recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
פירוש נוסף ערך זה עוסק ביצור מיתולוגי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו פגסוס (פירושונים).

פסל של פגסוס בגני בובולי, פירנצה, איטליה; אמצע המאה ה-19
בלרופון על סוסו פגסוס נלחם בכימרה; קטע משוחזר מרצפת פסיפס רומית שנמצאה בעיר אוטן, צרפת
**פֵּגַסוֹס** (ביוונית: **Πήγασος**) הוא סוס מכונף אגדי ואחת הדמויות המפורסמות ביותר מתוך המיתולוגיה היוונית. סוסים מכונפים מופיעים במספר מיתולוגיות שונות (אנ'), אך פגסוס הוא ככל הנראה הקדום והמפורסם מכולם.

לפי האגדה, פגסוס היה בנם של הגורגונה מדוזה ואל הים פוסידון. הוא ואחיו קריסאור בקעו חיים מתוך ראשה הכרות של מדוזה לאחר שהיא נקטלה על ידי פרסאוס.

הגיבור המיתולוגי בלרופון ריסן את פגסוס בעזרת רסן מוזהב שקיבל מאתנה ורכב עליו בקרב מול הכימרה, מפלצת יורקת אש שמתוארת כבעלת ראש של אריה, גוף של עז וזנב של נחש או דרקון. בעקבות הצלחותיו נגד הכימרה ובהרפתקאות נוספות, ביקש בלרופון לרכוב על פגסוס למרומי האולימפוס ולחיות בין האלים, דבר שעורר עליו את חמתם. פגסוס השליך מעליו את בלרופון שנפל אל מותו, אולם הוא עצמו הגיע אל האולימפוס, חי באורוות זאוס וקיבל את התפקיד לשאת את ברקיו. כהוקרה על השירות הנאמן, הפך זאוס את פגסוס לקבוצת כוכבים.

הסיודוס קישר את שמו של פגסוס עם המילה היוונית ל"מעיין". ואמנם, בכל מקום בו הוא רקע בפרסותיו על הקרקע, מעיין שופע פרץ. כך נוצר המעיין המקודש היפוקרנה על הר המוזות. ישנה סברה הקושרת את שמו למילה "ברק" בשפה האנטולית לווית, דבר המתיישב עם תיאורו של פגסוס כנושא הברקים של זאוס.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פגסוס** בוויקישיתוף
* פגסוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* פגסוס, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007531426005171
* GND: 1177950278
* LCCN: sh85099233
* NKC: jo2017956187
* SUDOC: 031249086
* VIAF: 49155042667672401407
* WorldCat (עם VIAF): 49155042667672401407

 |
זביונה
**זַבַּיוֹנֶה** (באיטלקית: **Zabaglione**) הוא קינוח איטלקי, העשוי מחלמוני ביצים, סוכר, יין מתוק (בדרך כלל יין מרסלה) ולפעמים גם חלבוני ביצים או שמנת. מקובל להכינו באמבט מרים, על מנת להימנע מהקשיה בטרם עת של החלמון.

הזביונה היא רפרפת מאוד קלה, שמוקצפת לשם החדרת אוויר. הזביונה פופולרי גם בארגנטינה, שם הוא נקרא **סמבשון**.

מסורתית, הזביונה מוגש עם תאנים טריות, אך כיום הוא משמש גם כבסיס לקינוחים רבים אחרים.

מקורה של הזביונה מאזור רג'ו אמיליה באיטליה. על פי סיפור עממי, המאכל נקרא על שמו של מנהיג צבאי איטלקי, זבאן בז'ון, שנתן ללוחמיו לאכול את הזביונה כשלא נשאר שום דבר במטבח הצבאי. זבאן פקד על טבחו לקחת את כל מה שיש במטבח ולטרוף אותו ביחד וכך נוצרה הזביונה.

המצאת המתכון, מכל מקום, מיוחסת לשני שפים. ראשית, לברתולומאו סקאפי, שהיה טבח איטלקי מפורסם בתקופת הרנסאנס ובישל בין היתר לאפיפיור פיוס החמישי; אך גם לשף בחצרו של קרלו אמנואלה הראשון, דוכס סבויה, במאה ה-18.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **זביונה** בוויקישיתוף
* דליה פן לרנר, זביונה, באתר ynet
* זביונה מיין מוסקט(הקישור אינו פעיל), באתר האיטלקי של ג'אקומו
**פגפילגרסטים** (**pegfilgrastim**) הוא פילגרסטים או גורם מגרה יצירת מושבות גרנולוציטים(אנ')‏ (G-CSF) רקומביננטי שעבר פגילציה(אנ'). פגפילגרסטים הוא החומר הפעיל בתרופות המשמשות לגרות ייצור של תאי דם לבנים (נויטרופילים) ומשפיע על שגשוג ודיפרנציאציה של נויטרופילים בתוך מח העצם.

שימושים רפואיים
---------------

פגפילגרסטים מותווה להפחתת ההיארעות של זיהומים, המתבטאים בחום נויטרופני(אנ'), בחולים עם ממאירויות לא-מיאלואידיות, המקבלים תרופות אנטי-סרטניות מיאלוסופרסיביות, הקשורות עם היארעות משמעותית קלינית של חום נויטרופני.

פגפילגרסטים מותווה גם להגדלת השרידות בחולים שנחשפו בצורה אקוטית למינונים מיאלוסופרסיביים של קרינה (תת-תסמונת המטופויאטית של תסמונת קרינה חריפה). אישור להתוויה זו התבסס על ניסויים בחיות ניסוי ונתמך על נתונים של השפעת פגפילגרסטים על נויטרופניה חמורה, בחולים עם סרטן שטופלו עם כימותרפיה מיאלוסופרסיבית.

פרמקוקינטיקה ומינון
-------------------

מנגנון הפעולה והיישומים הקליניים של פגפילגרסטים זהים לאלה של פילגרסטים. ההבדל העיקרי הוא משך הפעולה הארוך יותר של פגפילגרסטים. בהשוואה לפילגרסטים,

פגפילגרסטים הדגים פינוי כלייתי נמוך וזמן מחצית חיים של סילוק, ארוך יותר (עד ל-80 שעות לעומת 4 שעות של פילגרסטים), מאפיינים המוקנים על ידי הפגילציה (PEGylation). משך הפעולה הקצר של פילגרסטים מצריך מתן יומי, בעוד שזריקה אחת של פגפילגרסטים לכל מחזור של כימותרפיה, עשויה להספיק, בהתאם להתוויה.

מסחור
-----

פגפילגרסטים משווק, בין היתר, בשמות המסחריים **ניולסטה** (**neulasta**) ו**ניולסטים** - (**neulastim**)‏ על ידי חברת אמג'ן(אנ') ובשמות מסחריים נוספים.

תרופות ביוסימילאריות
--------------------

בחודש יולי 2016, מינהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) דחה את הבקשה לאישור תרופה ביוסימילרית לפגפילגרסטים, מטעם חברת סנדוז (Sandoz) מקבוצת נוברטיס.

בשנת 2018, אישר ה-FDA האמריקאי 2 תרופות ביוסימלאריות לפגפילגרסטים, בחודש יוני אושרה **פולפילה** (**fulphila**) של החברות מיילן וביוקון(אנ')‏ ובחודש נובמבר אושרה התרופה הביוסימילארית **אודנסיה** (**udenyca**) של חברת קוהרוס ביוסאיינסס (Coherus Biosciences)‏.

תרופות ביוסמילאריות נוספות לפגפילגרסטים אושרו לשיווק באירופה.

התרופה בישראל
-------------

התרופה ניולסטים מאושרת לשיווק בישראל, בצורת מזרק מוכן לשימוש, במתן תת-עורי, ומיועדת להעלאת מספר תאי הדם הלבנים, על ידי עידוד מח העצם לייצר יותר תאי דם לבנים, המסייעים לגוף להילחם בזיהום. התרופה כלולה בסל הבריאות.

קישורים חיצוניים
----------------

* 
* פגפילגרסטים (Pegfilgrastim - (G-CSF באתר האגודה למלחמה בסרטן

הערות שוליים
------------

1. 1 2  Pegfilgrastim
2. ↑  Walsh, G, Spada, S. "Epogen/Procrit" in: Directory of approved biopharmaceutical products. CRC Press, 2005, pp. 136–37.
3. ↑  Pegfilgrastim
4. ↑  NEULASTA Prescribing Information USA
5. ↑  Holmes FA, O'Shaughnessy JA, Vukelja S, Jones SE, Shogan J, Savin M, Glaspy J, Moore M, Meza L, Wiznitzer I, Neumann TA, Hill LR, Liang BC. J Clin Oncol PMID 11821454 DOI:10.1200/JCO.2002.20.3.727
6. ↑  ניולסטים במאגר התרופות של משרד הבריאות
7. ↑  הערך "ניולסטים - Neulastim", באתר "ויקיתרופות"
8. ↑  US FDA rejects Sandoz’s Neulasta biosimilar
9. ↑  FDA approves first biosimilar to Neulasta to decrease the risk of infection during cancer treatment
10. ↑  FDA Approves Coherus' Pegfilgrastim Biosimilar, Udenyca

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
**דוכסות לימבורג** (בהולנדית: **Hertogdom Limburg**) הייתה ישות אירופית שהוקמה ב-1839 מחלקים מהמחוז ההולנדי של לימבורג כתוצאה מהסכם לונדון. שטחה היה החלק של לימבורג שנותר הולנדי (החצי המערבי הפך לבלגי), למעט הערים מאסטריכט ופנלו. הדוכסות הייתה בו זמנית מחוז של ממלכת הולנד וחברה בקונפדרציה הגרמנית.

