**קפה הלילה** (בצרפתית: **Le Café de nuit**) הוא ציור שמן מעשה ידי הצייר וינסנט ואן גוך, שצויר בספטמבר 1888 בארל.

תיאור היצירה
------------

היצירה מתארת את פנים ה"קפה תחנת הרכבת" (*Café de la Gare*) הממוקם ברחוב למרטין מס' 30 בארל. בעלי בית הקפה, ז'וזף-מישל ורעייתו מארי ז'ינו, דגמנו בנובמבר 1888 עבור ואן גוך וכן דגמנו באותה שנה עבור יצירתו של פול גוגן "אנשי ארל".

ביצירה רואים את בית הקפה ובו יושבים חמישה לקוחות, וכן מלצר. במרכז החדר שולחן ביליארד. מבין חמשת הלקוחות שלושה הם שיכורים, ושניים חסרי בית.

תקרת החדר צבועה בצבע ירוק, קירותיו באדום היוצר ניגוד לתקרה, והרצפה והמנורות בצהוב.

ציור בצבעי מים המתאר את קפה הלילה. אוסף מוזיאון ואן גוך.
ואן גוך מתאר את ציור התמונה במכתב לאחיו, תיאו, בו הוא כותב כי "בעל הפונדק, ג'ינו, דרש ממנו כסף כה רב (בגין המשקאות ששתה), ועתה הגיע הזמן להתנקם בו באמצעות ציור הקפה".

במכתב מאוגוסט 1988 כתב ואן גוך לאחיו:

> 
> היום, ככל הנראה, אני עומד להתחיל לצייר את פנים בית הקפה בו אני מתגורר, לאור הגז, ובשעות הערב. הקפה נקרא כאן "קפה הלילה" (בתי קפה אלה נפוצים כאן), הנשאר פתוח בכל שעות הלילה. "ציפורי לילה" יכולים להישאר שם כאשר אין להם כסף לשלם עבור מקום לינה, או הם שיכורים מכדי למצוא מקום לינה
> 
> 
> 
> — 
> 

בראשית ספטמבר 1888 במשך שלושה לילות רצופים צייר ואן גוך את התמונה כשהוא ישן בשעות היום.

זמן קצר לאחר מכן שלח ואן גוך לאחיו ציור בצבעי מים המדגים את הקומפוזיציה של היצירה.

באותה עת צייר ואן גוך את "מרפסת בית הקפה בלילה", המתארת בית קפה סמוך.

באחד ממכתביו מתאר ואן גוך את היצירה:

> 
> ניסיתי להביע את התשוקות הנוראות של האנושות באמצעות האדום והירוק. החדר בצבע אדום דם, וצהוב כהה, עם שולחן ביליארד ירוק במרכזו; ישנן ארבע מנורות בצבע צהוב לימוני, הזוהרות בכתום וירוק. בכל מקום ישנו ניגוד והתנגשות בין הצבעים האדום והירוק, הזרים זה לזה, בדמויות הקטנות של הפוחזים הישנים, בחדר הרקע, בצבע הסגול והכחול. אדום הדם והצהוב - ירוק של שולחן הביליארד, לדוגמה, נוגדים את הצבע הירוק של הדלפק, עליו פרחי ורדים. סינרו הלבן של בעל הקפה, עומד וצופה מפינת החדר, מקבל גוון צהוב לימוני, או ירוק זרחני.
> 
> 
> 
> — מכתב ואן גוך לאחיו מיום 8 בספטמבר 1888.
> 

למחרת כתב לאחיו:

> 
> בציורי של "קפה הלילה" ניסיתי לתאר את הרעיון שהקפה הוא מקום שבו יכול אדם להרוס את עצמו, להשתגע, או לבצע פשע. מסיבה זו ניסיתי לתאר, כפי שהן, את כוחות האופל במקום הציבורי, בירוק לואי ה-15 וצבע מלאכיט, המתנגשים עם צהוב-ירוק וכחול-ירוק נוקשים, וכל זה באטמוספירה הדומה לתנורים של השטן, בזרחן בהיר.
> 
> 
> 
> — 
> 

