recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**אדמונד לודוויג אדוארד וודיק** (בגרמנית: **Edmund Ludwig Eduard Wodick**‏: 21 בנובמבר 1816 – 10 במרץ 1886) היה צייר גרמני מתקופת בידרמאייר, הידוע בנופים, דיוקנאות וסצינות ז'אנריות.

ביוגרפיה
--------

אביו היה צייר דקורטיבי שהעביר לו את השיעורים הראשונים שלו. לאחר שלמד בבית הספר לאומנויות ומלאכה במגדבורג, הוא היה חניך לליתוגרפיה. לפני שסיים את הכשרתו, קרוב משפחה רחוק, עזר לו להירשם לבית הספר לאמנות בדיסלדורף וללמוד אצל וילהלם פרידריך שדו. הוא היה שם משנת 1837 עד 1841. גם קרל פרדיננד זון ורודולף ויגמן היו בין המדריכים שלו.

לאחר סיום הלימודים הוא יצא ל"סיור הגדול", החל מפריז. כשהיה שם, הוא למד שיעורי ערב מפול דלארוש והכין עותקים במוזיאון הלובר. בשנת 1842 השתתף בתערוכה בסלון. בעקבות זאת, ביקר בשווייץ ובצפון איטליה, ולבסוף עשה את דרכו לרומא, שם בילה שנה וחצי, הכין רישומים וחקר את הפסלים. הוא עבד גם כצייר פורטרטים, וקיבל עבודות מהמלך לודוויג הראשון והנסיך הנרי מפרוסיה. לאחר שעזב את רומא, סייר בספרד וביקר במרוקו. בזמן שהותו במדריד הוא התוודע למנהל מוזיאון דל פראדו.

הוא שב למגדבורג דרך צרפת בשנת 1846, התחתן עם אהובת מתקופת ילדותו, ופתח סטודיו והפך אותו למקום מפגש של אמנים, סופרים ואנשי תיאטרון. עבודותיו מתקופה זו הן בעיקרן ספרדיות ומזרחיות. מאוחר יותר, הוא ביסס את עצמו כצייר פורטרטים. מצויריו כללו אנשי עסקים מקומיים רבים, אנשי דת ופוליטיקאים וכן את המלך (לימים, קייזר) וילהלם הראשון.

הוא היה חבר בחברות אמנות רבות והקים בשנת 1859 את "אתנה", עמותה ל"אמנות, מדע והומור ". במהלך שנות ה -60 וה -1870 הוא נסע ושהה ברחבי בהרי בוואריה, אוסטריה ושווייץ (בעיקר אזור הרץ), ומילא ספרי רישומים בציורים ובצבעי מים.

שנתיים לאחר מות אשתו בשנת 1884, הוא נכנע לסיבוכים רפואיים ונפטר מדלקת ריאות.

רבות מיצירותיו אבדו במהלך שתי מלחמות העולם, אך אוסף נרחב עדיין קיים במוזיאון מגדבורג.

גלריה
-----

* ציידצייד
* הריקודהריקוד
* גנביםגנבים
* משפחהמשפחה
* גרנדהגרנדה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אדמונד וודיק** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  Lisa Hackmann: "Wodick, Edmund", in: Bénédicte Savoy and France Nerlich (Eds.): Pariser Lehrjahre. Ein Lexikon zur Ausbildung deutscher Maler in der französischen Hauptstadt. Vol.1: 1793-1843. De Gruyter, 2013, מסת"ב 978-3-11-029057-8, S. 316-318.
2. ↑  Matthias Puhle (Ed.): Edmund Wodick (1816–1886). Ein Magdeburger Maler des späten Biedermeier. Mitteldeutscher Verlag, 2011, מסת"ב 978-3-89812-792-9 (Exhibition catalog, Kulturhistorisches Museum Magdeburg)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1011305399
* ISNI: 0000 0001 1911 2406
* LCCN: no2011146821
* RKD: 85264
* SUDOC: 157856585
* ULAN: 500063427
* VIAF: 170271090
* WorldCat: lccn-no2011146821

 |
**זרם קירוב** (ברוסית: **Кировский поток**) היה מערכת רדיפות פוליטיות בברית המועצות שהופעלה לאחר רצח סרגיי קירוב. למרות שבאופן רשמי הרצח היה הסיבה לתחילת הרדיפות, מעשית במסגרת המערכה יוסיף סטלין פעל לחיסול התנגדות למשטרו.

סרגיי קירוב נרצח ב-1 בדצמבר 1934. כבר באותו יום פורסם צו משותף של מועצת הקומיסרים העממיים וועד הפועל המרכזי של ברית המועצות בהקשר לשינויים בחוק הפלילי. מסמך זה היה אבן יסוד לפעילות ארגונים ממשלתיים. בראש המערכה בלנינגרד עמד לאוניד זקובסקי וממוסקבה בראש עמד גאורגי מולצ'נוב. הם פעלו בשיתוף פעולה עד לשנת 1937, כאשר הוצאו להורג באשמת בגידה. בניגוד לרוב קורבנות הטיהורים הגדולים הם לא נוקו מאשמה עד היום.

ב-18 בינואר 1935 סטלין שלח מכתב לוועד המרכזי של המפלגה בו ציין: "לנינגרד היא עיר בה מרוכזת כמות גדולה של פקידי הממשל הישן, שוטרים וקצינים לשעבר. הם גורמים לקשיים בתפקוד של המנגנונים הסובייטיים ולא נותנים לעיר להתפתח. יש לפעול נמרצות לשינוי המצב".

במהלך המערכת הוגלו מלנינגרד והסביבה 39,660 אנשים, ו-24,374 אנשים נשפטו לתקופות מאסר שונות. בתחילת המערכת נולד חותם "קבוצת טרוריסטים של טרוצקי וזינובייב" והשתייכות לקבוצה זו הייתה אשמה הנפוצה ביותר. חלק מהנאשמים במשפטי 1935, ובהמשך במהלך השנים 1937–1938, הואשמו בפעילות נגד השלטון והוצאו להורג. כמעט כולם נוקו מכל אשמה לאחר פטירת יוסיף סטלין.

מהלך הרדיפות
------------

כבר בימים הראשונים לאחר הרצח, דרש יוסיף סטלין למצוא עקבות של זינובייב בארגון הרצח. לאחר מספר ימים החלו מאסרים של תומכיו וב-16 בדצמבר נאסרו גריגורי זינובייב ולב קמנייב.

המשפט הראשון נערך כבר ב-28 בדצמבר 1934. נשפטו בו 14 אנשים, בעיקר ראשי הקומסומול של העיר. הם הואשמו בארגון הרצח והוצאו להורג.

ב-9 בינואר החלה ישיבה של המועצה המיוחדת של נ.ק.וו.ד בהקשר לקבוצת תומכי זינובייב. הקבוצה כללה 77 אנשים וכולם נשפטו לתקופות מאסר שונות.