היסטוריה
--------

### הקמת הדוכסות

הקונפדרציה הגרמנית, כפי שהוקמה על ידי קונגרס וינה ב-1815, הייתה קונפדרציה רופפת של 39 מדינות גרמניות כדי לתאם את הכלכלות של המדינות החברות. הישגה העיקרי היה יצירת איחוד המכס הגרמני כפי שפותח במהלך 1818 ו-1834, אשר סיפק שוק כלכלי משותף למדינות החברות בו. למרות שלא הייתה חלק מהקונפדרציה הגרמנית עם הקמתה, לימבורג הצטרפה אליה בשנת 1839 כתוצאה מהמהפכה הבלגית. בשנת 1830 התאחדו כמה קבוצות פרנקופוניות, קתוליות וליברליות והכריזו על עצמאותה של בלגיה, ששטחה לפני כן היה חלק מהולנד.

בהסדר השלום שלאחר מכן בשנת 1839, המלך ההולנדי ויתר על המחצית המערבית של הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג למדינה הבלגית החדשה שהוקמה. עם זאת, לוקסמבורג הייתה מדינה חברה בקונפדרציה הגרמנית מאז הקמתה של האחרונה ועם סיפוח חלקיה המערביים איבדה כ-150,000 תושבים. הקונפדרציה הגרמנית התעקשה שהשוק המשותף של איחוד המכס יפוצה על ידי הולנד במקום אחר; כך יצרו ההולנדים את דוכסות לימבורג (המורכבת ממחוז לימבורג ללא שתי הערים הגדולות שלה, מאסטריכט ופנלו, כדי לא לחרוג ממספר 150,000). 

### פירוק ותוצאות

מלחמת שבעת השבועות בין אוסטריה ופרוסיה ב-1866 הביאה לקריסת הקונפדרציה הגרמנית. כדי להבהיר את מעמדן של הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג ודוכסות לימבורג, שהיו נחלותיו של המלך ההולנדי אך גם מדינות חברות בקונפדרציה, אישרה האמנה השנייה של לונדון ב-1867 שלימבורג היא "חלק בלתי נפרד מהממלכה של הולנד", בעוד לוקסמבורג הייתה ועודנה מדינה עצמאית באיחוד אישי עם ממלכת הולנד מאז 1839.

התואר "דוכסות לימבורג" המשיך לשמש בכמה תפקידים רשמיים עד פברואר 1907. ייחודיות ששורדת עד היום היא שעדיין פונים לנציב המלך על המחוז באופן לא רשמי כ"מושל" בלימבורג, אם כי סגנונו הפורמלי אינו שונה מזה הנהוג במחוזות אחרים.

הערות שוליים
------------

1. ↑  "German Confederation | German history".
**פדיאוס** (יוונית **Πεδιαίος**) או **קנלידרה** (טורקית **Kanlıdere**) הוא הנהר הארוך באי קפריסין. מוצאו של הנהר בהרי הטרואודוס בגובה של 778 מטרים מעל פני הים, והוא זורם לכיוון צפון-מזרח. הוא חוצה את שתי ערי הבירה באי, ניקוסיה ולפקושה, ופונה מזרחה בלב פרבריה הצפוניים של האחרונה. הנהר זורם דרך מישור מסאוריה ונשפך אל הים התיכון במפרץ מאוסה, כחמישה ק"מ מצפון למרכז העיר גזימאוסה/אמוכוסטוס/פמגוסטה וכשני ק"מ מדרום לשרידי העיר העתיקה סלמיס. הפדיאוס הוא נחל אכזב הזורם בחורף בלבד, והספק הזרימה השנתי הממוצע שלו נע בין שניים לחמישה מיליון מטר מעוקב. רוחבו של הנהר נע בין 5 ל-20 מטרים בלבד.

הנהר סכור על ידי סכר טמאסוס השוכן כ-20 ק"מ מדרום למרכזה של ניקוסיה, וזה מפחית עוד יותר את הזרימה בו. הסכר הוקם בשנת 2002, גובהו 34 מטרים והמאגר שהוא יוצר הוא בעל קיבולת של 2.8 מיליון מטר מעוקב. על יובליו השונים של הנהר הוקמו ארבעה סכרים נוספים. לאורך קטע של כ-18 ק"מ, ממרכז העיר ניקוסיה ועד סכר טמאסוס שמדרום לה, הוכשרו שבילים להולכי רגל ולרוכבי אופניים.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פדיאוס** בוויקישיתוף
* פדיאוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Dams of Cypros
2. ↑  River path to get a big extension

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* VIAF: 315163534
* WorldCat (עם VIAF): 315163534

 |
**מוריס ארנסט נפוליאון דז'אן** (בצרפתית - **Maurice-Ernest-Napoléon Dejean**; ‏30 בספטמבר 1899 - 14 בינואר 1982) היה דיפלומט ופוליטיקאי צרפתי, מאנשי צרפת החופשית במלחמת העולם השנייה, הידוע בשל פרשת ריגול וסחיטה שדבקה בשמו.

דז'אן התחיל קריירה בשירות החוץ הצרפתי לאחר שסיים לימודי תואר שני בפילוסופיה. בתחילה שירת כנספח עיתונות בשגרירות בברלין, בין השנים 1930 ל-1939. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה שב לפריז ומונה למזכירו האישי של ראש הממשלה אדואר דאלאדיה ולאחר מכן של מחליפו בתפקיד, פול ריינו. הוא שימש בתפקיד זה עד לתבוסת צרפת במערכה על צרפת ביוני 1940. לאחר מכן שהה זמן מה במרוקו ולבסוף הצטרף, בתחילת שנת 1941, אל אנשי הגנרל שארל דה גול בלונדון, ושימש שם כראש הסגל הדיפלומטי של צרפת החופשית. בספטמבר 1941 מונה על ידי דה גול לחבר ב"וועד הלאומי" מעין ממשלת צללים שהקים דה גול. בממשלה זו שימש שר החוץ.

באוקטובר 1942 פרש מתפקידו והוחלף ברנה פלוון, כפי הנראה עקב סכסוך עם דה גול, שהעדיף על פניו בתפקיד זה את רנה מאסילי שהתקיימו מגעים להבאתו מצרפת הכבושה. בין 1943 ל-1944 שימש כראש הנציגות הדיפלומטית של אנשי צרפת החופשית בלונדון.

לאחר המלחמה העדיף דז'אן לקדם קריירה בשירות החוץ. בתחילה שימש שגריר בפראג בין השנים 1945 ל-1949. בשנת 1952 הועלה שמו במשפט פראג כדיפלומט שעמו קיימו הנאשמים קשרי ריגול לטובת המערב. צרפת הכחישה מכל וכל טענה זו. בתקופת שירותו בפראג עמד גם בראש משלחת צרפת אל האו"ם, בין אוקטובר לדצמבר 1946, וכן היה הנציג הצרפתי למשטר הכיבוש הבינלאומי בחבל הרוהר בין מאי 1949 לפברואר 1950. לאחר מכן נשלח אל המזרח הרחוק ושם שירת בתפקידים דיפלומטיים ומנהליים שונים ביפן ובמושבות צרפת, בין 1950 ל-1953.

בשנת 1955 נשלח לשמש שגריר צרפת בברית המועצות, ושימש בתפקיד זה עד שנת 1964. על מילוי תפקידיו הדיפלומטיים צורף כקצין ללגיון הכבוד. בשנת 1964 הוחזר לפריז באופן פתאומי. הסתבר כי איש הק.ג.ב. בשם יורי קורוטקוב, שערק למערב, דיווח כי דז'אן היה קורבן לסחיטה לאחר שקיים יחסי מין עם נשים שונות שהיו סוכנות ק.ג.ב. והופגשו עמו למטרה זו. יש המספרים כי כששב לפריז קיבל אותו דה גול בשאלה הבוטה - "?Alors Dejean, on couche" ("ובכן, דז'אן, זיינת?").

בשנת 1982 מת בפריז.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Free French 'Big 10', פלסטיין פוסט, 28 בספטמבר 1941
2. ↑  תגובות, הכחשות, מחאות, דבר, 30 בנובמבר 1952
3. ↑  דיפלומטיה או פלילים, מעריב, 24 בנובמבר 1952
4. ↑  נערות פיתוי בשירות הק.ג.ב. מעריב, 30 בדצמבר 1970
5. ↑  ובכן, דז'אן... באתר OOMARK (צרפתית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb120773112 (data)
* GND: 1076781004
* ISNI: 0000 0000 7971 4508
* NKC: mzk2010580876
* SUDOC: 067050751
* VIAF: 19702139
* WorldCat: viaf-19702139

 |
**דוכסות מקלנבורג-גיסטרו** הייתה מדינה של האימפריה הרומית הקדושה בצפון גרמניה, שהתקיימה שלוש פעמים נפרדות, ונשלטה על ידי בית מקלנבורג בגיסטרו.

היסטוריה
--------

 טירת גיסטרו
בפעם הראשונה התקיימה הדוכסות לזמן קצר לאחר מותו של היינריך הרביעי, דוכס מקלנבורג בשנת 1477, וחלוקת אדמותיו לאחר מכן בין בניו בשנת 1480. אלברכט השישי קיבל את האחוזות של לורדות ורל לשעבר סביב גיסטרו. עם זאת, אלברכט נפטר ללא יורשים בשנת 1483, ואדמותיו עברו בירושה לאחיו הצעיר מגנוס השני, דוכס מקלנבורג-שוורין.

