recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**מייקל ג'ון גלאגר** (באנגלית: **Michael John Gallagher**; נולד ב-3 במרץ 1984) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית המכהן כנציג המחוז השמיני של ויסקונסין בבית הנבחרים של ארצות הברית.

ביוגרפיה
--------

גלאגר נולד במדיסון שבויסקונסין. ב-2006 סיים תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון וערבית באוניברסיטת פרינסטון. לאחר הלימודים התגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית, שירת במשך שבע שנים בצבא עד שחרורו ב-2013 דרגת קפטן. הוא בוגר קורס קציני מודיעין של הנחתים ובמהלך שירותו ביצע שני סבבים קרביים במהלך מלחמת עיראק כמפקד צוות מודיעין במחוז אל-אנבר שבעיראק. הוא שירת בצוות הערכה במטהו של מפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית דייוויד פטראוס, במרכז ללוחמה בטרור (NCTC) ובמנהל לאכיפת (חוקי) הסמים (DEA). במהלך שירותו סיים תואר שני בהצטיינות באסטרטגיית מודיעין מהאוניברסיטה הלאומית למודיעין, תואר שני בלימודי ביטחון ותואר שני בממשל באוניברסיטת ג'ורג'טאון.

לאחר שחרורו השלים לימודי דוקטורט ביחסים בינלאומיים וממשל באוניברסיטת ג'ורג'טאון. כותרת הדיסטרציה שלו שעוסקת במלחמה הקרה היא: "Changing the Course; the Sources of Strategic Adjustment".

בשנים 2013–2015 שימש כיועץ לענייני המזרח התיכון, צפון אפריקה ולוחמה בטרור עבור חברי המפלגה הרפובליקנית בוועדת החוץ של הסנאט של ארצות הברית וכיועצו של יושב ראש הוועדה בוב קורקר. במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 שימש היועץ לענייני ביטחון לאומי במטה הבחירות של מושל ויסקונסין סקוט ווקר שהתמודד בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית.

עד בחירתו לקונגרס עבד בחברת האנרגיה "Breakthrough Fuel". 

בנובמבר 2016 נבחר לנציג המחוז השמיני של ויסקונסין בבית הנבחרים של ארצות הברית לאחר שזכה לרוב של 63%. בנובמבר 2018 נבחר לתקופת כהונה נוספת.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מייק גלאגר** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מייק גלאגר
* מייק גלאגר, ברשת החברתית פייסבוק

* מייק גלאגר, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* מייק גלאגר באתר בית הנבחרים של ארצות הברית
* מייק גלאגר באתר votesmart.org
* מייק גלאגר באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Meet The Academically Inclined Marine Running For Congress אתר הרדיו הציבורי של ויסקונסין, 1 בנובמבר 2016
2. ↑  Mike Gallagher wins 8th Congressional District, גרין ביי פרס גאזט, 9 בנובמבר 2016

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1194185096
* US Congress: G000579
* VIAF: 3322156811372845390002
* WorldCat (עם VIAF): 3322156811372845390002

 |
קנלבולה שוודי
**שבלול הקינמון** או **קנלבולה** (בשוודית: Kanelbulle; שניתן לתרגם גם כ"לחמניית קינמון") הוא מאפה המגיע משוודיה, אך קיים גם בשאר צפון אירופה, באלזס-מוזל תחת השם Schäggekueche ומוכר בצפון אמריקה בשם לחמניות קינמון. היא הייתה פופולרית בשנות ה-20 תחת השם "מגולגלת קינמון" (roulé à la cannelle).

שבלולי הקינמון הוצגו כאשר זמינות המרכיבים עלתה לאחר מלחמת העולם הראשונה. המרכיבים הם בעיקר קמח חיטה, חלב, שמרים, סוכר וחמאה או מרגרינה. לעיתים קרובות ניתן למצוא אותן עשויות עם תערובת תבליני הל. המילוי מורכב לרוב מחמאה או מרגרינה, סוכר, תבלינים, במיוחד קינמון. על צורת השבלול מברישים בביצה טרופה ומפזרים עליו סוכר גרוס גס (גרגירים גדולים, קשים, פחות שקופים, ונמסים רק בטמפרטורות גבוהות יותר, ולכן עמידים לאפייה). הוא מיוצר בדרך כלל על ידי ריסוק גושי סוכר. הצורה של ה"שבלול" לרוב עגולה. מקובל להניח את הכיכרות המעוגלות הקטנות בנייר מקופל, בו תופחים ונאפים בתנור לאחר מכן.

בשוודיה, הבריוש הטיפוסי הזה פופולרי מאוד ולא נדיר ששוודים מתכנסים יחד כדי לחלוק רגע חברתי (נקרא פיקה בתרבות השוודית) סביב קפה המוגש עם קנלבולה.

בשנת 1999 הקים Hembakningsrådet את יום שבלול הקינמון (Kanelbullens dag). בכל שנה בשוודיה הוא נחגג ב-4 באוקטובר.

בשנת 2013, האיחוד האירופי איים לאסור על *קנלבולר* בשל כמות הקומרין, חומר טבעי הקיים בקינמון סיני, מהמאפה שחורג לעיתים קרובות מהגבול שנקבע של 15 mg par kilo  .

הערות והפניות
-------------

ראה גם כן
---------

* Chinois (gâteau)
* קראמיק (בצרפתית)
* שבלול צימוקים
* לחמנייה מגולגלת (בפולנית: Drożdżówka)

1. ↑  G, Mathilde (2021-10-04). "Kanelbullens dag : où dégustez la célèbre pâtisserie ? Édition 2021 ⋆ La Suède en kit". *La Suède en kit* (בצרפתית). נבדק ב-2023-02-06.
2. ↑  "Kanelbullar, les brioches à la cannelle | Visit Sweden". *visitsweden.fr* (בצרפתית). נבדק ב-2019-04-16.
3. ↑  Mikey Smith (27 décembre 2013). "Danish pastries under threat as European Union threatens to BAN cinnamon rolls". *mirror.co.uk* (באנגלית). נבדק ב-29 décembre 2013. `{{cite web}}`: יש לבדוק את התאריך ב: `|access-date=` and `|date=` (עזרה)
**עזרא ברנע** (נולד ב-1935) הוא איש חינוך ומוזיקאי, פייטן וחזן מומחה בסוגת החזנות הספרדית, מייסד "בית הספר המרכזי לחזנות ולשירה יהודית" ו"הוועד להוצאת כתביו של הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל". בין השנים 1985–2009 שימש כמנהל "מכון רננות". בשנת 2009 קיבל את אות יקיר העיר ירושלים.

ביוגרפיה
--------

נולד בשכונת הבוכרים שבירושלים בשנת 1935 לנחמיה עזרא מזרחי. השם "ברנע" הוא ראשי תיבות שמו של אביו, בר נחמיה עזרא.

בצעירותו למד בבית הספר היסודי "תלמוד תורה מזרחי" ובהמשך עבר לבית הספר "אלומה". מגיל צעיר שימש כחזן, והתוודע למסורות התפילה והפיוטים של יהודי ירושלים.

בשנת 1948 החל ללמוד בישיבת שערי ציון אצל הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, ובסיום לימודיו התגייס לצה"ל. כשסיים את שירותו בצה"ל החל לעסוק בחינוך, ושימש כמנהל בתי ספר בחבל עדולם.

בשנת 1962 חזר לירושלים ומונה לשמש כסגן מנהל בית הספר "ענף החיים". בשנת 1967 מונה לשמש כמנהל בית הספר "מוריה".

בשנת 1985 מונה לשמש כמנהל מכון "רננות״ - המכון למוזיקה יהודית בירושלים, ושימש בו גם כמורה לחזנות בהתנדבות. במקביל ייסד במסגרת המכון את "בית הספר המרכזי לחזנות ולשירה יהודית" בירושלים, בבת ים ובערים נוספות, והקפיד ללמד בו את מסורות התפילה והפיוט השונות, בשילוב מזרח ומערב.

בשנת 1987 יזם את מפעל התיעוד, השימור וההצלה של המסורות המוזיקליות של 27 עדות ישראל השונות. נכון לשנת 2009 נצברו בו כ-45 אלף פריטים, וראו אור 150 אלבומים בתקליטורים ובקלטות.

במקביל לעבודתו במכון רננות, הרצה בהתנדבות בחוגים ברחבי הארץ, וייסד את הוועד להוצאת כתביו של הראשון לציון הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל.

היכרותו עם הרב עוזיאל החלה כשהיה בן 13, כשהרב הזמינו ללמוד בישיבתו, על אף גילו הצעיר. בשנתיים האחרונות לחייו של הרב עוזיאל, ברנע היה מגיע מדי יום לביתו של הרב ומעתיק מכתב ידו של הרב את ספרו "הגיוני עוזיאל".

במסגרת הוועד שייסד, נכון לשנת 2016, הוצאו לאור 33 כרכים מעזבונו של הרב, והופקו שני סרטים על חייו.

במשך כ-30 שנים שימש כחזנו של הרב מרדכי אליהו בבית הכנסת "היכל יעקב" בירושלים, והמשיך למלא תפקיד זה גם לאחר פטירת הרב.

