recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**היועץ המדעי לנשיא ארצות הברית** (באנגלית: **Science Advisor to the President**) הוא אדם המופקד על מתן חוות דעת מייעצת וניתוח בענייני מדע וטכנולוגיה עבור נשיא ארצות הברית. היועץ המדעי הראשון, וניבר בוש, שהיה יושב ראש המשרד למחקר ופיתוח מדעי, שירת את הנשיאים פרנקלין דלאנו רוזוולט והארי טרומן במשך עשור, בשנים 1941–1951.

סקירה כללית
-----------

לאחר מלחמת העולם השנייה, הנשיא הארי טרומן החליף את המשרד למחקר ופיתוח מדעי ב"וועדה המייעצת למדע" בשנת 1951, כסוכנות ממשלתית עצמאית. המשרד הועבר אל הבית הלבן ב-21 בנובמבר 1957 על ידי הנשיא דווייט אייזנהאואר כדי לספק ייעוץ והמלצות במסגרת המירוץ לחלל. המירוץ התחיל בהשקת ברית המועצות את ספוטניק 1, הלוויין המלאכותי הראשון ששוגר על ידי האדם לחלל.

ועדה זו המשיכה לפעול גם בממשליהם של דווייט אייזנהאואר, ג'ון פיצג'רלד קנדי, לינדון ג'ונסון וריצ'רד ניקסון עד לשנת 1973. ניקסון סיים את פעילות הוועדה במקום למנות מחליף ליועצו המדעי שהתפטר מתפקידו. אחר כך, בשנת 1976, הקים הקונגרס של ארצות הברית את "משרד המדע והמדיניות הטכנולוגית" (OSTP) חלק ממשרד הרשות המבצעת של נשיא ארצות הברית, ובכך תפקידו של היועץ המדעי הוקם מחדש. המשרד עוסק השפעות המדע והטכנולוגיה על עניינים מקומיים ובינלאומיים, והחוק שייסד את המשרד גם מסמיך אותו להוביל מאמצים בין-סוכנותיים לפיתוח ויישום מדיניות תקציבית של מדע וטכנולוגיה, ולעבודה עם המגזר הפרטי, ממשלות מדינות ארצות הברית והממשלות המקומיות, קהילות המדע וההשכלה גבוהה, כמו גם מדינות אחרות בעולם.

בשלהי יולי 2018 מינה הנשיא דונלד טראמפ את המטאורולוג קלווין דרוגמייר (אנ') ליועצו המדעי. מינויו של דרוגמייר אושר על ידי מליאת הסנאט של ארצות הברית ב-2 בינואר 2019, במהלך היום האחרון למושב הקונגרס ה-115. ב-11 בפברואר, דרוגמייר הושבע לתפקידו בידי סגן הנשיא מייק פנס.

בינואר 2021, הכריז הנשיא הנבחר של ארצות הברית ג'ו ביידן כי התפקיד יהיה במהלך ממשלו בדרגת קבינט, והודיע על מינויו של אריק לנדר לתפקיד. ב-7 בפברואר 2022 התפטר לנדר מתפקידו לאחר שהושמעו טענות כנגדו על כך שהתעמר בעובדיו ונהג בהם בבריונות.. את מקומו מילא במשך שמונה חודשים פרנסיס קולינס, מחוקרי פרויקט גנום האדם, עד אשר החליפה אותו אראטי פרבהאקר.

הערות שוליים
------------

1. ↑  שרה רירדון ואלכסנדרה ויץ, The wait is over: Trump taps meteorologist as White House science adviser, באתר Nature‏, 31 ביולי 2018 (באנגלית)
2. ↑  מרסיה סמית', DROEGEMEIER OFFICIALLY SWORN IN AS OSTP DIRECTOR, באתר Space Policy‏, 11 בפברואר 2019 (באנגלית)
3. ↑  סת' ברונסטיין, Biden picks geneticist as science adviser, puts in Cabinet, באתר וושינגטון טיימס, 15 בינואר 2021 (באנגלית)
4. ↑  Thompson, Alex (7 בפברואר 2022). "Biden's top science adviser, Eric Lander, resigns amid reports of bullying". *Politico*. נבדק ב-7 בפברואר 2022. `{{cite news}}`:  (עזרה)
**יוהנס מגרלנדיה** (בלטינית: **Johannes de Garlandia**; באנגלית: **John of Garland**) היה פילולוג, משורר, ומורה מימי הביניים. תאריכי לידה ומוות אינם ידועים במדויק, אבל הוא כנראה חי בערך מ־1190 עד 1270.

ביוגרפיה
--------

הוא נולד באנגליה, ולמד באוקספורד ולאחר מכן באוניברסיטת פריז (של ימי ביניים), שם הוא לימד בשנת 1220. הוא חי ולימד בגדה השמאלית של פריז באזור קלו דה גרלנד (Clos de Garlande), שעל שמו נקרא מאוחר יותר רחוב גלאנד (Rue Galande). זה המקור של השם שבו הוא בדרך כלל ידוע. העובדות העיקריות על חייו נלקחו משירו *De triumphis ecclesiae* ("על ההצלחות של הכנסייה").

ב־1229, הוא היה אחד המאסטרים הראשונים של אוניברסיטת טולוז החדשה. את השיר שלו *Epithalamium Beatae Mariae Virginis* הוצג בשנת 1230 לנציג האפיפיור רומאנוס דה סנקטו אנגלו, אחד המייסדים של האוניברסיטה. הוא היה בטולוז במהלך אירועים סוערים של 1229–1231 (ראה מסע הצלב האלביגנזי), שהוא מתאר בשיר *De triumphis*. לאחר מותו של הבישוף פולק מטולוז (Foulques) ב־1231, הקאטרים חזרו להיות משפיעים על טולוז, מורים באוניברסיטה הפסיקו לקבל תשלום, ורבים חשבו שזה מסוכן מדי להישאר בעיר. יוהנס מגרלנדיה היה אחד מאלה אשר ברחו, להסוות את עצמו בתור צמית או עבד.

הוא חזר לפריז, ושם רוג'ר בייקון שמע אותו מרצה. הוא עדיין היה שם ב־1245, כתב את השיר *De triumphis ecclesiae*; הוא סיים את הקורס בשנת 1252. הוא כנראה היה עדיין בחיים בשנת 1270.

היצירת של יוהנס מגרלנדיה בנושא דקדוק היו בשימוש רב באנגליה, והודפסו על ידי ריצ'רד פינסון ווינקין דה וורד. הוא גם כתב שירים רבים בלטינית. בנוסף לשירו הידוע De triumphis ecclesiae, אחד משיריו הידועים הוא "שיר כלולות לבתולה הברוכה מרים" (Epithalamium beatae Mariae Virginis). יצירה חשובה אחרת שלו היא ה־*Dictionarius* – מילון של מילים לטיניות עם תרגומים לצרפתית ודוגמאות למילים האלה מחיי היום־יום של פריז של התקופה. כותרת הספר הזה היא השימוש הידוע הראשון במילה הזאת, שפירושה "אוסף מילים", וממנה התפתחה המילה האנגלית dictionary, ומילים דומות בשפות אחרות. הוא גם כתב את ספר הדקדוק *Compendium totius grammatices* ושני ספרים בנושא מקצב שירה: *Synonyma* ו־*Equivoca*.

ספר בנושא אלכימיה בשם *Compendium alchimiae* מיוחס לפעמים ליוהנס מגרלנדיה, אולם הוא נכתב במאה ה־14 על ידי מרטין אורטולנוס (Ortolanus).

לקריאה נוספת
------------

* The Dictionarius of John de Garlande. And the Author's Commentary. Translated into English and annotated by Barbara Blatt Rubin. Lawrence, Kansas: The Coronado press

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוהנס מגרלנדיה** בוויקישיתוף
* יוהנס מגרלנדיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

ערך זה כולל קטעים מתורגמים מהמהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה, הנמצאת כיום בנחלת הכלל

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007306468405171
* BnF: cb121421931 (data)
* CANTIC: a12298098
* CiNii: DA05165121
* GND: 118712500
* ICCU: SBLV195811
* ISNI: 0000 0001 2143 2492
* LCCN: n87129720
* NKC: ola2002158739
* NLA: 49866038
* NTA: 067852068
* RERO: 02-A000095036
* SELIBR: 314602
* SNAC: w6v98z7f
* SUDOC: 029892562
* ULAN: 500450278
* VcBA: 495/56542
* VIAF: 64042540
* WorldCat: lccn-n87129720

 |
**היון צ'אנג** (**정현k**; נולד ב-19 במאי 1996) הוא טניסאי דרום קוריאני.

ביוגרפיה
--------

צ'אנג נולד בסוואן והחל לשחק טניס בגיל 6. אביו אף הוא טניסאי לשעבר שהיה למאמן טניס. 

ב-2015 נבחר לשחקן המשתפר בסבב ה-ATP לאחר שזכה בארבעה טורנירי צ'אלנג'ר ופעמיים סיים שני. הוא החמיץ מספר חודשים בעונת 2016 כתוצאה מפציעה בבטנו. ב-2017 העפיל לסיבוב השלישי באליפות צרפת הפתוחה ולסיבוב השני באליפות אוסטרליה הפתוחה ובאליפות ארצות הברית הפתוחה. בנובמבר 2017 זכה בטורניר הדור הבא של סבב ה-ATP לאחר ניצחון בגמר על אנדריי אנדרייביץ' רובלב.

