recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
בומברדיה Q400 של אייר בלטיק.
בואינג 737-300 של אייר בלטיק
**אייר בלטיק** (בלטבית: **airBaltic**) היא חברת התעופה הלאומית של לטביה. בסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה הבינלאומי של ריגה. החברה מבצעת גם טיסות מווילנה שבליטא ומטאלין שבאסטוניה. החברה מוגדרת כחברת תעופה זולה.

תולדות החברה
------------

החברה נוסדה באוגוסט 1995 וביצעה את טיסתה הראשונה בתחילת אוקטובר של אותה שנה במטוסה הראשון מדגם SAAB 340. בשנת 1996 קיבלה החברה את מטוסה הראשון מדגם AVRO RJ-70.בשנת 1999 הוחלפו כל מטוסי הסאאב 340 במטוסי פוקר 50. בשנת 2003 הגיע המטוס הראשון מדגם בואינג 500–737.

בשנת 2004 החלה החברה לטוס גם מנמל התעופה בווילנה. בדצמבר 2006 קיבלה החברה את מטוסה הראשון מדגם בואינג 300–737.

עד ינואר 2009 החזיקה חברת התעופה סקנדינביאן איירליינס בחצי ממניות החברה. בעקבות קשיים פיננסיים שכמעט הובילו לסגירתה, השקיעה ממשלת לטביה בחברה כספים רבים וכיום היא מחזיקה ב - 99.9 אחוזים ממניותיה.

בסוף שנת 2016 נכנס לשירות בחברה המטוס הראשון מדגם איירבוס A220-300, אשר עתיד עד שנת 2020 להחליף את כלל סוגי המטוסים האחרים שבשירות החברה.

צי המטוסים
----------

צי המטוסים של החברה, נכון לאוגוסט 2020.

| כלי טיס | בצי | בהזמנה | נוסעים | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Y | סה"כ |
| איירבוס A220-300 | 23 | 27 | 145 | 145 |  |
|
| סה"כ | 23 | 27 |  |

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אייר בלטיק** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אייר בלטיק
* אייר בלטיק, ברשת החברתית פייסבוק

* אייר בלטיק, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* אייר בלטיק, ברשת החברתית אינסטגרם

* אייר בלטיק, ברשת החברתית LinkedIn

* אייר בלטיק, סרטונים בערוץ היוטיוב

  מדיה וקבצים בנושא אייר בלטיק באתר Airliners.net
בישראל **אות שירות** הוא אות לציון השתתפותו של אדם בפעולות הקשורות בלחימה ומאבק למען תקומת המדינה, במסגרת ארגוני לוחמים במחתרת וביחידות צבאיות מאז תקופת השומר ועד קום המדינה.

"אותות השירות" ועיטורים מוענקים מכוח החלטות ממשלה ועדת שרים לענייני סמלים וטקסים, פרט לאות הלוחם בנאצים שמוענק על פי תקנון יד ושם בחוק הזיכרון והשואה, ובנוסף על פי חוק מעמד ותיקי מלחמת העולם השנייה התש"ס 2000.

עיצוב האות
----------

האות מעוצב בצורת סרט בגודל 40×10 מ"מ המחובר באמצעות סיכות לבגד. האות עשוי מבד.

אותות השירות המוענקים בישראל
----------------------------

### אות בר גיורא

האות מוענק לכל מי שהיה חבר בארגון בר גיורא.

### אות השומר

 ערך מורחב – **אות השומר**  

האות מוענק לכל מי שהיה חבר בארגון השומר בתקופה שמשנת 1909 עד שנת 1920. חלוקת האות החלה בשנת 1981.

### אות ניל"י

 ערך מורחב – **אות ניל"י**  

האות מוענק לכל מי שהיה חבר ניל"י בתקופה שמשנת 1915 עד שנת 1917. חלוקת האות החלה בשנת 1981.

### אות ההתנדבות

 ערך מורחב – **אות ההתנדבות**  

האות מוענק למי שהתנדב לשירות בגדודים העבריים או לצבא הטורקי בעת מלחמת העולם הראשונה, וכן למי שהתנדב לשירות בצבא הבריטי בעת מלחמת העולם השנייה. חלוקת האות החלה בשנת 1961.

### אות הלוחם בנאצים

 ערך מורחב – **אות הלוחם בנאצים**  

**אות הלוחם בנאצים** הוא עיטור צבאי ישראלי שמוענק לוותיקי מלחמת העולם השנייה. חלוקת האות החלה בשנת 1967.

### אות המשמר

 ערך מורחב – **אות המשמר**  

אות המשמר מוענק למי שבתקופה הקובעת שבין 1936 ל-1939, השלים שירות בן חצי שנה לפחות באחד מהגופים הבאים: משטרת היישובים העבריים, פלוגות הלילה המיוחדות, יחידות הנוטרות השונות, משטרת ארץ ישראל, הז'נדרמריה הארץ-ישראלית או חיל הספר העבר-ירדני.

### אות ההגנה

 ערך מורחב – **אות ההגנה**  

האות מוענק לכל מי שהיה חבר ארגון ההגנה והפלמ"ח תקופה של שישה חודשים לפחות בתקופה שמשנת 1920 עד קום המדינה. חלוקת האות החלה בשנת 1958.

### אות האצ"ל

 ערך מורחב – **אות האצ"ל**  

האות מוענק לכל מי שהיה חבר בארגון הצבאי הלאומי תקופה של שישה חודשים לפחות, בתקופה שמשנת 1937 עד קום המדינה. חלוקת האות החלה בשנת 1979.

### אות הלח"י

 ערך מורחב – **אות הלח"י**  

האות מוענק לכל מי שהיה חבר בלח"י תקופה של שישה חודשים לפחות בתקופה שמשנת 1940 עד קום המדינה. חלוקת האות החלה בשנת 1980.

ראו גם
------

* עיטורי צה"ל
* עיטורי משטרת ישראל ושירות בתי הסוהר
* אות מערכה (ישראל)

קישורים חיצוניים
----------------

* אותות שירות באתר משרד הביטחון

| אותות ועיטורים ישראליים |
| --- |
| עיטורי צה"ל | עיטור הגבורה • עיטור העוז • עיטור המופת • ציון לשבח • אות הערכה מטעם הרמטכ"ל • אות מצטיין הרמטכ"ל • אות מצטיין הנשיא • מצטיין שר הביטחון • אותות הערכה והוקרה של חיל האוויר |
| עיטורי המשטרה, השב"ס וכבאות והצלה | עיטור הגבורה • עיטור האומץ • עיטור המופת • עיטור השירות • עיטור ההתנדבות |
| אותות מערכה | מלחמת הקוממיות • מלחמת סיני • מלחמת ששת הימים • מלחמת ההתשה • מלחמת יום הכיפורים • מערכת שלום הגליל • המערכה ברצועת הביטחון • מלחמת לבנון השנייה • מערכת צוק איתן |
| אותות שירות | אות השומר • אות ניל"י • אות ההגנה • אות האצ"ל • אות הלח"י • עיטור אסורי שלטון המנדט עיטור לוחמי המדינה • אות ההתנדבות • אות הלוחם בנאצים • אות המשמר |
| אחר | אות השירות המבצעי • פרס ביטחון ישראל • אות הוקרה מטעם האלוף • אות השירות בישראל • אות המעפיל • נס הקוממיות • אות קטמון (בוטל) |
| ראו גם | סיכות צה"ל • ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים |
**סאביטה הלפאנאבר** (באנגלית: **Savita Halappanavar**;‏ 9 בספטמבר 1981 – 28 באוקטובר 2012) הייתה רופאת שיניים ממוצא הודי שהתגוררה באירלנד. מותה במהלך הריונה, לאחר שהצוות הרפואי סירב לבצע בה הפלה, עורר דיון ציבורי בנושא חוק ההפלות באירלנד. המחאה על מותה חיזקה את המאבק נגד החקיקה הנוקשה שהייתה נהוגה באירלנד נגד הפלות.

בגיל 31, עקב כאבים עזים שחשה בבטנה, פנתה סאביטה לבית החולים האוניברסיטאי גאלווי (אנ'). סאביטה הייתה בשבוע ה-17 להריונה, וסבלה מאלח דם. היא ביקשה להפסיק את הריונה, אך הצוות הרפואי דחה את בקשתה, בנימוק שהחוק האירי אוסר הפלה מלאכותית באופן גורף, כל עוד הדופק של העובר פועם. לדברי בעלה של סאביטה, הצוות אמר לה: "זוהי מדינה קתולית". סאביטה סבלה במשך יותר מיומיים מכאבים עזים, ונפטרה בסופו של דבר מהזיהום בדמה.

בעקבות מותה, התעוררה באירלנד מחאה נרחבת, שהונהגה בין השאר על ידי בעלה של סאביטה, פראבין, ועל ידי בני משפחתה. התעורר דיון ציבורי שכלל ארגונים שנלחמים למען הזכות להפלה, ארגונים שמתנגדים (שטענו שנעשה שימוש מניפולטיבי במותה של סאביטה). רופאים טענו שיש צורך בהסדרה משפטית של נושא ההפלות. שר הבריאות של אירלנד באותה עת, ג'יימס ריילי(אנ'), ממפלגת פינה גייל, אמר שיבוצע הליך שינוי והבהרה משפטית ורגולטיבית למצב בו הריון מסכן את חיי האם. הפגנות נערכו גם מול שגרירויות אירלנד בלונדון, ברלין ובריסל. שגריר הודו באירלנד זומן לשוב לארצו להתייעצויות.