כאשר נפטר מגנוס בשנת 1503, בניו היינריך החמישי ואלברט השביעי שלטו תחילה במשותף על כל דוכסות מקלנבורג, עד לחלוקה מחודשת באמנת נוברנדנבורג משנת 1520. אלברט, שהיה מתנגד נוקב לרפורמציה הפרוטסטנטית, התעקש על החלוקה והפך לדוכס מקלנבורג-גיסטרוב, ואילו אחיו היינריך שמר על מקלנבורג-שוורין. עם זאת דה יורה, מקלנבורג נותרה בלתי מחולקת; שני האחים החזיקו בתואר דוכס מקלנבורג, וכיוון שהיינריך הותיר רק בן אחד לא שפוי כשנפטר בשנת 1552, אדמות שוורין נפלו לבניו של אלברכט, אולריך השלישי ויוהאן אלברכט הראשון.

באותה תקופה שלטו יוהאן אלברכט ואולריך במשותף על אדמות גיסטרו, אך כעת נקלעו לסכסוך סביב החלק של שוורין בירושה. המחלוקת הוחלט לבסוף בשנת 1556 על ידי *תכתיב רופין* של יואכים השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג: יוהאן אלברכט הראשון קיבל את שוורין, בעוד אולריך נשאר דוכס מקלנבורג-גיסטרו. אולריך נפטר ללא יורשים בשנת 1603, וגיסטרו נפלה חזרה לנכדיו של יוהאן אלברט אדולף פרידריך הראשון ויוהאן אלברכט השני, שליטים משותפים של מקלנבורג-שוורין משנת 1610 ואילך.

מקלנבורג-גיסטרו הוקמה בפעם השלישית והאחרונה בחלוקה של 1621, כאשר יוהאן אלברכט השני קיבל את אזור גיסטרו. בשנת 1628 הורחקו הוא ואחיו בשוורין מדוכסויותיהם בהוראת הקיסר פרדיננד השני לטובת הגנרליסימו אלברכט פון ולנשטיין. באופן רשמי הודחו הדוכסים על כך שצדדו בסתר בכריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק, בעוד שלמעשה ניתנה מקלנבורג כפיצוי על ההוצאות האדירות ששילם ולנשטיין בבניית הצבא הקיסרי. הוא התגורר בגיסטרו, אך הודח על ידי הקיסר כעבור שלוש שנים בלחץ של הנסיכים הבוחרים, ואילו הדוכסים בתמיכת הכוחות השוודים הוחזרו לשלטונם.

בית מקלנבורג-גיסטרו קיבל על עצמו את ניהול הנסיכות-בישופות הקתולי לשעבר של רצבורג לאחר המרתו ללותרניזם בשנת 1554. עד שלום וסטפליה ב-1648, החלוקה הושלמה לבסוף ולמנהלה האחרון מונה הדוכס גוסטב אדולף.

מותו של גוסטב אדולף בשנת 1695 הוביל למחלוקת ירושה בין חתנו אדולף פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ, בנו הצעיר של אדולף פרידריך הראשון, ואחיינו פרידריך וילהלם, דוכס מקלנבורג-שוורין, מה שיוביל ליצירת מקלנבורג-שטריץ ב-1701.

דוכסי מקלנבורג-גיסטרו
---------------------

* אלברכט השישי 1480–1483

גיסטרו התאחדה עם מקלנבורג [-שוורין] 1483–1520

* אלברכט השביעי 1520–1547
* יוהאן אלברכט הראשון 1547–1556
* אולריך השלישי 1556–1603
* קרל הראשון 1603–1610
* יוהאן אלברכט השני 1610–1628
	+ אדולף פרידריך הראשון, דוכס מקלנבורג-שוורין 1610–1621
* אלברכט פון ולנשטיין (לא שושלתי) 1628–1631
* יוהאן אלברכט השני 1631–1636
* גוסטב אדולף 1636–1695

הדוכסות סופחה למקלנבורג-שוורין

קישורים חיצוניים
----------------

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 5194471-6
* VIAF: 173668591
* WorldCat: viaf-173668591

 |
**מהנדס חומרים** הוא מהנדס העוסק בהנדסת חומרים. כשמנתחים כיום בעיות טכנולוגיות, במקרים רבים פתרונן קשור להנדסת חומרים ולפיתוחם של חומרים חדשים. החומרים איתם עובד מהנדס החומרים הם רבים ומגוונים, וכוללים: מתכות, חומרים קרמיים, פולימרים, מוליכים למחצה, חומרים מרוכבים, על מוליכים, ננו-חומרים, ועוד.

תוכנית הלימוד לתואר מהנדס חומרים כוללת את מקצועות הפיזיקה של מצב מוצק, כימיה, מתמטיקה, מטלורגיה, תרמודינמיקה, תכונות מכניות, חוזק חומרים, מוליכים למחצה, תורת הגבישים (קריסטלוגרפיה), קורוזיה (שיתוך), מכניקת השבר ועוד.

מהנדס החומרים עוסק במגוון תחומים, כולל בחירת חומרים לשימושים הנדסיים שונים, פיתוח חומרים חדשים ושיפור תכונותיהם של חומרים קיימים, פיתוח תהליכי ייצור ועיבוד חומרים, ובחינת חקר כשל של חומרים. בנוסף עוסק מהנדס החומרים באפיון ובדיקת חומרים בכלים כגון מיקרוסקופ אופטי, מיקרוסקופ אלקטרונים, עקיפה של קרני רנטגן, מכשור המשמש לבדיקת התכונות המכניות של חומרים (מתיחה, נגיפה, קשיות), ובחינת הקשר תהליכי היצור שהחומר עבר לבין המיקרומבנה שלו ותכונותיו.

בישראל
------

לימודי הנדסת חומרים מתקיימים בישראל במוסדות הבאים:

* הטכניון, במסגרת הפקולטה למדע והנדסה של חומרים.
* אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, במסגרת המחלקה להנדסת חומרים שבפקולטה להנדסה.
* אוניברסיטת תל אביב, כתוכנית חד חוגית בהנדסה או כפולה עם תואר בכימיה.
* אוניברסיטת אריאל, במסלול הנדסת כימיה וחומרים שבמסגרת המחלקה להנדסת כימיה.
* המכללה האקדמית להנדסה ירושלים, במסגרת המחלקה להנדסת חומרים.
* מכללת שנקר, במסלול הנדסת חומרים ליישומים רפואיים וקוסמטיקה שבמסגרת המחלקה להנדסה כימית.

אגודה מקצועית של מהנדסי החומרים בישראל, הקרויה האגודה הישראלית לחומרים ותהליכים, הוקמה בשנת 1973 ותפקידה לאגד את מהנדסי החומרים בישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האגודה הישראלית לחומרים ותהליכים
* כחומר ביד היוצר
**דוכסות מודנה ורג'ו** (באיטלקית: **Ducato di Modena e Reggio**) היא מדינה איטלקית קטנה ששכנה בצפון מערב איטליה בין השנים 1452–1859. בשנים 1135–1288 הייתה מודנה קומונה עצמאית, וב-1168 הצטרפה לברית הערים הלומבארדיות שנלחמה בקיסר פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.

העיר המודרנית שוכנת בחבל הארץ אמיליה-רומאניה שבאיטליה.

ההיסטוריה של הדוכסות
--------------------

במאה ה-13 סבלה דוכסות מודנה ממריבות חמורות בין סיעות הגוולפים והגיבלינים. כדי לשים קץ למלחמות הפנימיות, הפקידה דוכסות מודנה ב-1288 את השלטון בידי בית אסטה, וב-1452 הוענק התואר "דוכס מודנה ורג'יו" לבורסו ד'אסטה, שהשתייך למשפחה ששלטה בעיר מודנה ובעיר הקרובה לה, רג'ו אמיליה, במשך עשורים.

אחר מותו של אלפונזו השני ד'אסטה, דוכס פרארה ב-1597 ללא יורש חוקי, עברו אדמות דוכסות פרארה לידי צ'זארה ד'אסטה, דוכס מודנה, שצירפן לדוכסות מודנה ורג'ו.

במהלך מלחמות נפוליאון (1796-1814) מודנה הפסיקה באופן זמני להתקיים כמדינה ריבונית. הקיסר הצרפתי, נפוליאון הראשון, ארגן מחדש את המדינות ואת הרפובליקות של איטליה בתקופת הרנסאנס, ומשנת 1814 ואילך, עם סיום שליטת נפוליאון באזור, נשלטה המדינה על ידי שושלת בית אסטה (Casa d'Este), שושלת של נסיכים ששלטה באזורים שונים באירופה, ומרכזה היה באיטליה.

הגורמים להשתלטות על מודנה
-------------------------

מודנה הייתה אחת מן הערים שנוספו לרשימת הערים שבהן שלט בית אסטה. השתלטות בית אסטה על מודנה התרחשה, בין השאר, בשל רצון להשיג מוצא לים. בשנת 589 לספירה נעצר הסחר הימי של אסטה עקב התרחקות נהר אדיג'ה מסביבתה. המוצא לים היווה אינטרס מסחרי מרכזי עבור הכלכלה של בית אסטה. סיבה נוספת להשתלטות הייתה רצון בהתרחבות טריטוריאלית, שכן טריטוריה גדולה הוכיחה חוזקה פוליטית מדינית ואמידות.