בשנת 2009 הוענק לו עיטור אות יקיר העיר ירושלים, בגין: עבודתו החינוכית, תרומתו לתרבותה של העיר ומפעל התיעוד, הפרסום וההנחלה של מסורותיהן המוזיקליות של עדות ישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

* עזרא ברנע, באתר עיריית ירושלים
* עוזיאל סבתו, עושים סיבוב עם החזן של הרב מרדכי אליהו, באתר ערוץ 7, 30.9.16
* אתר הבית של מכון רננות
* עזרא ברנע, נעימה ירושלמית, באתר יד יצחק בן-צבי
* סרטון המתעד את פעילותו של ברנע, באתר הספרייה הלאומית
* עזרא ברנע (1935-), דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007281650405171
* ISNI: 0000 0000 6696 7274
* LCCN: n96040767
* VIAF: 60809839
* WorldCat: lccn-n96040767

 |
**מאיר כהן** (11 בינואר 1947 – 5 ביוני 1967) היה חייל צה"ל שעוטר בעיטור העוז על פעולתו ברצועת עזה ביום הראשון של מלחמת ששת הימים. הוא נהרג בקרב בשיח' זוויד שבסיני בהמשך אותו יום.

ביוגרפיה
--------

מאיר כהן נולד בעיר אוג'דה שבמרוקו. הוא עלה לישראל בגיל שמונה. למד בבית הספר היסודי "ענף החיים" בירושלים. הוא החל ללמוד בבית ספר תיכון, אך כעבור שנה נאלץ להתחיל לעבוד בבקרים כדי לסייע בפרנסת משפחתו ועבר ללמוד בלימודי ערב.

במאי 1966 התגייס כהן לשירות סדיר בצה"ל, והתנדב לשרת בחטיבת הצנחנים. בנובמבר 1966 נפצע בפעולת סמוע. לאחר זאת דרשו הוריו שיבקש העברה מיחידתו, אך הוא סירב.

### במלחמת ששת הימים

עם פרוץ מלחמת ששת הימים יצא כהן לקרב עם יחידתו במסגרת אוגדה 84, שמשימתה הייתה הכרעת הצבא המצרי שחנה ברצועת עזה. חיילי חטיבת הצנחנים יצאו לקרב כשהם רכובים על גבי זחל"מים. ביום המלחמה הראשון, 5 ביוני 1967, הם נתקלו ליד כפר שאן שבקרבת רפיח בטנקים מצריים שפגעו בכלי רכבם ונגרמו להם אבדות רבות. במהלך הקרב ירה כהן רימון רובה נגד טנקים לעבר משאית מצרית ופגע בה. בהמשך נמצא הזחל"ם שבו ישב במרחק של 40 מטרים מטנק מצרי מדגם T-34. כהן ירה רימון רובה נוסף מעל דופן הזחל"ם לעבר הטנק, שנפגע והתלקח.

בהמשך היום נהרג כהן מפגיעת פגז טנק מצרי בקרב שנערך בשיח' זוויד שמדרום לרפיח.

מאיר כהן היה בן 20 במותו. הוא הובא לקבורה בבית הקברות הצבאי הארעי בבארי. לאחר מספר חודשים הועבר ארונו לקבורה בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים.

הנצחה
-----

בשנת 1973 הוענק לכהן לאחר מותו עיטור העוז על פעולתו בכפר שאן.

שמו של כהן הונצח באנדרטת הצנחנים שליד תל נוף ובאנדרטה בבית יד לבנים בירושלים.

קישורים חיצוניים
----------------

* מאיר כהן, באתר יזכור
* מאיר כהן, באתר הגבורה

| **מעוטרי עיטור העוז במלחמת ששת הימים** |
| --- |
| **חזית הדרום** | שמואל אורן • ז'ק אלימלך • אהוד אלעד (נ) • יצחק דותן • ישראל הוברמן • חיים שטיין • עזרא וישניא • ישראל זולברג (נ) • יעקב חסדאי • יוסף טמיר • אורי ישראלי (נ) • מאיר כהן (נ) • יצחק לוי • שמואל ליבנוירט • רפאל כץ (נ) • אריה מאיר (נ) • אברהם מוניץ • זאב נתיב • דוד פלץ (נ) • חיים פניכל (נ) • שמאי קפלן (נ) |  |
| **ירושלים והשומרון** | זרח אפשטיין • שלמה אפשטיין (נ) • יגאל ארד • שלום דוד • אשר דר • יעקב חץ • צבי סדן • גיורא צחור • חיים רוסק (נ) • ישראל שינדלר |
| **חזית הצפון** | אפרים יצחקיאן (נ) |
| **חיל האוויר** | אריה בן-אור (נ) • אמנון גלעד • כוכב הס • בן-ציון זהר • יעקב מורגן • יהודה פרי |
| **חיל הים** | אברהם דרור |
**בני** (**בדרי**) **ענבר** (12 בדצמבר 1944 – 6 ביוני 1967) היה לוחם בחיל השריון שנהרג במלחמת ששת הימים. על לחימתו בקרב על מוצבי רפיח במלחמה זו קיבל את עיטור הגבורה.

ביוגרפיה
--------

ענבר נולד בבגדאד בעיראק למרים ויחזקאל. בשנת 1953 עלה עם משפחתו לארץ ישראל. הוא סיים את לימודיו היסודיים בבית הספר הצרפתי אליאנס ביפו, ואת לימודי התיכון בבית הספר האמריקאי בטהראן שם סיים תעודת בגרות בהצטיינות, ולאחר מכן שב לישראל.

ענבר גויס לצה"ל בפברואר 1964 ושירת בגדוד 79 אז בחטיבה 7 בחיל השריון. לאחר שחרורו משירות סדיר המשיך לשרת במילואים ועם פרוץ מלחמת ששת הימים נקרא לחזור לשירות. ב-6 ביוני לקח חלק בקרב באל גוז' שבמבואות אל עריש ובו נהרג.

בתיאור המעשה נכתב:

> 
> ביום ה-5 ביוני 1967 בקרב על מוצבי רפיח, תפס סמל בני ענבר ז"ל עמדה עם טנק, בכוונה למשוך את אש האויב ועל ידי כך לאפשר לפלוגתו לאגף את האויב. תוך כדי פעולתו זו השמיד 5 טנקים ונפצע בעורפו. למרות שנפצע, לא עזב את תפקידו והמשיך בלחימה. בקרב במבואות אל עריש, לאחר שפגע ב-3 טנקים ובמספר תותחי נ"ט, נפגע הטנק שלו. הוא וצוותו קפצו מהטנק. הוא נהרג מאש אויב, שהיה מחופר בשולי הכביש.
> 
> 
> 
> — אתר בעוז רוחם
> 

על פעולותיו בקרב עוטר ענבר לאחר מותו בעיטור הגבורה על ידי שר הביטחון משה דיין, על גילוי אומץ לב ודבקות במטרה.

ענבר נקבר תחילה בבית הקברות הצבאי בבארי, ולאחר זמן מה הועבר לבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים. ב"ספר הגבורה" שהוציאו אגודת העיתונאים בתל אביב וניצולי ברגן-בלזן, הוקדש עמוד לתיאור פעולת גבורתו האחרונה.

קישורים חיצוניים
----------------

* עיטור הגבורה שהוענק לבני ענבר, באתר "בעוז רוחם" של אגף כוח האדם בצה"ל
* קורות החיים של בני ענבר, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
* בני ענבר, באתר חיל השריון

| מעוטרי עיטור הגבורה  |
| --- |
| מלחמת העצמאות(אות גיבור ישראל) | אברהם אביגדורוב • יוחאי בן-נון • אמיל בריג • סימן-טוב גנה • זרובבל הורביץ • צבי זיבל • בן ציון ליטנר • עמנואל לנדאו • אריה עצמוני • יזהר ערמוני • רון פלר • יאיר רחלי |
| פעולות התגמול | יעקב מזרחי • פנחס נוי • צבי עופר |
| מלחמת סיני | עוזי בר-צור • דן זיו • שלמה ניצני • יהודה קן-דרור |
| מלחמת ששת הימים | נתי גולן • משה דרימר • דניאל ורדון • אורי וייסלר • שאול ורדי • משה טל • יוסף לפר • איתן נאוה • בני ענבר • מרדכי פרידמן • גד רפן • דוד שירזי |
| מלחמת ההתשה | עמי אילון |
| מלחמת יום הכיפורים | עודד אמיר • גדעון גלעדי • צביקה גרינגולד • משה לוי • יובל נריה • שלמה ערמן • אסא קדמוני • אביגדור קהלני |
**מגדל ירושלים** הוא רב הקומות הראשון בירושלים. הבניין משמש למלון ומשרדים.

היסטוריה
--------

במגרש שבו שוכן המגדל נבנה בסוף המאה ה-19 בית מגורים גדול. הבית היה בבעלות ערבית אולם במקום התגוררו מספר משפחות יהודיות. לאחר מלחמת העצמאות הוכרז המבנה כנכס נפקדים ועבר לחזקת רשות הפיתוח. בראשית שנות ה-60 רכשה חברת הבנייה רסקו את המבנה ויזמה את הקמת המגדל.
בשנת 1965 פונו 30 משפחות מהמבנה והוא נהרס. המגדל תוכנן על ידי האדריכל ראובן טרוסטלר. הבנייה עצמה התבצעה בין השנים 1965 ל-1970. לאחר בניית המגדל נפרץ קו הגובה של ירושלים ונבנו מגדלים שונים בהם המגדלים בקריית וולפסון, מלון לאונרדו פלאזה, מגדל העיר ומרכז כלל, מהלך שעורר ביקורת עקב הפגיעה במרקם ההיסטורי של העיר.

