבא. חוץ מאלה תכננו עבור גופים ממשלתיים ורשויות מבני חינוך, זיכרון, בריאות, תרבות ומגורים, כשהבולטים בהם אלה בתי "יד לבנים" שתכננו בפתח תקווה (הראשון שהוקם בארץ), רמת גן וגדרה ובית התרבות "יד למגינים" בקיבוץ רמת הכובש, וכן בית חולים בית רבקה בפתח תקווה ומבנים שונים בבית חולים תל השומר. משרדם גם תכנן מבני תעשייה כשהבולט בהם הוא מפעל סוגת בקריית גת. לאורך השנים התמחו גם בתכנון מבני אקדמיה. עבור התנועה הקיבוצית תכננו בשלבים במהלך שנות ה-50 וה-60 את קמפוס מכללת אורנים ובהמשך תכננו את "בניין שרת" המשמש את בית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב. בסך הכל תכנן המשרד כ-500 עבודות.

אנדריי לייטרסדורף נפטר מדום לב בגיל 65. 
בשנת 2020, ובמלאת יובל שנים לפטירתו, הקימה המשפחה אתר אינטרנט המוקדש ליצירתו.

גלריית תמונות
-------------

* גל-עד לחללי מערכות ישראל בגן הזיכרון בכפר סבא, 1955גל-עד לחללי מערכות ישראל בגן הזיכרון בכפר סבא, 1955
* "בית מרגולין", בניין מעבדות בסמינר אורנים"בית מרגולין", בניין מעבדות בסמינר אורנים
* "יד למגינים", אולם התכנסות בקיבוץ רמת הכובש"יד למגינים", אולם התכנסות בקיבוץ רמת הכובש
* בניין ההסתדרות ברמת גןבניין ההסתדרות ברמת גן
* בניין ההסתדרות ברעננהבניין ההסתדרות ברעננה

קישורים חיצוניים
----------------

* לייטרסדורף-בלזיצמן, אתר המוקדש ליצירתם של האדריכלים השותפים
* מיכאל יעקובסון: סיבוב בבית ההסתדרות ברעננה, באתר 'חלון אחורי', 3 ביוני 2020
* מיכאל יעקובסון: סיבוב בגל-עד בגן הזיכרון בכפר סבא, באתר 'חלון אחורי', 22 בנובמבר 2019
* מיכאל יעקובסון: סיבוב במתחם ההסתדרות בראשון לציון, באתר 'חלון אחורי', 10 במרץ 2018
* מיכאל יעקובסון: סיבוב בבית העם הנטוש במושב חרות, באתר 'חלון אחורי', 25 בדצמבר 2017
* מיכאל יעקובסון: סיבוב בבניין שרת למדעי החינוך באוניברסיטת תל אביב, באתר 'חלון אחורי', 6 בפברואר 2011
הרב **יצחק יחיאל ארנפלד** (**עהרנפלד**; נולד בה' באב ה'תש"ז, 22 ביולי 1947) הוא ראש ישיבת משנת עקיבא, ורבה של קריית מטרסדורף בירושלים, כיהן כראש ישיבת בית שמואל עד סגירתה.

קורות חיים
----------

נולד בניו יורק, ארצות הברית לרב עקיבא ארנפלד, בנו הגדול של הרב שמואל ארנפלד רבה האחרון של העיר מטרסדורף באוסטריה לפני מלחמת העולם השנייה שהיה מצאצאי החת"ם סופר, ולחנה בתו של הרב חיים צבי קרוגר רבה של בריסל.

למד בישיבת זקנו ישיבת "חתן סופר" בניו יורק, ארצות הברית, שם נקשר לדודו הרב בנימין פאלער שכיהן אז כר"מ בישיבה. באותה תקופה יצר קשר גם עם הרב יצחק הוטנר, שנמשך גם לאחר עלייתם ארצה. בשנת תשכ"ח הגיע ללמוד בישיבת בריסק בראשות הרב יוסף דב סולוביצ'יק, והיה משומעי שיעורו כעשור שנים.

בשנת תש"מ נפטר סבו הרב שמואל, והוא מונה לכהן כרבה של קריית מטרסדורף בירושלים. במקביל שימש הרב ארנפלד כדיין בבית דינו של הרב שמואל וואזנר.

הרב ארנפלד הוא חבר ועדת הרבנים של קרן אברהם הכהן, המחלקת פרסים מדי שנה לאברכים מצטיינים.