במקביל, לאחר שחוקר מקרה המוות(אנ') קבע שהייתה רשלנות רפואית בטיפול בסאביטה, מונתה ועדת חקירה בעניין הטיפול בה בבית החולים. הוועדה, בראשות רופא בכיר ממוצא סרי לנקי, פרופסור ארולקומארן(אנ'). הוועדה הגישה דוח ובו שש המלצות עיקריות, חמש מהן נוגעות להיבטים רפואיים, והלמצה אחת, קראה לבצע שינויים בחוק, להבהרת ההיבט המשפטי.

המחאה על מותה של סאביטה הייתה בין הגורמים שדחפו למספר שינויים בחוק ההפלות הנוקשה באירלנד.

בשנת 2013 הוגש תיקון לחוק, המאפשר לבצע הפלה במקרה של סכנת חיים לאם. התיקון הוגש על ידי שר הבריאות ג'יימס ריילי.

במאי 2018 התקבל לאחר משאל עם תיקון לחוקה של אירלנד, המסמיך את הפרלמנט האירי לחוקק חקיקה שתאפשר הפלות. עקב כך חוקק הפרלמנט את חוק הבריאות (תקנה להפסקת הריון) 2018, שנחתם בחוק ב-20 בדצמבר 2018.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אירלנד: ביקשה לעבור הפלה, נדחתה ומתה, באתר ynet, 14 בנובמבר 2012
2. ↑  Pollak, Sorcha (2012-12-19). "Ireland's Historic Abortion Shift and the Tragedy That Shadowed It". *Time* (באנגלית אמריקאית). ISSN 0040-781X. נבדק ב-2022-01-04.
3. ↑  PTI / Nov 18, 2012, 22:08 Ist, Savita Halappanavar: Salman Khurshid closely following developments in Savita Halappanavar death case | India News - Times of India, The Times of India (באנגלית)
4. ↑  הדוח של הוועדה נמצא כאן :
5. ↑  רויטרס, אירלנד תערוך משאל עם על התרת הפלות, באתר ynet, 30 בינואר 2018
6. ↑  Specia, Megan (2018-05-27). "How Savita Halappanavar's Death Spurred Ireland's Abortion Rights Campaign". *The New York Times* (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2019-02-27.
7. ↑  McDonald, Henry; Graham-Harrison, Emma; Baker, Sinead (2018-05-26). "Ireland votes by landslide to legalise abortion". *The Guardian* (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2019-02-28.
**חיים גליק** (נולד ב-5 באוקטובר 1955) הוא מנהל ישראלי, מנכ"ל נת"ע - נתיבי תחבורה עירוניים. כיהן כסגן נציב בתי הסוהר בדרגת גונדר, מנכ"ל אוניברסיטת בר-אילן ומנכ"ל עיריית ראשון לציון.

ביוגרפיה
--------

נולד בירושלים לבן ציון ובת שבע גליק. למד בישיבת שעלבים. נישא לאורית אביעד, בתם של יעקב אביעד, רואה חשבון ומשורר, שבעבר שימש סגן נשיא צעירי בני ברית בירושלים, וחסידה, בת למשפחת מנדלבוים ולמשפחת רקובר הירושלמיות. למד תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת בר-אילן ותואר ראשון במשפטים במכללת שערי משפט, והשלים תואר שני במדיניות ציבורית בהתמחות תקצוב ציבורי באוניברסיטת תל אביב.

בשנות ה-90 התגייס לשירות בתי הסוהר ומילא בו שורה של תפקידים, בהם: ראש מחלקת תעסוקת האסירים, מפקד בית המעצר ניצן ברמלה, ראש מנהל הפרויקטים לבניית בתי הסוהר החדשים, מפקד מחוז דרום של השב"ס, וראש מנהל המשק האחראי על ניהול כוח האדם ומערכות המידע של שירות בתי הסוהר. הוביל את העברת האחריות לניהול מתקני הכליאה של משטרת ישראל וצה"ל לידי שירות בתי הסוהר. כסגן נציב בתי הסוהר היה אחראי על כל התחום המבצעי והארגוני של שירות בתי הסוהר.

בינואר 2008 מונה למנכ"ל אוניברסיטת בר-אילן. בתקופת כהונתו הוביל את האוניברסיטה לאיזון תקציבי ואת הקמת הפקולטה לרפואה בצפת, אך גם נקלע לסכסוך עם הסגל האקדמי ולביקורת של מבקר המדינה בנושאי שכר. סיים את תפקידו ב-13 בינואר 2013. 

שימש כמנכ"ל מבט לנגב שבנתה את עיר הבה"דים. באפריל 2017 מונה למנכ"ל עיריית ראשון לציון. 

באוקטובר 2019 מונה למנכ"ל נת"ע - נתיבי תחבורה עירוניים. 

גליק הוא תושב אפרת, ואב לחמישה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חיים גליק** בוויקישיתוף
* שוקי שדה, התיק האישי של פרופ' קוה, באתר TheMarker‏, ‏22 ביוני 2012

הערות שוליים
------------

1. ↑  עמירם ברקת, ‏דירקטוריון נת"ע בחר בחיים גליק למנכ"ל החברה, באתר גלובס, 3 באוקטובר 2019
2. ↑  ליאור דטל, מנכ"ל אוניברסיטת בר אילן פורש על רקע הסכסוך עם הסגל האקדמי, באתר TheMarker‏, 29 בנובמבר 2012

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007412330605171
* VIAF: 25153237741629210634
* WorldCat (עם VIAF): 25153237741629210634

 |
**פאמיוט** (בגרינלנדית: **Paamiut**) בעבר נקראה **פרדריקסהוב** (**Frederikshåb**) היא עיר השוכנת בדרום-מערב גרינלנד, לחופי ים לברדור. לפי מספר התושבים בעיר, מדורגת פאמיוט במקום השמיני באי. בספטמבר 2013 התגוררו בעיר 1,515 תושבים.

היסטוריה
--------

ממצאים ארכאולוגיים שנמצאו באזור פאמיוט, מעידים על התיישבות בני אדם במקום לפני כ-3,500 שנה.

בשנת 1742 הקים הסוחר הדני יאקוב סברין (Jacob Severin) באזור העיר תחנת מסחר, והוא קרא לה פרדריקסהוב, על שם פרדריק החמישי, מלך דנמרק.

ההתיישבות במקום שגשגה הודות לסחר ענף בפרוות ובליוויתנים, העיר נודעה גם באמני הסטיאטיט שישבו בה. בשנת 1909 הוקמה בעיר כנסייה מעץ בסגנון נורווגי והכנסייה נחשבת לאחת היפות בגרינלנד.

כתוצאה מהתחממות העולמית החלו להגיע לחופים הסמוכים לעיר דגי הקוד (מין בקלה). משנות החמישים ועד לסוף שנות השמונים שגשגה תעשיית הדייג בעיר, דבר שהביא רבים להתגורר בעיר, ואת הרשויות לפתח את פאמיוט כעיר ראשית לאזורה. במסגרת תוכנית הפיתוח שכונתה G60, נבנו בעיר בית חולים, אולם ספורט הגדול בגרינלנד, ומבני תעשייה גדולים.

בסוף שנות השמונים הצטמצמה אוכלוסיית דגי הקוד, ותושבים רבים עזבו את פאמיוט.

במרכז העיר נמצא מוזיאון מקומי, השוכן בנגריה ומחסן מלח מהמאה ה-19.

תחבורה
------

קו המעבורת Arctic Umiaq המקשר בין נארסאק לאילוליסאט, עוצר בעיר. בשנת 2007 נפתח שדה התעופה של העיר, ובו מסלול טיסה שאורכו 799 מטרים. חברת התעופה אייר גרינלנד מפעילה טיסות סדירות באמצעות מטוסי ה-STOL שלה לנרסארסואק ולנוק.

כלכלה
-----

מרבית התושבים בעיר מתפרנסים מדייג. כשאר הערים במערב גרינלנד, גם חופה של העיר אינו קופא בחורף. זרם מערב גרינלנד הנגרם מזרם מזרח גרינלנד, סוחף עמו בעונת הסתיו דובי ים.

דמוגרפיה
--------

בשנת 2013 התגוררו בעיר 1,515 תושבים, נתון המציב את העיר במקום השמיני במספר תושביה בגרינלנד. בשנת 2005 דורגה פאאמיוט במקום השביעי, בשני העשורים האחרונים אוכלוסיית העיר מדלדלת כמעט מדי שנה, משנת 1990 ירדה אוכלוסיית העיר בשיעור של 31 אחוזים.