סופה של דוכסות מודנה
--------------------

ב-1859 הצהירו נציגי מודנה על הצטרפותה לממלכת פיימונטה-סרדיניה, והדבר אושר במשאל עם ב-1860. מהלך זה, בנוסף להצטרפותן של מדינות נוספות לממלכה, הוביל ליצירת הפרובינציות המאוחדות של מרכז איטליה, והיווה את סופה של דוכסות מודנה כמדינה עצמאית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דוכסות מודנה ורג'ו** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Duchy of Modena - House of Habsburg-Este, www.almanachdegotha.org
2. ↑  Duchy of Modena and Reggio explained, everything.explained.today
3. ↑  ספרית הפועלים, **האנציקלופדיה העברית**, כרך 2 אי-אס, ספרית הפועלים, ספרית הפועלים, עמ' 746-747
4. 1 2  ספרית הפועלים, **האנציקלופדיה העברית**, כרך 11 ל-מח, ספרית הפועלים, ספרית הפועלים, עמ' 387-389

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4115171-9

 |
במתמטיקה, ובמיוחד בתורת המספרים, **פונקציית מחלקים** היא פונקציה אריתמטית הקשורה למחלקים של מספר שלם. מקרה פרטי של פונקציית מחלקים הסופרת את מספר המחלקים של מספר שלם נקראת **פונקציית המחלקים**. רמנוג'אן חקר את פונקציית המחלקים ומצא מספר זהויות הקשורות בה.

הגדרה
-----

פונקציית מחלקים {\displaystyle \ \sigma \_{x}(n)} מוגדרת כסכום של המחלקים בחזקת x של n, או:

{\displaystyle \sigma \_{x}(n)=\sum \_{d|n}d^{x}\,\!.}
הפונקציה הסופרת את מספר המחלקים מסומנת ב-\ d(n) או ב-{\displaystyle \ \tau (n)} (פונקציית הטאו) והיא בעצם {\displaystyle \ \sigma \_{0}(n)}. כלומר:

{\displaystyle \sigma \_{0}(n)\equiv \tau (n)\equiv d(n)}
כאשר x הוא 1 זוהי פונקציית סכום המחלקים, ואז משמיטים את הכתיב התחתון.

{\displaystyle \sigma \_{1}(n)\equiv \sigma (n)}
לכל מספר ראשוני p:

{\displaystyle \ \sigma \_{0}(p)=2}
{\displaystyle \ \sigma \_{1}(p)=p+1}
ובאופן כללי אם {\displaystyle n=\prod \_{i=1}^{r}p\_{i}^{k\_{i}}} הוא הפירוק לגורמים של n, אז:

{\displaystyle \sigma \_{x}(n)=\prod \_{i=1}^{r}(1+p\_{i}^{x}+p\_{i}^{2x}+\cdots +p\_{i}^{k\_{i}x})=\prod \_{i=1}^{r}\sum \_{j=0}^{k\_{i}}p\_{i}^{jx}=\prod \_{i=1}^{r}{\frac {p\_{i}^{(k\_{i}+1)x}-1}{p\_{i}^{x}-1}}}
ובפרט:

{\displaystyle d(n)=\prod \_{i=1}^{r}(k\_{i}+1)}

שימוש בטורים
------------

שני טורי דיריכלה המשתמשים בפונקציית המחלקים הם

{\displaystyle \sum \_{n=1}^{\infty }{\frac {\sigma \_{a}(n)}{n^{s}}}=\zeta (s)\zeta (s-a)}
{\displaystyle \sum \_{n=1}^{\infty }{\frac {\sigma \_{a}(n)\sigma \_{b}(n)}{n^{s}}}={\frac {\zeta (s)\zeta (s-a)\zeta (s-b)\zeta (s-a-b)}{\zeta (2s-a-b)}}}

  

טור למברט המשתמש בפונקציית המחלקים הוא:

{\displaystyle \sum \_{n=1}^{\infty }q^{n}\sigma \_{a}(n)=\sum \_{n=1}^{\infty }{\frac {n^{a}q^{n}}{1-q^{n}}}}

קצב גידול
---------

ההתנהגות של פונקציית המחלקים היא אי-רגולרית.
קצב הגידול שלה ניתן לביטוי על ידי

{\displaystyle \limsup \_{n\rightarrow \infty }{\frac {\sigma (n)}{n\ \log \log n}}=e^{\gamma }}
כאשר הוא \ \gamma קבוע אוילר.

ראו גם
------

סדרת מחלקים

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פונקציית מחלקים** בוויקישיתוף
* פונקציית מחלקים, באתר MathWorld (באנגלית)
**מפקדת בעלות הברית בשלזוויג-הולשטיין ויוטלנד** (בגרמנית: **Hauptquartier der Alliierten Landstreitkräfte Schleswig-Holstein und Jütland** או בקיצור **LANDJUT**) הייתה מפקדה של נאט"ו אשר ריכזה תחתיה כוחות מהבונדסוור ומהצבא המלכותי הדני.

היסטוריה
--------

ב-1953 עזבה הבריגדה הגרמנית של הצבא המלכותי הנורווגי את צפון גרמניה, ואת מקומה תפסו יחידות מהצבא המלכותי הדני. הכוחות הדנים היו כפופים לפיקוד כוחות בעלות הברית בצפון אירופה. ב-1957 תוגברו הכוחות הדנים בכוחות מדיוויזיית הפאנצר ה-3. ב-1958 הועבר הפיקוד על כל כוחות נאט"ו באזור שלזוויג-הולשטיין. החל מ-22 בנובמבר 1961 הועברו הוכפפו כל כוחות נאט"ו באזור תחת פיקוד כוחות בעלות הברית במבואות הים הבלטי. 

ב-3 באפריל 1962 הוחלט במפקדת כוחות בעלות הברית במבואות הים הבלטי לארבע מפקדות חדשות: כוחות היבשה בשלוויג-הולשטיין ויוטלנד, כוחות היבשה בסילנד, כוחות חיל האוויר בים הבלטי וכוחות הצי בים הבלטי. חלוקה זו הייתה אמורה להימשך כל עוד נמשכת המלחמה הקרה וישנו איום של פלישה סובייטית לצפון גרמניה ודרום דנמרק. 

במקרה של פלישה סובייטית, מטרת הכוחות בשלזוויג-הולשטיין ויוטלנד הייתה להגן על אזורים אלו במשך כמה ימים עד שתגיע תגבורת משולבת בריטית-אמריקנית-הולנדית. הכוח המרכזי באזור זה היה דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-6 הגרמנית ודיוויזיית יוטלנד הדנית. מטה הפיקוד היה מחולק בצורה שווה בין הקצינים הגרמנים והדנים, ולצדם קצין קישור בריטי. לאחר סיום המלחמה הקרה הוחלט להשאיר את הכוחות בשלזוויג-הולשטיין ויוטלנד במתכונת של פיקוד משותף גרמני-דני. מצב זה השתנה כאשר ב-1999 הצטרפה פולין לברית נאט"ו. הגרמנים והדנים היו מעוניינים ביצירת מסגרת חדשה שתכלול גם חיילים פולנים. ב-18 בספטמבר של אותה שנה פורקה המפקדה, ועל בסיסה הוקם הקורפוס הרב-לאומי צפון-מזרח.

קישורים חיצוניים
----------------

* Die Multinationalität im Heer
* Die militärische Situation in Norddeutschland zur Zeit des Kalten Krieges
* LANDJUT Operational Instruction No. 3, 1951 (en.)
* Warsaw Pact: Planning for Operations against Denmark. CIA Research Paper, 1989 (en.)
* Korpsartillerie u. a. LANDJUT (en.)
**דוכסות סקסוניה-גותה** (בגרמנית: **Sachsen-Gotha**, נהגה "זקסן-גותה") הוא שמה של דוכסות גרמנית בתורינגיה, שנוצרה על ידי פיצול מדוכסות סקסוניה-ויימאר, ופוצלה לאחר מכן לשבע דוכסויות שונות.

היסטוריה
--------

בשנת 1601 מת יוהאן השני, דוכס סקסוניה-ויימאר, ובנו יוהאן ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר עלה לשלטון במקומו. עם פרוץ מלחמת שלושים השנים הצטרף יוהאן ארנסט לפרוטסטנטים, ואף השתתף בקרב ההר הלבן. בשנת 1620 מונה אחיו וילהלם לעוצר במקומו, ולאחר שנהרג יוהאן ארנסט בהונגריה בשנת 1626 עלה וילהלם לשלטון במקומו. בשנת 1640 פוצלה הדוכסות בין שלושת האחים; וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר, אלברכט הרביעי, דוכס סקסוניה-אייזנך, וארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-גותה.

ארנסט קיבל את אזור גותה, ובשנת 1643 החל בבניית טירה למגוריו. ארנסט פעל בחוכמה, ועל אף שהפחית את המיסים, הצליח ליצור כלכלה חזקה ויציבה בדוכסות. ארנסט הגביל את העינויים בדוכסות, והפחית כמעט לחלוטין את ציד המכשפות. כמו כן אסר ארנסט על האלכימיה בדוכסות, וחוקק עונש מוות על רצח. כמו כן שיפר ארנסט את החקלאות, המסחר, החינוך, והאמנות ברחבי הדוכסות, וספרייתו הייתה מהגדולות בגרמניה.