המלון במגדל נפתח ביולי 1970. בסוף 1970 עברו משרדי משרד השיכון למגדל. בעבר שכנו במגדל גם משרדי מערכת השבועון האמריקאי "טיים" בישראל.

בשנת 1999 עבר המלון שיפוץ ושדרוג.

בדצמבר 2023 רכשה רשת מלונות פרימה את המלון תמורת כ-90 מליון שקל. הרשת הודיעה כי היא תשקיע כ-30 מיליון שקל נוספים בשדרוג החדרים ולובי המלון. המלון החל לפעול תחת שם חדש, מלון "פרימה ורה ירושלים".

הבניין
------

הבניין, ששוכן ברחוב הלל במרכז ירושלים, נבנה בגובה של 17 קומות והיה לרב הקומות הראשון בירושלים. טרוסטלר תכנן לבניין שני אגפים, אגף לבית מלון ואגף למשרדים, מתחת לשני האגפים נבנו שתי קומות מסחריות. הבניין מחופה באבן נסורה ומחולק באמצעות "חלונות רצועה", חלונות אנכיים באגף המלון וחלונות אופקיים באגף המשרדים. הבחירה בסוג האבן ובחלונות הרצועה נעשה על מנת להוריד את הכובד של הבניין הגדול, שהיה חריג בסביבתו. מתחת לבניין נבנה חניון תת-קרקעי. בשנת 1984 נפל לוח אבן נסורה מחיפוי הבניין, ועיריית ירושלים דרשה שלוחות החיפוי בכל הבניין יחזקו בברגים לתוך המבנה. 

אחת הכניסות למבנה ממוקמת ברחוב דרום (המחבר את רחוב הלל לרחוב שמאי) מול הכניסות לקולנוע אורנע וקולנוע אוריון לשעבר. בכניסה זו ממוקם פסאז' בו מספר חנויות, בהן האולם הראשון והמרכזי בירושלים למשחקי מחשב "משחקי צמרת". מתחם החנויות נקרא בפי הירושלמים "פסאז' רסקו". השילוב של הכניסות לבתי הקולנוע ואולמות משחקי המחשב הפכו את הכניסה לאתר בו התקבצו בני נוער רבים בשנות השמונים.

לקריאה נוספת
------------

* דוד קרויאנקר, **המשולש הירושלמי, ביוגרפיה אורבנית**, ירושלים: הוצאת כתר ומכון ירושלים לחקר ישראל, 2011.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מגדל ירושלים** בוויקישיתוף
* אתר המלון (באנגלית)
* המלון באתר משרד התיירות

הערות שוליים
------------

1. ↑  בניין משרדים בן 15 קומות יוקם בירושלים, על המשמר, 27 באפריל 1965
2. ↑  נחום ברנע, מגדלי בבל ושלום ירושלים, דבר, 4 באוגוסט 1972
3. ↑  פתיחת מלון "מגדל ירושלים" מסמלת מיפנה בפעולות רסקו, מעריב, 7 ביולי 1970
4. ↑  אהוד גוט, הושלמה העברת משרד השיכון לבירה, מעריב, 16 בדצמבר 1970
5. ↑  מיכל מרגלית, ‏ירושלים: 65 שקל למ"ר בבניין רסקו, באתר גלובס, 10 באוגוסט 2008
6. ↑  אביבה קרול, ‏משרד התיירות אישר מענקים לשיפוץ מלונות בירושלים ובטבריה ב-50 מיליון ש', באתר גלובס, 22 בדצמבר 1999
7. ↑  הדר קנה, רשת פרימה רכשה מלון בירושלים בסכום של 90 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 3 בדצמבר 2023
8. ↑  נגה שילון, לא מכיר, לא יודע, כל העיר, 26 באפריל 1985
9. ↑  רן לוי, זהירות. בניינים נשירים, כל העיר, 26 באפריל 1985
10. ↑  הופיעה כתובת חדשה בפינת פסאז' רסקו, כל העיר, 15 בנובמבר 1985
**בורונגבודי** (שם מדעי: *Borungaboodie*), הוא סוג נכחד של יונק כיס קטן מהמשפחה קנגוריים חולדתיים, אשר חי במשך הפליסטוקן של אוסטרליה.

מאפיינים
--------

סוג זה תואר ב-1999 בידי החוקר G. J. Prideaux, והוא נודע ממאובנים שהתגלו במערה מדברית בדרום-מערב אוסטרליה המערבית שבאוסטרליה, במהלך שנות ה-70. עם זאת רק בעת צאת המשלחת של החוקר האוסטרלי לינדזי האטצ'ר (Lindsay Hatcher), הידועה בשם: Western Australian Speleological" או "חברת WASG" ב-1991 התגלו גם ממצאי בעלי חיים מאובנים בה.

הסוג עצמו התגלה ב-1996, והוא ידוע ממספר בודד של שברי גולגולת, מפרקים וחוליות. משמעות שמו נגזרת מהשפה האבוריג'ינית המקומית: נונגר (Noongar)‏: "borunga" שפירושה: "גדול מאוד" והמילה: "boodie" שפירושה: "בטונג" או "קנגורו ירבועי". בסוג זה ידוע על מין בודד: *Borungaboodie hatcheri*, הקרוי לכבוד האטצ'ר.

יונק כיס זה היה דומה מעט לקנגורו ולקנגורו חולדתי אך היה גדול מקרוביו בהרבה, דומה יותר לממדי קואלה במשקל 10 ק"ג. הלסת התחתונה הייתה גדולה בכ-30% מקנגורו חולדתי אדמוני - המין הגדול ביותר כיום במשפחה. מבנה לסתותיו ושיניו היו חזקות מאוד עם עוצמת נשיכה חזקה בהרבה מקרוביו החיים ולפי מספר חוקרים הם מרמזים על תזונה אפשרית כאוכל כל.

קישורים חיצוניים
----------------

* בורונגבודי, באתר GBIF (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  McNamara, Ken; Murrray, Peter (2010). Prehistoric Mammals of Western Australia. Western Australian Museum. pp. 86–87. ISBN 9781920843601.
2. ↑  Prideaux, Gavin J. (1999). "Borungaboodie hatcheri gen. et sp. nov. a very large bettong (Marsupialia: Macropodoidea) from the Pleistocene of southwestern Australia". Records of the Western Australian Museum Supplement. 57: 317–329
**אירינה לזריאנו** (ברומנית: **Irina Lăzăreanu;** נולדה ב-8 ביוני 1982) היא דוגמנית וזמרת פולק רומנייה-קנדית.

ביוגרפיה
--------

לזריאנו נולדה בקלוז'-נאפוקה שברומניה. בגיל חמש עברה עם הוריה לקנדה והתגוררו בפרבר של מונטריאול, בגיל שלוש עשרה היא נסעה ללונדון על מנת ללמוד שם בלט.

בגיל שבע עשרה היא התחילה לדגמן. היא הופיעה בשבוע האופנה של ברצלונה ומדריד.

ב-2005 היא נבחרה על ידי קייט מוס להופיע בגיליון של ווג פריז במהדורה מיוחדת בו שימשה מוס כעורכת המגזין. מיד לאחר מכן היא הופיעה על השער של ווג איטליה שצולם על ידי הצלם סטיבן מייזל.

היא עבדה עבור בתי האופנה שאנל וורסצ'ה ויוצגה על ידי מספר סוכניות דוגמנות.

ב-2007 היא החלה לדגמן עבור טופשופ.

ב-2009 היא שימשה שופטת אורחת בתוכנית "הטופ מודל הבאה של קנדה", ובאותה שנה היא ארגנה קונצרט צדקה בניו יורק.

היא ניהלה מערכת יחסים עם המוזיקאי פיט דוהרטי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אירינה לזריאנו** בוויקישיתוף
* אירינה לזריאנו, ברשת החברתית אינסטגרם
* ליבי בגנו, שטוחה ודקיקה: הדוגמנית המוזרה של התעשייה, באתר של "רשת 13", 12 בנובמבר 2010 (במקור, מאתר "nana10")

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1256968609
* VIAF: 3760165271895110690003
* WorldCat (עם VIAF): 3760165271895110690003

 |
**יצחק בר-יצחק** (2007-1937) היה פרופסור לאווירונאוטיקה בפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל בטכניון ומומחה בין-לאומי לתחום הניווט.

חייו
----

בר-יצחק נולד במטולה, גדל בהרצליה והתגורר בחיפה. בשנת 1955 התגייס לצנחנים ובמהלך שירותו השתתף בפעולות התגמול ובמלחמת סיני.

למד בטכניון לתואר ראשון ושני בפקולטה להנדסת חשמל ועשה את עבודת הדוקטורט בהנדסת חשמל באוניברסיטת פנסילבניה (1971). בר-יצחק היה מחזיק הקתדרה על שם Sophie and William Shamban בפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל בטכניון בין השנים 1971–2006.

הוא היה מחלוצי "תורת הניווט האינרציאלי הרתום" (Strapdown inertial navigation), ופרסומיו בנושא כוללים פריצות דרך ידועות ומצוטטות. מיד לאחר סיום הדוקטורט הוא עבד בתוכנית אפולו של סוכנות החלל האמריקאית נאס"א (NASA). שם השתתף בפיתוח "אלגוריתם הניווט" של רכב הנחיתה על הירח. כמו כן היה בר-יצחק בין החוקרים המובילים בעולם בתחום קביעת מצב זוויתי של חלליות, שהיא בעיה קריטית בתחום של בקרת רכבי חלל. בתחום זה שיתף פעולה באופן הדוק עם חוקרי מרכז החלל Goddard של NASA, ושיתוף פעולה זה הניב פרסומים רבים וקידם באופן משמעותי את מצב הידע בתחום. על המצאותיו, רעיונותיו המקוריים ותרומותיו למדע ולטכנולוגיה זכה בר-יצחק בהכרה בינלאומית רחבה ובפרסים חשובים רבים.