בתחילת 2018 רשם את הישג השיא שלו כשהעפיל לחצי גמר אליפות אוסטרליה הפתוחה בו הפסיד לרוג'ר פדרר. בדרך לחצי הגמר גבר צ'אנג בין השאר על אלכסנדר זברב ונובאק ג'וקוביץ'. בהמשך השנה העפיל לרבע הגמר בטורניר אינדיאן וולס מאסטרס ובטורניר מיאמי מאסטרס, ונכנס לדירוג 20 הטניסאים הטובים בעולם.

צ'אנג חבר בנבחרת גביע דייוויס של דרום קוריאה משנת 2014.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **היון צ'אנג** בוויקישיתוף
* היון צ'אנג, ברשת החברתית טוויטר
* היון צ'אנג, ברשת החברתית אינסטגרם
* היון צ'אנג, באתר ה-ATP
* היון צ'אנג, באתר ה-ITF
* היון צ'אנג, באתר גביע דייוויס
**החלילן מהמלין** (באנגלית: **The Pied Piper of Hamlin**) הוא סרט הנפשה אוסטרלי לכל המשפחה, אשר מבוסס על אגדת עם בעלת אותו שם. הסרט נכתב על ידי פיטר ג'נינגס ולאונרד לי, הולחן על ידי מארק אייזקס וסיימון ווקר והופק על ידי אולפני ההנפשה ברבנק.

הסרט הופץ להקרנה ביתית ברחבי העולם, כאשר ההפצה הראשונה שלו הייתה באוסטרליה בשנת 1992. בישראל הסרט הופץ בדיבוב עברי בקלטות וידאו בשנות ה-90 על ידי קלסיקלטת, ומאוחר יותר, בשנת 2006, שודר בטלוויזיה בדיבוב שונה לעברית בערוץ הילדים. אורך הסרט הוא כ-50 דקות.

תקציר העלילה
------------

 ערך מורחב – **החלילן מהמלין**  

הסרט בנוי כסיפור מסגרת, כאשר סבא וסבתא מספרים לנכדיהם, אליס והאנס, על אגדת העם "החלילן מהמלין", שעוסקת בעיירת המלין שהייתה מוטרדת מחולדות. ברגע הייאוש של העיירה, מופיע חלילן זר ומסתורי שמבטיח לפטור את העיר מבעיית החולדות תמורת סכום סמלי. לאחר שהוא ממלא את הבטחתו, בכך שהוא מנגן מוזיקה בחליל הגורמת לכל החולדות לבוא אחריו ולטבוע בנהר, הוא מבקש מתושבי העיירה את הסכום. לאחר שהם לא ממלאים את הבטחתם, החלילן מתחיל לנקום בעיירה.

מדבבים
------

### מדבבים באנגלית

* **דייוויד בולדווין**
* **אלן גלובר**
* **ג'ני נבינסון**
* **לי פרי**
* **סטיבן קווין**

### מדבבים בעברית (2006)

בימוי הדיבוב העברי נעשה על ידי הדס מוזס.

* **עידו מוסרי** – החלילן
* **שירה נאור** – אליס
* **תמיר גינזבורג** – האנס
* **אלברט כהן** – סבא
* **נורית כהן** – סבתא
* **אסתי ברעד פורים** – פיטר
* **סיון שביט** – גרטה / מיטולף / גברת פון
* **צביקה שוורצברג** – ראש העיר
* **גלעד קלטר** – מזכיר המועצה
* **אריה צ'רנר** – יועץ
* **יורם יוספסברג** – יועץ
* **שמחה ברבירו** – יועץ

קישורים חיצוניים
----------------

* "החלילן מהמלין", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* החלילן מהמלין, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
העיר פורט אינגלס בעת שקיעה
**מאיו** הוא המזרחי ביותר מבין איי סוטאוונטו של כף ורדה. מאיו ממוקמת מדרום לאי בואה ויסטה וממזרח לאי סנטיאגו. מבחינה מנהלית, האי הוא יחידה מנהלית עירונית בשם מאיו.

היסטוריה
--------

האי התגלה בשנת 1460. הוא יושב לראשונה בסוף המאה ה-16, כאשר האדמה שימשה לגידול בעלי חיים, בעיקר עיזים. המלח באי נוצל לראשונה במאה ה-17 מה שהביא לגידול באוכלוסיית האי. האנגלים ייצאו מלח לאירופה מהיישוב פורטו אינגלס (Porto Inglês) שהוא כיום היישוב העיקרי הגדול באי. שמה של העיר שמשמעותו נמל האנגלים ניתן לה בעקבות יצוא המלח מהיישוב.

בקרב מאיו שהתקיים ב-23 בינואר 1814 התקיים קרב בין פריגטות בריטיות וצרפתיות מול החוף הדרומי של האי מאיו. הקרב היה חלק ממלחמות נפולאון והתקיים בשלבים האחרונים של המלחמות.

האי מאיו סובל במאה ה-20 מהגירת תושבים רבים. חלקם היגרו לאי סנטיאגו השכן. הסיבה לכך היא בצורת מתמשכת.

גאוגרפיה
--------

שטח האי הוא 274.5 קמ"ר. אורכו 24.1 ק"מ ורוחבו 16.3 ק"מ.  ההר הגבוה ביותר באי (436 מ') נמצא ליד החוף המזרחי, ברכס הרים בשם מונטה פנסו (Monte Penoso). בחלקו הצפוני של האי נמצא אזור טראס סאלגאדס (Terras Salgadas) (בפורטגזית אדמות מלוחות). זהו אזור טבעי עצום המכסה את החלק הצפון-מערבי של האי מאיו. הנקודה הצפונית ביותר באי היא פונטה קאיס.20% משטח האי (54.5 קמ"ר) מיוער ו-28% משטח האי (76.0 קמ"ר) הם שמורה. המפרצים באי כוללים את Baía do Galeão ואת Baía da Santana מצפון ובדרום מזרח לגונה בשם Lagoa Cimidor.

ליד החוף הצפוני נמצא האי הבלתי מיושב Ilhéu Laje Branca. העיירה המרכזית של האי היא פורטו אינגלס (Porto Inglês), ליד שדה התעופה שלו, שדה התעופה מאיו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מאיו** בוויקישיתוף
* מאיו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| דגל כף ורדהדגל כף ורדה כף ורדה |
| --- |
| קבוצות איים | בארלאוונטו • סוטאוונטו |
| איים | בואה ויסטה • בראווה • פוגו • מאיו • סאל • סנטה לוציה • סנטיאגו • סנטו אנטאו • סאו ניקולאו • סאו ויסנטה |
| איונים | אילהאו דו באלוארטה • אילהאו בראנקו • אילהאו לאחה בראנקה • אילהאו דוס פסארוס • אילהאו ראבו דה חונקו • אילהאו ראסו • אילהאו דה סאל ריי • אילהאו דה סנטה מריה • אילהאוס סקוס (אילהאו דה סימה • אילהאו גראנדה) |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2014070424
* VIAF: 316747112
* WorldCat: lccn-no2014070424

 |
**לבוקניה** (שם מדעי: ***Labocania***) הוא סוג של דינוזאור תרופוד אוכל בשר מקבוצת הטירנוזאורים, אשר חי באמריקה הצפונית במהלך הקרטיקון לפני 73 מיליון שנה (הקמפן). הוא התגלה בבאחה קליפורניה שבמקסיקו ותואר בידי ראלף מולנר ב-1974. המאובנים שלו נחשפו בידי משלחת של חברת נשיונל ג'יאוגרפיק ושל מוזיאון מחוז לוס אנג'לס להיסטוריה של הטבע מלוס אנג'לס בראשות הגאולוג ויליאם ג'. מוריס (William J. Morris) לבאחה קליפורניה. השלד של התרופוד נחשף בתצורת לה בוקנה רוחה (אנ') שמשמעותם: "שפך הנהר האדום", מהם קיבל הדינוזאור את שמו. בסוג נכלל מין אחד - *Labocania anomala*, שפירושו: "חריג".

מאפיינים
--------

הלבוקניה היה דינוזאור גדול בעל מלתעות חזקות עם עוצמת נשיכה גדולה, והוא היה קרובו של הטירנוזאורוס. החוקר גרגורי ס. פאול מעריך שאורכו הכולל הגיע לאורך 7 מטרים ומשקלו עד ל-1.5 טונות. החוקרים מולינה-פרס ולרמנדי העריכו ב-2016 שאורכו הגיע ל-8.2 מטרים ומשקלו ל-2.6 טונות. עם זאת הממצאים שלו היו חלקיים וקשה להעריך מהם גודל שלם. ממצאיו כללו שברי גפיים, עצמות קרסול וכפות רגליים, אגן ירכיים מעוך ושרידי שיניים ולסת תחתונה. העצמות שלו התערבבו עם דינוזאור דמוי הדרוזאור שאולי שימש לו כטרף, אך נהרג לצידו.

מבנה הדינוזאור דמה מאוד לטירנוזאור, אך היה קל יותר ובעל רגליים קצרות יותר. עקב מיעוט המאפיינים הייחודיים, ישנם חוקרים הרואים בו קרוב של הנאוונאטוריים או הקרכרודונטוזאוריים ואף לאבליזאוריים מאמריקה הדרומית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **לבוקניה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |
**יצרים** הוא אלבום הבכורה של הזמר-יוצר אדם ישראלי, שיצא בשנת 2016.