מבקרים שצפו ביצירה ראו בה אחת מיצירות המופת של ואן גוך, והיא הפכה לאחת מהידועות שביצירותיו. בניגוד ליצירות אימפרסיוניסטיות אחרות - ביצירה זו האמן לא מביע עמדה נייטרלית אל העולם, ומנסה להציג את יופיו של הרגע כפי שהוא, אלא האמן משתמש בצבעים ובניגודי צבעים במטרה לעורר אסוציאציות אצל הצופה. ואן גוך התייחס אל הצבעים כאל "צבעים המעוררים סוגסטיות" - או מנסים לעורר רגשות אצל הצופה.

ואן גוך התייחס אל צבעי האדום והירוק של התקרה והקירות כאל צבעים שנועדו לעורר הרגשה של דיכוי, ולמנורות כאל "רהיטים מאיימים".

ואן גוך השתמש ביצירה על מנת לשלם את חובותיו לג'ינו, בעל הבר, המתואר בתמונה. היצירה נרכשה על ידי האספן הרוסי איוואן מורוזוב, אולם נמכרה על ידי השלטונות הסובייטיים בשנות ה-30, ונרכשה על ידי סטיבן קרלטון קלארק, אשר תרם אותה לגלריית האמנות של אוניברסיטת ייל שבניו הייבן.

את שם התמונה ציין האמן מתחת לחתימתו.

"קפה הלילה בארל" מעשה ידי פול גוגן.

יצירתו המתחרה של גוגן
---------------------

זמן קצר לאחר הגעתו לארל צייר פול גוגן את אותו אתר, ביצירה הנקראת באותו שם. יצירה זו אף היא נרכשה על ידי איוואן מורוזוב והיא מוצגת במוזיאון פושקין שבמוסקבה.

ראו גם
------

* ניצי הלילה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **קפה הלילה** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  מכתב ואן גוך לאחיו.
2. ↑  מכתב ואן גוך לאחיו
3. ↑  מכתבו של ואן גוך לאחיו תאו, 9 בספטמבר 1888

| וינסנט ואן גוך |
| --- |
| יצירותיו | אגוסטינה סגטורי יושבת בקפה דו טמבורין • אוכלי תפוחי האדמה • אירוסים • בית החולים בארל • בית העירייה באובר • ברושים • גולגולת עם סיגריה בוערת • גן בית הכומר בנונן • גשר לנגלואה בארל • דיוקנו של ד"ר גאשה • דיוקנו של פר טנגי • דיוקן אמו של האמן • דיוקן עצמי ללא זקן • דיוקן עצמי עם אוזן חבושה • דיוקן עצמי של ואן גוך • דיוקנאות של וינסנט ואן גוך • דיוקנה של מאדאם ז'ינו • דרך ברושים וכוכב • דרך ליד ארל • הבית הלבן לעת לילה • הבית הצהוב • הזואווי • הרועה (על פי מילה) • זיכרון הגן באטן • חדר שינה בארל • החמניות • הכיסא של ואן גוך • הכנסייה באובר • הכרם האדום • לה מוסמה • ליל כוכבים • ליל כוכבים מעל הרון • מרפסת בית הקפה בלילה • משפחת רולין • נוף מושלג • נוף עם כרכרה ורכבת • נופי פריז מחדרו של וינסנט ברו לפיק • סמטת אליסקאמפס • סרטן על גבו • עגלה ופר שחור • על סף הנצח • עצי זית • פרחי פרג • פריחות שקד • קפה הלילה • שדה חיטה עם ברושים • שדה חיטה עם עורבים • שדה חיטה עם עפרוני • שורשי עץ • שני סרטנים |  |
| סרטים | תאווה לחיים (1956) • חלומות (1990) • וינסנט ותיאו (1990) • לאהוב את וינסנט (2017) • ואן גוך: בשערי הנצח (2018) |
| ראו גם | תאו ואן גוך • מוזיאון ואן גוך • מוזיאון ד'אורסה |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* RKDimages ID: 194266

 |