אוכלוסיית העיר בין השנים 1991-2010. מקור: משרד הסטטיסטיקה הגרינלנדי

אוכלוסיית העיר בין השנים 1991-2010. מקור: משרד הסטטיסטיקה הגרינלנדי

אקלים
-----

האקלים בעיר הוא אקלים קוטבי, עם חורף מושלג וקיץ קר.

| **אקלים בפאאמיוט** |
| --- |
| חודש | ינואר | פברואר | מרץ | אפריל | מאי | יוני | יולי | אוגוסט | ספטמבר | אוקטובר | נובמבר | דצמבר | שנה |
| טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°) | −3.4 | −3 | −2.7 | 0.6 | 4.2 | 6.5 | 8.8 | 8.2 | 6.2 | 2.9 | 0.3 | −2.3 | 2.2 |
| טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°) | −10.1 | −10.2 | −9.9 | −5.7 | −1.1 | 1.1 | 2.8 | 2.7 | 0.7 | −2.8 | −6.1 | −8.9 | −4 |
| משקעים ממוצעים (מ"מ) | 66 | 64 | 64 | 58 | 58 | 67 | 91 | 92 | 80 | 71 | 84 | 83 | 878 |
| מקור: המכון המטאורולוגי הדני |

ערים תאומות
-----------

לפאאמיוט הסכם ערים תאומות עם:

* דנמרקדנמרק פרדריקסהאבן (אנ'), דנמרק

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פאמיוט** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של פאמיוט
* פאמיוט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  האקלים בפאאמיוט באתר המכון המטאורולוגי הדני

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007550305405171
* LCCN: n81018301
* MusicBrainz: d5e2b3e6-663f-4d53-9984-332271bd031c
* VIAF: 124340878
* WorldCat (עם VIAF): 124340878

 |
הנרי, נסיך ויילס היה האחרון שנשא בתואר דוכס לנקסטר, לפני שהדוכסות עברה להיות רכושה הפרטי של המלוכה הבריטית עם עלייתו של הנרי לשלטון כהנרי החמישי.
**דוכס לנקסטר** הוא תואר אצולה בריטי, הניתן לעומד בראש דוכסות לנקסטר. מספר אנשים נשאו תואר זה במאות ה-14 וה-15.

היסטוריה
--------

התואר דוכס לנקסטר הוענק מספר פעמים:

הפעם הראשונה בה הוענק תואר זה היה ב-6 במרץ 1351. התואר הוענק להנרי מגרוסמונט שהיה הרוזן הרביעי של לנקסטר, ונינו של המלך הנרי השלישי. לדוכס לא היו בנים זכרים, ולכן עם מותו בשנת 1361 בוטל התואר.

הפעם השנייה בה נוצר התואר היה ב-13 בנובמבר 1362 עת הוענק התואר לג'ון מגונט, הרוזן הראשון של ריצ'מונד, שהיה בנו הרביעי של המלך אדוארד השלישי. עם מותו של ג'ון, ב-4 בפברואר 1399 עבר התואר לבנו, הנרי מבולינגברוק, דוכס הרפורד. לאחר שהנרי הדיח את ריצ'רד השני ועלה לשלטון כהנרי הרביעי, הפכה הדוכסות לרכוש הכתר, והתואר בוטל.

הפעם השלישית בה נוצר התואר היה ב-10 בנובמבר 1399 עת הוענק התואר להנרי ממונמאות', נסיך ויילס - בנו הבכור של המלך הנרי הרביעי. עם הכתרתו של הנרי כהנרי החמישי בשנת 1413 שבה הדוכסות לרשות הכתר.

דוכס לנקסטר כיום
----------------

מאז עלייתו לשלטון של הנרי החמישי נותרה דוכסות לנקסטר דוכסות הנפרדת מאדמות הכתר, והיא נחשבת לרכוש הפרטי של מלכי אנגליה (כיום מלכי הממלכה המאוחדת), והמונרך האנגלי נחשב כדוכס לנקסטר. אף שרשמית התואר בוטל לאחר כהונתו של הנרי השישי מאחר שרק בנים יכולים לרשת אותו (ולהנרי השישי לא היו יורשים זכרים ששרדו אחריו), המלך ג'ורג' החמישי הורה על המשך השימוש בתואר.

כיום דוכס לנקסטר הוא המלך צ'ארלס השלישי (כשמלכה אמו, אליזבת השנייה, היא נשאה בתואר "דוכס" (Duke) ולא "דוכסית" (Duchess)), ובארוחות רשמיות שנערכו בדוכסות, או בארוחות רשמיות שנערכו על ידי גדודי לנקסטר של צבא בריטניה הרימו כוסית לכבוד "המלכה, דוכס לנקסטר" ("The Queen, Duke of Lancaster").

ראו גם
------

* רגימנט דוכס לנקסטר - רגימנט חיל רגלים בריטי הנושא את שם הדוכסות ובראשו המונרך הבריטי (כיום המלך צ'ארלס השלישי).

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דוכס לנקסטר** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של דוכס לנקסטר (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  דוכסויות המונרך - מתוך האתר הרשמי של המלוכה הבריטית

| תארים מלכותיים בממלכה המאוחדת |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| דוכס לנקסטר • דוכס אדינבורו • נסיך ונסיכת ויילס, דוכס ודוכסית קורנוול • דוכס רות'סיי • דוכס ודוכסית יורק • דוכס אולבני • רוזן וסקס • דוכס גלוסטר • דוכס קנט • דוכס וינדזור • דוכס קלרנס • דוכס קיימברידג' • דוכס קמברלנד • דוכס קמברלנד וסטראת'רן • דוכס קונוט וסטראת'רן • דוכס ודוכסית סאסקס • נסיכה מלכותית |

 |

| דוכסי בריטניה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| אדינבורו • קורנוול ורות'סיי • יורק • גלוסטר • קנט • אולבני • נורפוק • סאמרסט • ריצ'מונד, לנוקס וגורדון • גרפטון • בופורט • סנט אולבנס • בדפורד • דבונשייר • מרלבורו • רטלנד • המילטון • בקלו וקווינסברי • ארגייל • את'ול • מונטרוז • רוקסבורג' • מנצ'סטר • נורת'מברלנד • ליינסטר • ולינגטון • סת'רלנד • אברקורן • וסטמינסטר • פייף |

 |
פרסקו של 9 מרכבות, 50 סוסים, ויותר מ-70 גברים, מקבר לויאנג
**סופה של שושלת האן** היא תקופה בהיסטוריה הסינית שנמשכה משנת 189 עד 220 לספירה, אשר חופפת כמעט לחלוטין עם שלטונו הסוער של השליט האחרון של שושלת האן, הקיסר שיאן. בתקופה זו נקלעה התחוללה סערה מדינית נוכח פריצתו של מרד הטורבן הצהוב (184–205). במקביל, מוסדות האימפריית נהרסו על ידי דונג ג'ו ופוצלו למשטרים אזוריים שנשלטו על ידי מצביאים שונים, אשר חלקם היו אצילים ופקידי החצר האימפריאלית של שושלת האן. אחד מאותם מצביאים, צאו צאו, איחד בהדרגה את האימפריה, לכאורה תחת שלטונו של הקיסר שיאן; אולם בפועל הקיסר וחצרו נשלטו למעשה על ידי צאו צאו עצמו.

מאמציו של צאו צאו לאחד מחדש את הארץ עלו בתוהו בקרב הצוקים האדומים ב-208/209 כאשר צבאותיו הובסו על ידי כוחות בעלות הברית של סאן צואן וליו ביי. שלטונה של שושלת האן הסתיים רשמית בשנת 220 כאשר בנו ויורשו של צאו צאו, צאו פי, הפעיל לחצים על הקיסר שיאן על מנת שזה יתפטר וצאו פי יחליף אותו כשליט. התקופה מנפילת שושלת האן בשנת 220 ועד לאיחודה מחדש של סין תחת שושלת ג'ין במאי 280 ידועה בתור עידן שלוש הממלכות.

 מפה המציגה את מרד הטורבן הצהוב .
 הכיבושים של קאו קאו משבט יואן 200–207
פירוש נוסף ערך זה עוסק ביחידת מידה לטמפרטורה. אם התכוונתם לפירוש אחר, ראו קלווין (פירושונים).
לורד קלווין, על שמו נקראה יחידת המידה של טמפרטורה.
**קלווין** (**Kelvin**) היא יחידת מידה לטמפרטורה, אחת מיחידות מערכת היחידות הבינלאומית הבסיסיות.

היחידה, המסומנת באות **K**, משמשת בעיקר לצרכים מדעיים ונקראת על־שם הפיזיקאי לורד קלווין (ויליאם תומסון). לורד קלווין היה הראשון שקבע ב־1841 את נקודת האפס על פי שיקולים מדעיים. נקודת אפס זו, הנקראת "האפס המוחלט", היא טמפרטורה של K‏ 0 או C°‏ 273.15−. זוהי הטמפרטורה בה כל תנועה תרמית נעלמת, על פי התיאור האינטואיטיבי של התרמודינמיקה. על פי תיאור זה, לא ניתן לרדת מתחת לנקודת האפס, ואף לא להגיע אליה ממש. עם זאת, על פי הגדרת הטמפרטורה ניתן לעשות זאת, והאפשרות להגיע לטמפרטורה שלילית אף הודגמה.

סולם קלווין מבוסס על סולם צלזיוס (יחידת קלווין היא בדיוק מעלת צלזיוס אחת), אך מודד את הטמפרטורה החל מהאפס המוחלט במקום מנקודת הקיפאון של המים. באופן היסטורי, נקבעה נקודת הקיפאון של המים כ־C°‏ 0, ולאחר ההבנה כי קיימת נקודת אפס מוחלט, חושב ערכה כ־C°‏ 273.15−, בקירוב.

ב־1948 שונו קלות הגדרות הסולמות: הנקודה המשולשת של המים נבחרה להיות נקודת הייחוס של טמפרטורות תרמודינמיות, ונקודת הקיפאון של המים, C°‏ 0, נקבעה ב־C°‏ 0.01 מתחת לנקודה המשולשת. ב־1954 הוגדר הקלווין מחדש במדויק מתוך קביעה כי הטמפרטורה של הנקודה המשולשת של המים היא בדיוק K‏ 273.16 (והאפס המוחלט הוא בדיוק K‏ 0).