על האלבום
---------

את כל השירים באלבום כתב והלחין ישראלי, כמעין פסקול אישי לסיפור חייו ולחוויות כפי שחווה אותן בישראל ובעיקר בארצות הברית. האלבום, שהעבודה עליו נמשכה תשעה חודשים, מאופיין בסאונד אלקטרוני עשיר בשילוב סקסופון ופסנתר.

בנובמבר 2016 שוחרר **אנאל** כסינגל הראשון מתוך האלבום. הוא זכה לאהדה מיידית ולמאות השמעות בתחנות הרדיו בארץ. הקליפ לשיר, בהפקת רוברט בן שושן, שודר בין היתר בערוץ 24 וצבר מעל למיליון צפיות ביוטיוב. הקליפ, שצולם בנתניה, עיר הולדתו של היוצר, וביפו, ממחיש את "הפער שבין השייכות שהייתה לזרות שקיימת" על ידי עריכה המשלבת לסירוגין צילומים של ישראלי עם מושא האהבה בשיר בגוונים מוארים וחמים, ולבדו עם נופי הים בגוונים קרים. בקליפ משתתפים שחקנים מסוכנות הדוגמנות "רוברטו".

שירי האלבום
-----------


| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | אנאל | 4:32 |
| 2. | ניו יורק | 4:25 |
| 3. | חיפאית | 3:28 |
| 4. | איך | 3:31 |
| 5. | אסימון | 3:52 |
| 6. | למה לך | 4:47 |
| 7. | וגאס | 4:07 |
| 8. | יצרים | 4:49 |
| 9. | קוקי | 3:28 |
| 10. | הראשון | 4:37 |
| 11. | מיכל | 3:12 |
| 12. | מרי ג'יין | 5:10 |
| **משך כולל:** | **49:58** |

### קרדיטים

* עיבודים והפקה מוזיקלית: דודי תמיר
* צילום עטיפה: סרג'ו ישראל
* עיצוב עטיפה: סטודיו גלובר

קישורים חיצוניים
----------------

* האזנה לאלבום באתר של אדם ישראלי
* ריאיון עם אדם ישראלי בתוכנית "גומרים הולכים" עם דני סידס ואודי סגל ברדיו תל אביב, בתאריך 27 ביולי 2018
* ריאיון עם אדם ישראלי בתוכנית "סוגרים שבוע עם אלון עוז" עם ברדיו קול ראשונים, בתאריך 13 בספטמבר 2018
* 

* מילים לשירים של אדם ישראלי, באתר "שירונט"

הערות שוליים
------------

1. ↑  מתוך ריאיון עם דני סידס ואודי סגל ברדיו תל אביב, 27 ביולי 2018
2. ↑  מתוך תיאור האמן בקליפ, נובמבר 2016
**אלה ברקת** (10 באוגוסט 1940 – 24 בינואר 1996) הייתה עיתונאית וסופרת.

ביוגרפיה
--------

ברקת נולדה בברית המועצות בתקופת מלחמת העולם השנייה. הוריה היו הסופרת אוגניה גילה גרינברג-רייזברג והצייר אליעזר גרינברג.

לאחר המלחמה עברה המשפחה לפולין לחפש קרובים ולבסוף שוכנו יחד עם "שארית הפליטה" בגרמניה, שם נולדה אחותה הצעירה שולמית. ב-1949 עלתה המשפחה לישראל, והתגוררה 3 שנים במעברת בת גלים ליד חיפה. בשנת 1952 עברה המשפחה להתגורר בקריית מוצקין בשיכוני עולים.

הכישרון הספרותי שלה בכתיבה וידיעת השפה העברית בלטו. כבר בהיותה בבית ספר יסודי "אחדות" בקריית מוצקין, הייתה עורכת העיתון הבית ספרי. לימים למדה ב"מכונים הבריטיים" עיתונאות.

ברקת התגיסה לצה"ל ב-1958 ושרתה בצוות הווי הנח"ל ובלהקת פיקוד הצפון.

התגוררה בחיפה, באילת ולבסוף בתל אביב.

עיתונאית וסופרת
---------------

כעיתונאית כתבה מאמרים רבים בשבועונים וירחונים כמו: "העולם הזה", "עולם האישה", "לאשה" ו"ערב ערב באילת", העיר בה התגוררה מספר שנים. הכתבות היו בעיקר בנושאים חברתיים.

בהיותה תושבת אילת כתבה את ספרה הראשון "אל שום מקום" הספר נכתב על רקע הדיון הציבורי שהיה באותה תקופה, כינון יחסים חדשים עם גרמניה. את ספרה השני "אני לובה ג'יד" כתבה יחד עם גיבור הספר שמעון רימובסקי, אסיר שנמלט מהכלא בברית המועצות. הספר הוגדר כ"הפרפר היהודי" וזכה להדים רבים. ספרה השלישי "תנו לי להיכנס" הוא סיפור נפש, בעל קטעים אוטוביוגרפיים מתקופת הילדות, המלחמה ואחריה. ספר נוסף שהיה רב מכר הוא "סבך של חיוכים", ספרון קטן על המלה חיוך, עם איורים של יפתח אלון. ספרה האחרון הוא "אישה אחת בחרוזים" שגם בו מופעים קטעים אוטוביוגרפיים. ספריה נמצאים ברוב הספריות הציבוריות ובבתים פרטיים.

אחרית ימיה
----------

בשנותיה האחרונות התגוררה בתל אביב. כשלוש שנים הייתה חולה באמפיזמה (נפחת הריאות) מחלה ממנה נפטרה. היא קבורה בבית העלמין "ירקון" תל אביב.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007306743305171
* ISNI: 0000 0000 6692 8611
* LCCN: n85258348
* VIAF: 45751637
* WorldCat: lccn-n85258348

 |
**קונספסיון פאיה בלאסקס** (בספרדית: **Concepción Faya Blásquez**; ‏30 בנובמבר 1905 – 20 במאי 1979) הייתה חסידת אומות עולם ספרדית, ששיכנה בביתה שישה יהודים בזמן מלחמת העולם השנייה, ובכך תרמה להצלתם.

קורות חיים
----------

קונספסיון נולדה ב-30 בנובמבר 1905 באנדלוסיה שבספרד. ב-1926 עברה לגור בפמיירס(אנ'), שבגבול הצרפתי-ספרדי יחד עם בעלה, כיוון שהיה דרוש בצרפת כוח עבודה זר בעקבות מלחמת העולם הראשונה. קונספסיון מצאה עבודה במפעל בגדים ולבני הזוג נולדו ארבעה ילדים. במהלך מלחמת האזרחים בספרד, המשפחה שבה לספרד. בעלה הצטרף לצבא הרפובליקני הספרדי ונהרג במלחמה. קונספסיון האלמנה החליטה לחזור עם ילדיה לפמיירס.

פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
--------------------------------

כאשר החלה מלחמת העולם השנייה בצרפת, קונספסיון וילדיה נכלאו במחנה הריכוז ריווזאלט שבצרפת, בדומה לאזרחים ספרדים נוספים. הם נשארו שם עד לנובמבר 1942, אז הועברו למחנה המעצר גירס בדרום צרפת. במחנה המעצר הכירה קונספסיון את אליס מזרחי ואת שני ילדיה ,ז'אק וג'יזל. בני המשפחה הגיעו מפריז לאחר שבעלה של אליס נעצר בביתם בשנת 1942 על ידי אנשי ממשלת וישי ונשלח מזרחה, ולא שב. בעקבות מעצרו אליס החליטה לברוח עם שני ילדיה, ולשנות את שם משפחתם למורנו, שם נעוריה, על מנת לנסות למנוע את גירושם לאושוויץ. הם נתפסו בניסיון בריחתם ונשלחו למחנה המעצר גירס. בין אליס וקונספסיון התפתחה חברות במהרה.

קונפסיון וילדיה שוחררו ב-26 במאי 1943 ממחנה המעצר ושבו לפמיירס. גם אליס וילדיה, הודות לדודתה, שוחררו מהמחנה זמן קצר לאחר מכן. אליס ידעה שאין לה ולילדיה מקום בטוח להגיע אליו ולכן החליטה לכתוב לקונספסיון ולבקש את עזרתה. קונספסיון מייד הסכימה לארח את אליס וילדיה בדירתה הצנועה בת שני חדרי השינה שבפמירס.

בהמשך, קונספסיון נענתה לבקשתה של אליס להביא לפמיירס גם את שני אחייניה מוריס ורג'ין מורנו. קונספסיון הגיעה לפריז בעצמה והביאה את הילדים תחת זהויות בדויות לפמיירס בבטחה. במרץ 1944 לאליס נולד בנה השלישי, מישל. כך גרו בצפיפות 11 אנשים בדירתה הקטנה של קונספסיון, בהם שישה חיו תחת זהות בדויה. קונספסיון הציגה את ילדי משפחת מזרחי לשכניה כאחייניה מפריז. כולם התייצבו בכנסייה בכל יום ראשון כדי להימנע מחשדות מצד השכנים. משפחת מזרחי נשארה יחד עם קונספסיון עד לסיום המלחמה. קונספסיון עבדה במספר עבודות על מנת להשיג כסף כדי להאכיל את כל בני הבית.