במקביל, במוסקבה נערך משפט נגד גריגורי זינובייב ולב קמנייב והם נשפטו ל-10 שנות מאסר. במשפט זה הואשמו 18 אנשים נוספים.

ב-26 בינואר 1935 סטלין חתם על צו לפיו הוגלו מלנינגרד לצפון סיביר 663 תומכי זינובייב. במקביל, 325 מתומכיו הועברו לעבודה אחרת.

במהלך פברואר 1935 נעצרו עוד 843 "תומכי זינובייב".

במקביל לפעולה זו החלה הגליה מלנינגרד של עובדי הממשל הישן, אצילים, שוטרים וקצינים לשעבר. במרץ בעיתון פראבדה פורסם על הגליה של 1,074 אנשים. הפעולות נמשכו במשך כל שנת 1935. היסטוריונים מעריכים שבמהלך המערכה הוגלו מהעיר נציגי תרבות ומדע בולטים בעיר והיא נחשבת לאסון הומניטארי בקנה מידה עירוני. המערכה תוארה בפרוטרוט בספר של אלכסנדר סולז'ניצין ארכיפלג גולאג.

קישורים חיצוניים
----------------

* מכתב של סטלין לחברי הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית
**דמטריוס הכרונוגרף** (ביוונית: **Δημήτριος**) היה מחבר כרוניקות (היסטוריון) יהודי בסוף המאה ה-3 לפנה"ס, שחי כנראה באלכסנדריה וכתב ביוונית קוינה.
הוא המחבר היהודי הראשון הידוע במצרים.

על עבודתו
---------

הטקסט של דמטריוס אבד כמעט לגמרי ורק קטעים (פרגמנטים) בודדים שרדו בטקסטים העתיקים הבאים: "הכנה לבשורה" של אוסביוס מקיסריה, "סטרומטה" של קלמנס מאלכסנדריה ובציטוטים מהספר "על יהודים" של ההיסטוריון אלכסנדר פוליהיסטור, המופיעים אצל אוסביוס.

מן האורתוגרפיה של שמות פרטיים ומן הביטויים שונים השתמש, ברור כי דמטריוס השתמש בתרגום השבעים של התורה ליוונית. חיבורו של דמטריוס הוא החיבור הראשון הידוע לנו שעשה שימוש בתרגום השבעים. לצורך קביעת תאריכים מסוימים הוא הסתמך על הפרשנות המקראית שהייתה בשימוש בקרב יהודי ארץ ישראל. יוסף בן מתתיהו השתמש בכרוניקות של דמטריוס עבור חיבורו "קדמוניות היהודים" ואימץ את השיטה הכרונולוגית שלו.

דמטריוס אינו אפולוגטיקן במובן המקובל: הוא מתמקד בעיקר בכרונולוגיה פטריארכלית, ואינו עוסק בעניינים תאולוגיים.

הפרגמנטים
---------

ישנם שישה קטעים הנחשבים בדרך כחלק מיצירתו של דמטריוס. פרגמנט קצר ראשון עוסק בהקרבת יצחק (ספר בראשית, פרק כ"ב).
פרגמנט שני הוא הארוך ביותר שיש בידינו ועוסק בתולדות יעקב מהגירתו אל מסופוטמיה ועד מותו. דמטריוס מנסה לבסס את הכרונולוגיה המקראית ומספק תאריך לכל אירוע בחיי יעקב, ואף קובע את השנה והחודש בהם נולד כל אחד מילדיו של יעקב. הקטע מסתיים באילן היוחסין של לוי עד לידת אהרן ומשה.

פרגמנט שלישי מקורו בתולדות משה, והוא שם דגש על אילן היוחסין של יתרו במטרה להראות כי צפורה, אשתו של משה, הייתה צאצאית של אברהם וקטורה. הפרגמנט הרביעי מספק תיאור של המתקת המים של מרה (ספר שמות, פרק ט"ו, פסוקים כ"ב–כ"ז). הפרגמנט החמישי הוא קצר מאוד ועוסק בכלי הנשק של בני ישראל אחרי צאתם ממצרים.

פרגמנט שישי השתמר על ידי קלמנס מאלכסנדריה, המציין את שם חיבורו של דמטריוס: "על מלכי יהודה" (Περὶ τῶν ἐν τῇ Ἰουδαίᾳ Βασιλέων). קטע זה מנסה לקבוע במדויק את תקופת גלותם של עשרת השבטים, ואת זו של שבטי יהודה ובנימין עד המלך תלמי הרביעי פילופטור, שבזמן מלכותו במצרים דמטריוס כפי הנראה חי.

לקריאה נוספת
------------

* Bickerman, Elias J. The Jewish historian Demetrios, In: *Christianity, Judaism and Other Greco-Roman Cults*, III (1975) pp. 72–84

קישורים חיצוניים
----------------

* על דמטריוס הכרונוגרף, באתר EarlyJewishWritings (באנגלית)
* הפרגמנטים מתוך יצירתו של דמטריוס בתרגום לאנגלית

הערות שוליים
------------

1. 1 2 3 4 5 6 7  דמטריוס, האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
2. ↑  אוריאל רפפורט, **מגלות לקוממיות**, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ו, יחידה 11, עמ' 31.
3. 1 2  על דמטריוס הכרונוגרף, באתר EarlyJewishWritings (באנגלית)
4. ↑  אוסביוס, **הכנה לבשורה**, ספר 9, פרק 19, סעיף 4.
5. ↑  אוסביוס, **הכנה לבשורה**, ספר 9, פרק 21, סעיפים 1–19.
6. ↑  אוסביוס, **הכנה לבשורה**, ספר 9, פרק 29, סעיפים 1–3.
7. ↑  אוסביוס, **הכנה לבשורה**, ספר 9, פרק 29, סעיף 15.
8. ↑  אוסביוס, **הכנה לבשורה**, ספר 9, פרק 29, סעיפים 15–16.
9. ↑  הפרגמנטים מתוך יצירתו של דמטריוס בתרגום לאנגלית
10. ↑  קלמנס, **סטרומטה**, ספר ראשון, פרק 21, 141 (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007433794005171
* GND: 119272822
* LCCN: n2016013226
* VIAF: 6146094202500330891
* WorldCat: lccn-n2016013226

 |
מלקה עזריה
קס **מלקה עזריה** (1926 - 4 בספטמבר 2011, ז' אלול ה'תשע"א). היה קס הקסים ("ליקה כהאנת") של קהילת ביתא ישראל במדינת ישראל.