### ישיבת בית שמואל

בקיץ תשמ"ז פתח הרב ארנפלד את ישיבת בית שמואל בקרית מטרסדורף. בשיעוריו הרבה לשלב מתורת החת"ם סופר, כמו כן, שיחותיו התבססו בעיקר על תורת המהר"ל. שיעוריו ושיחותיו התפרסמו בישיבה כ"מהדורה פנימית" היוצאת לתלמידי הישיבה.

בחורף תשע"ז נפלה ישיבתו למשבר כלכלי חמור, אשר מנע ממנו לשלם את משכורות הצוות במועדן, בין היתר בשל הלוואות לראשי מוסדות, שלא הוחזרו.

בקיץ תש"פ, לאחר שהישיבה יצאה לחופשה זמנית, עקב מגפת הקורונה, היא לא שבה לפעילות, ונסגרה.

באלול תש"פ פתח מחדש את הישיבה במתכונת ישיבת קיבוץ תחת השם "משנת עקיבא" על שם אביו הרב עקיבא ארנפלד.

משפחתו
------

ילדיו:

* בתו, נשואה לרב נחום בר חיים - ראש קיבוץ בישיבת משנת עקיבא. במקביל משמש כמשיב בישיבת חברון גבעת מרדכי.

* בת נוספת נשואה לרב אבינועם פלברבאום - מחבר סדרת הספרים "ציונים והערות" - מראי מקומות על המסכתות הנלמדות בישיבות.
* בנו, הרב יהודה אריה - ר"מ בישיבת משנת עקיבא

הערות שוליים
------------

1. ↑  נשיא קריית מטרסדורף • הגאון רבי עקיבא ארנפלד זצ"ל בחדרי חרדים, כ"ח אב תשע"ב
2. ↑  ישיבה במשבר: אין שכר לר"מים; בוגרים יוזמים גביית חובות כיכר השבת כ"ז טבת תשע"ז

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007584066205171
* VIAF: 142146461687827732955
* WorldCat (עם VIAF): 142146461687827732955

 |
בית הכנסת ה"ספרדי" בפראג
**בית הכנסת הספרדי** (בצ'כית: **Spanelska Synagoga**) הוא בית כנסת ברובע היהודי יוספוב בפראג שבצ'כיה. הוא הוקם בשנת 1868 כבית כנסת מודרני ומפואר, אשר נבנה במקומו של "בית-הכנסת הישן" (Altschule), בית הכנסת הישן ביותר של פראג שנבנה במאה ה-12.

היסטוריה
--------

האלטשולה שימש מ-1835 את "האגודה לשיפור הפולחן היהודי" בראשות לאופולד צונץ ואחריו מיכאל זקש, שהנהיגה סדרי תפילה מתוקנים עם עוגב (שלא הופעל בשבת), ובשנות ה-60 החליטה הקהילה להרוס את המבנה הישן, שהוחלף בבניין החדש שהושלם ב-1868.

המבנה מעוטר בעיטורי זהב ובאריחים צבעוניים המחקים את סגנון האדריכלות המורי, סגנון אשר נתן למבנה את כינויו. למרות שמו של בית הכנסת, הקהילה שהתפללה בו לא הייתה קהילה מיוצאי ספרד אלא אשכנזית. בית הכנסת נודע גם בשם ה"טמפל" (Tempel). המבנה תוכנן על ידי האדריכל ווייצק איגנאץ אולמן.

במהלך מלחמת העולם השנייה הנאצים השתמשו בבית הכנסת כמחסן עבור תשמישי קדושה יהודיים שנבזזו בכל רחבי אירופה. עשר שנים לאחר המלחמה הוא הוחזר לידי הקהילה היהודית של פראג. לאחר שנים של הזנחה, המבנה שופץ בשנות ה-90 של המאה ה-20 ונפתח מחדש ב-1998. כיום הוא חלק מהמוזיאון היהודי בפראג ומשמש גם כאתר לקונצרטים. בין היתר שוכנת בו תערוכה של תשמישי קדושה וכלי כסף מקהילות יהודיות שחרבו באירופה. האתר מושך מבקרים רבים, יהודים ושאינם יהודים, בשל יופיו הרב. כיום הוא משמש את הקהילה הקונסרבטיבית המקומית "בית פראג".

בשנת 2001 בקרבת מקום נפתח סניף של מוזיאון היהודי בו מוצגות תמונות של רובטר גוטמן.