במהלך כל תקופת שהותה של משפחת מזרחי בביתה של קונספסיון, היא מעולם לא היססה לעזור, למרות הסכנה הגדולה שנשקפה במעשה זה לקונספסיון ולארבעת ילדיה.

מוריס ורג'ין העידו כי "קונספסיון הייתה אישה שקטה, מדהימה ואמיצה, לה אנו חבים את חיינו."

הכרה והנצחה
-----------

קונספסיון פאיה בלאסקס הוכרה ב-25 במאי 2011 על ידי יד ושם כחסידת אומות העולם, ושמה נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם בירושלים. ביתה הבכורה, אנג'לה דביונה פאיה, קיבלה בשמה מדליה ותעודה המעידים על כך, בטקס שהתקיים בפריז.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Faya Conception Blasquez, באתר "יד ושם" (באנגלית)
2. 1 2  יד ושם, תיק חסידי אומות העולם מס' 12123

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"קונספסיון פאיה בלאסקס"**.
**אלה גולדשטיין** (מקסוול) (30 בינואר 1927 – 22 בדצמבר 1997) הייתה פסנתרנית ארצישראלית, אחייניתה של רחל המשוררת.

קורות חיים
----------

נולדה בשם אלאונורה בחרבין לבת שבע (ורה) ולאוריאל (אורי) גולדשטיין (1887–1961).
אמה, בת שבע, נולדה בסראטוב שברוסיה, למדה נגינה בפסנתר בקונסרבטוריון בלייפציג ובתום לימודיה שבה לרוסיה. היא לימדה מוזיקה בקונסרבטוריון במוסקבה.
אביה, אוריאל, היה כנר ומנצח והכיר את בת שבע בעת לימודיו בקונסרבטוריון. בני הזוג נישאו ב-1919. הוריה, יחד עם צ'ליסט בשם מילשטיין הופיעו במוסקבה בשם "שלישיית מוסקבה". בני הזוג עזבו לחרבין, שם הקימו קונסרבטוריון וגרו למעלה מ-10 שנים.
גולדשטיין החלה בלימוד נגינה בפסנתר עם אמה בגיל 5. גולדשטיין ביצעה בגיל שבע לראשונה קונצ'רטו של מוצרט עם תזמורת בניצוח אביה, ועשתה את הופעת הסולו הראשונה שלה בגיל תשע. לאחר מכן הופיעה בקונצרטים ברחבי סין ויפן.
עקב התקפות היפנים על חרבין עזבו הוריה עמה ב-1938 ועלו לארץ ישראל. בתל אביב השתקעו באחת מן הדירות שרכש סבה, איסר לייב בלובשטיין. גולדשטיין ערכה סיבוב הופעות בארץ ישראל. היא המשיכה עם אביה לאמסטרדם, שם למדה שנה וחצי אצל הפסנתרן הרוסי אלכסנדר בורובסקי וסיימה לימודיה באקדמיה למוזיקה של אמסטרדם.

גולדשטיין שבה לארץ ישראל עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, שם הפכה לסולנית מובילה עם התזמורת הסימפונית הארץ ישראלית, והופיעה איתה בכ-70 קונצרטים בארץ ישראל, מצרים, לבנון וירדן. בשנים 1944–1945 יצאה לסיור מוצלח בן תשעה חודשים בדרום אפריקה. במרץ 1946 הופיעה יחד עם יהלי וגמן בקונצרט בשני פסנתרים. 
באוקטובר 1946 יצאה לסיבוב הופעות בארצות הברית. אמה תכננה להתלוות אליה, אולם חלתה ונפטרה זמן קצר לפני כן.
בשנת 1947 הופיעה לראשונה בקרנגי הול, בניו יורק. באותה השנה ערכה קונצרטים עם המנצחים סרג' קוסביצקי, ליאונרד ברנשטיין וארטור רודז'ינסקי.
השתקעה בארצות הברית בתחילת שנות ה-50.
בשנת 1953 זכתה בפרס הראשון (מיליון לירטות) בתחרות הפסנתר הבינלאומית "פרוצ'יו בוסוני" (Ferruccio Busoni) בבולצנו. בעקבות זכייתה הוזמנה לסיבוב הופעות שכלל 62 קונצרטים באיטליה.
גולדשטיין הקליטה בשנות ה-50 יצירות של בטהובן, ברהמס, שומאן ומוסורגסקי במספר חברות תקליטים (בעיקר Concert Hall Society).
בנובמבר 1955 הגיעה לסדרת הופעות בישראל.
נישאה בניו יורק במאי 1962 לג'ון נוט מקסוול (1932–1995). לשניים נולדו בת ובן. הפסיקה להופיע והתמקדה בגידול ילדיה עד לסוף שנות ה-70. ערכה קונצרטים שוב עם התזמורת הסימפונית של צפון ג'רזי.

אחיה למחצה, פאבל (פנחס) גולדשטיין (1917-1982), בנו של אוריאל מנישואיו הראשונים, עיתונאי במקצועו, היה אסיר פוליטי בברית המועצות במשך 13 שנים. עלה מברית המועצות לישראל ב-1971 ונפטר בישראל.

אלה גולדשטיין נפטרה בניו ג'רזי ונטמנה בבית עלמין שם.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלה גולדשטיין** בוויקישיתוף

* אלה גולדשטיין, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* ביוגרפיה, (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ⁨שיתה עם הפסנתרנית אלה גולדשטיין ⁩ | ⁨דבר⁩ | 9 December 1949 | Newspapers | The National Library of Israel, באתר www.nli.org.il (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz: f2baedf1-3ea1-4744-a6e6-59a3e8a8623f

 |
**יַצְרוּד צָהֹב** (שם מדעי: ***Plectorhinchus gaterinus***) הוא מין של דג גרם ממשפחת הגממיתיים שבסדרת הדקראים. הוא מצוי במערב האוקיינוס ההודי במימי המפרץ הפרסי, ים סוף (לרבות במפרץ אילת), מזרח אפריקה ודרומה עד דרום אפריקה, מאוריציוס, מדגסקר ואיי קומורו. הוא יימצא סמוך לשוניות אלמוגים וחוליות בקרבת החוף, עד עומק 55 מטרים.

מאפיינים
--------

דג זה מגיע לאורך 30 ס"מ אך יכול להגיע גם ל-50 ס"מ והוא בעל סנפירים קטנים צהובים והצידיים והגב צהובים עד בהירים עם נקודות שחורות לאורכם. הראש הגדול כחול חזק עד אפור עם עיניים שחורות בקדמת הראש והשפתיים הגדולות גם צהובות. סנפיר הגב של היצרוד דומה לקשת.

היצרוד הצהוב מצוי בחבורות גדולות במי השונית, שם הוא אוכל חסרי חוליות קטנים או דגיגים בין האלמוגים. הוא חי בסמוך לקרקעית ולא קרוב לפני המים, ופעיל בשעות היום.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יצרוד צהוב** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* FB
* ADW
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  יצרוד צהוב באתר הרשימה האדומה של IUCN
**אי-אָן שוּ** (**Yi-An Xu**, נולד ב-13 ביולי 1979, בשנגחאי, סין) הוא מנצח, פסנתרן ומלחין סיני-ישראלי.

ביוגרפיה
--------

אי-אן שו נולד בשאנגחאי. ב-2002 סיים את לימודי התואר הראשון בניצוח תזמורת ואופרה בקונסרבטוריון של שאנגחאי ויצא להמשיך את לימודיו בישראל, לפי הזמנתו של עמי מעייני. בשנת 2005 סיים את לימודי התואר השני בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב, שם היו מוריו נעם שריף, עמי מעייני ומנדי רודן. מאז סיום לימודיו נמנה שו עם סגל מורי בית הספר ע"ש בוכמן-מהטה כמרצה בכיר שם הוא מורה לניצוח, קורפטיטור להרכבים ווקאליים ומנצח על התזמורת הסימפונית של בית הספר ועל הפקות האופרה (בהן כך עושות כולן של מוצרט, "הנזל וגרטל" של אנגלברט הומפרדינק ועוד).

אי-אן שו ניצח על תזמורות שונות בסין ובישראל. כאן הופיע כמנצח אורח עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הפילהרמונית הישראלית הצעירה, תזמורת הבמה הישראלית, תזמורת הקמפוס רמת השרון, תזמורת "קלאסיקה" רחובות, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, התזמורת הקאמרית הרצליה, סימפונט רעננה, הסינפונייטה הישראלית באר שבע ועוד. כמו כן ניצח על הרכבי המוזיקה החדשה אנסמבל המאה ה-21 ואנסמבל מוזיקה נובה.

בשנת 2017 נבחר להיות המנצח של תזמורת גדרה.