מאחר שהנקודה המשולשת של המים נקבעה שרירותית כ־C°‏ 0.01, נובע כי ההפרש בין הסולמות הוא בדיוק 273.15.

כמו כן, מפני שישנו קשר בין טמפרטורה לבין אנרגיה, כאשר הטמפרטורה היא K‏ 0, אין אנרגיה במערכת לאף מולקולה. כשם שיחידות טמפרטורה הן מדד לייצוג חום במערכת, גם יחידות של אנרגיה מסוגלות לייצג חום, בין יחידת האנרגיה המקובלת ביחידות הסטנדרטיות (SI) - הג'אול, ובין יחידת הקלווין ישנו יחס המרה קבוע (קשר ליניארי) שערכו הוא קבוע בולצמן. כיוון שטמפרטורה של חומר היא האנרגיה הקינטית הממוצעת של חלקיקיו, ואנרגיה קינטית מוגדרת על ידי {\displaystyle E\_{k}={\frac {1}{2}}mv^{2}}, הרי שניתן למדוד את מהירות המולקולות בחומר באמצעות טמפרטורה.

דיאגרמת העברת מעלות
-------------------

ראו גם
------

מדחום מכויל בצלזיוס (שמאל) ובקלווין (ימין)
* יחידות מידה לטמפרטורה
* יחידות מידה על שם אישים
* נקודה משולשת

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קלווין** בוויקישיתוף
* ערכה המדויק של יחידת מידה קלווין, באתר SI הרשמי

הערות שוליים
------------

1. ↑  דר. משה נחמני, ‏גז קוונטי בטמפרטורה מתחת לאפס המוחלט, באתר "הידען", 13 בינואר 2013


| יחידות מידה לטמפרטורה |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| מעלות צלזיוס • מעלות פרנהייט • קלווין • מעלות ניוטון • מעלות ראומיר • מעלות רמר • מעלות רנקין |

 |

| מערכת היחידות הבינלאומית |
| --- |
| יחידות בסיסיות | אמפר • מול • מטר • קילוגרם • קלווין • קנדלה • שנייה |
| יחידות משנה | אוהם • בקרל • ג'ול • גריי • הנרי • הרץ • ואט • ובר • וולט • סיוורט • טסלה • לוקס • ניוטון • לומן • סטרדיאן • סימנס • פאראד • פסקל • קולון • קטל • רדיאן |
**טרמדול** הוא אופיואיד משכך כאבים המיועד לטיפול בכאב חזק עד חזק מאוד ועלול לגרום להתמכרות. לתרופה זו יש מגוון רחב של שימושים, בהם גם טיפול בתסמונת רגל חסרת מנוח ודאבת השרירים. התרופה פותחה על ידי חברת הרוקחות הגרמנית Grünenthal GmbH בשנות השבעים של המאה ה-20.

טרמדול מסווג כתרופה למערכת העצבים המרכזית. הוא מגיע בצורות שונות בהן קפסולות (שחרור קבוע ומורחב), גלולות (לשחרור קבוע, מורחב, לעיסות, למתן מתחת ללשון או לספיגה בלחיים), פתילה, אבקה, אמפולות של תמיסה סטרילית למתן בזריקה (לשריר, לווריד או תת-עורי) ונוזל. המנה המקסימלית לצריכה יומית היא 400 מ"ג במתן דרך הפה, או 600 מ"ג כשלא ניתן דרך מערכת העיכול. חלק מהתרופות המסחריות של טרמדול מוגבלות יותר במנה המרבית היומית, למשל Ultracet ‏(37.5 מ"ג/325 מ"ג גלולות טרמדול/אצטאמינופן) שמכיל גם אצטאמינופן ומוגבל ל-300 מ"ג ליום. על פי קטגוריית סיכון בהיריון של ה-FDA מסווג הטרמדול בקטגוריה C, וככזה הוא עלול להיות מסוכן לשימוש בהריון. 

תופעות הלוואי השכיחות ביותר בצריכת טרמדול הן בחילה, הקאה, הזעה, גירוד ועצירות. כמו כן התרופה עשויה לגרום לנמנום, אף שבמידה פחותה ביחס לאופיואידים לא סינתטיים. 

טרמדול הוא אגוניסט חלש הפועל על קולטן μ-אופיואיד, המשחרר סרוטונין ומעכב ספיגה חוזרת של נוראדרנלין, וכן הוא פועל כאגוניסט לקולטן TRPV1. לו פעילות של שחרור סרטונין (SRA), אנטגוניסט לקולטני NMDA ול‎5-HT2C, לקולטן הניקוטיני α7 ולקולטנים המוסקרינים M1 ו-M3. טרמדול הוא אנלוג סינתטי של הפננטרן האלקולאיד קודאין, וככזה הוא אופיואיד וקדם-תרופה (קודאין הופך למורפין, וטרמדול הופך ל-O-desmethyltramadol). אופיואידים הם תרכובות כימיות הפועלות על אחד או יותר מקולטני הגוף לאופיאטים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טרמדול** בוויקישיתוף
**Marlborough: His Life and Times** (תרגום חופשי: **מרלבורו: חייו ותקופתו**) היא ביוגרפיה שנכתבה על ידי וינסטון צ'רצ'יל על ג'ון צ'רצ'יל, הדוכס הראשון ממרלבורו, אחד מאבותיו הקדומים.

תוכן
----

הספר מורכב מארבעה כרכים, שהראשון מביניהם הופיע באוקטובר 1933 והכיל 557 עמודים עם 200,000 מילים. הכרכים הבאים יצאו לאור ב-1934, ב-1936 וב-1938. המו"ל היה ג'ורג' ג' הארפ, שב-1929 הסכים לשלם מקדמה בגובה 10,000 לירות שטרלינג עבור זכויות ההוצאה, וגבר על ההצעה שקיבל צ'רצ'יל מהמו"ל הקבוע שלו, ת'ורנטון באטרוורת'. המו"ל האמריקני, סקריבנר, שילם מקדמה בגובה 5,000 לירות שטרלינג עבור זכויות ההוצאה לאור בארצות הברית. צ'רצ'יל היו אמור לכתוב בסך הכל 180,000 עד 250,000 מילים, ולחלקן בין שני כרכים לכל היותר. הכרך הראשון נמכר בסך הכל ב-17,000 עותקים, השני ב-15,000 עותקים והשלישי והרביעי ב-10,000 עותקים.

צ'רצ'יל הגה את רעיון כתיבת הספר ב-1929, לאחר תבוסת השמרנים בבחירות הכלליות, שמשמעותה הייתה הפסקת כהונתו כשר, כך שהיה לו זמן פנוי והוא לא נהנה יותר מהמשכורת הממשלתית. צעדו הראשון בהכנת הספר היה העסקתו של מוריס אשלי במשרה חלקית, תמורת שכר שנתי של 300 לירות שטרלינג, על מנת לבצע את המחקר על מרלבורו. ב-1939 יצאה לאור ביוגרפיה על מרלבורו שנכתבה על ידי אשלי. צ'רצ'יל, ביחד עם עוזרים אחרים, עבד על ופרסם מספר ספרי היסטוריה אחרים בזמן שהעבודה על מרלבורו התקדמה. הוא החל להתמקד בכתיבה על מרלבורו לאחר חג הפסחא של 1932, בעקבות לחץ מהמו"ל שלו. הטיוטה הראשונית הועבר לאדוארד מארש, שהיה מזכירו הפרטי בתקופת כהונתו כשר, עם הוראה לבדוק היטב חזרות על הטקסט, קטעים לא מעניינים ומשפטים המנוסחים באופן לא טוב. הוא כתב למעלה מ-300 מכתבים, בהם ביקש מידע או דעה אודות ההתקדמות של עבודתו.

במבוא לכרך הראשון כתב צ'רצ'יל כי "תקוותי היא לקרוא בחזרה את הצל הגדול הזה מהעבר, ולא רק לשקע אותו בתלבושתו הטקסית המלאה, אלא להפוך אותו לחי ואינטימי עבור עיניים מודרניות".

רוי ג'נקינס כלל ביקורת על הספר בביוגרפיה שחיבר על צ'רצ'יל. הוא תיאר את הספר כ"תגלית" עבור מישהו "שאינו בקיא בשלהי תקופת בית סטיוארט" כמוהו. הוא טען כי הפרק הראשון הוא למעשה תיאור יבש של אבותיו של מרלבורו, אך שאר הפרקים מתארים באופן חי את הרסטורציה באנגליה ואת אירופה בתקופת צ'ארלס השני. צ'רצ'יל רצה לתקן את הרושם השלילי של מרלבורו שנוצר על ידי תומאס בבינגטון מקאולי 100 שנים קודם לכן בספר ההיסטוריה שלו על אותה תקופה, בו מתח ביקורת על מרלבורו כיוון שהעביר את נאמנותו מצ'ארלס השני לויליאם מאוראנז', ומאוחר יותר היה בקשר עם ג'יימס השני שהיה בגלות. אולם, גם ג'נקינס מעיר על נטייה דומה עבור צ'רצ'יל שביקר את לואי הארבעה-עשר.