ביוגרפיה
--------

נולד בכפר טדה שבמחוז גונדר באתיופיה, בנם התשיעי של קס עזריה יהייס ולאקץ' טלה. בגיל עשר, בעקבות קרבות המלחמה בין אתיופיה לאיטליה שהתחוללו באזור הכפר טדה, עברה משפחתו לכפר אוזבה, שם חי עד לעלייתו ארצה. באוזבה נשא לאישה את יהודית אסרס ולהם נולדו שישה ילדים, אחד מהם הוא קס אביהו עזריה המשמש כיו"ר המועצה הארצית של כוהני יהדות אתיופיה בישראל. לאחר נישואיו הוסמך כקס ושימש כמנהיג רוחני ליהודי אזור מגוריו באתיופיה.

פעילותו
-------

### באתיופיה

בתפקידו חרת על דגלו את שימור המסורת בקרב בני קהילתו ומניעת התבוללות. רבים מיהודי האזור מספרים כיצד היה נודד בין הכפרים השונים בהם חיו ודואג לשמר בהם את רוח היהדות, לשם כך, אף הקים למעלה מ-20 בתי כנסת ששימשו כמרכזי תפילה ומרכזים רוחניים ליהודים בכפרים רבים כגון דרגאג', צ'הרה, אנקוברר, בלסה, כפר הולדתו טדה ועוד.

בתחילת שנות ה-80 עם היוודע על מבצע משה החליט לא לעלות ארצה ולהישאר עם בני קהילתו שנותרו באתיופיה על מנת למנוע את התבוללותם. בשנת 1991 במהלך מבצע שלמה, ולאחר שמרבית יהודי האזור החליטו לעלות לארץ, עלה גם הוא ויחד עם בני ביתו השתכן באשקלון. בישראל המשיך לשמש כקס וכמנהיג רוחני לבני קהילת ביתא ישראל תוך שימת דגש על שימור המסורת העתיקה של קהילתו.

### בישראל

קס מלקה נאבק רבות להכרה ביהודי אתיופיה כיהודים לכל דבר ולהכרה בקסים כרבנים לקהילותיהם המוסמכים לערוך טקסי נישואין וקבורה. במסגרת המאבק הורה על הקמת המועצה הארצית של כוהני יהדות אתיופיה בישראל המובילה את המאבק ומפעילה, במקביל לעשייה דתית, פרויקטים חברתיים רבים כגון עידוד צעירים לרכישת השכלה, מאבק בגזענות ובתופעת האלימות במשפחה. בישראל הסמיך כ-15 קסים המשמשים כיום כראשי קהילות באזורי מגוריהם.

ביתו שימש כמוקד עלייה לרגל לאלפים מבני הקהילה שפקדו את ביתו מדי יום. בנוסף לכך, בחגים, כיום הכיפורים ופסח, היו נוהרים רבים מבני הקהילה ומגיעים לאשקלון מכל רחבי הארץ להתארח בביתו ולהשתתף בתפילות אותן קיים בבית הכנסת הסמוך שהקים ונקרא על שם אביו קס עזריה יהייס. בית כנסת וגן ציבורי מנציחים את שמו.

פטירתו
------

ב-ז' אלול ה'תשע"א (4 בספטמבר 2011) נפטר בגיל 85. אלפים רבים מבני קהילתו ליוו אותו בדרכו האחרונה, את הכנסת יצגה חברת הכנסת ציפי לבני. נקבר בבית העלמין באשקלון.

הערות שוליים
------------

1. ↑  המועצה הארצית של כוהני יהדות אתיופיה בישראל
2. ↑  קובי נחשוני, מחאת האתיופים: למה לא מכירים בקסים חדשים?, באתר ynet, 4 בדצמבר 2011
3. ↑  גל חזיזה הקייס הראשי של העדה האתיופית בארץ קייס הקייסים מלקה עזריה הלך לעולמו אמש בגיל 85 באשקלון באתר אשקלון נט, 5 בספטמבר 2011
**האגודה העולמית לדיני נזיקין** (**World Tort Law Society**) היא ארגון מחקר בינלאומי העוסק בדיני נזיקין.

האגודה נוסדה בשנת 2012 על בסיס שיתוף פעולה בין מוסדות מחקר בארצות הברית, אירופה וסין. תכליתה לשמש פורום לדיון על סוגיות חשובות והתפתחויות בדיני נזיקין במבט השוואתי גלובאלי. הנשיא הראשון של הארגון היה פרופ' הלמוט קוציול מאוניברסיטת וינה שבאוסטריה והנשיא השני הוא פרופ' יאנג לישין מאוניברסיטת רנמין שבסין. הארגון מקיים פעם בשנתיים כנס ממושך המתמקד בקטגוריה מסוימת של אירועי נזיקין ובעקרונות הכלליים של דיני נזיקין. כנסי עבר נערכו בחרבין שבסין, בווינה שבאוסטריה ובוינסטון סיילם שבארצות הברית.

חברות בארגון מחייבת אישור בהצבעה של ההנהלה ושל החברים המכהנים, והיא מבוססת על המוניטין הבינלאומי של המועמד. בארגון מכהנים כיום כ-25 החוקרים הבולטים בתחום המייצגים מדינות ושיטות משפט שונות. בין היתר, את ארצות הברית מייצגים פרופ' ג'ון גולדברג מאוניברסיטת הרווארד, פרופ' קת'רין שארקי מאוניברסיטת ניו יורק ופרופ' מייקל גרין מאוניברסיטת וייק פורסט. את גרמניה מייצג פרופ' גרהארד וגנר מאוניברסיטת הומבולדט. את צרפת מייצג פרופ' ז'אן-סבסטיאן בורגטי מאוניברסיטת פריז. ואת ישראל מייצג פרופ' רונן פרי מאוניברסיטת חיפה.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של האגודה העולמית לדיני נזיקין
**דמי כיס** הם סכום כסף, קטן בדרך כלל, הניתן על ידי הורים לילדיהם לניהולם האישי. דמי כיס ניתנים לרוב לילדים בגילאים בהם הם בוגרים מספיק להבין את משמעות הכסף ולחשב חשבונות פשוטים אך צעירים מכדי לעבוד באופן מלא לפרנסתם (כלומר בטווח הגילאים 6 עד 18). הורים תומכים לעיתים כלכלית בצאצאיהם גם כשהם בוגרים, אך תמיכה זו אינה מכונה דמי כיס (אם כי עשויים לכנותה כך בסרקאזם).

דמי כיס ניתנים לרוב כסכום קבוע, אחת לשבוע או לחודש. יש המתנים את מתן דמי הכיס בביצוע מטלות משק בית (שטיפת המכונית המשפחתית, גיזום הדשא וכדומה). אחרים מוסיפים סכום על סכומים שהנער או הנערה מרוויחים בכוחות עצמם (בעבודות כגון שמרטפות, מלצרות ועוד; שכר עבודות אלו מכונה לעיתים אף הוא דמי כיס). חלק מההורים רואים בדמי הכיס הזדמנות להקנות לילדיהם הרגלי התנהלות כלכלית נבונה, לרבות תכנון עתידי וניהול חיסכון. 

ביהדות נהוג לחלק לילדים דמי כיס בחנוכה ("דמי חנוכה") ובפורים ("דמי פורים" או "מעות פורים").