אי-אן שו נשוי למנצחת הישראלית טליה אילן והם הורים לשתי בנות.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אי-אן שו

* אי-אן שו, באתר ספוטיפיי
* יעל עופר, זוג מנצח: סיפור אהבתם של שני מנצחים, nrg מעריב (סגנון), 22 במרץ 2009
* אי-אן שו מנצח על הפילהרמונית הישראלית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 141969814
* NTA: 328926485
* VIAF: 100800671
* WorldCat: lccn-no2009147997

 |
"**יצרכן**" (הלחם בסיסים של המילים **יצר**ן וצר**כן**, בעקבות האנגלית: **Prosumer**), הוא מונח שנוצר על מנת לתאר גורם כלכלי חדש, של צרכן שגם מייצר את השירות או המוצר שהוא צורך. מונח זה קיבל תאוצה ניכרת בשל מהפכת וב 2.0, שהפכה את סוגיית העלאת התכנים לאינטרנט והפצתם בקרב אחרים לקלה ונגישה מאי פעם. כיום הצרכנים מהווים שוק כלכלי שלא ניתן להתעלם ממנו, וכן גורם עולה בחשיבותו בכלכלה האינטרנטית.

מקור המילה
----------

חוקרי התקשורת מרשל מקלוהן וברינגטון נביט, הציעו בספרם מ-1972 "Take Today", כי בעקבות ההתפתחות הטכנולוגית, הצרכן יהפוך ליצרן. בספרו מ-1980 "הגל השלישי", העתידן אלווין טופלר טבע את המושג prosumer, כאשר חזה כי תפקידיהם של היצרנים והצרכנים יטשטשו ויתאחדו. בתרגום לעברית של הספר, בידי עמי שמיר, תורגם prosumer ל"יצרכן". טופלר טען שעל מנת להמשיך להגדיל את הרווח, על יצרנים יהיה לייצר מוצרים אשר עוברים התאמה אישית באופן המוני. אולם על מנת להשיג רמה גבוהה של התאמה אישית, הצרכנים יצטרכו לקחת חלק בתהליך היצור, כאשר הדגש הוא בציון דרישות העיצוב. ניתן לטעון שמדובר במידת מה בתיאור יחסים אשר קיימים בין צרכנים ליצרנים מסוימים במשך תקופה ארוכה; ארכיטקטים מהווים דוגמה טובה, מאחר שהם מייצרים את המבנה מתוך מקצוענותם תוך כדי התייחסות לדרישות הצרכן.

היצרכן בעידן האינטרנט
---------------------

ישנם ביטויים רבים ליצרכנות באינטרנט, שכאמור הואצה מאוד בעקבות מהפכת וב 2.0.

יצרכנות מתבטאת בבלוגוספירה; כותבים רבים מעלים תוכן, ותוך כדי צורכים תוכן כתוב של בלוגרים אחרים, ומגיבים אליו. נוצר כמעין משוב קבוע בין יוצרי וצרכני התוכן בבלוגוספירה שמגלם היטב את היצרכן. 

דוגמה נוספת התאפשרה בזכות אתרי הסטרימינג השונים ויוטיוב בראשם. יוטיוב ברובו מורכב מתוכן שמעלים גולשים; חלק מהתוכן הוא חומר קיים אשר לא נמצא באינטרנט (למשל, קליפים של אמנים), קליפים מקוריים שמעריצים מפיקים לאומנים החביבים שלהם, תוכן מקורי לחלוטין ועוד. 

כמו כן, תוכנות הקוד הפתוח השונות מהוות ביטוי ליצרכנות; קהילות המפתחים באינטרנט משחררות מוצר אשר ניתן לבצע בו שינוי בהתאם לצורכי המשתמש. תוכנת לינוקס למשל היא דוגמה לתוכנת קוד פתוח, שלה גרסאות רבות שנוצרו על ידי משתמשים שונים.

ביטוי נוסף ליצרכנות נמצא בעולם משחקי המחשב; יצרניות המשחקים משחררות ותומכות ב"מודינג", ייצור מחדש של שלבים או מודים שונים למשחק, על מנת להאריך את חייו וכן נותנים מקום לביטוי רצונם של צרכני המשחק. דוגמה לכך היא המשחק "קאונטר סטרייק", אשר לקח את המנוע של משחק הפעולה "האף לייף" והפך אותו לאחד ממשחקי הרשת הפופולריים ביותר. כמו כן חברת בליזארד, בגרעין המעריצים האדוק שלה, אותו היא משתפת בפיתוח המוצר (אם כי בשלב הפיתוח לא בצורה אקטיבית), ולאחר שחרור המשחק נותנת להם כלים רבים לפיתוח גרסאות שונות של המשחק בעצמם.

לקריאה נוספת
------------

* אלווין טופלר, **הגל השלישי**, עם עובד, 1984, פרק עשרים - **עלייתו של ה"יצרכן"**.
יציקת ברזל בתבנית חול
**יציקה** היא תהליך ייצור שבו מוזגים חומר גלם מותך, כגון מתכת או פלסטיק, לתוך תבנית בעלת צורה רצויה, שבה הוא מתמצק ומקבל את צורת חלל התבנית. כשהחומר מתמצק מוציאים אותו על ידי הסרת התבנית או שבירתה. חומרי היציקה הם בדרך כלל מתכות, זכוכית, או חומרים שמתקשים כתוצאה מערבוב של שני רכיבים או יותר יחד כדוגמת סוגי פלסטיק, בטון וטיח. תהליך היציקה משמש לרוב ליצירת צורות מורכבות שקשה לייצר אותן בשיטות אחרות כגון עיבוד שבבי או פיסול.

תהליך היציקה הוא תהליך קדום שקיים מעל ל-6,000 שנים. היציקה הידועה העתיקה ביותר ששרדה היא צפרדע מנחושת אשר נוצרה בשנת 3200 לפנה"ס.

סוגי יציקה
----------

### מתכות

יציקת מתכת היא אחת מתהליכי היציקה הנפוצים ביותר. כשמדובר בכמויות גדולות שיטה זו היא הזולה ביותר.

### טיח, בטון ופולימרים

טיח וחומרים כימיים אחרים כגון בטון ופולימרים אפשר ליצוק בכמה סוגי תבניות כגון תבניות חד פעמיות לייצור חלקים ספציפיים (תבניות אלו יכולות להיות עשויות מחומרים רכים כגון גומי שנתמך על ידי תבנית קשיחה חיצונית) ובנוסף אפשר ליצוק לתוך תבניות רב-פעמיות לייצור המוני כמצוין לעיל. כאשר יוצקים טיח או בטון אפשר ליצור צורות שונות על התבנית עצמה ואף צבעים ומרקמים ייחודיים. דוגמאות לשימושים אלו אפשר לראות בטיח אשר המראה החיצוני שלו הוא כשל אבן טבעית, ותחריטים מסוימים על קירות בניינים. כאשר יוצקים בטון אפשר אפילו ליצור פסלים, מזרקות, ספסלים לשימוש חיצוני וכו'.

סימולציה של תהליך יציקה
-----------------------

לפני ביצוע היציקה עושים סימולציה של התוצאה שבה מחשבים את איכות התוצר, החוזק שלו ותכונות מכניות נוספות. הסימולציה יכולה לתת תמונה מדויקת של תכונות התוצר וע"כ אפשר לתכנן מראש תכנות ספציפיות של הרכיב ע"פ השימוש הצפוי בו. היתרון המובהק של הסימולציה הוא בחיסכון בחומר, אנרגיה ושימוש מיותר במכונות הייצור.

שימוש בתהליך הסימולציה התחיל בתחילת שנות השבעים באוניברסיטאות באירופה ובארצות הברית. במהלך חמישים השנים האחרונות התהליך התקדם מאוד הודות לשימוש בתוכנות מחשב מיוחדות כגון מגמה ("MAGMA") ואוטוקאסט ("AutoCAST") הנותנות זווית ראייה חדשה למהנדסים לתהליך הפנימי בתוך התבניות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יציקה** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007541147405171
* BnF: cb11958262x (data)
* GND: 4124997-5
* LCCN: sh85086563
* NDL: 00573958

 |
**זפירינוס** (בלטינית: **Zephyrinus**; מת ב-20 בדצמבר 217) כיהן כאפיפיור בין השנים 199 ו-217 כיורשו של האפיפיור ויקטור הראשון.

לפי תיאורו של היפוליטוס מרומא היה זפירינוס איש פשוט ולא משכיל ועסק ככל הנראה בעיקר במנהל המעשי של הכנסייה. מיד אחרי הכתרתו, זימן זפירינוס לרומא את המוודה קליסטוס שחי באנטיום וקיבל שם תשלום חודשי מוויקטור הראשון, מינה אותו לדיאקון והורה לו לפקח על בית הקברות שרכשה הכנסייה זמן לא רב לפני כן בסמוך לויה אפיה. קליסטוס הפך ליועצו של האפיפיור ולאחר מכן אף ירש אותו.

בתקופת כהונתו הלך והחמיר מצבם של הנוצרים תחת הקיסר ספטימיוס סוורוס, ובשנת 202 או 203 אף הוצא צו שאסר המרה לנצרות, אם כי לא ידועים פרטים על מימושו המעשי.

בתקופתו של זפירינוס גם נמשכה המחלוקת סביב אלוהותו של ישו והשילוש הקדוש. תאודוטוס הביזנטיני שנודה על ידי ויקטור הראשון מן הכנסייה המשיך להטיף והקים כנסייה משל עצמו, שהטיפה לדעה שישו הפך לאל רק לאחר תחייתו. יחד עם שותפו לכנסייה החדשה, החלפן אסלפודוטוס, שכנעו השניים את נטליוס, מוודה מרומא שסבל עינוי בעבור אמונתו, להפוך לבישוף הכנסייה החדשה. נטליוס עונה בחלומות, מספר אאוסביוס, ולבסוף חזר בו מדרך החטא והשתטח בבכי לרגליו של זפירינוס.