הוא היה Fellow של American Institute of Aeronautics and Astronautics ,AIAA, ושל Institute of Electrical and Electronics Engineers ,IEEE. הוא זכה בפרסים מ-NASA, המשתמשת בשיטות שפיתח מזה שנים רבות, וכן קיבל מאגודת IEEE את פרס Kershner היוקרתי על תרומותיו החלוציות בתחום ניווט האינרציאלי, ואת ה-Third Millennium Award.

בטכניון קיבל דרגת פרופסור בשנת 1984 ושימש כראש המעבדה האווירונאוטית ואחר כך היה דיקן הפקולטה. שימש כנשיא האיגוד הישראלי לבקרה אוטומטית.
בשנת 2004 הוענק לו פרס קרשנר (Kershner Award) של האגודה הבינלאומית של מהנדסי חשמל ואלקטרוניקה (IEEE).

לדעת מארגני כנס לזכרו:

> 
> פרופ' בר-יצחק היה לא רק חוקר מבריק, אלא גם פעיל ומוביל בקהילייה המדעית והטכנולוגית בישראל ומחוצה לה. בין השאר, חבר ועדת המערכת של כתב העת היוקרתי Journal of Guidance, Control, and Dynamics של אגודת AIAA. הוא יעץ לתעשייה הביטחונית המקומית, כולל התעשיה האווירית לישראל, הרשות לפיתוח אמצעי לחימה – רפא"ל (שם מילא תפקיד מפתח בפיתוח יכולת הרשות בתחום הניווט האינרציאלי), התעשייה הצבאית, ועוד. בטכניון היה בין חברי הסגל הבכיר המובילים
> 
> 
> 
> 

היה יו"ר הכינוס הישראלי השנתי ה-40 למדעי התעופה וחלל.

קישורים חיצוניים
----------------

* אורי דרומי, הדבק של הפלוגה, באתר הארץ, 23 במאי 2007

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3   כנס לזכרו

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007348809905171
* VIAF: 315124359
* WorldCat (עם VIAF): 315124359

 |
**דגל נורווגיה** (בנורווגית: **Norges flagg** ובנורווגית חדשה: **Det norske flagget**) הוא דגלה הלאומי של נורווגיה. עיצובו הוא צלב נורדי המורכב מצלב כחול מוקף בתוך צלב לבן, על רקע אדום. החלק האנכי של הצלב מקביל לצד התורן בסגנון הדנבּרוֹוּ, דגל דנמרק. יחס החלקים בדגל הלאומי הם ברוחב: 6-1-2-1-12 ובגובה: 6-1-2-1-6.
יחס החלקים בדגל המדינה, המשמש כדגל הצי הנורווגי, הוא: 6-1-2-1-6-11 אופקית ו-6-1-2-1-6 אנכית.

היסטוריה
--------

מהמאה ה-16 ועד 1814 השתמשה נורווגיה באותו דגל כמו דנמרק, שכן המדינות היו מאוחדות. בשנת 1814 אימצה נורווגיה העצמאית את הדגל הדני שבו היה ממוקם אריה נורווגי סמוך לתורן. דגל זה היה בשימוש עד 1821. ב-1814 אוחדה נורווגיה עם שוודיה, ובשנת 1815 הוצג דגל משותף לשתי המדינות - דגל שוודיה המסורתי, עם צלב לבן על רקע אדום בפינה השמאלית העליונה (הקנטון). עיצוב זה היה בשימוש דגלים ממשלתיים ודגל אוניות צי הסוחר שעברו את כף פיניסטר. דגל נורווגי ייחודי עוצב בשנת 1821 על ידי פרדריק מלצר, חבר הסטורטינג (הפרלמנט הנורווגי).

סמל האיחוד של שוודיה ונורווגיה
בתחילה השתמשו בעיצוב החדש רק במימי הים הצפוני, שכן לנורווגיה לא היה הסכם עם שודדי ים של צפון אפריקה. בשנת 1844 הוחלף הצלב הלבן בקנטון של שני דגלי המדינות עם סמל האיחוד השוודי-נורווגי, סמל המשלב את הצבעים השוודים והנורווגים. הסמל כונה בפי רבים ה"סילדסלאטן", בשל העובדה שהוא דומה לסלט מליח. עם אובדן התמיכה באיחוד עם שוודיה בקרב העם הנורווגי, הסיר הפרלמנט הנורווגי את סמל האיחוד מהדגל הלאומי ודגלי ספינות צי הסוחר בשנת 1898. עם פירוק האיחוד בשנת 1905 הוסר הסמל גם מדגל המדינה. שוודיה שמרה את הסמל בדגלה עד 1906.

סמליות
------

פרדריק מלצר חש שהדגל צריך לכלול צלב נוצרי בתוכו, כמו שאר דגלי מדינות סקנדינביה (שוודיה ודנמרק). מדינות דמוקרטיות רבות כגון ארצות הברית, הולנד, וצרפת השתמשו בצבעים אדום, לבן וכחול, ולכן, כחלק מרצונו של מלצר לסמל את בחירתה של נרווגיה בחופש, השתמש בצבעים אלה בדגל. מלצר בנה את העיצוב שלו על בסיס הדגל הדני, שהיה גם דגל נורווגיה עד 1814. הצלב הכחול הוא התייחסות לצבע הכחול של הדגל השוודי.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| הדגל הלאומי של נורווגיה
הדגל הלאומי |  | דגל המדינה של נורווגיה
דגל המדינה |

ראו גם
------

* סמל נורווגיה
* המנון נורווגיה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דגל נורווגיה** בוויקישיתוף
* נורווגיה, באתר דגלי העולם (באנגלית)
* דגל נורווגיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| דגלי מדינות אירופה |
| --- |
| מדינות | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • בריטניה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • ותיקן • טורקיה • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונקו • מונטנגרו • מלטה • מקדוניה • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה • סן מרינו • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קזחסטן • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ | אירופה |
| שטחים תלויים | אבחזיה • אג'ריה • אולדרני • אולנד • איי פארו • גגאוזיה • גיברלטר • ג'רזי • גרנזי • דרום אוסטיה • האי מאן • הרם • טרנסניסטריה • סרק • קוסובו • קטלוניה • צפון קפריסין |
| נוספים | דגל אירופה • דגל הסאמים |
| אירופה • אפריקה • אסיה • אוקיאניה • אמריקה הדרומית • אמריקה הצפונית |
במתמטיקה, הומולוגיה היא סדרה של חבורות אבליות שאפשר להתאים לאובייקטים מסוימים. ההומולוגיה {\displaystyle H\_{i}(X)} של האובייקט X (כאשר i אינדקס שלם) מחושבת בדרך כלל מתוך קומפלקסי שרשרת {\displaystyle \ C(X)} (זוהי למעשה הומולוגיה של קומפלקס שרשרת, {\displaystyle H\_{i}(X):=H\_{i}(C(X))}). בניית הקומפלקס {\displaystyle C(X)} אינה קנונית, ועם זאת חבורות ההומולוגיה המתקבלות מן הקומפלקס תלויות אך ורק ב-X. בכך עוצמתה של הטכניקה הזו: האפשרות לבנות את קומפלקס השרשרת בדרכים שונות מאפשרת לחשב את חבורות ההומולוגיה, והיא גם מראה שההומולוגיה אינה תלויה בפרטי המבנה של X עצמו, אלא בתכונות "רכות" שלו.

חבורות הומולוגיה אפשר להגדיר עבור אובייקטים שלכאורה אין ביניהם קשר: מרחבים טופולוגיים, חבורות, קומפלקסי שרשרת וכדומה.

את מושג ההומולוגיה אפשר להעשיר על ידי הוספה של מקדמים. לדוגמה עבור מרחב טופולוגי X וחבורה אבלית (או באופן כללי יותר אלומת חבורות אבליות מעל X)
M, ניתן להגדיר את ההומולוגיה {\displaystyle H\_{i}(X,M)} של X עם מקדמים ב-M. באופן דומה ניתן להגדיר הומולוגיה של חבורה \Gamma עם מקדמים בהצגה M של \Gamma.

בדרך כלל אפשר להגדיר את ההומולוגיה כפונקטור הנגזר.

ראו גם
------

### סוגים של הומולוגיות

* הומולוגיה של קומפלקס שרשרת
* הומולוגיה של מרחב טופולוגי
* הומולוגיה של חבורה
* הומולוגיה של אלומה

### משגים קשורים

* אלגברה הומולוגית
* קוהומולוגיה
* פונקטור נגזר
* הומוטופיה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הומולוגיה** בוויקישיתוף
* הומולוגיה, באתר MathWorld (באנגלית)
* הומולוגיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* הומולוגיה, דף שער בספרייה הלאומית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007565420705171
* LCCN: sh85061770

 |
**הדוברה הגדולה** (בשמה הרשמי: **Trinacria Primo**) היא כלי השייט הטבוע הגדול ביותר בישראל.