בהשאלה (ולעיתים בציניות) משמש המושג "דמי כיס" לתיאור סכומים קטנים, שאינם בגדר שכר, הניתנים למי שאינו מתפרנס באופן מלא בעצמו. למשל סכומים הניתנים לאסירים עובדים, משכורת של חייל בשירות חובה, מלגה חלקית לסטודנט וכדומה.

ראו גם
------

* קופת חיסכון
* כלכלת המשפחה

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007285504005171
* GND: 4059092-6
* LCCN: sh85023579

 |
**מלנוכריים** (שם מדעי: Melanocharitidae) היא משפחה מסדרת ציפורי שיר החיה רק ביערות גינאה החדשה. קרובי משפחתם הם הצופיתיים, נקרות הפרחים והפרמיתיים.

מאפיינים
--------

המלנוכריים הם ציפורים קטנות מאוד שאורכם מגיע עד ל-15 ס"מ בלבד. הם בעלי דוגמאות שונות אחד מהשני וכך גם ההבדלים בין המינים: אצל חלקם מהמינים ישנם החלפות תפקידים בין הזכר לנקבה כמו אצל המין *Melanocharis versteri* בו הנקבה גדולה וכבדה בהרבה מהזכר. הם ציפורים דהויות עם סינר צהוב אך שאר הגף חיוור. הקריאות שלהם דקות וצייצניות והמקור מוארך וכפוף.

המלנוכריים חיים ביערות וכל סוג חי בגובה אחר, כשחלק מהמינים חיים ברמות ההרריות המיוערות וחלק חיים גם על איים קטנים בגינאה. הם ניזונים בעיקר מפירות ופירות יער קטנים וגם מפרחים ומחרקים ויצורים קטנים שהם מחפשים בין העלים.

מיון
----

* משפחה **מלנוכריים** (Melanocharitidae)
	+ סוג *Melanocharis*
	+ סוג *Oedistoma*
	+ סוג ומין יחיד *Rhamphocharis crassirostris*
	+ סוג *Toxorhamphus*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מלנוכריים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* EOL
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |
**מחסה יאפיו** (באנגלית: **Yapeyú Refuge**) הוא מחסה (מפני מזג אוויר קשה) ארגנטינאי, בסמוך לבסיס סאן מרטין. המחסה ממוקם בחוף פאלייר בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה. 

המחסה נחנך ב- 4 בנובמבר 1956 ומתוחזק על ידי הצבא הארגנטיני. 

המחסה ממוקם 600 מטר מעל קרחון נורת'איסט.

היסטוריה
--------

### בניית המחסה

בשנת 1956, במהלך בניית בסיס סן מרטין, בנה הצבא הארגנטינאי שלושה מחסות שאיפשרו תמיכה לוגיסטית למפעילי הבסיס ולחוקרים המצויים בו, כך שהם איפשרו את חציית חצי האי האנטארקטי ממערב למזרח מכיוון מפרץ מרגריט שבים בלינגהאוזן, לעבר ים ודל - מרחק של 786 קילומטרים, אשר לקח 63 ימים לחצות אותו באמצעות מזחלות כלבים. 

שלושת המחסות שנבנה הם: מחסה צ'אבאבוקו, מחסה יאפיו ומחסה מאייפו. כל מחסה כלל מזון, ציוד, תרופות ודלק ואיפשר את הפרויקטים המדעיים שבוצעו בשנים 1957-1958 (השנה הגאופיזית הבינלאומית). 

### מקור השם

המחסה נקרא על שמה של העיר יאפיו (Yapeyú) שבארגנטינה, עיר הולדתו של חוסה דה סן מרטין.

קישורים חיצוניים
----------------

* מחסה יאפיו ברשימת האתרים באנטארקטיקה

הערות שוליים
------------

1. ↑  נתוני מחסה יאפיו
**מלנוציטיים** (שם מדעי: *Melanocetidae*) היא משפחת דגים מסדרת החכאים השוכנים במצולות האוקיינוס השונים וחלקם חיים אפילו בים רוס שבאנטארקטיקה. במשפחה זו ישנו רק סוג אחד - **חכאי שטני** (Melanocetus). בסוג ישנם 6 מינים.

חכאים אלה בעלי גוף כדורי עם אש ולסתות גדולות מאוד והם חסרי קשקשים. הנקבות גדולות בהרבה מהזכרים, עד לגודל 18 ס"מ לעומת הזכרים שאורכם רק 3 ס"מ, ובעלות שיניים מגודלות הפונות אחורה ועוזרות להתגבר על טרף הקרוב לגודלם גם. בקצה הגולגולת ישנו זיז סנפיר מתפתל המכיל איבר זוהר משתמש לפיתיון הטרף. החכאים נעים לאיטם אל יכולים לפעור את פיהם המבעית במהירות ולחסל את הטרף הכולל דגים קטנים, דיונונים ויצורים נוספים.

חכאים אלה מצויים בסביבות עומק 3,000 מטר ונעים כל חייהם במצולות.

מינים
-----

* Melanocetus eustalus
* Melanocetus johnsonii
* Melanocetus murrayi
* Melanocetus niger
* Melanocetus polyactis
* Melanocetus rossi

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מלנוציטיים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |
**A Trick of the Tail** הוא השיר השביעי באלבומם של להקת הרוק המתקדם ג'נסיס בעל אותו השם. השיר נכתב על ידי הקלידן, טוני בנקס. השיר הוא השיר השלישי שזכה לצילום של וידאו קליפ, שבו נראים חברי הלהקה כשהם מנגנים את השיר מסביב לפסנתרו של בנקס. הווידאו קליפ בוים על ידי ברוס גוורס.

וידאו קליפ
----------

אפקטים נוספו לקליפ אשר הראו את המתופף והסולן פיל קולינס, רוקד על פסנתרו של בנקס והגיטרה של סטיב האקט. ב-1994, בריאיון ל-vh1, קולינס אמר שזהו אחד הדברים המביכים ביותר שעשה בקריירה שלו.

מידע
----

השיר יצא לאור כבי-סייד לסינגל, Entangled שגם נכלל באלבום. השיר נכשל כשיצא ולא הגיע לשום מצעד. קצב השיר לדברי בנקס, הושפעו כבדות משירם של הביטלס, Getting Better.

המילים לשיר הושפעו מספרו של ויליאם גולדינג, "היורשים" (שמו של השיר והאלבום הם בעצם שמו של הפרק האחרון בספר). כמו רבים מהשירים של A Trick of the Tail, המילים של השיר התמקדו בדמות מסוימת: ה"חיה" שעוזב את הממלכה שלו ונכנס לעולם של בני אדם. לאחר מכן, הוא נתפס והוצג לראווה במופע של פריקים אחרי שובו מסרבים להאמין בממלכתו. החיה מקוננת על החלטתו לעזוב את ביתו, תארה אותו כגן עדן המכוסה בזהב. שובו ושחרורו בתמורה להובלתו לעולמו. עם זאת, בדיוק כפי שהם רואים את מה שנראה "כיפת הזהב", הם מוצאים שהחיה נעלמה, למרות שהם שומעים את קולו.