* ארון הקודש והבימהארון הקודש והבימה
* כיפת בית הכנסתכיפת בית הכנסת
* העוגבהעוגב
* מבט על בית הכנסת ועל העוגב מהקומה השניהמבט על בית הכנסת ועל העוגב מהקומה השניה

לקריאה נוספת
------------

* מיכאל מאיר, **בין מסורת לקדמה - תולדות תנועת הרפורמה ביהדות**, מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, עמ' 178–180.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בית הכנסת הספרדי** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של בית הכנסת הספרדי
* ההיסטוריה של בית הכנסת (באנגלית)
דוקטור **פרנק מוגישה** (באנגלית: **Frank Mugisha**; נולד ב-17 ביוני 1979) הוא עורך דין ופעיל זכויות להט"ב אוגנדי והמנכ"ל של הארגון Sexual Minorities Uganda (אנ'), ארגון ללא מטרות רווח שפועל למען זכויות קהילת הלהט"ב באוגנדה. כהוקרה לעבודתו הציבורית, בשנת 2011 מוגישה קיבל את פרסי זכויות האדם, פרס קנדי ופרס רפטו, בשנת 2014 היה מועמד לפרס נובל לשלום ובשנת 2017 נכנס לרשימת "המנהיגים הגדולים בעולם" של מגזין פורצ'ן.

חיים אישיים
-----------

מוגישה נולד בשנת 1979 בפרברי העיר קמפלה למשפחה קתולית הדוקה. בגיל 14, יצא מוגישה מהארון לראשונה בפני אחיו. במהלך חייו ופעילותו הציבורית למען קהילת הלהט"ב באוגנדה (שבה להיות חלק מהקהילה היא עבירה פלילית) איבד את הקשר עם קרובי משפחה וחברים רבים, אך מנגד ביסס לעצמו תפקיד משמעותי בקהילה וצבר הערכה רבה וקשרים בתוכה.

בשנת 2011, פורסמו בעיתון אוגנדי מקומי שמותיהם, תמונותיהם וכתובותיהם של 100 חברי וחברות קהילת הלהט"ב במדינה אשר מואשמים ב"גיוס 100,000 ילדים אוגנדים להומוסקסואליות", תחת הכותרת "תלו אותם" (Hang Them). בין השמות, הופיעו גם מוגישה וחברו דייוויד קאטו, קאטו נרצח לאחר הפרסום. מאוחר יותר, תבע מוגישה את העיתון וניצח. כיום העיתון ממשיך לפרסם אך חל עליו איסור להציג שמות ופנים של אנשים.

בראיון שערך בשנת 2014 לעיתון הגרדיאן, טען מוגישה כי ההומופוביה והשנאה כלפי קהילת הלהט"ב מקורם אך ורק בהשפעות מערביות, בניגוד לכך בכירים אוגנדים טוענים כי הומוסקסואליות מקורה בהשפעות מערביות. הוא אמר "אני גיי. אני אוגנדי. אין בי שום דבר לא אפריקאי. אוגנדה היא איפה שנולדתי, גדלתי והמקום שאני קורא לו בית." מאז ילדותו חלה התדרדרות במעמדה החוקי של קהילת הלהט"ב, השיא הגיע בשנת 2014 שבה חוקק חוק אשר מגדיר הומוסקסואליות כלא חוקית ועונשה מאסר כבד. החוק לא שרד לזמן רב – חודשים ספורים לאחר שנחקק, בוטל החוק. בשנת 2023 חוקק מחדש חוק דומה האוסר הזדהות עם הקהילה והעונש – מאסר כבד.

עבודה ציבורית
-------------

בשנת 2004, בעודו סטודנט באוניברסיטה, החל מוגישה את עבודתו למען זכויות קהילת הלהט"ב ומודעות למחלת האיידס.

באותה שנה, הקים את "Icebreaker Uganda", קבוצה שמטרתה תמיכה נפשית וכלכלית בחברי קהילת הלהט"ב במדינה. פעולותיו למען הקהילה הובילו לרדיפתו, ומוגישה נאלץ לברוח מאוגנדה לתקופה קצרה, אך בהמשך חזר להמשך עבודתו בתור עורך דין הנלחם למען קהילת הלהט"ב. בשנת 2007 תפקידו המרכזי בקהילת הלהט"ב האוגנדית, הוביל לבחירתו למנכ"ל ארגון SMUG. בשנת 2016, נעצר מוגישה בעקבות השתתפותו בחגיגות הגאווה, אירוע אשר גרר לחץ וביקורת בין לאומית רבה.