היסטוריה
--------

הדוברה הגדולה יובאה מאיטליה בתחילת 1980 ושימשה לבניית מזח הפחם של אורות רבין, אשר נקראה באותה תקופה "מאור דוד", תחנת הכוח בחדרה. הדוברה שימשה להחדרת כלונסאות מתכת אל תוך סלע הכורכר, באמצעות רגליות ייצוב ותמיכה. בליל ה-10 בדצמבר 1980 התרחשה סופה חזקה בחוף שגרמה לניתוק הדוברה מהכבלים ולניפוצה על שובר הגלים. אנשי הצוות שהיו על הספינה חולצו על ידי צבא הגנה לישראל וחברת החשמל ולא היו נפגעים. הספינה נגררה לחיפה לצורך הערכת מצב הספינה ותיקון הנזקים שנגרמו, אך הוחלט כי אין טעם לנסות לתקן את הספינה והוחלט להטביע אותה מול חוף דדו בחיפה.

אתר הצלילה
----------

הדוברה הגדולה הוטבעה כאונייה טרופה במרחק של 2.5 קילומטר מחוף דדו, חיפה, בעומק של 36 מטר. אורך הספינה הוא 108 מטר ורוחב הספינה הוא 25 מטר. בגוף הספינה פתחים המאפשרים את כניסתם של בעלי חיים ימיים שונים אליה כדי להשתמש בה בתור שטחי מחיה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הדוברה הגדולה** בוויקישיתוף
* הדוברה הגדולה, המרכז הימי אינדיגו
* אתר צלילה - הדוברה הגדולה, Diver
* trinacria primo הדוברה הגדולה, Tek Dive
צור עם נשיאת גאורגיה סלומה זוראבישווילי, דצמבר 2019
**שבתאי צור** (נולד ב-15 בפברואר 1951) הוא פוליטיקאי, איש ציבור ודיפלומט ישראלי המשמש כיו"ר הטוטו וכדירקטור בנמל אשדוד.
בעבר שימש כמשנה לראש עיריית אשקלון, ראש עיריית אשקלון כממלא מקום ושגריר ישראל בגאורגיה. ממייסדי קונגרס יהודי גרוּזיה.

חייו
----

צור נולד כ**שותא צוציאשוילי** (בגאורגית: **შოთა ცოციაშვილი**) בשנת 1951 בואני (נפת ואני) שבגאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה). הוא סיים את חוק לימודיו בשנת 1967, בעיר הולדתו. משם עבר ללמוד באוניברסיטת סנקט פטרבורג עד לשנת 1972, ועלה לארץ לאחר מכן יחד עם אשתו לאה.

בישראל התגורר באשקלון ועבד בבנק לאומי בעיר במשך שנתיים מ-1979. בתקופה זו הוא הכיר בין היתר את חברי תנועת "אשקלון בתנופה" – אלי דיין ובני וקנין וכיהן כחבר תנועת הליכוד. עם ניצחונה של התנועה נבחר גם צור למועצת העיר ושלט על מספר תיקים בכירים.

בין השנים 1985–1989 הוא כיהן כחבר מועצת העיר אשקלון, ולאחר מכן, משנת 1989 ועד לשנת 2002 כיהן כסגן ראש עיריית אשקלון, בני וקנין ובהמשך לממלא מקומו. ב-2003 צור מונה לראש העיר בפועל כאשר הוא נתמך בראשי הליכוד ובהם ראש הממשלה דאז, אריאל שרון שהרבה לבקר בעיר. בשנת 2003 עזב וקנין את ראשות העיר לטובת תפקיד מנכ"ל חברת פלאפון וצור מונה לראש העיר בפועל לתקופה של שלושה חודשים. אולם, בבחירות באוקטובר 2003, הפסיד צור לטובת המועמד העצמאי רוני מהצרי, וכיהן כראש האופוזיציה במועצת העיר עד לשנת 2004, אז מונה לשגריר ישראל בגאורגיה וכיהן כשגריר במשך ארבע שנים. במקביל שימש צור כקונסול הכבוד של גאורגיה בישראל בין השנים 1998–2004 והיה יועץ ראש הממשלה בענייני גאורגיה והקווקז (1996–1998).

בשנת 2014, הגיש צור בקשה לוועדת השמות העירונית באשקלון לקרוא לרחוב חיל הים, הסמוך לביתו, על שמו. ועדת השמות אישרה את הבקשה שזכתה לביקורת ציבורית רבה ובעקבותיה בוטלה ההחלטה. מקרה דומה היה בעיירה "ואני" שבגאורגיה. גם שם נקרא רחוב על שמו.

בספטמבר 2016 החל בכהונה נוספת כשגריר ישראל בגאורגיה, במסגרת מכסת המינויים הפוליטיים במשרד החוץ, שהסתיימה ב-2020. בדצמבר 2020 מונה ליו"ר המועצה להסדר ההימורים בספורט.

צור נשוי ואב לשני ילדים ושבעה נכדים.

 רחוב שבתאי צור בעיירה ואני.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אתר קונגרס יהודי גרוּזיה.
2. ↑  הממשלה החליטה לאשר את מינויו של שבתאי צור לתפקיד שגריר ישראל בטיביליסי, גאורגיה, הודעת מזכיר הממשלה בתום ישיבת ממשלת ישראל מיום 8.8.04
3. ↑  אתר למנויים בלבד שירלי סיידלר, בגלל הביקורת: אשקלון לא תקרא לרחוב על שם סגן ראש העיר המכהן, באתר הארץ, 11 במרץ 2014
4. ↑  צבי זרחיה ואוריאל דסקל, מחטף לפני הבחירות: פעיל הליכוד שכץ וטרופר מינו ליו"ר הטוטו, באתר כלכליסט, 23 בדצמבר 2020

| ראשי עיריית אשקלון  |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אפרים צור (מועצה מקומית) | אליעזר מילרוד | יחזקאל זונאבנד | אריה תגר | רחביה אדיבי | אברהם בלסבלג(ממלא מקום) | אהרן חייבי | אלי דיין | בני וקנין | שבתאי צור(ממלא מקום) |
| מ-1950 | מ-1951 | מ-1953 | מ-1956 | מ-1965 | מ-1972 | מ-1974 | מ-1978 | 1991–2003 | 2003 |
| רוני מהצרי | בני וקנין | איתמר שמעוני | אפי מור(ממלא מקום) | תומר גלאם |
| 2003–2008 | 2008–2013 | 2013–2017 | 2016–2017 | מ-2017 |

 |
פצצת סימן 84
**פצצת סימן 84** (**Mark 84** או בקיצור **MK-84**) היא פצצת שימוש כללי אמריקנית. פצצת הסימן 84 היא הגדולה ביותר מבין סדרת הפצצות סימן 80. הפצצה נכנסה לשירות במהלך מלחמת וייטנאם, וכונתה "האמר" ("Hammer"; מאנגלית: "פטיש") בשל עוצמתה הרבה יחסית.

אורכה של פצצת הסימן 84 הוא 10 רגל ו-9 אינץ' (3.3 מטר) וקוטרה 18 אינץ' (457 מ"מ). משקלה הנומינלי של פצצת הסימן 84 הוא 2,000 ליברות (908 ק"ג), אך משקלה האמיתי משתנה בהתאם לסנפירים, המרעום, ותצורת ההאטה, מ-1,972 ליברות (896 ק"ג) ל-2,083 (947 ק"ג). זיווד הפלדה האווירודינמי של הפצצה ממולא ב-945 ליברות (429 ק"ג) של חומר נפץ מרסק (חנ"ם) מסוג טריטונל.

פצצת הסימן 84 מסוגלת ליצור מכתש ברוחב של 50 רגל (15.2 מטר) ובעומק של 26 רגל (11 מטר). היא מסוגלת לחדור עד ל-15 אינץ' (380 מ"מ) של מתכת או 11 רגל (3.3 מטר) של בטון, תלוי בגובה ממנו הוטלה, וגורמת לרסס קטלני ברדיוס של 400 יארדים (366 מטר).

פצצת סימן 84 משמשת גם כראש קרב למגוון פצצות מונחות, ובכלל זה פצצות מונחות הלייזר GBU-10 וה-GBU-24 פייבוואי, הפצצה האלקטרו-אופטית GBU-15, הספייס 2000 וה-GBU-31 JDAM.

פצצות מסוג זה הוטלו ממטוסי חיל האוויר הישראלי על הכור העיראקי ב-1981.

| פצצות שימוש כללי אמריקניות מסדרת MK-80 |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| MK-81 • MK-82 • MK-83 • MK-84 |

 |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **MK-84** בוויקישיתוף
דנה מלמד עם השף אביב משה, השף גולן גורפינקל, הקומיקאי והיוצר תומר שרון, הזמר ירמי קפלן
**דנה מלמד** (נולדה ב-9 במאי 1973) היא בשלנית, מתכונאית ועיתונאית אוכל ישראלית.