השיר הוגדר כזכר אחרון ל״ג׳נסיס הישנה״ ו״התחלה של משהו חדש.

קישורים חיצוניים
----------------

* מידע על היצירה "A Trick of the Tail" באתר מיוזיק בריינז
* סרטון השיר "A Trick of the Tail" באתר יוטיוב

הערות שוליים
------------

1. ↑  Genesis: the miracle of A Trick Of The Tail and life without Peter Gabriel, מתוך אתר loudersound.com

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz work: e51724fb-637e-396e-947f-5430bb529de5

 |
**אליזבת דריימאקר** (בהולנדית: **Elisabeth Dereymaeker**; ‏23 ביולי 1893 – 30 באוקטובר 1969) הייתה אשה בלגית, אשר החביאה בביתה שתי ילדות יהודיות במהלך הכיבוש הגרמני של בלגיה במלחמת העולם השנייה ועל ידי כך הצילה את חייהן. היא הוכרה כחסידת אומות העולם.

ביוגרפיה
--------

אליזבת דריימאקר, גרמניה במקור, הייתה נשואה לדוור בלגי וילדה לו תשעה ילדים. המשפחה, שהתפרנסה בדוחק, גרה באנדרלכט, פרוור של העיר בריסל. בין שכניה הייתה משפחת אילזיצר (Ilzycer) היהודית, שמוצאה היה מפולין. המשפחה התגוררה בעליית גג של בית לאחר שאולצה לעזוב את ביתה המקורי ועסקו של האב נסגר.

באפריל 1943, במהלך הכיבוש הגרמני של בלגיה, הגיעו אנשי הגסטאפו לעצור את בנות המשפחה היהודית, לאחר שאבי המשפחה יצחק כבר נעצר מוקדם יותר באותו יום במפעל שבו עבד. שתי בנות המשפחה הצעירות, ג'ני ופרנסין (בנות 11 ושנתיים) שיחקו מחוץ לבית ביחד עם אחת מבנותיה של דריימאקר. כשראתה דריימאקר את מכונית הגסטאפו, הורתה מיד לילדות להתרחק כדי שהן לא יחזרו לביתן וייתפסו. היא עצמה מחתה בקול נגד מאסר המשפחה היהודית, אך ללא הועיל. אנשי הגסטאפו עצרו את אם המשפחה פסיה חיה ואת בתה הגדולה מינה, בת 15. הן ויצחק נאסרו במחנה המעבר מכלן ובהמשך שולחו למחנה אושוויץ, שם נרצחו.

לאחר שהסתלקו הגרמנים לקחה דריימאקר את שתי הילדות היהודיות אל ביתה והעבירה הודעה לדודתן רוזה דמברובסקה על אשר קרה. שני בניה הגדולים טיפסו אל דירת עליית הגג החתומה של משפחת אילזיצר כדי להביא בגדים לילדות. דריימאקר הסתירה אותן בביתה ביחד עם ילדיה במשך מספר ימים עד שהגיעה הדודה ולקחה אותן למקומות מסתור אחרים (ג'ני השתכנה עם בני הזוג אופלט). שתי הילדות נשארו בחיים לאחר השואה.

בחודש נובמבר 2013 הכיר מוסד יד ושם באליזבת דריימאקר כחסידת אומות העולם. טקס ההכרה נערך בבלגיה במעמד בני משפחתה.

בשנת 2020 החל נכדה של דריימאקר, ז'אן לוק בודסון (Jean-Luc Bodson), בכהונתו כשגריר בלגיה בישראל.

קישורים חיצוניים
----------------

* אליזבת דריימאקר, באתר "יד ושם" (באנגלית)
* איתמר אייכנר, הסבתא הצילה יהודים - הנכד הפך לשגריר בישראל, באתר ynet, ‏5 בנובמבר 2020
**טרל מונדאסיה תומאס** (באנגלית: **Terell Mondasia Thomas**; נולד ב-18 באוקטובר 1995) הוא כדורגלן סנט לוסי המשחק בעמדת הבלם בצ'רלטון את'לטיק.

קריירת מועדונים
---------------

נולד בריינהאם שנמצאת בפאתי לונדון. תומאס התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ארסנל ובגיל 14 הצטרף לזו של צ'רלטון את'לטיק. בקיץ 2015 חתם לשנתיים בקבוצה הבוגרת, אולם ב-31 באוגוסט הושאל לווקינג מהנשיונל ליג לחודש אחד ובאותו יום ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-2 נגד וולינג יונייטד. בסיום התקופה הוחלט להשאירו בקבוצה עד ינואר 2016. ב-20 באוקטובר הושאל בשנית לווקינג עד לינואר, ובינואר הוארכה תקופת השאלתו עד לסיום העונה. ב-14 בפברואר הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 1-2 נגד סוליהול מור.

ב-16 ביוני 2017 חתם בוויגאן את'לטיק מהליגה האנגלית הראשונה. ב-5 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-1 נגד מילטון קיינס דונס. ב-29 בדצמבר חזר לליגה הלאומית כאשר הושאל ל-28 יום לסוטון יונייטד, בסיומן הושאל עד לסיום העונה.

ב-16 ביולי 2018 חתם בוימבלדון מהליגה הראשונה. ב-4 בספטמבר ערל את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במסגרת גביע הפוטבול ליג.

ב-12 באוגוסט 2021 חתם בקרו אלכסנדרה. ב-24 במרץ הושאל לרדינג עד לסיום העונה.

ב-7 בספטמבר 2022 תומאס חזר לצ'רלטון את'לטיק.

קריירה בינלאומית
----------------

ביוני 2022 זומן לראשונה לסגל נבחרת סנט לוסיה. ב-9 ביוני ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-1 נגד דומיניקה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טרל תומאס** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר National Football Teams

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"טרל תומאס"**.
**הקבוצה האנטי-מפלגתית** (ברוסית: **Антипартийная группа**) הוא שם שהיה נהוג בתעמולה הסובייטית לקבוצת ראשי המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות שניסו להדיח את ניקיטה חרושצ'וב מהשלטון ביוני 1957.