צ'רצ'יל היה ספקן באשר לטענה שבגיל 17 או 18 מרלבורו היה המאהב של פילגש המלך, אך הסכים כי הוא אכן עשה זאת בגיל 27. אולם, ב-1675 הוא פגש את שרה ג'נינגס בת ה-15, עמה התחתן וחי עד סוף ימיהם. שניהם היו ממעמד חברתי גבוה, אך לא בעלי אמצעים כספיים מרובים. צ'רצ'יל ראה בכך דמיון בין מרלבורו לבינו.

לקריאה נוספת
------------

* רוי ג'נקינס, Churchill, מקמילן, 2001 (ISBN 0-333-78290-9)

הערות שוליים
------------

1. ↑  ג'נקינס, עמוד 454
2. ↑  ג'נקינס, עמוד 450
3. ↑  ג'נקינס, עמודים 450 - 454
**דוריאן "דוק" פסקוביץ** (באנגלית: **Dorian "Doc" Paskowitz**;‏ 3 במרץ 1921 - 10 בנובמבר 2014) היה יהודי אמריקאי שהביא את גלשן הגלים הראשון לישראל ב-1956, ונחשב לאבי גלישת הגלים בישראל. שימש כמציל בחוף פלמחים. בתחילת שנות ה-70 הקים פסקוביץ את בית הספר לגלישה הראשון בעולם, בדרום קליפורניה. בשנת 2007 ייסד ביחד עם ארתור רשקובן וקלי סלייטר את פרויקט "Surfing For Peace" הפועל לדו-קיום וחיבור בין תרבויות דרך גלישת גלים.

חייו האישיים
------------

פסקוביץ נולד בגלווסטון, טקסס, בנם של לואיס ורוז פסקוביץ, בן למשפחת מהגרים יהודים מרוסיה. אחותו הצעירה (1924) היא שחקנית הקולנוע סוניה דרין (*התרדמה הגדולה*) ושם אחיו- אדריאן. בשנת 1934 המשפחה עברה לסן דייגו קליפורניה. פסקוביץ בעל תואר ד"ר לרפואה מאוניברסיטת סטנפורד. ביקר לראשונה בישראל בשנת 1954 והתאהב בחופי תל אביב ובגלים שלה. הוא חזר לישראל בשנת 1956, על מנת להינשא לאשה יהודייה, לאחר שנישא והתגרש פעמיים (נולדו לו שתי בנות מאחת הנשים). בשל המצב הביטחוני ששרר בארץ, הוא רצה להתגייס לצה"ל לקראת מבצע קדש ולאחר שלא התקבל בשל גילו, ירד עם גלשן הגלים שלו לחוף פרישמן. באותה העת הוא לימד את המצילים שגלשו על חסקה את אומנות גלישת הגלים. הם גלשו בעיקר על גלים גבוהים בעומק במרחק של כ-500 מ' מהחוף. לאחר שהות של שנה בישראל הוא הבין שאינו רוצה עוד לעסוק ברפואה.

בהמשך שלח פסקוביץ לישראל שישה גלשני גלים ארוכים, חלקם עשויים מעץ בלזה, עם לוגו בצורת דגל ישראל. פסים כחולים עם מגן דוד,
על מנת להקים נבחרת ישראלית שתתמודד באליפויות העולם. הגלשנים נתנו לשמאי קנצופולסקי,"טוֹפּסי", שביסס את ענף גלישת הגלים בישראל.

לפסקוביץ ולאשתו השלישית ג'ולייטה, אינדיאנית במוצאה, נולדו 9 ילדים. הם התגוררו בקרוואן ונסעו ברחבי ארצות הברית והוואי. בנו, ישראל פסקוביץ היה אלוף העולם בגלישת גלים בלונגבורד. הוא בילה את רוב שנותיו בגלישת גלים בהוואי.

קישורים חיצוניים
----------------

* דיאנה לרנר, המשפחה הגולשת, גבר לעניין, מוסף "מעריב", 21 בדצמבר 1987
* גידי שפרוט, ד"ר דוריאן פסקוביץ', באתר ynet, 25 בנובמבר 2007
* אביב פרנקל, הזקן והים, באתר של "רשת 13", 21 באוגוסט 2007 (במקור, מאתר "nana10") סרטונים
* יובל אריאל אשקוקי, ההיסטוריה של הגלישה בישראל, באתר *TOPSEA*
* השנים הראשונות
* אוכלת ושוכבת - דוריאן פסקוביץ
* לי "לולו" קום, קיצור תולדות הגלישה הישראלית, באתר הארץ, 8 בנובמבר 2012
* אליסף דעואל, צפו: המחווה לאגדת הגלישה שהלכה לעולמה, באתר ynet, 16 בנובמבר 2014
* "Surfwise (2007)", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Jewish surfing legend Dorian ‘Doc’ Paskowitz dies at 93, באתר timesofisrael‏, 11 בנובמבר 2014 (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb16647925c (data)
* ISNI: 0000 0000 5451 8826
* LCCN: no2008109667
* VIAF: 7208256
* WorldCat: lccn-no2008109667

 |
**אירידיום תקשורת** (באנגלית:**Iridium Communications**) היא חברה בתחום הטלפוניה המאפשרת תקשורת בין כל שתי נקודות על פני כדור הארץ, באמצעות מערך לוויינים. את המיזם הקימה באמצע שנות ה-90 חברת מוטורולה, בהשקעה של 5.5 מיליארד דולר. אירידיום אמורה הייתה להיות המיזם הראשון שיספק תקשורת לוויינית באופן מסחרי. לצורך מימוש המיזם יוצרו 66 לוויינים ששוגרו לחלל בשנים 1997 ו-1998, ואמורים היו לכסות כל נקודה על פני כדור הארץ. התכנון המקורי התבסס על 77 לוויינים ולכן נקרא המיזם אירידיום, כמספרו האטומי של היסוד הנקרא כך, אך מאוחר יותר הוקטן מספר הלוויינים ל-66 כדי להוריד את עלות המערכת.

אירידיום נכשלה מסחרית בגלל עלות גבוהה מאוד למשתמש הקצה ומכשירי טלפון מסורבלים בהשוואה לטלפונים סלולריים. למרות שמוטורולה עמדה בהצלחה באתגר הטכני שבהפעלת מערך הלוויינים וביכולת לאפשר תקשורת לוויינית לכל נקודה, לא הצליחה החברה למכור את השירותים במחיר סביר לצרכן משום שנדרשה לעמוד בעלויות המימון הגבוהות של הקמת הפרויקט. לעומת זאת, חברות הסלולר הצליחו לייצר טכנולוגיות המאפשרות התקשרות במחירים נמוכים הרבה יותר על פני חלק ניכר מכדור הארץ (באמצעות הסכמי נדידה בין חברות שונות). לבסוף, לאחר פחות משנה של פעילות, אירידיום קרס כי ההכנסות לא כיסו את עלויות התפעול.

ב-2001 רכשה קבוצת משקיעים בראשות חברת "בואינג" את החברה והיא מספקת שירותי טלפוניה בעיקר לצבאות שונים, ובהם צבא ארצות הברית.

טלפון לוויני של אירידיום
ב-10 בפברואר 2009 התנגש במקרה אחד מלווייני אירידיום בלוויין תקשורת רוסי, בגובה של כ-800 ק"מ מעל סיביר. הייתה זו ההתנגשות הראשונה בין שני לוויינים שהיו שלמים לפני ההתנגשות, אירוע שההסתברות להתרחשותו היא נמוכה ביותר. שני הלוויינים הושמדו לחלוטין.

בגלל מבנה וחומר האנטנות של הלוויינים מהדור הראשון, לעיתים בשמי הלילה היה ניתן להבחין בהבזק (אנ') חזק הנובע מהחזרה של קרני השמש. ההבזק יכול להגיע לבהירות נראית של 8.0-, בהיר פי 20 ויותר מבהירותו המקסימלית של כוכב הלכת נוגה. לווייני הדור החדש בנויים באופן שונה, שאינו מחזיר את קרני השמש, ולכן תדירות ההבזקים תפחת עד שתעלם לחלוטין, עם השבתת מערך הלוויינים מהדור הראשון.

בשנת 2017 החל שיגור של לוויינים מהדור השני שכולל 75 לוויינים. כל השיגורים בוצעו מבסיס חיל האוויר ונדנברג בעזרת משגר פלקון 9. השגורים הסתיימו בשנת 2019. הלוויינים נבנו על ידי Thales Alenia Space וצפויים לפעול במשך 15 שנים.

הבזק מהחזרה של קרני השמש
לווין אירידיום. ניתן לראות את שטח האנטנות הגדול עשויות המתכת, מכך נובע ההבזק המאוד בהיר

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אירידיום תקשורת** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אירידיום תקשורת (באנגלית)
* אירידיום תקשורת, ברשת החברתית פייסבוק

* אירידיום תקשורת, ברשת החברתית אקס (טוויטר)

* אירידיום תקשורת, ברשת החברתית LinkedIn

* אירידיום תקשורת, סרטונים בערוץ היוטיוב

* אירידיום תקשורת, באתר פליקר
* האתר לחיזוי הבזקי אירידיום
* רשימת שיגורים

הערות שוליים
------------

1. ↑  U.S. And Russian Satellites Collide, CBSNews 12 בפברואר 2009
2. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* LCCN: no2016120902
* VIAF: 6518147425865045040008
* WorldCat: lccn-no2016120902

 |
**אוצר זכרונותי** הוא חיבור היסטורי על קורות יהודי ארצות הברית אשר כתב יהודה דוד אייזנשטיין. החיבור יצא לאור בניו יורק בשנת תר"ץ - 1929 והוא מקור חשוב למידע היסטורי על התפתחות הקהילה היהודית בארצות הברית בסוף המאה התשע עשרה וראשית המאה העשרים.