ביוגרפיה
--------

דנה מלמד נולדה וגדלה בראשון לציון. בתום שירותה הצבאי עבדה במטבח של מלון דן תל אביב. בשנת 2000 נולדה בתה הבכורה ומלמד הצטרפה אל הקונדיטורית דנית קימל, שניהלה קונדיטוריית בוטיק בתל אביב וכתבה מתכונים בעיתון "לאשה". ממנה למדה מלמד את יסודות הקונדיטוריה.
בהמשך בישלה במטבח של מסעדת "דיאדה" בניהולה של השפית איילת לטוביץ', ששמה דגש על אוכל טרי ובריא, בעיקר עבור נשים בהריון, מניקות וילדים. בשנת 2003 נולד בנה הצעיר וכאם לשניים העוסקת בבישול, פנו אליה מ"וואלה!אוכל" שתכתוב מדור בשם "ארוחת ילדים". לאחר גירושיה עברה לכתוב מדור בשם "הסצנע", תחת שם העט דנה שיין. המדור התבסס על ארכיון מתכונים שאספה אשר נסרקו או הובאו כלשונם ובהמשכם הביאה מלמד גרסה עדכנית העושה שימוש בחומרי גלם עכשוויים. המדור הבא שכתבה היה "משהו מושחת לשבת", שכלל מתכונים מושחתים בהם שזורים סיפורים ואנקדוטות על אודות סופי שבוע של אם חד הורית בעיר הגדולה. במקביל עבדה במגוון מטבחים לצד שפים שונים ובין השאר, הייתה אחראית על יצור פסטות טריות במסעדת MESSA של השף אביב משה. מכאן נולד המדור "מדריך הפסטה".

בשלב הבא החלה מלמד לארח במטבח הפרטי של דירתה השכורה בתל אביב שפים ואושיות בשלניות מתחומים שונים ותיעדה את המפגשים במדור "בישול בארבע ידיים" שהפך אותה לדמות מוכרת בעולם הקולינריה.
במקביל, העבירה סדנאות בישול חווייתיות בנושאים שונים למבוגרים ולילדים.

בשנת 2010 החלה לערוך את מדור האוכל בעיתון "עכבר העיר" אותו ערכה כשנתיים. בעכבר העיר אונליין כתבה מדור תחת הכותרת "דנה מלמד מבשלת". במדור זה הסתובבה במטבחי מסעדות ותיעדה בצילומי סטילס מלווים בטקסט את האווירה והדינמיקה של צוות המטבח מאחורי הקלעים. בהמשך עברה לתעד שפים במטבחם הפרטי כשהיא מצלמת את כל שלבי הכנת המנות בסביבתם הביתית האינטימית.

החל משנת 2011 היא כותבת כתבות אוכל במגזין "שמנת" במסגרתן היא מטיילת ברחבי ישראל ופוגשת אנשים העוסקים בעשייה קולינרית, רובם כאלה שעברו מהפך בחייהם והתמסרו להכנת לחם, דבש, שוקולד, גבינות ועוד.

ביולי 2012 פרשה מתפקידה כעורכת מדור האוכל של עכבר העיר לטובת קריירת בישול וצילום.

**בישול וצילום: דנה מלמד**

* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **דנה מלמד** |

* דנה מלמד, ברשת החברתית פייסבוק
* יום במאפיית לה מולאן
* פרידה מד"ר אלי לנדאו
* מתכונים חורפיים
* יום בכתית
* דנה מבשלת במטבח של ישראל אהרוני
* אויסטרים
* מתוך "בישול בארבע ידיים":
	+ דנה מלמד מבשלת עם רוני דניאל
	+ דנה מלמד מבשלת עם השף אביב משה
	+ דנה מלמד מבשלת עם סלבה ברזילאי
* מתוך "הסצנע"
* מתוך "משהו מושחת לשבת"
* מתוך "מדריך הפסטה"
* מתוך סיר פלא
* הכתבה הראשונה מתוך ארוחת ילדים

הערות שוליים
------------

1. ↑  אלכסנדר כץ, שיהיה בתיאבון: דנה מלמד עוזבת את עכבר העיר, טלי קושניר תערוך את האוכל, באתר אייס, 26 ביוני 2012
**ארתור דסמאס** (בצרפתית: **Arthur Desmas**; נולד ב-7 באפריל 1994) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת השוער בלה האבר.

דסמאס התחיל את הקריירה שלו במועדון הנוער של ברסט, אך לא הצליח לעלות לקבוצה הראשונה והצטרף בקיץ 2015 לנירוט. הוא התחיל את הקריירה המקצועית שלו בנובמבר 2016 במשחק בגביע הצרפתי נגד סטיד מוריס ואת הופעת הבכורה בליגה ערך יותר מאוחר במהלך העונה.

קריירה
------

דסמאס נולד בברסט בצפון מערב צרפת. הוא שיחק בקבוצת הילדים של פולוגומור לפני הצטרף לברסט בגיל 11, בהתחלה כשחקן שדה אך עבר לשער בגלל גובהו. במהלך עשר השנים הבאות הוא שיחק בברסט, וייצג את נבחרת צרפת עד גיל 17. הוא שיחק מספר משחקים בשביל הקבוצה בליגה החמישית בצרפת בין 2012 ל־2015. בסוף עונת 2014/2015 דסמאס עבר לתקופת ניסיון לקבוצת הליגה שנייה נירוטס, שחיפשה שוער חדש בעקבות עזיבתם של רודולף רודס ולוקאס בוב. תקופת הניסיון הייתה מוצלחת ודסמאס חתם לעונה אחת ב-23 ביולי 2015. במהלך העונה הראשונה הוא היה השוער השלישי אחרי פול דלקרסיס וסטורין אלאגבה, ולכן שיחק בעיקר בקבוצת המילואים, שם הופיע ב-17 משחקים. הוא גם שימש כמחליף בקבוצה הראשונה שש פעמים במהלך העונה ובסופה הוצע לו חוזה לשנתיים.

בעקבות מכירת דלקרסיס ללוריאן בקיץ 2016, דסמאס קודם לשוער השני אחרי אלגאבה ולפני הרכש החדש אלכסנדר בוכרד. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במהלך עונת 2016/2017 בניצחון 2–1 על סטייד מוניטס בסיבוב השביעי של הגביע הצרפתי. הוא המשיך לשחק בכל חמשת המשחקים בגביע באותה העונה, עד הריצה שהסתיימה בהפסד לאלופה פריז סנט ז'רמן. ב-17 במאי 2017 דסמאס ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה השנייה בצרפת, כשנבחר לשחק במקום אלגאגבה במשחק הבית האחרון של העונה שנגמר תוצאה 2-2 מול שטרסבורג.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  Desmas : Franchir un cap - 03/07/2015 - La Nouvelle République Deux-Sèvres, web.archive.org, ‏2017-07-23
2. ↑  Arthur Desmas - Clermont, footballdatabase.eu
3. ↑  Niort : Trois nouveaux joueurs dont un CV PRO arrivent (off.), web.archive.org, ‏2017-07-23
4. ↑  Trois recrues pour la rentrée - 24/06/2015 - La Nouvelle République Deux-Sèvres, web.archive.org, ‏2017-07-23
5. ↑  Niort : Prolongation pour le portier (off), web.archive.org, ‏2017-07-23
6. ↑  Niort se sort du piège - 12/11/2016 - La Nouvelle République Deux-Sèvres, web.archive.org, ‏2017-07-23
7. ↑  DIRECTION LE PROCHAIN TOUR - Chamois Niortais FC, web.archive.org, ‏2017-07-23
8. ↑  Joueur, Ligue2 (ב־)
9. ↑  Desmas titulaire dans le but niortais - 28/02/2017 - La Nouvelle République Deux-Sèvres, web.archive.org, ‏2017-07-23
10. ↑  Joueur, Ligue2 (ב־)
11. ↑  Feuille de match, Ligue2 (ב־)
12. ↑  Dans le coup jusqu'au bout - 14/05/2017 - La Nouvelle République Deux-Sèvres, web.archive.org, ‏2017-07-23
**יום העצמאות של מדינת ג'מייקה** הוא חג לאומי במדינת ג'מייקה, המציין את קבלת העצמאות מידי הממלכה המאוחדת.

רקע
---

מושבת ג'מייקה קיבלה את עצמאותה מהממלכה המאוחדת ב־6 באוגוסט 1962, לאחר יותר מ־300 שנה שהאזור היה בשליטתה. הלאומיות השחורה אומנה במיוחד בג'מייקה במחצית הראשונה של המאה ה-20, כאשר המנהיג הבולט ביותר במדינה היה מרקוס גארבי, מנהיג העבודה וחסידי תנועת החזרה לאפריקה, שקראה לאנשים ממוצא אפריקני לחזור למולדת אבותיהם. הסנטימנט הלאומני הגיע לשיא במהלך אי שקט העבודה הבריטי במערב הודו בשנות ה-30 של המאה ה-20, שבמהלכו התרחשו מחאות בין תושבים ילידים ובריטים של איי הודו המערבית הבריטיים. לאחר תום מלחמת העולם השנייה החל דה-קולוניזציה, כאשר פוליטיקאים מקומיים בג'מייקה ובאימפריה הבריטית העבירו את מושבות הכתר שלהם למדינות עצמאיות.

חגיגות
------

פארק העצמאות הוא מקום החגיגות של יום העצמאות.
סגן שר החוץ הבריטי הנרי בלינגהאם באירוע שנערך בבית ג'מייקה לציון 50 שנה לעצמאות ג'מייקה, 6 באוגוסט 2012.
החגיגות העיקריות מתקיימות בשעות הערב בזירה הלאומית בפארק העצמאות. ביום העצמאות ג'מייקנים משתתפים בצעדות רחוב ענקיות, לובשים בגדים צבעוניים כמו דגל ג'מייקה ומלבישים כל מיני תצוגות תרבותיות.