לאחר מותו של פרידריך וילהלם השלישי, דוכס סקסוניה-אלטנבורג ללא יורשים בשנת 1672, חולקה דוכסות סקסוניה-אלטנבורג בין דוכסות סקסוניה-ויימאר לדוכסות סקסוניה-גותה, אולם, ארנסט קיבל את החלק הגדול יותר, מכיוון שהיה צאצא של אליזבת סופיה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג בתו של יוהאן פיליפ, דוכס סקסוניה-אלטנבורג שציווה שהיא תירש את הנחלה בהיעדר יורשים זכרים.

בשנת 1675 מת ארנסט בגותה, ושבעת בניו שלטו בדוכסות במשותף. בשנת 1680 פוצלה הדוכסות בין שבעת בניו; פרידריך הראשון, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, אלברכט, דוכס סקסוניה-קובורג, ברנהרד הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן, היינריך, דוכס סקסוניה-רמהילד, כריסטיאן, דוכס סקסוניה-אייזנברג, ארנסט השלישי, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ויוהאן ארנסט, דוכס סקסוניה-זאלפלד.

לאחר מכן
--------

בשנת 1825 מת פרידריך הרביעי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג ללא יורשים, ובעקבות כך התעוררה מחלוקת ירושה בין הדוכסויות השונות בתורינגיה: ארנסט השלישי, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד, היה זכאי לרשת את הדוכסות מכוח נישואיו לאחייניתו של הדוכס האחרון, אך כיוון שהיה בהליכי גירושין ממנה, התנגדה המשפחה להעברת דוכסות גותה לחזקתו. ב-1826 התקבלה פשרה שלפיה יחולקו מחדש הדוכסויות; ארנסט ויתר על זאלפלד שהייתה ברשותו קודם לכן והועברה לדוכסות סקסוניה-מיינינגן, וקיבל את גותה בלבד, ללא אלטנבורג, שהועברה לפרידריך, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, שנאלץ להעביר את נחלותיו לדוכסות סקסוניה-מיינינגן.

שליטי סקסוניה-גותה
------------------

* ארנסט הראשון (1640–1675)
* פרידריך הראשון (1675–1691)

קישורים חיצוניים
----------------

* דוכסות סקסוניה-גותה

הערות שוליים
------------

1. ↑  בשנת 1680 פוצלה הדוכסות, ופרידריך הפך לדוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* SUDOC: 116349093
* VIAF: 508144783199551167580
* WorldCat: viaf-508144783199551167580

 |
**חידושי רבי שמעון יהודה הכהן** הוא אוסף מכתבי רבי שמעון שקופ על התלמוד הבבלי. החידושים בספר הם תמצות של שיעוריו אותם מסר בישיבות שבהן כיהן כר"מ וכראש ישיבה בישיבת טלז, בקהילות מלטש ובריינסק, ובעשרים שנותיו האחרונות בישיבת שער התורה שבעיר גרודנה.

תוכן
----

על פי עדות תלמידיו, החידושים הכתובים הם רק חלק קטן מחידושיו כולם שמסר במשך שיעורים של ארבעים שנה. את רוב חידושיו לא כתב מעולם, וחלק אחר אבד.

הרב שקופ העריך כתבים אלה, ולא אחת אמר כי נרשמו מתוך עיון ועמל. בשנותיו האחרונות החל לנסות להדפיס את החידושים, אולם לבסוף הדבר לא יצא לפועל לפני השואה. בתקופת המלחמה תלמידו הרב יצחק דב קופלמן לקח מביתו של הרב שקופ את כתביו, ולאחריה מסר את הכתבים לבני משפחתו של הרב שקופ על מנת להדפיסם.

יסודות שונים המובאים בספר מורחבים בספר "שערי יושר" של הרב שקופ, ולפעמים מסקנת הדברים בשני הספרים אינה אחידה. אך למרות שהספר "שערי יושר" הודפס בתקופה מאוחרת יותר, לא השמיטו המוציאים לאור דבר מתוך הכתבים, והדפיסו את כל מה שהופיע בהם. גם המחבר עצמו לא רצה לשנות שום דבר יסודי בכתביו, והתבטא, שלמרות שבוודאי יש דברים שכתב בעבר ועם השנים בעקבות עיונו שינה את דעתו, אין זה מפחית כלל מערכם וחשיבותם של הכתבים, כי כולם נכתבו לאחר עיון רב ומתוך שיקול דעת מעמיק. 

המוציאים לאור נמנעו מלבצע שינויים כלשהם בטקסט, וגם מקומות סתומים לא הושמטו.

מקורות
------

* הקדמות לספר **חידושי רבי שמעון יהודה הכהן**
בתמונה: שער הספר טכנופולין מאת ניל פוסטמן בתרגום לעברית.
**טכנופיליה**, מונח שטבע ניל פוסטמן, מתאר חברה ותרבות המתמסרות בהתלהבות נטולת ביקורת לטכנולוגיה.

"טכנופולין: כניעתה של התרבות לטכנולוגיה", הוא ספרו של ניל פוסטמן שנכתב בשנת 1992, (באנגלית **Technopoly: The Surrender of Culture to Technology**). הספר תורגם לעברית ויצא לאור בשנת 2003.

בטכנופיליה, הטכנולוגיה מגדירה מחדש את המוסדות החברתיים ואת מושגי היסוד של התרבות כמו: משפחה, עבודה, חינוך, דת, פוליטיקה, היסטוריה, שפה, אמנות, אמת, תבונה, פרטיות. הטכנופיליה כמערכת בקרה על הפצת המידע, משתיקה צורות מחשבה ודרכי חיים חלופיות שאינן מרובות טכנולוגיה.

הטכנופיל הוא הדרגה הבאה אחרי הטכנוקרט. הטכנוקרט הוא אדם בעל מיומנויות רבות שיש להן ביקוש בשוק. החברה בה חי הטכנוקרט היא הטכנוקרטיה. הטכנוקרטיה כחברה שאפה לפיתוחים טכנולוגיים וגילויים מדעיים רבים ככל שניתן והיא מזוהה עם התקופה של המהפכה התעשייתית ועד למחצית השנייה של המאה העשרים.

ניל פוסטמן כתב בעיקר על ארצות הברית אבל דבריו תקפים לגבי החברה המערבית ככלל. אנשים רבים היום הם טכנופולים הרואים בטכנולוגיה ובעיקר במחשבים ובאמצעי התקשורת החדשים את המניע העיקרי שלנו בהווה. הטכנופיליה, בלשונו של פוסטמן, היא היום מערכת הבקרה על הפצת המידע בחברתנו הפוסט מודרנית. פוסטמן מעלה את הצורך באימוץ גישה ביקורתית למה שקורה סביבנו בכלל וכלפי הטכנולוגיה בפרט. אנשים רבים בימינו מקבלים את הטכנולוגיה בזרועות פתוחות ללא ערעור מעוניינים לאמץ אותה ואת היתרונות שהיא מציעה בכלל ואת טכנולוגיית המידע בפרט, אותה טכנולוגיה שנראית כסיפור ההצלחה הגדול ביותר של החברה המערבית. לדוגמה, הסכסוך הישראלי-ערבי לא יפתר על ידי תוספת מידע. פוסטמן מבקר גם טכנולוגיות תקשורת קודמות כמו השפה, הכתב והדפוס.

הבחירה בטכנולוגיה היא בחירה בערכים שהטכנולוגיה מייצגת, ומכאן הוויכוח החריף בין קבוצות האינטרסים השונות התומכות כל אחת בטכנולוגיה אחרת. כל קבוצה מנסה להשליט את הטכנולוגיה שלה ולמנוע מהטכנולוגיות האחרות להתרחב. לעיתים הסיבות הן כלכליות, לעיתים הן לאומיות, ולעיתים הן מקריות לחלוטין. לדינמיקה זו של תחרות והתמקחות קורא יובל דרור הפוליטיקה של הטכנולוגיה.

ראו גם
------

* דטרמיניזם טכנולוגי
* יבגני מורוזוב

לקריאה נוספת
------------

* ניל פוסטמן, **טכנופולין - כניעתה של התרבות לטכנולוגיה**, תרגם מאנגלית אמיר צוקרמן, ספריית פועלים, 2003.

* Neil Postman, **Technopoly**: The Surrender of Culture to Technology Hardcover: 222 pages Publisher: Knopf; 1ST edition, 1992 מסת"ב 0394582721

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **טכנופיל** |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **טכנופיליה** |

* דף אינטרנט של ניל פוסטמן
**תסמונת בֶּרְנַאר-סוּלְיֶה** (באנגלית: **Bernard-Soulier syndrome**; בראשי תיבות: **BSS**) היא מחלה המועברת בתורשה אוטוזומלית רצסיבית, ובה יש מחסור כמותי בגליקופרוטאין (GpIb), שהוא הרצפטור לפקטור פון וילרברנד, או קיומם של פגמים איכותיים בקומפלקס GpIb-IX-V. כתוצאה מכך, הטסיות לא עוברות אדהזיה (קישור לכלי הדם הניזוק), ואינן נקשרות האחת לשנייה במוקדי הנזק לאנדותל.

תסמונת ברנאר-סוליה, על שם הרופאים שגילו אותה, מאופיינת בקיומן של טסיות ענק, משך דימום מוארך ותרומבוציטופניה. הנטייה לדמם היא קשה למדי, אפילו בטראומות מינוריות.

המחלה נדירה מאוד בעולם, שכיחותה בערך 1 למיליון. בישראל ידוע על 3 חולים במחלה.