תיאור הפרשה
-----------

ביוני 1957 המתח בין ראשי השלטון הסובייטי הגיע לשיאו. ב-18 ביוני 1957 התקיימה ישיבת הממשלה שעל פי סדר היום הוקדשה להכנות לחגיגות לכבוד 250 שנים ליסוד העיר לנינגרד. עד מהרה הישיבה גלשה מסדר היום וחברי פוליטביורו (בתקופה זו פעל בשם "פרזידיום") שהיו נוכחים בה דרשו כינוס ישיבת פוליטביורו. בהתאם לדרישת הרוב, יושב ראש הישיבה היה ניקולאי בולגנין. גאורגי מלנקוב, ויאצ'סלב מולוטוב ולזר קגנוביץ' החלו למתוח ביקורת די מבוססת על פעילותו של חרושצ'וב. במהלך ההצבעה, הרוב (7 קולות נגד 4) החליט על כינוס הוועד המרכזי של המפלגה שצריך להדיח את חרושצ'וב מראשות המפלגה ולארגן מחדש את מוסדותיה.

במהלך הישיבה דמיטרי שפילוב שלא היה בין ותיקי המפלגה הצטרף לקושרים ותמך בהדחת חרושצ'וב. מכיוון שהוא לא היה חלק מהתארגנות הקבוצה, הוגדר בתעמולה הסובייטית כ"מצטרף".

עוד לפני סיום הישיבה הסוערת, איוואן סרוב בתאום עם חרושצ'וב החל להטיס למוסקבה את חברי הוועד המרכזי שהיו נאמנים לחרושצ'וב. כתוצאה מכך, במהלך ישיבת הוועד המרכזי ירד מסדר היום הנושא האישי בדבר חרושצ'וב. מיכאיל סוסלוב הודיע לחברי הוועד המרכזי שכינוס מיוחד קשור לחילוקי דעות בהקשר למדיניות דה-סטליניזציה. גאורגי ז'וקוב הקריא מסמכים מהם עלה שמולוטוב, קגנוביץ' ומלנקוב פעלו לארגון מעצרים והוצאות להורג בתקופת יוסיף סטלין. כאשר ניקיטה חרושצ'וב נשאל האם גם הוא היה בין חותמי המסמכים, חרושצ'וב התחמק מתשובה ברורה. גאורגי ז'וקוב דרש חקירה ומציאת כול המעורבים בארגון הטיהורים הגדולים. סעיף זה הוגדר כ"סודי" ולא נכלל בפרוטוקול הגלוי. על קיומה של דרישה זו נודע רק בתקופת הפרסטרויקה עם גילוי מלא של כל המסמכים.

בסוף ישיבת הוועד המרכזי, התברר שלחרושצ'וב יש רוב והקושרים נגדו הוצאו מחברות בוועד.

גורל הקושרים
------------

* ויאצ'סלב מולוטוב - נשלח למונגוליה כשגריר.
* גאורגי מלנקוב - נשלח לנהל תחנת כוח בקזחסטן.
* לזר קגנוביץ' - מונה למנהל מפעל כימי בהרי אורל.
* דמיטרי שפילוב - מונה למנהל מכון מחקר כלכלי בקירגיזיה.
* קלימנט וורושילוב - בשנת 1960 הועבר מתפקידו כיושב ראש הסובייט העליון.
* ניקולאי בולגנין - בשנת 1958 נשללה ממנו דרגת מרשל ברית המועצות והוא נשלח לסטברופול לתפקיד ניהול משני.
* מיכאיל פרבוחין - בפברואר 1958 נשלח לגרמניה המזרחית כשגריר באוקטובר 1961 הוצא מחברות בוועד המרכזי של המפלגה.
* מקסים סבורוב - בשנת 1958 נשלח לעיר סיזרן לנהל מפעל לייצור מכונות.

בהמשך כל חברי הקבוצה הגיעו לגמלאות.

קישורים חיצוניים
----------------

* הודעה רשמית על הדחת קבוצה אנטי-מפלגתית
**Straits Times Online Mobile Print**, או בקיצור **STOMP**‏ הוא פורטל סינגפורי בשליטת חברת Singapore Press Holdings, חברת תקשורת סינגפורית. האתר משמש לכתיבת בלוגים, תכנים עיתונאים ועוד. החלק המרכזי באתר נקרא **Singapore Seen** ומשמש כאתר מרכזי למשתמשים הסינגפורים להעלות תלונות על חיי היום יום שלהם. אירועים שנתפסים בעיניהם כלא הולמים את הערכים הסינגפורים - בעיקר בציבור.

בין היתר ניתן למצוא באתר תלונות על אנשים שמתנהגים בחוסר התחשבות במקומות ציבוריים, שגיאות כתיב בפרסום חוצות, אנשים המביעים חיבה פיזית מוגזמת בנוכחות ילדים, אנשים החוצים את הכביש באדום ובמקום ללא מעבר חצייה ועוד. פעמים רבות לתלונות מצרפים תמונות וסרטי וידאו קצרים המוכיחים את הטענות המועלות, ומביכים את האנשים המופיעים בהם ברבים.

תלונות חריפות במיוחד אף נחקרות על ידי התקשורת הסינגפורית ומפורסמות באמצעי התקשורת המסורתיים דוגמת עיתונים ותוכניות טלוויזיה. האתר נחשב לאחד מהפופולרים בסינגפור, וזכה בשנת 2008 להיות אחד מעשרת האתרים הנפוצים ביותר במדינה.

קישורים חיצוניים
----------------

* 

* אתר האינטרנט הרשמי של Straits Times Online Mobile Print

הערות שוליים
------------

1. ↑  האתר STOMP
2. ↑  Aroused couple engage in intimate acts at condo pool, with kids around
**כפר הנוער הטיפולי-אתגרי נירים** הקרוי על שמו של לוחם שייטת 13, רס"ל ניר קריצ'מן, נמצא בבוסתן הגליל במקום בו שכן בעבר "כפר הנוער חופים" (פילדלפיה) של הסוכנות היהודית. מבני הכפר, מבני בית הספר ושטחי הנוי שוכנים לשפת הים ומשתרעים על שטח של 170 דונם.

חבריו של ניר, רובם קציני ולוחמי שייטת 13, הקימו ב-2003 עמותה בשם "עמותת נירים" המפעילה את הכפר ואת התוכניות החינוכיות שבו בשיתוף פעולה עם אגף שח"ר והמינהל לחינוך התיישבותי במשרד החינוך, משרד הרווחה והאגף הביטחוני-חברתי במשרד הביטחון. כפר הנוער נירים הוא מסגרת פנימייתית לנוער בסיכון, והוא מפוקח על ידי רשות חסות הנוער. 

בכפר שוהים כ-105 חניכים וחניכות המוגדרים כנוער בסיכון, בגילאי 14–18. הם שוהים בכפר במסגרת מסלול של 3–4 שנים. החניכים לומדים בבית ספר תיכון שהוקם בכפר, בכיתות קטנות ועם תוכנית לימודים המותאמת אישית לכל אחד. הם נדרשים להיבחן בבגרות עיונית-מדעית מלאה ומעודדים אותם לשרת שירות משמעותי בצה"ל, ולבטא מעורבות חברתית. זאת במטרה להביא להשתלבות בני הנוער בחברה הנורמטיבית בישראל, כאזרחים שווים ותורמים.