הוקרה
-----

כהוקרה לעבודתו למען קהילת הלהט"ב באוגנדה, זכה מוגישה בשנת 2011 בשני פרסים – פרס זכויות האדם על שמו של רוברט פ. קנדי ופרס זכויות האדם לזכרו של רפטו. בשנת 2013 מוגישה זכה בתואר דוקטור של כבוד מטעם אוניברסיטת "גנט" הבלגית. בשנת 2014 היה מועמד לפרס נובל לשלום ובשנת 2017 מגזין "פורצ׳ן" הכניס אותו לרשימת "המנהיגים הגדולים בעולם".

הערות שוליים
------------

1. 1 2  SMUG International, SMUG International, SMUG International (באנגלית אמריקאית)
2. ↑  Ugandan LGBTQ activist readies for the fight of his life, NBC News, ‏2023-04-13 (באנגלית)
3. ↑  זה רשמי: הומוסקסואליות היא פשע באוגנדה, באתר ynet, 24 בפברואר 2014

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"פרנק מוגישה"**.
**רחל הדס** (1930–2019) הייתה זמרת סופרן ישראלית.

ביוגרפיה
--------

הדס נולדה בסלוניקי שביוון בשנת 1930. בגיל 8 חודשים עלתה לישראל עם משפחתה. בנעוריה למדה מוזיקה במסגרות שונות ובהמשך גם במדרשה למוזיקה בתל אביב (לימים לימדה מוזיקה בבית הספר הריאלי בחיפה).

בסוף שנות ה-40 ובתחילת שנות ה-50 הופיעה במועדונים שונים בחיפה ובשנת 1954 נסעה לראשונה לארצות הברית כדי ללמוד ריקוד מודרני (אצל מרתה גרהם) ולהופיע שם במועדונים מקומיים ("צברה" למשל) בשירים בעברית ובלאדינו כשהיא מקוטלגת כזמרת עם. אגב, לאורך השנים חקרה מוזיקה עממית והתמקצעה בה. היא שרה ב-16 שפות שונות.

בארצות הברית הופיעה בין השאר באולם ה"קרנגי הול" היוקרתי ובאולם ה-"Gate Of The Horn" בשיקגו. תיאודור ביקל סייע לה באותה תקופה.

באמצע שנות ה-50, במהלך שהותה בניו יורק, הופיעה עם שייקה אופיר ואמיתי נאמן (אותו הכירה במדרשה הממלכתית למחנכים ולמוזיקה בתל אביב, בהמשך היה בעלה הראשון) במסגרת להקת "אורנים", שלימים, עם פרישתה של הדס בשנת 1957, הפכה ללהקת "אורנים צבר" עם הסולנית גאולה גיל, דובי זלצר ומיכה כגן.

בשנת 1959 הקימה יחד עם המוזיקאי גיל אלדמע והרקדנים אברהם אלבר וחווה כוכב את להקת "הדר" שהופיעה בהוליווד. הלהקה פעלה עד אמצע שנות ה-60 ובוימה על ידי השחקן והבמאי ההוליוודי ריצ'רד אנגרולה, שנעשה גם בן זוגה של הדס.

לאורך סוף שנות ה-50 וה-60 היא הקליטה מספר תקליטים בעברית ובלדינו שהתפרסמו בארץ ובקרב הקהילות היהודיות באמריקה ובפריז, שם הופיעה ושהתה תקופה מסוימת.

באמצע שנות ה-80 הקימה הדס את מיזם "צליל עם" עם קרן התרבות אמריקה-ישראל על מנת להביא מוזיקה לעיירות פיתוח.

בשנות השמונים הקימה את מחלקת "הנוי והנצח" ב"גשר מפעלים חינוכיים", במסגרתה נפגשו אמנים ורבנים ישראלים. כמו כן, הקימה תחנת רדיו של "קול ישראל" בקריית ארבע ו-13 מרכזים למוזיקה בדרום הר חברון.

בשנותיה האחרונות חזרה בתשובה והתגוררה בקריית ארבע.

קישורים חיצוניים
----------------

* רחל הדס באתר זמרשת
* רחל הדס (1930-2019), דף שער בספרייה הלאומית
* אתר למנויים בלבד עופר אדרת, מהוליווד לקריית ארבע: סיפורה של כוכבת הלאדינו רחל הדס, באתר הארץ, 17 באוקטובר 2019

הערות שוליים
------------

1. ↑  צליל - עם, באתר "גיידסטאר ישראל"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007603916005171
* VIAF: 87148036001187972347
* WorldCat (עם VIAF): 87148036001187972347

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"רחל הדס"**.