בבדיקת מעבדה, ניתן לראות כי הטסיות אינן עוברות אגרגציה בנוכחות ריסטוצטין אבל כן עוברות אגרגציה בנוכחות אגוניסטים פיזיולוגיים כמו ADP, קולגן, אפינפרין ותרומבין. ריסטוצטין הוא חומר אנטיביוטי, שבעבר נעשה בו שימוש על מנת לטפל בזיהומים של סטפילוקוקים (כיום לא בשימוש תרפויטי עקב רעילותו). חומר זה גורם לאגרגציה של טסיות דם ועוזר לאבחן בין תסמונת ברנאר-סוליה למחלות טסיות אחרות דוגמת טרומבוציטופניה על שם גלנצמן. כאשר לוקחים פלזמה עם פקטור פון וילרברנד, יחד עם ריסטוצטין, האנטיביוטיקה נקשרת לפקטור פון וילרברנד ומשנה לו את הקונפורמציה כך שהוא יוכל להיקשר לרצפטור GpIb ולגרום לאגרגציה של טסיות. במקרים של טרומבוציטופניה על שם גלנצמן תהיה אגרגצית טסיות תקינה בנוכחות ריסטוצטין.

הערות שוליים
------------

1. ↑  Bernard-Soulier syndrome, orphanet

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
**תסמונת אשרמן** היא תופעה של צלקות בחלל הרחם, לרוב בעקבות גרידה, הגורמות לעיתים להידבקות הדפנות עד לכדי חסימה מלאה. התופעה תוארה לראשונה ב-1894 על ידי היינריך פריטש ואופיינה על ידי הגינקולוג יוסף (גוסטב) אשרמן, מנהל מחלקת יולדות בבית חולים הקריה בתל אביב, שעל שמו היא קרויה.

התסמונת היא תוצאה של טראומה שנגרמת לאזור הרחם. בעקבותיה נפגעים הסיכויים להיריון, יש הפרעות בווסת והפלות. הודות למכשור מודרני כגון ציוד היסטרוסקופיה ניתן לצפות ישירות בחלל הרחם ולזהות במדויק את האזור הפגוע ואת חומרת המצב. שיטה נוספת היא למלא את הרחם בנוזל ולבצע בדיקת אולטרה-סאונד.

סימנים ותסמינים
---------------

תסמונת אשרמן מתאפיינת בירידה בכמות הדימום הווסתי ובמשכו, לעיתים עד כדי הפסקתו המוחלטת.

היא יכולה להוביל לאי פוריות ולהפלות חוזרות.

לעיתים היא מתלווה בכאבים בעת הווסת והביוץ בעקבות החסימות.

גורמים
------

השכבה הפנימית של הרחם נקראת רירית הרחם, והיא מחולקת לשתי שכבות. השכבה הבסיסית, הנשארת קבועה, והשכבה הפונקציונלית הנושרת בעת הווסת ומתחדשת בכל חודש.

טראומה לשכבה הבסיסית יכולה לגרום ליצירת רקמה צלקתית בה, ולהביא להדבקויות ולחסימת החלל בדרגות שונות.

טראומה כזו נגרמת לרוב מביצוע תהליך של גרידה, לסיום הריון או להוצאת שליה שלא השתחררה. גורמים נוספים, נדירים יותר יכולים להיות ניתוחים (כמו ניתוח קיסרי או ניתוח להסרת שרירן), דלקות באגן וסיבוכים הכרוכים בשימוש בהתקן תוך רחמי.

אבחון
-----

דיווח האישה על גרידה בעקבות הפלה או שארית שליה, שאחריו יש שינויים משמעותיים בווסת, או העלמות שלה, יכוונו את הרופא לבדיקת האפשרות לתסמונת. היסטרוסקופיה אבחנתית נחשבת לבדיקת מדד הזהב עבור תסמונת אשרמן. ניתן לאבחן את התסמונת גם באמצעות צילום רחם. בדיקות הורמונליות לאישה הסובלת מהתסמונת יתקבלו ברוב המקרים תקינות, בהתאם לגיל האישה ומצב הפוריות שלה.

טיפול
-----

כדי לשקם פוריות, ניתן לבצע היסטרוסקופיה ניתוחית על מנת לפתוח את ההדבקויות. בתסמונת אשרמן ההדבקויות נוטות לעיתים קרובות לחזור.

כדי להפחית את הסיכון לחזרתן ניתן להחדיר לרחם לאחר הניתוח בלון, או התקן תוך רחמי למשך מספר ימים. גם החדרה של חומצה היאלורונית נמצאה כמסייעת להפחתת הסיכון לחזרת הדבקויות .

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תסמונת אשרמן** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Alessandro Conforti, Carlo Alviggi, Antonio Mollo,1 Giuseppe De Placido, and Adam Magos, The management of Asherman syndrome: a review of literature, **Reprod Biol Endocrinol**
2. ↑  Lin XN, Zhou F, Wei M, Yang Y, Li Y, Li TC, Zhang SY, Randomized, controlled trial comparing the efficacy of intrauterine balloon and intrauterine contraceptive device in the prevention of adhesion reformation after hysteroscopic adhesiolysis, **Fertil Steril**
3. ↑  Krajčovičová Renáta, Hudečk Robert, Ventruba Pavel, and Surgentová Katarína, The Role of Hyaluronan in Asherman's Syndrome Therapy, **Journal of Gynecologic Surgery**

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
**תסמונת דובין ג'ונסון** (באנגלית: **Dubin Johnson syndrome**) היא תסמונת אוטוזומלית רצסיבית אשר גורמת לעליה של בילירובין מצומד (ללא עליה של אנזימי כבד- ALT, AST). 

תסמונת זו קשורה לבעיה ביכולת של הפטוציטים (תאי כבד) להפריש בילירובין מצומד אל המרה. לרוב, לתסמונת אין סימנים קליניים (אסימפטומטית), אולם לעיתים היא מתגלה אצל התינוק במהלך בדיקות דם. מחלה זו שכיחה אצל יהודים ממוצא פרסי (1:1,300) ומאופיינת במראה מאקרוסקופי שחור של הכבד, כתוצאה מהצטברות של פיגמנט. 

במחלה זו רוב הבילירובין אשר מוצאים הוא בילירובין מצומד, ערכי הבילירובין הם לרוב עד 7 מ"ג לד"ל.

פתופיזיולוגיה
-------------

באופן כללי, הבילירובין הלא מצומד, (אשר נקרא גם בילירובין לא ישיר) נישא על ידי אלבומין לכבד, נפרד מהאלבומין, ונכנס לתא ההפטוציט על ידי דיפוזיה או על ידי חלבון נשא. לאחר הגיעו של הבילירובין לרשתית האנדופלסמטית של התא (ה-ER) עובר הבילירובין קוניוגציה כדי להפוך למסיס במים ולהתפנות מהגוף. הקוניוגציה היא תהליך בו הבילירובין הופך להיות מצומד לחומצה גלוקורונית על ידי האנזים UDP (שמחסור בו יוביל למחלה אחרת, תסמונת קריגלר נג'ר). 

לאחר הפיכתו של הבילירובין לבילירובין המצומד לחומצה גלוקורונית, הוא עובר אל מערכת המרה על ידי טרנספורטר אקטיבי הנקרא MRP2) multiple drug resistance protein 2). 
**פגיעה בטרנספורטר זה** תביא ל**הצטברות** של הבילירובין המצומד בתוך הכבד.

אבחון
-----

ניתן לאבחן מחלה זו באמצעות מספר דרכים. ראשית, מחלה זו אינה מחלה חסימתית של דרכי המרה. מלחי המרה המופרשים מהכבד אינם תלויים ככל הנראה בפעילותו של הטרנספורטר הפגוע, ולכן אין כולסטאזיס, ולכן אין גרד, תופעה הנפוצה אצל חולי כולסטאזיס ואשר אינה מתרחשת במחלה זו. 

כמו כן, ניתן לאבחן באמצעות היחס הבלתי רגיל של קופרופורפירינים (מרכיבים בבניה של מולקולת ה- heme). במצב נורמלי, הקופרופורפירינים הדומיננטיים הם 1 ו-3, ואילו בתסמונת זו כמותו של קופרופורפירין 1 עולה מעבר ל-80%. יצוין כי על אף האמור, רמתם הכללית של הקופרופורפירינים בשתן נשמרת בתסמונת זו. למעשה, תסמונת דובין ג'ונסון היא המצב היחיד שבו עלייה בבילירובין הישיר מלווה ברמת קופרופורפירין **תקינה** בשתן כשמעל 80% ממנו הוא קופרופורפירין 1. 

בעבר אבחנו מחלה זו על ידי שימוש בברומו סולפו פטלאין-BSP, אשר עובר בדומה לבילירובין קוניוגציה ומופרש על ידי אותו הטרנספורטר-MRP2. במתן חומר זה לאדם החולה בתסמונת דובין ג'ונסון, נראה כי ההיעלמות של החומר היא כמעט כמו של האדם הבריא, אחרי 45 דקות יש מינימום של החומר בסרום, ואילו אחרי 90 דקות רמת החומר עולה בחזרה. למעשה, BSP לא מצליח להיות מופרש על ידי MRP2, וחוזר לסרום, מעיד על הבעיה הקיימת בטרנספורטר. 

### תסמונת רוטור

**בתסמונת רוטור** (Rotor syndrome), אשר דומה קלינית לתסמונת זו, הבעיה העיקרית היא צבירה של בילירובין מצומד בתוך התא. כאשר מזריקים BSP יש היעלמות מאוד איטית ואין עלייה נוספת ברמתו, מאחר שהוא נצבר בתוך ההפטוציט. תבנית הקופרופורפירין שונה בהקשר של תסמונת רוטור. רמתו של קופרופורפירין 1 קטנה מ-80%, אולם עדיין רמתו גבוהה יותר מקופרופורפירין 3 (בנורמה אמור להיות הפוך). בנוסף בתסמונת רוטור אין פיגמנט הפטי, הכבד לא משנה את צבעו.