ציר זמן
-------

* ביום שג'מייקה קיבלה את עצמאותה, הוחלף דגל בריטניה בדגל ג'מייקה. הנסיכה מרגרט פתחה את המושב הראשון של פרלמנט ג'מייקה באיחוד.
* פארק האמנציפציה בקינגסטון נפתח ימים לפני יום העצמאות וערב יום האמנציפציה בשנת 2002.
* בשנת 2019, נשיא קניה, אוהורו קניאטה, נכח בחגיגות יום השנה ה-57, כחלק מביקור ממלכתי בן שלושה ימים בג'מייקה כאורח ראש הממשלה אנדרו הולנס.

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Historian situates 'back-to-Africa' movements in broad context". *1 March 2006*. Stanford.edu. נבדק ב-24 באוגוסט 2013. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑
3. ↑  "A Special Gleaner Feature on Pieces of the Past". *2001*. Jamaica-Gleaner. אורכב מ-המקור ב-18 ביוני 2013. נבדק ב-24 באוגוסט 2013. `{{cite web}}`:  (עזרה)
4. ↑  "The History of Emancipation Day". *Trinidad and Tobago Newsday*. 1 באוגוסט 2012. נבדק ב-11 באוגוסט 2016. `{{cite news}}`:  (עזרה)
5. ↑  "The Development of Emancipation Park". *Emancipation Park Jamaica*. נבדק ב-11 באוגוסט 2016. `{{cite web}}`:  (עזרה)
פירוש נוסף ערך זה עוסק בבובה עשויה גרב. אם התכוונתם למונח אינטרנטי, ראו בובת גרב (אינטרנט).
בובות גרב
**בובת גרב** היא בובה העשויה גרב (או בגד דומה). כאשר מפעיל הבובה משחיל כף ידו עד לקצה הסגור של הגרב, ניתן ליצור אשליה שהבובה "מדברת". פי הבובה נוצר מהאזור בגרב שבין העקב והבוהן, כאשר האגודל של מפעיל הבובה יוצר את הלסת. בשימוש מינימלי, צורת כף היד יוצרת באופן מיידי צורה של פה, אולם לפעמים הפה מרופד על ידי הצבת חתיכה קשיחה למדי של לבד (לעיתים קרובות עם לשון דבוקה בפנים).

הגרב נמתח באופן מלא, כך שיהיה ארוך דיו כדי לכסות את פרק כף היד של מפעיל הבובה וגם חלק של הזרוע. לעיתים קרובות המפעיל מתחבא מאחורי דוכן ומעלה את ידו מעל הדוכן, כך שרק הבובה נראית לעין. עם זאת, מפעילי בובות גרב רבים עומדים מול הצופים יחד עם הבובות, ומקיימים איתן שיחות תוך שימוש בפתומיות.

כבובת גרב עשויה לשמש גרב או גרבון מכל צבע, וניתן לעטר אותה בתוספות שונות על מנת להעניק לה "אישיות", כמו כפתורים התפורים באזור העיניים או סרטים ופיסות לבד המודבקים לשיער. 

השימוש בבובות גרב נפוץ למטרת חינוך או בידור לילדים, וזו פעילות יצירתית עממית בבתי ספר יסודיים, המלמדים את הילדים להכין את הבובות כדי להציגם לאחר מכן במחזות זמר או הצגות בבית הספר. בובות גרב מופיעות גם בערוצי טלוויזיה לילדים בעולם. שתי בובות גרב כתומות בשם "פו" ו"פרא" (Fara, Fu) מסייעות בגרמניה בהוראת הקריאה לילדים. מפעילת הבובות שרי לואיס (שם הבמה של Sonia Phyllis Hurwitz) התפרסמה בתוכנית הטלוויזיה שלה בערוץ PBS בשם "Lamb Chop's Play-Along", שבה הציגה את הדמויות לם צ'ופ, צ 'רלי סוס, והאש פאפי.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **בובת גרב** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Joy Gammon, כרך PUPPETS, Dog sock puppets, **EASY TO MAKE PUPPETS**, London: Brockhampton, 1996, EASY TO MAKE, עמ' 20-22, ISBN 1-86019-164-9. (באנגלית)
**ויליאם צ'פמן ריברקומב** (באנגלית: **William Chapman Revercomb**‏; 20 ביולי 1895 – 6 באוקטובר 1979) היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי שייצג את מדינת וירג'יניה המערבית בסנאט של ארצות הברית בשתי תקופות כהונה לא רצופות.

ביוגרפיה
--------

ריברקומב נולד בעיר קובינגטון שבווירג'יניה, בנם של אליזבת פורר וג'ורג' אנדרסון ריברקומב. הוא למד באוניברסיטת וושינגטון ולי בטרם התגייס לצבא ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה. הוא השתחרר מהשירות הצבאי בדרגת קורפורל. כששב מהמלחמה, החל ללמוד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת וירג'יניה, וסיים את לימודיו ב-1919. הוא עבד כעורך דין בקובינגטון במשך שנים אחדות, אז שעבר לצ'ארלסטון שבוירג'יניה המערבית, ב-1922.

ב-1942 נבחר לסנאט של ארצות הברית. שם חרת ריברקומב על דגלו התנגדות למדיניות החוץ והפנים של ממשל הארי טרומן והיה תומך תקיף בזכויות אזרח. ב-1945, נמנה ריברקומב בין שבעת הסנאטורים שהתנגדו להצטרפות ארצות הברית אל האומות המאוחדות. הוא התמודד לכהונה שנייה בסנאט ב-1948 אך הפסיד ליריבו מת'יו נילי מהמפלגה הדמוקרטית, ובבחירות למושבה האחר של וירג'יניה המערבית בסנאט ב-1952 הפסיד גם כן. בשתי מערכות בחירות אלה, תמיכתו במדיניות זכויות האזרח של המפלגה הרפובליקנית היו נושאים עיקריים.

אחרי שני כישלונות ניסיונותיו להיבחר לסנאט, ב-1956 זכה בבחירות מיוחדות למילוי שארית כהונתו של הארלי קילגור, יריבו הדמוקרטי בבחירות 1952. הוא נכנס שוב לסנאט וכיהן עד לשלהי 1958.

ב-1958 הפסיד לרוברט בירד, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השישי של וירג'יניה המערבית, בבחירות טעונות לסנאט (בירד אייש את המושב עד מותו ב-2010, ונהפך לסנאטור הראשון שכיהן ללא הפרעה במשך יותר מחמישים שנה). לאחר מכן הוא הוסיף להפסיד את מועמדות המפלגה הרפובליקנית לתפקיד מושל וירג'יניה המערבית ב-1960 ופרש מהפוליטיקה. הוא עסק בחוק ומשפט בצא'רלסטון עד מותו ב-1979.

ריברקומב היה הרפובליקני האחרון שייצג את וירג'יניה המערבית בסנאט עד להיבחרה של שלי מור קפיטו במהלך בחירות 2014 בארצות הברית, שקטעה רצף בן 58 שנה של ניצחון המפלגה הדמוקרטית בבחירות לסנאט.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **צ'פמן ריברקומב** בוויקישיתוף
* צ'פמן ריברקומב באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
* צ'פמן ריברקומב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Chapman Revercomb of West Virginia, באתר The Knoxville Focus‏, 25 באוגוסט 2013 (באנגלית)
2. ↑  סי. פי. טראסל, UNO Bill Approved By Senate, 65 to 7, With One Change, הניו יורק טיימס, 4 בדצמבר 1945 (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ISNI: 0000 0004 2051 7082
* LCCN: n2013066903
* SNAC: w6pr8b9t
* US Congress: R000167
* VIAF: 305442676
* WorldCat: lccn-n2013066903

 |
שגיאות פרמטריות בתבנית:מקורות   
פרמטרי חובה [ נושא ] חסרים 



**לשאלת היהודים** (Zur Judenfrage) הוא חיבור שפרסם קרל מרקס בשנת 1844, בגיל 26. בחיבור, הכתוב בגרמנית, דן מרקס ביחס הכלכלה והחברה ליהודים. הוא נכתב כסקירה על ספר בעל שם זהה מאת ברונו באואר שפורסם בשנת 1843.

בחיבורו מתח מרקס ביקורת על השפעת הדת על הפוליטיקה, והציע שינוי מהפכני בחברה האירופאית. נקודות רבות בחיבור זה היו בסיס לרעיונות שונים בשיטת המטריאליזם הדיאלקטי שפיתח מרקס.

הטענה המרכזית בחיבור היא שהתרבות היהודית משקפת את הכלכלה הקפיטליסטית ואת החברה הבורגנית, וזאת בשל פעילות היהודים כעין "משפחה גלובלית" המקיימת קשרי מסחר בין ארצות שונות. הוא מסביר שהסיבה לכך אינה "מזימה יהודית" כפי שטענו אנטישמים שונים, ואף אינה טבועה בדת עצמה. היא נוצרה בעקבות מאות שנים שבהן הורחקו היהודים מעיסוקים רבים בשל דתם, ולכן התפרנסו בעיקר ממסחר ומבנקאות. כך, טוען מרקס, הפכה הנצרות לצד הרוחני של החברה, ואילו היהודים מילאו את הצד המעשי בה.

מרקס תמך באמנציפציה ליהודים לתועלת המדינה בטענה שהמדיניות הכלכלית-פוליטית תצא נשכרת מקידומם. עם זאת, טען שהתערות היהודים בחברה הנוצרית הכללית, מותנית בוויתור על התבדלותם הדתית ובהיעלמותם כיישות נפרדת. ברגע שהחברה תתחלן לחלוטין, תתבטל "המהות האמפירית של היהדות—רוכלות והתנאים המאפשרים אותה—והיהודי יהפוך בלתי אפשרי, משום שתודעתו תהיה חסרת מטרה, בגלל שהבסיס הסובייקטיבי של היהדות, הצורך המעשי, עבר הומניזציה... [וכך] השחרור החברתי של היהודי, יהפוך לשחרור החברה מן היהודי."