החיבור מכיל מספר חלקים. חלקו הראשון של החיבור מכיל סקירה של אייזנשטיין על יהודים מפורסמים בתולדות ארצות הברית. החלק השני הוא יומנו האישי של יהודה דוד אייזנשטיין, ובו תיאור של תולדות היהודים בארצות הברית לצד קורות חייו. אייזנשטיין קימץ וקיצר בתיאור קורות חייו האישיים בארצות הברית. הוא אמנם תיאר באריכות את דרכו לארצות הברית אך ביומן כמעט ואין תיאור של עסקיו הכלכליים בהם עסק בארצות הברית בטרם הקדיש את מלוא מרצו למפעליו הספרותיים. ביומן גם אין תיאור של התפתחות מפעליו הספרותיים. עם זאת יש ביומן תיאור על מצבם של בני משפחתו והחרדה שאחזה בו ובבני ביתו בעת מלחמת העולם הראשונה, עת גויסו שני בניו לצבא ארצות הברית. כמו כן יש ביומן, תיאור של שני מסעותיו לארץ ישראל.

לעומת הקיצור בחייו האישיים, היומן מכסה תחומים שונים ומגוונים: אירועים כלל אמריקאיים והשפעתם על יהודי ארצות הברית, מצבם החומרי של יהודים בארצות הברית ומספרם בתקופות שונות, אנטישמיות ועוד.

ביומנו של אייזנשטיין בולטת האיבה לרוסיה הצארית אשר באותן שנים רדפה את המיעוט היהודי בקרבה והמאבקים של יהודי ארצות הברית להשפיע על ממשלת ארצות הברית לנסות ולסייע ליהודים ברוסיה.

אוצר זכרונותי כאסופת מאמריו של אייזנשטיין
-----------------------------------------

בקובץ מכונסים מאמריו של אייזנשטיין בתחומים שונים אשר התפרסמו מעל בימות שונות לאורך עשרות שנים. בין המאמרים ישנם העוסקים בהיסטוריה של הקהילות היהודיות בארצות הברית.

* מאמר על הרב חיים הירשנזון וסקירה על משנתו והגותו ההלכתית.
* מאמר על הניסיונות לייסד מושבות חקלאיות יהודיות בארצות הברית.
* מאמר על ניסיונו של מרדכי מנואל נח לייסד מושבה יהודית בארצות הברית בראשית המאה תשע עשרה.
* מאמר על תולדות התיאטרון היהודי בארצות הברית.
* מאמר על תולדות הקהילה היהודית של יוצאי רוסיה בניו יורק.
* סקירה ביקורתית על מאמרים בתחומי ההלכה והמשפט העברי באנציקלופדיה היהודית.
* מאמר הסוקר את הסכסוך בין כולל אמריקה לוועד הכולל של העדה היהודית האשכנזית בירושלים.
* מאמרי השקפה והגות של יהודה דוד אייזנשטיין.
* מאמר תגובה לדברי הביקורת של ישראל חיים טביוב על אנציקלופדיה אוצר ישראל.
* מאמרים פובליציסטיים על ענייני השעה באשר ליהדות ארצות הברית שפורסמו בעיתונות היהודית בארצות הברית.

קישורים חיצוניים
----------------

* יהודה דוד אייזנשטיין, **אוצר זכרונותי (ב"ח)**, באתר היברובוקס
**אחד משלנו** הוא ספר ילדים ונוער של ימימה אבידר-טשרנוביץ שיצא לראשונה ב-1947 בהוצאת נחום טברסקי עם איוריו של נחום גוטמן. הספר זכה להצלחה רבה ויצא במהדורות נוספות בהוצאות לאור שונות עם מאיירים שונים.

ב-2014 ערכו בנותיה של ימימה, רמה זוטא ודנה אבידר את הספר תוך כדי שינויים קלים של מילים ומשפטים כדי להתאים את הכתוב לשפה המובנת של הילדים כיום. הספר יצא עם איוריו המקוריים של נחום גוטמן.

ימימה טשרנוביץ כתבה בהקדמה כי הספר הוא המשך לספרה שמונה בעקבות אחד ובו ממשיך הילד חגי את הרפתקאותיו במקומות אחרים. אם בספר הקודם ה"אחד" היה מרגל גרמני שנלחמו בו הרי ב"אחד משלנו" ה"אחד" הוא ילד יהודי ניצול שואה ומתבודד שחגי וחבורתו משתדלים לעזור לו כדי שיהיה "אחד משלנו". בספר יש תיאורים של נופים ואתרים בארץ שאז היו לא כל כך נגישים.

תקציר העלילה
------------

הוריו של חגי שולחים אותו ל"כפר הזורעים" שם יבלה את חופשת הפסח אצל ידידיהם ובתם רוני. הוריה של רוני מקבלים לאירוח בביתם את יוסי - נער ניצול שואה, שקט, מנוכר ומדוכא.

רוני לוקחת את חגי לסבא מנחם שהוא מומחה לטיפול בצמחים. הם מספרים לו על יוסף והוא אומר להם שמניסיונו יש רק פרח אחד שיוכל לעזור לו וזה העדעד הפורח בסביבת סלע אשת לוט.

לשיחה מאזין יחיעם, נכדו של סבא מנחם וחייל משוחרר מהצבא הבריטי והוא מחליט לעזור להם במסע המסוכן בבחינת "רואה ואינו נראה". לחבורה של חגי, רוני ויוסף מתווסף גם עוזי הלבקן.

לאחר שניסיונם לחדור לשדה תעופה (רמת דוד?) נכשל הם עולים על משאית תנובה שמביאה אותם לירושלים שם הם מתקבלים על ידי חבורת ילדים.

הם עוברים בנחל קדרון ובמכונית לוקחת אותם לעבר יריחו אך מתקלקלת באמצע הדרך והם נאלצים לרדת לוואדי (נחל פרת?) ועולים למנוחה במנזר מעל הנחל (מנזר סנט ג'ורג'?). הם ממשיכים לערבות יריחו ומתארחים אצל בדואים.

לבסוף הם מגיעים למפעל האשלג בצפון ים המלח ומתקבלים בשמחה על ידי בני העובדים. הם ממשיכים דרומה אך מותקפים על ידי שודדים ערביים. חגי ויוסף נופלים בשבי אך משוחררים על ידי לוחמים בפיקודו של אביו של חגי. הם מפנים את יוסף הקודח מחום וחגי מגיע עם חברים נוספים בסירה לסדום שם הוא מוצא את יחיעם המכוון אותו לפריחת העדעד התכול. העדעד נקטף וכולם חוזרים בסירה למפעל הצפוני, יחיעם כותש את עלי העדעד ומפזר על מים אותם שותה יוסף.

כעבור חודשיים מבקר חגי שוב בכפר ולהפתעתו רואה את יוסי בעת משחק כדור עומד בשער נלהב ומשלהב את כל הילדים. הוא הפך ל"אחד משלנו".

קישורים חיצוניים
----------------

* ביקורת על ההוצאה החדשה של "אחד משלנו", באתר דףדף
**אינקרסרון** (באנגלית: **Incarceron**) הוא ספר בסוגת המדע הבדיוני והפנטזיה. את הספר כתבה קתרין פישר, והוא ראה אור באנגלית בשנת 2007 ובעברית בשנת 2012. הספר זכה לביקורות משבחות ושהה שבועות רבים ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס. פוקס המאה העשרים קנו את זכויות ההסרטה של הספר. לספר יש ספר המשך העונה לשם **סאפיק**.

תקציר העלילה
------------

העלילה מתרחשת בשני מוקדים שונים.

### הכלא

בתוך כלא גדול מאין כמוהו המכיל ימים והרים, יוצא **פין** יחד עם **קיירו** אחיו למסע בחיפוש אחר היציאה מן הכלא. שמועות אומרות שרק אדם אחד יצא מן הכלא, שמו היה **סאפיק**. הם אוספים עוד שני אסירים: גילדאס - ספיינט, ונערה בשם אטיאה שפין מציל, ויוצאים למסע ארוך ומפרך, שבסופו הם מוצאים יציאה, פין מצליח לצאת מהכלא בעוד קלודיה נכנסת אליו בחיפוש אחר ידע. קלודיה מוציאה את פין מהכלא.

### הממלכה

קו העלילה השני מתרחש בממלכה שדוגלת במסורת ואוסרת קדמה אך עם זאת משתמשת בטכנולוגיה כדי לשמר את הקדמה. **קלודיה**, בתו של הסוהר, חולמת על חופש. אך בממלכה שכזו, אסור לחלום יותר מדי. קלודיה מנסה לחשוף את השחיתות בממלכתה תוך כדי ניסיון למנוע מאביה לחתן אותה עם שנוא נפשה. קלודיה נכנסת לכלא כדי לגלות עוד מידע בנוגע לכלא, היא פוגשת את פין ומוציאה אותו.

### הסוף

קלודיה ופין מגלים שהכלא שמתוכו נראה ענק, נמצא בעצם בתוך קובייה כסופה קטנטנה שנמצאת על שרשרת השעון של סוהר אינקרסרון-אביה של קלודיה.