פרוגנוזה
--------

לרוב, מדובר בפרוגנוזה טובה, ואין צורך בטיפול היות שרוב החולים הם אסימפטומטיים.

קישורים חיצוניים
----------------

* מאמר אקדמי - אוניברסיטת ת"א, הפקולטה לרפואה(הקישור אינו פעיל)

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
**כפר סגנה** (גם: **כפר סגנא**) הוא שמה של עיירה יהודית בשפלת יהודה אשר התקיימה בתקופת בית שני, המשנה והתלמוד, ונזכרת בהקשרים שונים בספרות חז"ל.

העיירה נזכרת במשנה כאחד המקומות המובחרים מהם הביאו את מנחות היין לבית המקדש: "ומניין היו מביאין את היין - קרוחיין וחטוליין אלפא ליין, שנייה להן בית רימה ובית לבן בהר, **וכפר סגנה בבקעה**".

כמו כן, נזכרת העיירה במשנה כמקום הסמוך לעיר יבנה, לעניין מעשה בשריפה שפרצה בה, אשר הביאה לטומאת התנורים בה: "תנור שהוסק מאחוריו, או שהוסק שלא לדעתו, או שהוסק בבית האומן - טמא. **מעשה שנפלה דליקה בתנורי כפר סגנה**, ובא מעשה ליבנה, וטימאן רבן גמליאל".

מעשה נוסף בשריפה שפרצה בעיירה נזכר בתוספתא, לעניין הלכות תרומות: "רבי אליעזר אומר תורמין מן הטהור על הטמא, אמר רבי אליעזר **מעשה שנפלה דליקה בגורני כפר סגנא**, ותרמו מן הטהור על הטמא".

בנוסף, נראה כי בעיירה ישבו חכמים שונים, ובהם התנא מדור יבנה **מנחם בן סגנאי**.

יישובים נוספים בשם סגנה או **סוגני** התקיימו במהלך התקופה הרומית במקומות שונים בארץ ישראל, ובכלל זה בגליל ובגולן. כמו כן, ישנה עיירה בשם "כפר סג'נה" בין חמה ואדליב בצפון סוריה.

אתרה של כפר סגנה שביהודה, הנזכרת בכתבי חז"ל, טרם נתברר במחקר, ובניגוד ליתר היישובים התלמודיים בשפלת לוד, שמה של עיירה זו לא השתמר.

לקריאה נוספת
------------

* זאב וילנאי, **אריאל – אנציקלופדיה לידיעת ארץ ישראל**, עמ' 3797–3798.

הערות שוליים
------------

1. ↑  משנה, מנחות, ח, ו.
2. ↑  משנה, כלים, ה, ד.
3. ↑  תוספתא, תרומות, ג, יח.
4. ↑  משנה, עדיות, ז, ח.
5. ↑  מלחמות היהודים, ב', 573.
6. ↑  מלחמות היהודים, ב', 574, ד',2 ,4.
**קרב בוקרשט** היה הקרב חשוב במהלך המערכה על רומניה במלחמת העולם הראשונה, שבו כבשו מעצמות המרכז את בוקרשט, ואילצו את הצבא הרומני לסגת למולדובה, ולהעביר את עיר הבירה ליאשי.

רקע
---

ב-27 בנובמבר 1916 הדפו כוחות מעצמות המרכז את הצבא הרומני מעבר לנהר אולט, אולם הסתערות פרונארו שנערכה ב-28 בנובמבר על ידי כוחות פרשים רומנית, הצליחה לעכב את כוחות מעצמות המרכז, והקנתה זמן יקר לצבא הרומני לארגן את המגננה מעבר לנהר.

הקרב
----

הלחימה ברומניה דצמבר 1916-ינואר 1917
ב-1 בדצמבר החל הצבא הרומני במתקפה שלו, והצליח ליצור פער ברוחב 20 ק"מ בין כוחותיו של אוגוסט פון מקנזן לכוחותיו של אריך פון פאלקנהיין. הגנרל הגרמני אריך לודנדורף חשב שהמצב חמור מאוד, ואמר: "ב-1 בדצמבר הותקף האגף השמאלי של ארמיית הדנובה בעצמה רבה מדרום מערב לבוקרשט ונהדף לאחור, ובעקבות כך החיילים הגרמניים שחצו את נהר הניילוב נותקו ונותרו מבודדים, והמצב בהחלט הפך לחמור מאוד."

הכוחות הרומנים שבו אלפי חיילים ותפסו כמויות משמעותיות של אספקה במהלך מתקפת הנגד הזאת, ורק התערבות ברגע האחרון של הדיוויזיה הטורקית ה-26 ב-2 בדצמבר, הצילה את קבוצת מקנזן מהכיתור.

אולם, הרומנים נתקלו בבעיה ניכרת, לאחר שמכונית של קציני מטה שנשאה את תוכניות המתקפה נסעה בטעות לעמדה גרמנית ונלכדה. תוכניות אלה היו חיוניות לגרמנים, שעד מהרה הצליחו לדחוף את הכוחות הרומנים, ולהשאיר את הדרך לבירה פתוחה.

תוצאות הקרב
-----------

לאחר הקרב התנהלו קרבות קטנים בביצורים סביב בוקרשט, בין הכוחות הגרמנים לבין יחידות העתודה הרומניים, אולם הרומנים נכשלו בעקבות פעולותיו של אלכסנדרו סוצ'ק, שהיה ממוצא גרמני ופקודו של קונסטנטין פרזאן, וב-6 בדצמבר נכבשה העיר על ידי מעצמות המרכז. עם זאת, למרות המאמצים הגדולים שנעשו על ידי מעצמות המרכז לאורך כל התקופה, הם לא הצליחו להשיג את מטרתם הפוליטית והאסטרטגית הבסיסית, שהיא התבוסה של רומניה ויציאתה מהמלחמה. למרות האבדות הכבדות של רומניה, כ-250,000 חיילים, שהיוו כמעט שליש מכוח האדם שגויס באוגוסט 1916, והפסדים כבדים באמצעי לחימה, הצבא הרומני היה עדיין כוח שנלקח בחשבון על ידי בעלי ברית ואויבים כאחד, ועדיין היה מסוגל לצאת להתקפות נוספות. לפני נסיגתם, שרפו חיילים רומנים את בארות הנפט בפלויישטי, יחד עם שדות החיטה שמסביב, על מנת לשלול אותם מידי מעצמות המרכז.

בעקבות התבוסה עברה ממשלת רומניה לשבת ביאשי, ואילו בוקרשט נותרה תחת שלטון גרמני, ושוחררה בסופו של דבר רק לאחר כניעת מעצמות המרכז בשנת 1918.

הערות שוליים
------------

1. ↑  אריך לודנדורף, זכרונות המלחמה שלי 1914–1918, הוצאת הצי & הצבא, 2001
**חידת סמירנוב** הוא ספר מאת ספי אקוניס (שם עט של יניב הלר), אשר יצא לאור בשנת 2013 בהוצאת כנרת זמורה ביתן.

עלילת הספר מתרחשת בעיירות יהודיות בדיוניות ברוסיה של המאה התשע-עשרה ובבית משפט השלום (הבדיוני אף הוא) במפרץ חיפה של ימינו.

הספר כתוב תוך שימוש במשחקי מילים, רמיזות ופרפרזות, ומשלב בין עלילה מסוגת הסיפור החסידי לסגנון של בלש מודרני, ובין שפה ארכאית לעברית עכשווית.

עיקרו של הסיפור נסוב על פרשנותן של המילים "ועיני לאה רכות" מפרשת ויצא בספר בראשית (כ"ט 17), אולם בין השאר ניתן למצוא בו ביקורת הומוריסטית על מערכת המשפט הישראלית ועל עריכת הדין, על ביורוקרטיה, פוליטיקה ודת, וגם התייחסויות ישירות ועקיפות לעולם לימוד התורה ולתורת הפרשנות.

עלילת הספר
----------

במוצאי שבת אחת נעלם ישראל הצעיר, בנו העילוי של האדמו"ר מסמירנוב, מיד לאחר שהשתדך לבתו של ראש החסידות בעיירה השכנה - האדמו"ר מקגלביץ. לאיש באף אחת משתי העיירות אין מושג מה קרה לבן האדמו"ר, והרמז היחיד שנותר הוא חומש שהשאיר ישראל הצעיר, פתוח בפסוק מפרשת "ויצא", ועליו חידה בכתב יד. את שארית חייו בילה האדמו"ר מסמירנוב בבדידות לאחר שהוטל עליו קלון בשל הפרת האירוסין על ידי בנו. ערב מותו מפקיד האדמו"ר מסמירנוב את החומש בידי שימל, אחד מאחרוני חסידיו, למשמרת עד אשר תיפתר החידה, אך החידה לא נפתרה מעולם. 

כעבור יותר ממאה שנה מוגשת על ידי אחד מצאצאיו של האדמו"ר מקגלביץ' תביעה לבעלות על החומש העתיק כנגד המחזיק בו, אחד מניניו של שימל. השופט שנדרש להכריע בתביעה זו הוא יפתח גלעדי, שעוזרו המשפטי הוא ספי (כשם כותב הספר), בוגר ישיבה וחובב תנ"ך שבאותם ימים סיים את הליך הגירושין שלו, מצא את עצמו ללא מקום לישון בו ועבר להתגורר במשרדי בית המשפט מבלי שאיש ידע. 