באותה תקופה התנהל ברומא בעוז גם ויכוח על טיבו של הלוגוס האלוהי, היינו, בשאלה האם ישו היווה מהות נפרדת ושונה מאלוהים, כפי שטענה הכנסייה, או האם היו האב, הבן ורוח הקודש, השילוש הקדוש, רק פנים שונות של אותה מהות. החסיד המרכזי של השילוש הקדוש כפנים של אותה מהות היה היפוליטוס, אך הוא מצא אויבים עזים בדמותם של קלאומנס ובמיוחד סבליוס, שתמכו באחדות מוחלטת (מונארכיה) של האל. ישו, מבחינתם, לא היה לוגוס נפרד אלא רק פן שונה (מודוס) של אותה מהות. סיעתם כונתה "הסיעה המודליסטית".

זפירינוס נמנע מהתערבות בעימות בין שתי האסכולות וטען כי הוא מכיר רק באל אחד ואל זה הוא ישו, אך היה זה הבן ולא האב שמת על הצלב. הימנעותו של זפירינוס מתמיכה ברורה בעמדת היפוליטוס הובילה לקרע בין השניים ולעוינות של היפוליטוס כלפי הדיאקון קליסטוס, שעמד כנראה מאחורי עמדתו זו של האפיפיור. כאשר מת זפירינוס וקליסטוס הפך לאפיפיור, פרש היפוליטוס מהכנסייה והפך עצמו לבישוף מתחרה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זפירינוס** בוויקישיתוף
* זפירינוס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
* זפירינוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **הקודם**:**ויקטור הראשון** | **אפיפיור(רשימת האפיפיורים)** | **הבא**:**קליקסטוס הראשון** |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007397414605171
* BNE: XX1290469
* GND: 119222825
* ISNI: 0000 0000 7860 8113
* LCCN: nb2007022930
* NKC: kup19980000114291
* VcBA: 495/45799
* VIAF: 68458321
* WorldCat: lccn-nb2007022930

 |
**אלכסיי בוגוליובוב** (ברוסית: **Алексей Петрович Боголюбов**;‏ 16 במרץ 1824 – 3 בפברואר 1896) היה צייר נוף רוסי.

ביוגרפיה
--------

בוגוליובוב נולד בכפר במחוז נובגורוד. אביו היה קולונל בדימוס. סבו מצד אמו של בוגוליובוב היה הפילוסוף והמבקר החברתי אלכסנדר רדישצ'ב.

אלכסיי בוגוליובוב, סירות מפרש, 1860
בשנת 1841 סיים בוגוליובוב את בית הספר הצבאי, שירת בצי הרוסי ונסע עם הצי למדינות רבות. בשנת 1849, הוא התחיל להשתתף בשיעורים של האקדמיה לאמנויות סנט פטרבורג, שם למד אצל מקסים וורובייב. הצייר הצעיר הושפע מאוד מאיוואן איווזובסקי. ב-1853 הוא סיים את האקדמיה עם מדליית זהב גדולה. הוא פרש כקצין חיל הים ומונה לאמן במפקדת חיל הים.

מ-1854 עד 1860, הוא הסתובב ברחבי אירופה ועבד רבות. ברומא הוא הכיר את אלכסנדר איוונוב, ששכנע את בוגוליובוב להתמקד יותר בציור. בדיסלדורף למד בוגוליובוב שיעורים אצל הצייר אנדראס אכנבאך. בפריז הוא העריץ את אמני בית הספר ברביזון. הוא גם צייר את ציורי הקיר בקתדרלת אלכסנדר נבסקי.

בוגוליובוב חזר לרוסיה בשנת 1860. הוא הציג את עבודותיו באקדמיה וקיבל את התואר פרופסור. במשך זמן מה לימד באקדמיה. ולדימיר אורלובסקי היה תלמידו. בשנות ה-60 הוא נסע לאורך הוולגה. ציוריו איבדו כל עקבות של רומנטיקה, והחליפו את האלמנט הזה בריאליזם מובהק של הטבע. בשנת 1871 הוא נבחר לאקדמיה הקיסרית לאמנויות.

משנת 1870 הוא התקרב לתנועת האמנות הנודדים, השתתף בכל התערוכות והפך לחבר בדירקטוריון שלהם. הוא היה מבוגר הרבה יותר מרוב חברי התנועה האחרים, היו לו הסתייגות מהרעיונות החברתיים של עמיתיו. בשנת 1873 עזב בוגוליובוב את האקדמיה בסולידריות עם חבריו הנודדים. הוא אפילו ניסה ליצור אקדמיה רוסית חלופית לאמנויות, ברומא.

לאחר 1873, התגורר בוגוליובוב בעיקר בפריז, בגלל מצב הלב שלו. ביתו היה כמו מושבה רוסית: מבקרים תכופים כללו את איוואן טורגנייב, איליה רפין, וסילי פולנוב,

אלכסיי בוגוליוביוב, מחלקים על נהר הנייבה, 1894
ואחרים

ב-1885 פתח בוגוליובוב מוזיאון לאמנות בסראטוב, המוזיאון לאמנות רדישצ'ב, הקרוי על שם סבו. הוא נפתח לקהל הרחב שבע שנים לפני גלריית טרטיאקוב במוסקבה וחמש עשרה שנים לפני המוזיאון הרוסי בסנט פטרסבורג.  קריאת המוזיאון על שם "המהפכן הרוסי הראשון", אלכסנדר רדישצ'ב, הייתה אתגר ישיר מול פני השלטונות: בוגוליובוב נאלץ לעבור מאבק משפטי ארוך כדי לקבל רשות לפתוח את המוזיאון.

בוגוליובוב נפטר ב-3 בפברואר 1896 בפריז.

הוא השאיר את כל כספו והונו (כ-200 אלף רובל רוסי (כ-6 מיליון דולר)) למוזיאון ולבית הספר לציור שלו.

בית הספר נפתח לאחר מותו של בוגוליובוב ונקרא בית הספר לציור בוגוליובוב. בין הציירים שלמדו בבית הספר של בוגוליובוב היו ציירים מודרניסטיים חשובים כמו ויקטור בוריסוב-מוסטוב, אלכסיי קארב ופבל קוזנצוב.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלכסיי בוגוליובוב** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Bogoliubov. by M. I. Andronnikova. Moscow. 1962
2. 1 2  Alexey Bogolyubov
3. ↑  Новости Радищевского музея, radmuseumart.ru

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb14965490m (data)
* CiNii: DA10441997
* GND: 11940723X
* ISNI: 0000 0000 8107 3543
* LCCN: n80046444
* NKC: js2013762905
* RKD: 9956
* SUDOC: 11270171X
* ULAN: 500080889
* VIAF: 27880926
* WorldCat: lccn-n80046444

 |
**עידו מירון** (נולד ב-1975) הוא שחיין עבר ישראלי, אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה במשחי הגב. ייצג את ישראל באליפות אירופה (שפילד 1993). בעל שתי מדליות כסף מהמכביה הארבע-עשרה (1993).

ביוגרפיה
--------

מירון נולד וגדל במושב מולדת התאמן בקבוצות הפועל גלבוע ומכבי חיפה, בהדרכתו של ארנון אבני.

### 1989

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1989 זכה מירון במדליית ארד, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:17.58 דקות, אחרי אליאב טל מהפועל נתניה (2:12.37 דקות) וגלעד רפאלי מהפועל בני שמעון (2:15.05 דקות).

### 1992

#### אלוף ושיאן ישראל

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט ב-30 במאי 1992 זכה מירון במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 2:07.09 דקות, שיפור לשיא בן ה-3 שנים של ערן גרומי 2:07.48 דקות.

### 1993

באליפות ישראל שנערכה בווינגייט ב-20 באפריל 1993 זכה מירון בשתי מדליות זהב, מבשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 59.37 שניות, לפני יוסי טנצר ממכבי קריית אונו (1:02.50 דקות) ויואב מאירי מהפועל ירושלים ובמשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 2:05.00 דקות, שיפור לשיאו, לפני יוסי טנצר (2:13.08 דקות) ויואב מרקוביץ' מהפועל נהריה (2:16.12 דקות).

#### המכביה ה-14

בתחרות השחייה של המכביה ה-14 שנערכה ביולי 1993 בבריכת השחייה באוניברסיטת תל אביב זכה מירון ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם אורי שטיפט, יואב מאירי ודימה רבינסקי בשיא ישראלי חדש של 3:53.80 דקות, לפני מקסיקו ודרום אפריקה. מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 59.69 שניות, אחרי דניאל גרייבר מארצות הברית (58.90 שניות) ולפני אלפרד דייוויד מארצות הברית (1:00.13 דקות) ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:06.85 דקות, אחרי דייוויד אלפרט (2:05.71 דקות) ולפני דניאל גרייבר (2:09.69 דקות).

#### אליפות אירופה

באליפות אירופה שנערכה בשפילד, אנגליה באוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום 25 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:07.88 דקות.

### 1994

באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 1994 זכה מירון במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:01.46 דקות, לפני ניר טוביס חברו לקבוצת מכבי חיפה (1:02.12 דקות) ויואב גת מהפועל קריית טבעון (1:03.47 דקות).