הדמויות
-------

* **פין** - אחד האנשים בכלא. הוא לא זוכר כמעט דבר, הוא זוכר רק שהתעורר בכלא. הוא חלק מכנופיית פושעים שמונהגת על ידי מנהיג שיכור. הוא עוזב אותם יחד עם אחיו ועוד שני אנשים בחיפוש אחר היציאה מהכלא והזיכרון שלו. בסוף הספר הוא יוצא יחד עם קלודיה אל הממלכה.
* **קלודיה** - נערה בממלכה, בתו של הסוהר בכלא, מאורסת לבנה של המלכה סיאה, שנוא ליבה. היא יוצרת קשר עם פין כשהוא בתוך הכלא ואחר כך נכנסת ומוציאה אותו אל הממלכה. היא חכמה, אמיצה ונחושה.

### דמויות משנה

* **ג'ארד** - המורה של קלודיה, חולה מאוד.
* **המלכה סיאה** - המלכה של הממלכה, מאוד זקנה, אך משתמשת בטכנולוגיה כדי לשוות לעצמה מראה צעיר.
* **קיירו** - אחיו של פין, שחצן ואימפולסיבי.
* **אטיאה** - משרתת שיוצאת עם פין וקיירו למסע לחיפוש היציאה מהכלא.
* **קספר** - בנה של המלכה סיאה. מאורס לקלודיה ששונאת אותו. הוא שחצן ואגוצנטרי.
* **גילדאס** - האדם הרביעי במסעם של פין וקיירו (יחד עם אטיאה). הוא מאוד מבוגר אבל חכם. הוא מת בסוף הספר.

הסרט
----

פוקס המאה העשרים תכננו להוציא את הסרט לאקרנים ב-2013, אך עקב בעיות בהפקה, העבודה על הסרט נעצרה. בשנת 2012 הופצה שמועה שאת פין ישחק טיילור לאוטנר ושאת קלודיה תשחק אמה ווטסון, והשמועה אושרה על ידי גורמים בכירים בהפקה. במאי 2013 החלה העבודה על הסרט מחדש ובאתר IMDb נכתב כי אמה ווטסון, ג'ניפר לורנס ובלייק לייבלי קיבלו הצעה לגלם את דמותה של קלודיה.

לקריאה נוספת
------------

* קתרין פישר, **אינקרסרון**, כתר, 2012

קישורים חיצוניים
----------------

* הספר "אינקרסרון", באתר "סימניה"
* "הסרט", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* אינקרסרון, באתר OCLC (באנגלית)
**אירוערביה: הציר האירופי-ערבי** (אנגלית: **The Euro-Arab Axis**), הוא ספר מאת בת יאור, חוקרת עצמאית וסופרת בריטית, יהודיה ילידת מצרים, העוסקת בחקר המושגים ד'ימי (לא-מוסלמי שהוא בן חסות נסבל, בעל זכויות מופחתות) וג'יהאד (מלחמת קודש) בדת האסלאם.

הספר מתעד את הבנתה את יחסו של האסלאם ללא-מוסלמים ואת המגעים, ההנחיות וההסכמים החשאיים, שהתקיימו בין ראשי מדינות אירופים לבין מנהיגים של העולם הערבי, שהביאו, למה שבת יאור קוראת "אירוערביה" וליצירת מדיניות חוץ משותפת המבוססת על עוינות כלפי ישראל וגם כלפי ארצות הברית.

השם אירוערביה (Eurabia) הוא הלְחֵם בין Europe ל-Arabia ומטרתו ללעוג לאירופה ולהציגה כיישות הכנועה לערבים. השם רווח באתר הבלוג הפוליטי Little Green Footballs. העיתונאית והסופרת האיטלקייה אוריאנה פלאצ'י היא זו שטבעה את המושג "אירוערביה". בת יאור מדגישה בספרה, שאכן היא קיבלה השראה מאותו ביטוי שטבעה העיתונאית והסופרת האיטלקייה המפורסמת.

ביקורת
------

ההיסטוריון מרק ר. כהן אמר כי המושג "'ד'מיות" הוא מושג מטעה וכי הספר הוא הספר האיסלמופובי "המוגזם ביותר שיצא לאור" בנושא גילויי שנאה כלפי יהודים בעולם הערבי.

הספר בעברית
-----------

* אירוערביה: הציר האירופי-ערבי, מאנגלית: אריה חשביה, ירושלים: שוקן, תשס"ח 2008.

קישורים חיצוניים
----------------

* מאיר עוזיאל, בריאיון עם בת יאור, מקור ראשון, 16.06.08
* כריסטופר ברדר, ספר חובה, על 'אירוערביה', נתיב 104, יוני 2005
* איך אירופה נהפכה להיות אירוערביה, 7/27/2004,English,  /Articles/Printable.asp?ID=14364(הקישור אינו פעיל) How Europe Became Eurabia

הערות שוליים
------------

1. ↑  מרק ר. כהן, מיתוסים מודרניים של אנטישמיות מוסלמית, **Politika: The Israeli Journal of Political Science & International Relations / פוליטיקה: כתב עת ישראלי למדע המדינה וליחסים בינלאומיים**, 2009, עמ' 121–140
**אלה תולדות** (באיטלקית נקרא הספר ***La Storia***, שם שפירושו גם "ההיסטוריה" וגם "הסיפור". בתרגום לאנגלית נקרא הספר ***History: A Novel***) הוא רומן היסטורי שעלילתו העיקרית מתרחשת במלחמת העולם השנייה. הספר הוא האחד לפני האחרון שכתבה הסופרת האיטלקייה אלזה מורנטה והנודע ביותר שלה. נכתב בשנת 1974.

הספר בנוי במקביל לתקופה ההיסטורית שבין תחילת המאה ה-20 עד לשנת 1967, ומספר, בעיקר, את סיפורו של ילד בתקופת מלחמת העולם השנייה ומעט אחריה בין השנים 1941–1947. הספר מתחיל בפרולוג המפרט בקיצור נמרץ את תולדות האנושות מתחילת המאה ה-20 ועד 1940, ולאחר מכן מתחילה העלילה, שלכל אורכה רצופה קטעים היסטוריים ממלחמת העולם השנייה, עד לסיומה, לבסוף מופיע מעין אפילוג, המתאר בקצרה את המשך תולדות האנושות בין השנים 1951–1967 ומסתיים במילים "וההיסטוריה נמשכת...".

הספר זכה לפופולריות רבה בעולם ובמשאל של סופרים ואנשי רוח מטעם המוסף הספרותי של הטיימס, נאמר על הספר כי הוא הספר הבולט ביותר שייזכר בספרות המערבית במחצית השנייה של המאה ה-20.

עלילה
-----

הסיפור מתחולל ברומא בעיצומה של מלחמת העולם השנייה בינואר, 1941. במרכזו עומד אוּזֶפֶה (וריאציה של ג'וּזֶפֶּה) שנולד מאונס של אידה, מורה, אלמנה איטלקייה וחצי יהודיה ואימו של נינו, בידי חייל גרמני מזדמן שנהרג זמן מועט לאחר מכן. המלחמה המתחוללת גורמת לנינו להתגייס לצבא האיטלקי הפשיסטי ולהשאיר את כלבו, בליץ, לאוזפה. הפצצה של בנות הברית על עירם גורמת לאידה ואוזפה להפוך לחסרי בית ולחיות יחד עם רבים אחרים בבית מחסה מוזנח, דבר שמתברר אחר כך כהצלת נפשות, שכן כתוצאה מאיבוד ביתם השלטונות האנטישמים לא מצאו את אידה היהודיה בחציה.
בשלב כלשהו נינו, שעזב לפני כן לטובת הצבא הפשיסטי, עורק לפרטיזנים ומבקר מדי פעם בבית. בביקורים אלה הוא לוקח את אוזפה לטיולים בסביבה ואף לפגישה אחת עם חבריו הפרטיזנים. לאחר מכן עוזב נינו את הפרטיזנים ומתעסק בענייני העולם התחתון ונהרג לאחר מרדף משטרתי. בלה, כלבתו האחרת של נינו, מוצאת את דרכה אל אידה ואוזפה ויחד איתה עובר אוזפה את התקפי האפילפסיה הקשים שלו עד למותו הבלתי נמנע. בלה נורתה בידי האנשים שבאו לפנות את גופתו, ואידה מתאשפזת בבית חולים פסיכיאטרי.

לקריאה נוספת
------------

* עמוס עוז, "'אל חיק האם' - על פתיחת הרומן "אלה תולדות" מאת אלזה מורנטה.", **מתחילים סיפור**, הוצאת כתר, 1996.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקיציטוט ציטוטים בוויקיציטוט: **אלה תולדות** |

* אלה תולדות, אתר הספריה החדשה
* אביגיל גרייף, לזכור גם את האושר, טקסט מהופך בגרסה שמורה באתר ארכיון האינטרנט, פורסם במקור באתר "במה" שנסגר

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb12257848q (data)

 |
מצבת קברו בהר המנוחות
הרב **יהודה זרחיה מרדכי לייב חיים הלוי סגל** (תרפ"ד, 1924 – ט' באדר תשס"א, 4 במרץ 2001) היה רב ומקובל, כיהן כרבה של שכונת קריית שלום בתל אביב במשך כחמישים שנה.