ייחודו של הכפר בגישה האתגרית המאפיינת את פעילותו למען השגת מטרה זו, על פי רעיונות המודל של טיפול באמצעות שטח ושילוב שיטות כמו שיטת הסמכות השלמה.

החניכים משתתפים בין השאר בטיולים נודדים, ניווטים, סדרות בסגנון הישרדות, סנפלינג ופעילות ים (כגון שיט מפרשיות, קיאקים, סירות מנוע ועוד) המבוצעת בבסיסי חיל הים.

חניכי הכפר זוכים בהישגים משמעותיים: 65% מהם בעלי זכאות לתעודת בגרות (הממוצע הארצי הוא 64%, ובקרב בני נוער בסיכון הממוצע נמוך מ-10%); 98% מתגייסים לצה"ל, חלקם במסלול קרבי ופיקוד (הממוצע הארצי הוא כ-70%, ובקרב נוער בסיכון נמוך מ-40%); 20% מבוגרי המחזורים האחרונים התנדבו לשנת שירות קדם צבאית; ו-22% מבוגרי המחזורים הראשונים לומדים במוסדות להשכלה גבוהה.

בית הספר נירים זכה ב-2012 במקום השני בפרס החינוך הארצי ובשנת 2022 זכה בפרס החינוך המחוזי לשנת הלימודים תשפ"ב. 
עמותת נירים המפעילה את הכפר היא אחד מארבעה ארגונים שקיבלו ב-2012 את תו "מידות" לאפקטיביות בהצטיינות.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של כפר הנוער נירים
* על הכפר באתר בנק לאומי
* כתבה בחדשות ערוץ 2 (אורכב 27.06.2020 בארכיון Wayback Machine), אפריל 2009 (12 דקות)

הערות שוליים
------------

1. ↑  העמותה מפעילה גם את תוכנית "נירים בשכונות" הפועלת במסגרת הקהילה ב-10 שכונות מצוקה ברחבי הארץ
2. ↑  שיטת הסמכות השלמה
3. ↑  ארכיון חדשות נירים, באתר העמותה
4. ↑  תו מידות ל"נירים"
**נסיכות הבוחר מזלצבורג** (בגרמנית: **Kurfürstentum Salzburg**) הייתה מדינה שנוסדה על ידי נפוליאון בשנת 1803, על בסיס ארכיבישופות זלצבורג, והועברה לשליטת האימפריה האוסטרית בשנת 1805.

היסטוריה
--------

בשנת 1803 קיבל פרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה כנסיך בוחר את שטחי ארכיבישופות זלצבורג שעברו תהליך חילון, כפיצוי על הדוכסות הגדולה של טוסקנה שנלקחה ממנו. בחוזה פרסבורג בשנת 1805 צורפו שטחי נסיכות הבוחר מזלצבורג לאימפריה האוסטרית, וכפיצוי קיבל פרדיננד את שטחי בישופות וירצבורג לשעבר כנסיכות הבוחר מווירצבורג.

שטחי נסיכות הבוחר מזלצבורג שולבו באימפריה האוסטרית, ופרנץ הראשון, קיסר אוסטריה, הוסיף לתאריו את התואר "דוכס זלצבורג". בשנת 1809 הועברו שטחי הנסיכות לממלכת בוואריה, ובשנת 1816 חזרו לשליטת אוסטריה. בשנת 1850 הפכו השטחים לדוכסות זלצבורג.

| האימפריה הרומית הקדושההאימפריה הרומית הקדושה נסיכויות הבוחר של האימפריה הרומית הקדושה |
| --- |
| ארכי-בישופויות |  מיינץ •  טריר •  קלן |
| נסיכויות חילוניות |  בוהמיה •  פפאלץ •  סקסוניה •  ברנדנבורג |
| התווספו במאה ה-17 |  בוואריה •  הנובר |
| התווספו במאה ה-19 |  רגנסבורג •  זלצבורג •  וירצבורג •  וירטמברג •  באדן •  הסן |
בית מארי אנטואנט בכפר המלכה.
**כפר המלכה** (בצרפתית: **Hameau de la Reine**) הוא כפר-דמה שנבנה בגנים של ארמון הטריאנון הקטן שבעצמו ממוקם בגנים של ארמון ורסאי עבור מארי אנטואנט רעייתו של לואי השישה עשר, מלך צרפת.

תיאור הכפר
----------

בשנת 1774, הגנים הפורמליים של ארמון הטריאנון הקטן הפכו לגנים אנגליים "טבעיים" יותר, ונבנו בהם גבעות, אגם ופלגים קטנים, תחת פיקוחו של אנטואן רישאר, הגנן האישי של המלכה.

הכפר הוקם בשנת 1783 בתכנונו של האדריכל רישאר מיק (Richard Mique). בכפר נבנו בית חווה, מחלבה וטחנת קמח שהפיקו תנובה כפרית טרייה לשימוש המלכה ופמלייתה. הכפר פעל כמתחם נפרד מארמון ורסאי וחיו בו אנשים שנשכרו לטפל בכפר ולהפוך אותו ליצרני. המלכה והגבירות נהגו להתארח בכפר ולהתלבש בהתאם לסגנון לבוש כפרי, רועות צאן ורפתניות, בעוד הן עובדות במקום מטפלות בצאן וחולבות את הפרות.

הריהוט בתוך המבנים לא היה ריהוט אופייני לבתי כפר, אלא ריהוט מלכותי ומפואר, אולם יחד עם זאת, פשטות המבנים היוותה ניגוד לפאר הרב של ארמונות ורסאי, או אפילו של הטריאנון הקטן עצמו.

ראו גם
------

* גני ארמון ורסאי
* הטריאנון הגדול
* הטריאנון הקטן

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **כפר המלכה** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של כפר המלכה
* תצלומי הכפר
* וידאו של כפר המלכה(הקישור אינו פעיל)
**נסיכות רויס-גרייץ** (בגרמנית: **Fürstentum Reuß jüngere Linie**) הייתה נסיכות קטנה בגרמניה, אשר השתייכה לענף הצעיר של בית רויס, אשר התקיים עד לאחר מלחמת העולם הראשונה, ובשנת 1920 צורפה לתורינגיה.

היסטוריה
--------

בשנת 1806 איחד היינריך הארבעים ושניים, נסיך שלייץ את רויס-שלייץ ורויס-גרה, ובאותה שנה קיבל את התואר נסיך מידי נפוליאון. בשנת 1807 הנסיכות הצטרפה לקונפדרציה של הריין, ובשנת 1815 היא הצטרפה לקונפדרציה הגרמנית. בין השנים 1824–1848 איחדה הנסיכות את נסיכויות רויס-לובנשטיין, רויס-אברסדורף ורויס-קסטריץ, ומאז כונתה **נסיכות רויס הקו הצעיר**. הנסיכות הצטרפה לצולפריין, ובשנת 1849 הוענקה חוקה חדשה לנסיכות, אשר שופרה במהלך שנות ה-50 של המאה ה-19.