### 1995

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 1995 זכה מירון במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:05.53 דקות, לפני חברו לקבוצה איתן אורבך (2:08.86 דקות).

קישורים חיצוניים
----------------

| עיינו גם בפורטל: |
| --- |
|  | **פורטל שחייה** |

* עידו מירון באתר *Swimrankings* (באנגלית)
* סרטונים עידו מירון במכביה ה-14, באתר you tube, ‏8 ביולי 1993
**אלכסיי דרסן** (באסטונית: **Aleksei Dressen**; נולד ב-28 בספטמבר 1968 בריגה) הוא קצין שירות ביטחון הפנים האסטוני לשעבר שהואשם בבגידה ובשיתוף פעולה עם שירות הביטחון הרוסי פ.ס.ב.

ביוגרפיה
--------

בתקופת השלטון הסובייטי באסטוניה אלכסיי דרסן עבד כשוטר במיליציה הסובייטית. בשנת 1993 החל לעבוד במשטרת הביטחון האסטונית שהוקמה מחדש. בשנת 1994 הוא איבד את הרישיון המשטרתי. שנה לאחר מכן הואשם בגין התנהלות פסולה במהלך עבודתו. זה קרה כמה פעמים במהלך הקריירה שלו ובשנת 1999 קוצצה משכורתו ב-30% למשך חודשיים.

למרות כל זאת אלכסיי דרסן הצליח להפוך למנהל של כמה יחידות שונות במשטרת הביטחון האסטונית.

אלכסיי דרסן ואשתו ויקטוריה נעצרו בבוקר ה-22 בפברואר 2012 בנמל התעופה בטאלין. ויקטוריה עמדה לעלות על טיסה למוסקבה. במהלך המעצר נתפס כונן זיכרון מלא במידע. האדריכל הראשי העומד מאחורי לכידתו של דרסן נחשב לסגן מפקד משטרת הביטחון האסטונית אלכסנדר טואוטס שנחשב גם למפקד משטרת הביטחון האסטונית בפועל. בשנת 2012 נגזרו על דרסן 16 שנות מאסר.

ב-26 בספטמבר 2015 הוא הועבר לרוסיה תמורת אסטון קוהבר במסגרת עסקת חילופי שבויים. האסירים הוחלפו באופן שמזכיר את חילופי הריגול של המלחמה הקרה על גשר מעל נהר פיוסה.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Delfi: Dressen has been charged with working while under influence and losing his work ID
2. ↑  Norman Aas: Possible traitor apprehended
3. 1 2  Raivo Aeg: Traitor operated for years
4. 1 2  Director: Dressens caught in airport
5. ↑  Risto Berendson - "Hunter of traitors"
6. ↑  "Изменник родины Алексей Дрессен приговорен к 16 годам тюрьмы". ERR. 2012-07-03. נבדק ב-2015-03-04.
7. ↑  "Eston Kohver vahetati Aleksei Dresseni vastu välja" (באסטונית). נבדק ב-26 בספטמבר 2015. `{{cite web}}`:  (עזרה)
8. ↑  "Kohver released and back in Estonia". נבדק ב-26 בספטמבר 2015. `{{cite web}}`:  (עזרה)
ג'ון מארי הראשון
כריכת הספר מוצא המינים
**הוצאת ג'ון מארי** (באנגלית: **John Murray**) היא הוצאת ספרים בריטית ותיקה, שנוסדה על ידי ג'ון מארי ב-1768. בין היתר יצאו לאור על ידי ההוצאה ספריהם של בנג'מין דיזראלי, הלורד ביירון, ג'יין אוסטן, הרמן מלוויל וצ'ארלס דרווין. ב-1836 החלה ההוצאה להוציא סדרת מדריכי טיולים לתיירים, במסגרת זו ראה אור ב-1847 המדריך לארץ ישראל וסוריה, המדריך המודרני הראשון לארץ ישראל.

היסטוריה
--------

ההוצאה נוסד ב-1768 בלונדון על ידי ג'ון מארי הראשון (1745–1793), קצין צי סוחר בדימוס מאדינבורו. אחד מסופריו הבולטים היה אייזק ד'יזראלי, אביו של בנג'מין דיזראלי. בנו, ג'ון מארי השני (1778–1843), ניהל את ההוצאה מאז 1803 והפך אותה לאחת הנודעות והחשובות בבריטניה. בין סופרי ההוצאה בתקופנו נמנו ולטר סקוט, וושינגטון אירווינג ולורד ביירון. הוא אף הוציא את ספריה של ג'יין אוסטן מהרומן "אמה" ואילך. הוא העביר את משרדי ההוצאה לרחוב אלבמרל (Albemarle Street) ברובע מייפייר בלונדון, שיהיה בית מטה ההוצאה למשך 191 שנה. שם ההוצאה שהופיע על ספריו היה John Murray ,Albemarle Street. ב-1809 החל בית ההוצאה להוציא לאור את כתב העת הספרותי Quarterly Review, שראה אור עד 1967.

נכדו של המייסד, ג'ון מארי השלישי (1808–1892) המשיך לנהל את ההוצאה בהצלחה כלכלית. הוא הוציא לאור את "מוצא המינים" ו"מוצא האדם" של דרווין ואת ספריו הראשונים של הרמן מלוויל. ב-1836 החל להוציא את סדרת מדריכי הטיולים "Murray's Handbooks for Travellers", הראשון בהם היה מדריך למטייל ביבשת שנועד לצעירים בריטים ב"גראנד טור" ("הטיול הגדול") שערכו באירופה *A Hand-book for Travellers on the Continent*‏. שם ההוצאה באותה עת היה ג'ון מארי ובנו.

סר ג'ון מארי הרביעי (1851–1928) זכה במינוי מיוחד מן המלכה ויקטוריה למו"ל הרשמי של בית המלוכה הבריטי. בין השנים 1887 ו-1891 הוציא את כתב העת הספרותי Murray's Magazine בו ראו אור יצירות של תומאס הרדי, אכסל מונתה ואחרים.

את ההוצאה המשיכו לנהל בני משפחת מארי, סר ג'ון מארי החמישי (1884–1967), ג'ון מארי השישי (1909–1993) וג'ון מארי השביעי (נולד ב-1941). בשנת 2002 נרכשה ההוצאה על ידי קבוצת הדליין (Headline Publishing Group), שנרכשה ב-2004 על ידי התאגיד הצרפתי לגרדר.

בשנת 2005 מכר ג'ון מארי השביעי את ארכיון ההוצאה בין השנים 1768 ל-1920, ובו כתבי יד מקוריים רבים, כולל כתב היד המקורי של "מוצא המינים", לספרייה הלאומית של סקוטלנד.

ספרים
-----

חלק מן הספרים שראו אור בהוצאה:

* הלורד ביירון, **מסע הצליינות של האציל הרולד** (Childe Harolde’s Pilgrimage), ‏1811
	+ **מנגינות עבריות**, 1815
* ג'יין אוסטן, **אמה**, 1816
* סמואל טיילור קולרידג', **קריסטבל ושירים אחרים** (כולל הפואמה קובלא חאן), 1816
* דייוויד ליווינגסטון, **מסעות מיסיונריים**, 1857
* צ'ארלס דרווין, **מוצא המינים**, 1859
* רות פראוור-ג'אבוולה, **חום ואבק**, 1975, זוכה פרס בוקר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **הוצאת ג'ון מארי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של הוצאת ג'ון מארי (באנגלית)
* אתר ההוצאה
* ארכיון ג'ון מארי בספריה הלאומית של סקוטלנד

הערות שוליים
------------

1. ↑  ארכיון ה-QR
2. ↑  רשימת מדריכי הטיולים בוויקיפדיה באנגלית
3. ↑  כתבה בנושא, BBC, Stars back literary archive plans 24 באפריל 2007

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007263567605171
* GND: 116461-2
* ICCU: RMSV020606
* ISNI: 0000 0001 2253 7907
* LCCN: n50034267
* NLA: 35045523
* NLG: 85205
* SUDOC: 128502967
* VIAF: 121005241
* WorldCat: lccn-n50034267

 |
**מדליון הנאמנות** (באנגלית: **The Fidelity Medallion**) הוא העיטור הצבאי הוותיק ביותר שהוענק בארצות הברית. העיטור נוצר בשנת 1780 במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית. המדליון, אשר נודע גם בשם **מדליית תפיסתו של אנדרה** (**André Capture Medal**), הוענק לחיילים אשר לקחו חלק בתפיסתו של מייג'ור ג'ון אנדרה, קצין בצבא הבריטי, אשר עמד בקשר עם הגנרל בנדיקט ארנולד וסייע לו בעריקתו. שלושת החיילים אשר עוטרו במדליה היו חיילי המיליציה של מדינת ניו יורק: טוראי ג'ון פאולינג, טוראי דייוויד ויליאמס וטוראי אייזק ואן-ווארט.

על צידו הקדמי של המדליון נכתב "Fidelity" (נאמנות) ואילו על צידו האחורי הופיעה המוטו "Amor Patriæ Vincit" ("אהבת המולדת כובשת").