קישורים חיצוניים
----------------

* יואב פלד, מתאולוגיה לסוציולוגיה: מרקס והאמנסיפציה של היהודים, תיאוריה וביקורת 6, אביב 1995, עמ' 45–59
* On The Jewish Question (תרגום לאנגלית), באתר ארכיון האינטרנט המרקסיסטי
* ג'ונתן וולף, דייוויד לאופולד, לשאלת היהודים, באנציקלופדיה לפילוסופיה של סטנפורד (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4470878-6

 |
חיילים ברסליארים, 1903.
**ברסליאֶרי** או **ברסליירי** (באיטלקית: **Bersaglieri** - קלע או רובאי) הוא סוג חיילי חיל רגלים קל אשר התקיים לאורך ההיסטוריה בכוחות צבא איטליה.

יחידות ברסליארי ראשונות הוקמו בממלכת סרדיניה, משום שלכוחות הממלכה לא היה תקציב רב, הוחלט ליצור כוח חיל רגלים קל, מהיר ואיכותי להתמודדות עם כוחות אויב עדיפים. חיילי הברסליארי פיתחו יכולות לחימה ייחודיות ששמו דגש על מהירות תנועה בשילוב עם ירי מדויק, בנוסף התפתחה מערכת תקשורת שהתבססה על מגוון רב של מנגינות ביוגל לתרועה של פקודות מורכבות בשעת קרב.

חיילי הברסליארי חובשים באופן מסורתי כובע מצחייה רחב ייחודי בעל נוצת מצנפת המורכב מנוצות שכווי, הכובע נחבש עם מדים טקסיים ונוצת המצנפת נענדת גם עם כובעים או כסדות כחלק משירות יום-יומי. מסורת נוספת הייחודית לחיילי הברסליארי היא קיום מצעדים בריצה קלה ולא בהליכה.

היסטוריה
--------

חיילי רגימנט ברסליארי השמיני במצעד, 2007
לוחם מרגימנט הבסליארי ה-11 באימון, 2021
קורפוס ברסליארי נוסד ב-18 ביוני 1836 על ידי הגנרל אלסנדרו לה מרמונה לשירות בכוחות ממלכת סרדיניה, עד לפברואר 1843 ארבע פלוגות ראשונות הוקמו ואוחדו לכדי גדוד ראשון שהוקם. בשנים הבאות הוקמו עוד גדודי ברסליארי, כאשר ב-1871 עמדו 36 גדודים שאורגנו בשישה רגימנטים (כל גדוד עם ארבע פלוגות). עם איחוד איטליה בשנת 1861, השתלבו יחידות הברסליארי בכוחות ממלכת איטליה המאוחדת.

החל משנת 1910, כל רגימנט כלל גדוד ברסליארי רכוב על אופניים, אלו פעלו לאורך מלחמת העולם הראשונה ופורקו רק לאחריה ב-1919. במהלך מלחמת העולם הראשונה קורפוס הברסליארי אורגן מחדש לכדי שתי דיוויזיות מיוחדות שכללו שבע חטיבות ו-21 רגימנטים סך הכל, בנוסף לחמישה גדודים עצמאיים. למספר שנים בין 1924 ל-1936 הוחזרו שוב יחידות רכובות אופניים כאשר 12 מהרגימנטים הומרו לרגימנטים רכובי אופניים.

במהלך מלחמת העולם השנייה רגימנטי ברסיליארי השתלבו בדיוויזיות המשוריינות, הממוכנות והדיווזיות המהירות. מפקד כוחות הציר במערכה בצפון אפריקה, ארווין רומל, אמר על חיילי הברסליארי: 

> 
> החייל הגרמני הדהים את העולם, החייל הברסליארי האיטלקי הדהים את זה הגרמני.
> 
> 
> 
> — ארווין רומל
>

יחידות יגר כיום
---------------

* **רגימנט ברסליארי הראשון**, בקוזנצה, תחת פיקוד חטיבת ברסליארי "גרבילדי".
* **רגימנט ברסליארי השלישי**, בטולדה, תחת פיקוד החטיבה הממוכנת "ססרי".
* **רגימנט ברסליארי השישי**, בטרפאני, תחת פיקוד החטיבה הממוכנת "אוסטה".
* **רגימנט ברסליארי השביעי**, באלטמורה, תחת פיקוד החטיבה הממוכנת "פינרולו".
* **רגימנט ברסליארי השמיני**, בקזרטה, תחת פיקוד חטיבת ברסליארי "גריבלדי".
* **רגימנט ברסליארי ה-11**, בזופולה, תחת פיקוד החטיבה המשוריינת ה-132 "אריאטה".

ראו גם
------

* רובאי
* יגר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ברסליארי** בוויקישיתוף
* אודות הברסליארי באתר משרד ההגנה האיטלקי (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  מתוך Martin Svoboda, The German soldier has astonished the world; the Italian…, Quotepark.com (באנגלית).

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4499135-6
* LCCN: n85084438
* RERO: 02-A010183050
* SNAC: w6644krg
* SUDOC: 195453344
* VcBA: 494/42798
* VIAF: 157167304
* WorldCat: lccn-n85084438

 |
**יוזף מאנס** (באנגלית: **Josef Mánes**;‏ 12 במאי 1820 – 9 בדצמבר 1871) היה צייר צ'כי.

ביוגרפיה
--------

הוא בא ממשפחה של ציירים, שכללה את אביו אנטונין מאנס, דודו ומנהל האקדמיה לאמנות בפראג ואצלב מאנס, אחיו קווידו מאנס ואחותו אמלי מאנסובה.

שיעורי הציור הראשונים שלו קיבל באופן טבעי מאביו. מ-1835 עד 1844 למד באקדמיה לאמנויות יפות, פראג, אצל הפרופסורים פרנטישק טקדליק וכריסטיאן רובן. הוא המשיך את לימודיו במינכן במשך שנתיים.

יוזף מאנס, יוז'פינה, 1855
עם שובו, היה לו רומן עם העוזרת של המשפחה שגרם לשערורייה, והביא להרחקתו מבני משפחתו, מצב שהכניס אותו לדיכאון קשה. הוא מצא מקלט בחסותו של הרוזן בדריץ' סילבה-טארוקה, הוא חי ועבד בטירתו בפרוחוניצה במשך עשרים שנה. משם ערך נסיעות רבות ברחבי מורביה, סלובקיה ופולין.

הוא לקח חלק פעיל בחברות אמנותיות, ספרותיות ופטריוטיות רבות. כמו כן השתתף ב"סוקול", ארגון אתלטי לצעירים, ועיצב מדים וחומרים נוספים עבורם. ב-1857 הוא ביקר באיטליה ושלוש שנים לאחר מכן יצא לרוסיה, ממנה חזר מעורער בנפשו.

משנת 1866, מצבו הנפשי החמיר במהירות, והוא התנהג בצורה מוזרה ובאובססיות.

מסע החלמה לאיטליה לא הצליח לשפר את בריאותו והוא מת ב-1871, לאחר סבל רב.

נראה שמוחו הושפע מעגבת או מדלקת קרום המוח.

### עבודה והצטיינות

הוא הפיק ציורים רבים בכל ז'אנר, מנופים ודיוקנאות ועד לציורים אתנוגרפיים ובוטניים. הוא אפילו עשה ציורים של שנים עשר החודשים (לוח שנה) מול השעון האסטרונומי של פראג. אף שעבודתו לא הובנה או הוערכה מעט בימי חייו, הוא נחשב לאחד מגדולי הציירים הצ'כים.

בשנת 1887 נוצר לזכרו "איגוד מאנס לאמנויות יפות". אחד הגשרים המרכזיים מעל נהר הוולטאבה נושא את שמו וכולל פסל של הצייר בקצה העיר העתיקה. דמותו הופיעה בכמה בולי דואר צ'כוסלובקיים וצ'כיים.

גלריה
-----

* אוהביםאוהבים
* משפחה בסלובקיהמשפחה בסלובקיה
* לאורהלאורה
* כנסיית הכפרכנסיית הכפר
* אחיותאחיות
* השעון האסטורנומי בפראגהשעון האסטורנומי בפראג

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוזף מאנס** בוויקישיתוף
* יוזף מאנס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Rudolf Müller (1884), "Manes, Joseph", *Allgemeine Deutsche Biographie (ADB)* (in German), vol. 20, Leipzig: Duncker & Humblot, pp. 184–185
2. ↑  V. Kratinová: "Mánes Josef". In: Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950 (ÖBL). Vol. 6, Austrian Academy of Sciences, Vienna 1975, ISBN 3-7001-0128-7, p. 50 f. (Direct links to "p. 50", "p. 51")
3. ↑  Jaromír Pečírka, Josef Mánes: Živý pramen národní tradice, Mánes Union of Fine Arts (1941)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb121382659 (data)
* GND: 11927034X
* ISNI: 0000 0001 0903 7764
* LCCN: n82052891
* NKC: jk01080037
* NTA: 13148253X
* RKD: 52298
* SELIBR: 238794
* SUDOC: 029840279
* ULAN: 500018281
* VcBA: 495/171656
* VIAF: 56645278
* WorldCat: lccn-n82052891

 |