ספי מוקסם מהחידה ומשער שפתרונה עשוי להוביל גם לפתרון הסוגיה המשפטית.

קישורים חיצוניים
----------------

* כרמית ספיר ויץ, מי סופר: ספי אקוניס הולך לזעזע את עולם המשפט, באתר nrg‏, 7 באוגוסט 2013
* שי דורון, כשמעשיה חסידית הופכת לסיפור בלשי: חידת סמירנוב, באתר של "רשת 13", 10 באוגוסט 2013 (במקור, מאתר "nana10")
* עפרה לקס, על שוטים ושותים, באתר ערוץ 7, 28 ביולי 2013

הערות שוליים
------------

1. ↑  איתמר לוין, חידת החידה, באתר News1 מחלקה ראשונה‏, 30 בספטמבר 2013
2. ↑   "מקבלים שבת" יניב הלר מתארח אצל דב אלבוים, ראיון באתר יוטיוב
**סטגודוניים** (שם מדעי: Stegodontidae) היא משפחה נכחדת של פילאים, שהתקיימה בתקופת המיוקן עד הפליסטוקן (כאשר כמה חוקרים סוברים שהגיעו גם להולוקן) ברחבי אסיה ובחלק מאפריקה. במשפחה נכללו שני סוגים: סטגודון וסטגולופודון.

המשפחה הוגדרה לראשונה ב-1918 בידי החוקר האמריקאי הנרי פיירפילד אוסבורן. עם זאת, חלק מהחוקרים סוברים ששני הסוגים הכלולים בה בעלי מאפיינים קרובים מאוד לפיליים ועל כן ראוי שיהיו מקובצים תחתיהם.

מאפיינים
--------

הסטגודוניים היו מגדולי הפילאים. מדידת עצמותיהם העלתה שגובהם היה עד 3.87 מטר בכתפיים ומשקלם עד 12–14 טונות. הוא היה בעל חטים ארוכים ומעוקלים ישר. בכמה מאיי פלורס באינדונזיה היו אוכלוסיות של סטגודונים, שעברו גמדיות איים.

ע"פ ההשערות, לפילים הענקיים היו טורפים טבעיים מועטים, והאדם הקדמון היה האחראי לצימצום מספריהם עד לכדי הכחדה.

סוגים
-----

* סטגודון (*Stegodon*)
* סטגולופודון (*Stegolophodon*)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סטגודוניים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |
סטאוריקוזאורוס טורף רינצ'וזאור
**סטאוריקוזאורוס** (שם מדעי: *Staurikosaurus*; משמעות השם מלטינית: "לטאת הצלב הדרומי" עקב הימצאו בחצי הכדור הדרומי) הוא סוג של דינוזאור קדום שנע על שתיים והיה שייך למשפחת ההררזאוריים. היצור חי בתור הטריאס, לפני 233.23 מיליון שנה, והיה מאבותיהם של התרופודים הטורפים.

מאפיינים
--------

מאובני הסטאוריקוזאורוס נתגלו בחפירות במדינת ריו גראנדה דו סול שבברזיל. הסטאוריקוזאורוס הגיע לגובה 80 סנטימטרים, לאורך 2.25 מטרים ושקל עד 30 קילוגרם. יחסית לדינוזאור הוא היה קטן מאוד, והיה בעל חרטום מוארך עם שיניים מחודדות ובעל זיזים דוקרניים על גבו ועורפו. הסטאוריקוזאורוס היה קרובו של ההררזאורוס שחי באותו אזור, והיה בעל זנב ארוך ומרובה חוליות, אך רגליו היו קלות ועדינות, והוא כנראה התפתח מזוחלים בעלי רגליים צדדיות שנעו לעבר תחתית הירך.

בתקופתו לא התקיימו דינוזאורים רבים, וסביר שהיה צייד של זוחלים קטנים יותר, כגון זוחלים מסדרת הרינצ'וזאוריה, קיינודונטיים וסינאפסידים קטנים שהיו נפוצים בסביבתו. הסטאוריקוזאורוס חי לצד זוחלים אחרים ובעיקר דמויי-תנינאים עצומים, פרוזאורופודים קדומים וסינאפסידים שחיו בברזיל הקדומה.

בתרבות
------

דינוזאור זה הופיע בסדרה פלאווורלד.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **סטאוריקוזאורוס** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GBIF
 |
פירוש נוסף ערך זה עוסק בקצין צבא עות'מאני בבלקן. אם התכוונתם לשליט מצרים, ראו מוחמד עלי (שליט מצרים).

**מהמט עלי פאשא** (בטורקית: **Mehmet Ali Paşa**‏; 18 בנובמבר 1827, ברנדנבורג, פרוסיה - 7 בספטמבר 1878, דאקוביצה, קוסובו, האימפריה העות'מאנית) היה איש צבא עות'מאני ממוצא גרמני, עם שורשים צרפתיים, אשר כיהן בין השאר כמפקד הכוחות העות'מאניים באזור בולגריה של ימינו, בעת המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), בטרם הוחלף על ידי סולימאן חוסני פאשא.

ביוגרפיה
--------

עלי פאשא נולד במגדבורג שבפרוסיה בשם **לודוויג קארל פרידריך דטרואה** (Ludwig Karl Friedrich Detroit או Detroy), עזב את ביתו בגיל צעיר, נסע לשטחי האימפריה העות'מאנית, התאסלם ונשלח ללימודים באקדמיה הצבאית. הוא קיבל מינוי לצבא העות'מאני וב-1853 השתתף במלחמת קרים. ב-1865 קודם עלי פאשא לדרגת בריגדיר גנרל וזכה לתואר פאשא. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית פיקד על הכוחות העות'מאניים בגזרת בולגריה, והוחלף על ידי סולימאן חוסני פאשא. 

בהמשך, מונה מהמט עלי פאשא לאחד משלושת נציגי האימפריה העות'מאנית לקונגרס ברלין. לאחר מכן נשלח לפקד על הכוחות באזור אלבניה של ימינו, שם ב-7 בספטמבר 1878 בעיר דאקוביצה, נרצח בלינץ' שביצעו מתקוממים. 

מהמט עלי הוא הסבא רבא של המשורר והמחזאי הטורקי הנודע נאזים היקמט (אנ').

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מהמט עלי פאשא** בוויקישיתוף
* מהמט עלי פאשא במהדורה המקוונת של הביוגרפיה הגרמנית החדשה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 136192335
* TDVİA: mehmed-ali-pasa-musir
* VIAF: 80579387
* WorldCat (עם VIAF): 80579387

 |
דוגמה לעבודתו של **מהנדס המכונות**
**מהנדס מכונות** הוא מהנדס העוסק בהנדסת מכונות. זהו עיסוק במגוון רחב של נושאים כגון: קונסטרוקציות מתכת ומוצרי עיבוד שבבי, תכנון ותחזוקה של מנועים, משאבות, ומדחסים, תכנון ותחזוקה של מערכות הידראוליות ופניאומטיות.

הכשרתו של מהנדס מכונות כוללת בנוסף למקצועות המדעים התשתיתיים התמחויות בתחומים: חוזק חומרים, סטטיקה, דינמיקה, מכניקת הזורמים, מעבר חום, אוטומציה ובקרה, מכטרוניקה ורובוטיקה.

בעבודתו משתמש מהנדס המכונות במדעי ההנדסה השונים, במחשבים, במעבדות ובאמצעי ייצור שונים. בנוסף למדעים הכלליים, מדעי ההנדסה המיושמים בהנדסת מכונות כוללים את מכניקת המוצק, מכניקת הזורמים, תרמודינמיקה ומעבר חום, תורת הבקרה ושיטות חישוביות שונות. בנוסף, צריך מהנדס המכונות להכיר את הרקע המאפיין את המערכת בה הוא עוסק.

בשנת 1817, האקדמיה הצבאית וסט פוינט בארצות הברית הייתה הראשונה שהציעה השכלה הנדסית.

בישראל נערכים לימודי הנדסת מכונות בשמונה מוסדות להשכלה גבוהה: הטכניון, אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, המכללה האקדמית להנדסה סמי שמעון, אפקה - המכללה האקדמית להנדסה בתל אביב, אוניברסיטת אריאל, המכללה האקדמית להנדסה אורט בראודה בכרמיאל והמכללה האקדמית להנדסה ירושלים.

אגודות מקצועיות של מהנדסי מכונות
--------------------------------

אגודה מקצועית של מהנדסי המכונות בבריטניה הוקמה בשנת 1847 שנים רבות לאחר הקמת אגודה מקצועית של המהנדסים האזרחיים בבריטניה בשנת 1818. בארצות הברית הוקמה האגודה המקצועית של מהנדסי המכונות בשנת 1880 כאשר הקדימו אותה האגודות המקצועיות של המהנדסים האזרחיים בשנת 1852 ואגודה מקצועית של מהנדסי מכרות ומטלורגיה בשנת 1871.

המוטו של אגודת מהנדסי המכונות בישראל: "*מהנדסי המכונות מניעים את גלגלי המילניום השלישי*".

ראו גם
------

* הנדסה

קישורים חיצוניים
----------------

* אגודת מהנדסי המכונות של אמריקה ASME - American Society of Mechanical Engineers
* אגודת מהנדסי המכונות בישראל