מדליון הנאמנות לא הוענק מאז והוא הפך במהרה לעיטור הנצחה, על כן תג ההצטיינות הצבאי אשר נוסד שנתיים מאוחר יותר, נחשב לרוב כעיטור הצבאי הראשון שנוצר בעבור הכוחות המזוינים של ארצות הברית.

המדליות המקוריות
----------------

במשך שנים רבות נחשבו שלושת המדליות כאבודות עד שהמדליה של אייזק ואן-ווארט נמצאה על די אחד מצאצאיו במחוז וסטצ'סטר שבניו יורק. בשנת 1905, המדליות של ג'ון פאולינג ודייוויד ויליאמס נתרמו שניהם למוזיאון "ההיסטוריה החברתית של ניו-יורק" ("New-York Historical Society") (אנ') שם הוצגו לקהל הרחב בתוך מתקן זכוכית שמור עד שבשנת 1975 נגנבו שני המדליות יחד עם שעון הכיס של ג'ון אנדרה. בעת הגניבה לא פרסמה הנהלת המוזיאון על דבר הגניבה והחפצים לא נמצאו עד היום.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  FIDELITY MEDALLION FOR THE CAPTURE OF JOHN ANDRE, iCollector.com Online Auctions
2. ↑  **Lest We Forget: Masterpieces of Patriotic Jewelry and Military Decorations**, עמ' 54-55, מסת"ב 978-1-58979-686-7. (באנגלית)
**אלכסיי דרייב** (ברוסית: **Алексей Дреев**;‏ נולד ב-30 בינואר 1969 בסטברופול בברית המועצות) הוא שחמטאי רוסי בדרגת רב-אמן. הוא הגיע שמינית גמר אליפות העולם 1999, אליפות העולם 2000, אליפות העולם 2002, אליפות העולם 2004

נכון לפברואר 2020, דרייב מדורג במקום ה-90 בעולם וה-21 ברוסיה לפי מד כושר.

ביוגרפיה
--------

אלכסיי דרייב נולד בסטברופול, ברית המועצות. הוא התחיל לשחק שחמט בגיל שש. באליפות העולם לגיל 16 הוא זכה במקום פעמיים, ב-1983 וב-1984. בשנת 1984 הוא זכה במקום השני באליפות העולם עד גיל 20. בשנת 1988 הוא לצד בוריס גלפנד זכה באליפות אירופה בשחמט לנוער.

דרייב היה שותף לזכייה באליפות העולם בשחמט לנבחרות בשנים 1997 ו-2005.

באליפות העולם 1999 הוא הודח ברבע הגמר על ידי מייקל אדמס. באליפות העולם 2000 הוא הודח ברבע הגמר על ידי וסלין טופאלוב. באליפות העולם 2002 הוא הודח ברבע הגמר על ידי וישוואנתן אנאנד.

באליפות העולם 2000 הוא הגיע לחצי הגמר בו הפסיד לאלכסיי שירוב.

בין הניצחונות של דרייב ניתן לציין תחרות בבילה (שווייץ) בשנת 1995, וייק אן זהה (הולנד) בשנת 1995) ודוס ארמנס (ספרד) ב-2002 ו-2003.

בשנת 2015 הוא זכה בתואר אלוף העולם בשחמט מהיר בפעם השלישית.

קבלת דרגות בינלאומיות
---------------------

* 1988 - אמן בינלאומי
* 1989 - רב-אמן.

אלכסיי דרייב באולימפיאדת השחמט
------------------------------

בין השנים 1992 ל-2004 השתתף אלכסיי דרייב ב-5 אולימפיאדות שחמט:

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | קבוצה | מד כושר | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
|  1992 | 4 | רוסיה | 2580 | 4 מ-9 | 3+ 2= 4- | 44.4 | 1 קבוצתי, 64 אישי |
|  1994 | 4 | רוסיה | 2650 | 5.5 מ-8 | 4+ 3= 1- | 68.8 | 1 קבוצתי, |
|  1996 | 3 | רוסיה | 2645 | 5 מ-8 | 2+ 6= 0- | 62.5 | 1 קבוצתי |
|  1998 | 1 | רוסיה | 2645 | 5.5 מ-10 | 2+ 7= 1- | 55.0 | 8 קבוצתי, 37 אישי |
|  2004 | 4 | רוסיה | 2698 | 6.5 מ-9 | 4+ 5= 0- | 72.2 | 2 קבוצתי, 8 אישי |

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| פורטלפורטל | לעוד מידע על שחמט ראו: פורטל שחמט |

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלכסיי דרייב** בוויקישיתוף

* אלכסיי דרייב, באתר צ'סגיימס (באנגלית)
* אלכסיי דרייב, באתר פיד"ה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Dreev, Alexei - Men's Chess Olympiads, באתר אולימפבייס (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb17028024g (data)
* GND: 122976908
* ISNI: 0000 0000 1267 3377
* NKC: mzk20221141034
* NTA: 30514409X
* VIAF: 280047761
* WorldCat: viaf-67361784

 |
**אלכסיי סרגייביץ' גורבונוב** (באוקראינית: **Олексiй Сергійович Горбунов**; נולד ב-29 באוקטובר 1961) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון רוסי-אוקראיני. זכה בתואר אמן כבוד של אוקראינה (1991) ואמן העם של אוקראינה (2016).

קריירה
------

גורבונוב נולד ב-29 באוקטובר 1961 בקייב. את ילדותו בילה בשכונת רוסאניבקה בקייב. בשנת 1978, מיד לאחר שסיים את לימודיו בתיכון לא יכול היה ללכת למכון התיאטרון של קייב מכיוון שלא היה חבר הקומסומול. בשנים 1978 ו-1979 עבד בתיאטרון האקדמי הלאומי לסייה אוקראינקה לדרמה רוסית. בתיאטרון, הודות לאדה רוגובצבה, הוא נפגש עם בעלה, השחקן ומנטורו קונסטנטין סטפנקוב.

בשנת 1984 סיים את לימודיו באוניברסיטה לקולנוע, טלוויזיה ותיאטרון הלאומי על שם א.ק. קארפנקו-קרי בקייב (בקורס של קונסטנטין סטפנקוב). גורבונוב החל להופיע בסרטו הראשון, "מטען ללא תווית" ביום שקיבל את התעודה.

בשנים 1984–1995 עבד אצל אלכסנדר דובז'נקו. באביב 1985 עד 20 באפריל 1987 שירת בצבא הסובייטי. בשנות ה-90 עבד גורבונוב כנהג מונית פרטי בשל המשבר באולפן הקולנוע דובז'נקו. הבמאי ולדימיר פופקוב עזר לו לחזור לקולנוע בכך שהזמין אותו לתפקיד ג'סטר שיקוט בסרט "הרוזנת דה מונסרו". גורבונוב עבד באולפן התיאטרון בתיאטרון הקאמרי הפרטי של מ. נסטאנטינר ובתיאטרון האקדמי הלאומי לדרמה רוסית לסייה אוקראינקה. הוא כיכב בסדרות הטלוויזיה האוקראיניות "שירות הלילה" (1998) וב"אנשי הפלא" (2008).

גורבונוב הוא סולן להקת "טייס העצבות" ועבד כתקליטן בתחנות הרדיו של קייב "יבשת" ו"נוסטלגיה". הופיע במגוון הפקות קולנוע וטלוויזיה רוסיות ומוכר במיוחד בגילום תפקידי נבלים. גילם את פרופסור מוריארטי בסדרה "שרלוק הולמס".

פילמוגרפיה נבחרת
----------------

* 1984 – החופשה של פטרוב וואסצ'קין
* 1998 – ארץ החירשים
* 1998 – הרוזנת דה מונסרו
* 1999 – קאמנסקאיה
* 2003 – שורות הגורל
* 2005 – יועץ ממלכתי
* 2006 – מפרץ פיליפ
* 2006 – דיקארי
* 2007 – 12
* 2008 – מוסקבה הקטנה
* 2008 – המגונדרים
* 2009 – האי המיושב
* 2009 – פרידה
* 2010 – ההוצאה להורג
* 2010 – הקצה
* 2010 – בית השמש
* 2011 – הפירמידה
* 2012 – אמהות
* 2012 – איוון האטומי
* 2012 – המרגל
* 2012 – איסטלגיה
* 2013 – מוביוס
* 2013 – חייטארמה
* 2013 – שולר
* 2013 – שרלוק הולמס
* 2014 – טרובאץ'
* 2014 – הבן כאביו
* 2014 – לנינגרד 46
* 2015 – הגווארדיה
* 2015 – ארבה
* 2018 – הסוכנות (Le Bureau des Légendes), עונה 4 ו-5 בתפקיד קרלוב
* 2018 – שדות הפרא (ככומר)
* 2021 – שכיר החרב האחרון
* 2021 – למה אני חי

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אלכסיי גורבונוב

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אלכסיי גורבונוב** בוויקישיתוף
* אלכסיי גורבונוב, ברשת החברתית פייסבוק
* אלכסיי גורבונוב, ברשת החברתית VK
* אלכסיי גורבונוב, סרטונים בערוץ היוטיוב
* אלכסיי גורבונוב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* אלכסיי גורבונוב, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  "Алексей Горбунов". Russia-1.
2. 1 2  "Aleksey Gorbunov". *IMDb*. נבדק ב-2018-12-27.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007407384405171
* LCCN: no2011019951
* VIAF: 168710355
* WorldCat: lccn-no2011019951

 |