תולדותיו
--------

נולד בירושלים לרב שפטיה (שעפטל) סגל, מצאצאי השל"ה ותלמיד הרב מאיר שמחה כהן, ולחנה-עלקא, בת הרב יעקב מנדלבוים. אבי סבתו הוא הרב בכור חיים יוסף דוד אזולאי, מצאצאי החיד"א. בינקותו עברו הוריו לגור בנווה שלום שביפו. למד בתלמוד תורה שערי תורה ביפו. בהיותו כבן שמונה נפטר סבו הרב יעקב מנדלבוים בירושלים, והוא היה בין שלושת מספידיו. בבחרותו למד בישיבת לומז'ה בפתח תקווה, שם היה מתלמידי הרב שך ובמשך תקופה אף לן עמו בחדרו. באותה תקופה היה בקשר עם החזון איש, אשר כינהו "ארי בין אריות". זכה בפרס משרד הדתות (תשי"ב, 1952) שחולק ל-18 "עילויי הישיבות".

בשנת תשי"ג (1953), בהיותו בן 29, התמנה לרבה של שכונת קריית שלום בדרום תל אביב. היה פעיל בתחומי הדת בשכונתו והרבה במסירת שיעורים תורניים בבתי הכנסת באזור. כמו כן עסק בקבלה ובספרי חסידות. נחשב בעל כוח ברכה ויוחסו לו מופתים. היה מקורב לרבנים מכל החוגים. במשך עשרות שנים פרסם מאמרים תורניים והגותיים בבמות רבות, ובהם בעיתון "שערים".

נפטר בלי בנים, בט' באדר תשס"א, ונקבר בהר המנוחות בירושלים. לאחר פטירתו נערכו כתביו על ידי הרב אברהם מרדכי מרקסון אשר הוציא לאור את ספרו "חידושי רבי יהודה זרחיה". כמו כן נדפסו חידושיו בספרו של אביו "דברי רבינו שפטיה".

אחותו היא סופרת הילדים לאה זוננפלד, אלמנת הרב חיים אברהם זוננפלד, שכיהן כרבה של שכונת נווה אביבים בתל אביב.

תולדות חייו תוארו בספר "הצדיק פלא".

ספריו
-----

* **צמח יהודה** – על הש"ס והשולחן ערוך (5 כרכים)
* **משפטי החן** – על התורה
* **דורשי ה'** – מוסר
* **ראשית העבודה** – מוסר וחסידות
* **חידושי רבי יהודה זרחיה** - על הש"ס

קישורים חיצוניים
----------------

* הרב אורי דסברג, רבי יהודה זרחיה סג"ל, הגרסה המקוונת באתר מכון צֹמת של עלון שבת בשבתו, גיליון 1361, פרשת תצוה, ח' באדר תשע"א
* אבישי אלבוים, פסיקה בהלכות צבא, בלוג עם הספר
* אבישי אלבוים, אותה תשובה בשני ספרי שו"תים, פורום מטפחת ספרים ועיטור סופרים
* **שיעורים מספרו ראשית העבודה**.
* יהודה זרחיה סגל (1924-2001), דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  נקרא על שם ר' שעפטיל, בנו של השל"ה, בעל "ווי העמודים".
2. ↑  הספד על ידי ילד בן שמונה הוא תופעה יוצאת דופן. שני הספדנים האחרים היו שניים מגדולי הרבנים בירושלים: הרב קוק והרב יוסף גרשון הורוביץ.
3. ↑  נמצא בכתביו - עדות גיסו הרב חיים זוננפלד.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007297849505171
* ISNI: 0000 0000 6787 9604
* LCCN: nr96026000
* VIAF: 31896198
* WorldCat: lccn-nr96026000

 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בחברת רכב ישראלית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו אלדן (פירושונים).

**אלדן** היא חברת ליסינג, השכרה ומכירת רכב. קבוצת אלדן פעילה במגוון רחב של תחומים: השכרת רכב בארץ, ליסינג תפעולי, ליסינג פרטי, השכרת רכב בחו"ל, מכירת רכב, ביטוח, מלונאות ושינוע כלי רכב והחזקות. החברה מחזיקה ברשותה צי של יותר מ-30,000 כלי רכב ומונה כ-24 סניפים מאילת ועד קריית שמונה ומוקדי הזמנות לתיירים בלונדון ופריז.

אלדן היא חברה ישראלית פרטית אשר נמצאת בבעלותו של יוסי דהן, ומנוהלת באופן משותף על ידי שי דהן, מנכ"ל תחום רכב ומומי דהן, מנכ"ל תחום מלונאות ונדל"ן.

היסטוריה
--------

חברת אלדן נוסדה על ידי יוסף דהן בשנת 1967 כחברת השכרת רכב באשקלון, שם נתנה מענה לצורכי התיירים שהגיעו לנפוש בעיר. בשנת 1980 הרחיבה אלדן את פעילותה בישראל ופתחה סניפים נוספים, הראשון שבהם בתל אביב. בשנת 1986 פתחה החברה סניף בנמל התעופה בן-גוריון. בתחילת 1987 היו לאלדן עשרה סניפים בישראל והיא הייתה חברת השכרת הרכב הרביעית בגודלה בישראל, והגדולה ביותר שהייתה בבעלות ישראלית. באותה שנה הרחיבה אלדן את פעילותה לחו"ל כאשר פתחה סניף בפריז. נכון ל-2013, קבוצת אלדן מונה 24 סניפי מכירה והשכרת רכב מאילת ועד קריית שמונה ומוקדי הזמנות לתיירים באנגליה ובצרפת. כמו כן, קבוצת אלדן פועלת כיום בענף המלונאות ובבעלותה מלון אלדן ירושלים ומלון Verlain בפריז והיא פועלת גם כן בענף הביטוח לרכב ולדירה.

אלדן שירותי דרך
---------------

לוגו החברה
**אלדן שירותי דרך בע"מ** הוקמה בשנת 1995 כאגף באלדן השכרת רכב, ובשנת 1998 התאגדה לחברה נפרדת בשם "אלדן שירותי דרך" בבעלות החברות תעבורה ואלדן.

מאז שנת 1998 החברה פועלת בתחומי שירותי דרך לרכב, הובלת רכב, גרירה, חילוץ ועבודות מנוף.

מנכ"ל החברה מאז שנת 1998 הוא משה כהן.

לרשות החברה צי של כ-130 משאיות המאפשרות הובלת מגוון כלי רכב וציוד כגון: מכוניות, משאיות, כלי צמ"ה ובמות הרמה, וכן צוות מחלצים על גבי קטנועים ורכבי גרר קטנים לשירות מהיר כולל חניונים סגורים. בחברה מועסקים כ-150 עובדים.

סניף אלדן

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של אלדן
* אלדן, ברשת החברתית פייסבוק

* אלדן, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
* מלון אלדן
* האתר הרשמי של אלדן שירותי דרך

הערות שוליים
------------

1. ↑  מזל טוב!, מעריב, 21 באפריל 1986
2. ↑  רכב שכור כחול-לבן, מעריב, 14 בינואר 1987  

אלדן - השכרת רכב, מעריב, 21 באפריל 1986

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007365961705171

 |
**רן אבוקרט** (נולד ב-14 בדצמבר 1988 בחיפה) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר.

אבוקרט, בנו של כדורגלן העבר אברהם אבוקרט, החל את דרכו במחלקת הנוער של הפועל חיפה. בשנת 2006 זכה עם קבוצת הנוער של המועדון באליפות ליגת העל לנוער, תחת הדרכתו של המאמן שלומי דורה, ולצידם של אושרי רואש, רן יצחק ושמעון הרוש. ב-4 באוגוסט 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, במשחק מול הפועל רמת השרון בגביע הטוטו. את שערו הראשון כבש ב-26 באוקטובר 2007, בניצחון 1-3 נגד הפועל נצרת עילית.

בשנת 2008 הפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה הבוגרת, וסייע לה לחזור לליגת העל. את שערו הראשון בליגת העל כבש ב-3 באוקטובר 2009, בניצחון 0-3 על בני סכנין. עונת 2012/2013 הייתה עונת הפריצה של אבוקרט, כאשר הבקיע ארבעה שערים וסייע למועדון להישאר בליגה. בעונה זו זכה עם הפועל חיפה בגביע הטוטו, ולאחריה עזב את הקבוצה.

בקיץ 2013 חתם בקבוצת מכבי חיפה. ב-11 באפריל 2014 קיבלה הקבוצה תוצאות בדיקת MRI, לפיהן לאבוקרט קרע ברצועה הצולבת, והוא לא שיחק לכל אורך עונת 2014/2015. גם בעונה שלאחר מכן לא הצליח אבוקרט להתגבר על הפציעה ולא חזר לשחק, ובקיץ 2016 הסתיים חוזהו והוא שוחרר ממכבי חיפה. ב-25 ביולי 2016 הודיע אבוקרט על פרישה ממשחק פעיל בגיל 27.

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* אורן יוסיפוביץ‏, בשביל אימא. בדרך של אבא: סיפורו של רן אבוקרט, באתר וואלה!‏, 5 ביולי 2013

הערות שוליים
------------

1. ↑  מכבי חיפה: טאלב טואטחה הושעה ממשחק אחד ונקנס, באתר וואלה!, 11 באפריל 2014
2. ↑  דורון בן דור, ‏המהפכה הירוקה: מכבי חיפה מחליפה את הסגל, באתר ONE‏, 3 ביוני 2016
3. ↑  דורון בן דור, ‏רן אבוקרט נאלץ לפרוש ממשחק פעיל בגיל 27, באתר ONE‏, 25 ביולי 2016