הנסיכות נשארה נייטרלית במהלך מלחמת אוסטריה–פרוסיה, זאת בשונה מנסיכות רויס הקו המבוגר, אולם בשנת 1867 היא הצטרפה לקונפדרציה הצפון-גרמנית. בשנת 1870 לחמו כוחות הנסיכות לצד הצבא הפרוסי במלחמת צרפת–פרוסיה, ובשנת 1871 הצטרפה הנסיכות לקיסרות הגרמנית. בשנת 1902 מת היינריך העשרים ושניים, נסיך רויס-גרייץ, ובנו היינריך העשרים וארבעה, נסיך רויס-גרייץ עלה לשלטון במקומו. מכיוון שהיינריך העשרים וארבעה היה לקוי בנפשו כתוצאה מתאונה שעבר בילדותו, שלטו דודניו היינריך הארבעה עשר, נסיך רויס הקו הצעיר ולאחריו היינריך העשרים ושבעה, נסיך רויס הקו הצעיר כעוצרי הנסיכות. לאחר תבוסת גרמניה במלחמת העולם הראשונה, נאלץ היינריך העשרים ושבעה להתפטר, ובתחומי הנסיכות הוקמה המדינה העממית רויס שהצטרפה בשנת 1920 למדינת תורינגיה.

נסיכי רויס הקו הצעיר
--------------------

* היינריך הארבעים ושניים (1806–1818)
* היינריך השישים ושניים (1818–1854)
* היינריך השישים ושבעה (1854–1867)
* היינריך הארבעה עשר (1867–1913)
* היינריך העשרים ושבעה (1913–1918)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נסיכות רויס הקו הצעיר** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 18557-7
* VIAF: 148339352
* WorldCat: viaf-148339352

 |
אין לבלבל עם אין לבלבל ערך זה עם הערך "הצעקה".

"**הזעקה**" (1924) הוא אלבום הדפסים בטכניקה של חיתוך עץ שיצר הצייר הישראלי מירון סימה.

תיאור
-----

"הזעקה" הוא אלבום המכיל שבעה חיתוכי עץ שיצר מירון סימה בשנת 1924. למרות שהחל לעבוד על הסדרה בעת שהותו בהייניכן, את עיקר העבודה יצר בדרזדן, גרמניה, לפני ותוך כדי שנתו הראשונה כסטודנט באקדמיה לאמנות בעיר. שבעת ההדפסים הם: (1) נידונים למוות; (2) אם ובתה המתה; (3) סב מוצא נכד מת; (4) אשה ותינוק שנרצח; (5) זעקה; (6) שירת אבל; (7) מול השופט הנצחי. בנוסף יצר סימה הדפס נוסף המהווה שער לקובץ. העבודות מודפסות על גבי גליונות נייר בגובה של 44.7 ס"מ וברוחב של 57 ס"מ (כ"א).

גדעון עפרת קשר את הסדרה אל סגנון אקספרסיוניזם הגרמני ואל "רוח" של "אקספרסיוניזם יהודי" שכלל אמנים כיעקב שטיינהרט, יעקב אייזנשר ואחרים, שפעלו באותה עת. סימה הציג את העבודות בשנת 1928 בגלריה בפראג ובתערוכת הדפס קבוצתית שהתקיימה בדרזדן בשנה שלאחר מכן.

סגנון העבודות משקף את יצירתו המוקדמת של סימה, בטרם הושפע מן הריאליזם האקדמי, אליו נחשף באקדמיה לאמנות בדרזדן. העבודות מתארות את הדמויות מוארות בתאורה דרמאטית המשטחת את הדמויות ומציגה אותן כבוקעות ממשטחי צבע שחור, סגנון השואב מן המאפיינים של המדיום, כמו גם מאמנים אקספרסיוניסטים כאמיל נולדה, מקס פכשטיין ואחרים.

עותק של סדרת ההדפסים נמצא בעיזבון האמן שבמשכן לאמנות על שם חיים אתר בעין חרוד.

הערות שוליים
------------

1. ↑  ראו: עפרת, גדעון, **לראות בחשכה: מירון סימה**, הוצאת ש. זק ועמותת מירון סימה, 2003, עמ' 39
2. ↑  ראו: עפרת, גדעון, **לראות בחשכה: מירון סימה**, הוצאת ש. זק ועמותת מירון סימה, 2003, עמ' 44
אין תמונה חופשיתאין תמונה חופשית
**אריה לייביש-ליִש** (20 בינואר 1929, רומניה - 2016, ישראל) היה סופר, שחקן תיאטרון ומלחין ישראלי.

ביוגרפיה
--------

אריה ליש נולד בעיירה סטניששט שברומניה. למד ב"חדר" בעיירה, בבית הספר היהודי ובתלמוד תורה בעיר בקאו. בגיל 15, במלחמת העולם השנייה, נלקח לעבודות כפייה במחנה עבודה גרמני. לאחר המלחמה החל לכתוב מערכונים ביידיש. התקבל כשחקן לתיאטרון הממלכתי היהודי.
במסגרת פעילותו הספרותית אף התקבל לבית הספר הגבוה לספרות ע"ש אמינסקו בבוקרשט.
הצלחתו נקטעה באבה כאשר הודיע על כוונתו לעלות לישראל.

בשנת 1963 עלה לארץ. שיחק ב"הבימה", "הקאמרי", ו"האוהל",
והיה פעיל במחלקה ליידיש של שידורי ישראל.
בעל תואר "מורה בכיר" מהמדרשה למורים למוזיקה, ותואר נוסף מאוניברסיטת בר-אילן.

הוציא לאור מחזות, קובץ שיריה של רעייתו המנוחה המשוררת סימאלה שניידר, ביידיש בעברית וברומנית, ולחנים פרי עטו.

כריכת ספרו הראשון
כתב שני ספרים, בסדרה מתוכננת של שלושה, בהם הוא מתאר את התקופות השונות בחייו.
ספרו הראשון "בצל העיירה" מתאר את חייו ברומניה קודם עלייתו ארצה, בעיירה, בעיר במחנה הכפייה ובצל השואה.
בספרו השני "סימאלה שלי", מספר את חייה של אשתו המנוחה, סימאלה שניידר, מילדותה בעיר צ'רנוביץ, תלאותיה בתקופת המלחמה, פגישתם המשותפת ועלייתם ארצה.
הספרים פורסים יריעה רחבה ומרתקת של חיים יהודיים ולעולם התרבות היהודית בצל השואה.
הספרים יצאו בהוצאת "עקד".

ספריו
-----

* "בצל העיירה", הוצאת "עקד", 2007.
* "סימאלה שלי", הוצאת "עקד", 2011.

קישורים חיצוניים
----------------

* ביקורת על הספר "בצל העיירה" מאת משה גרנות, באתר של אהוד בן עזר "חדשות בן עזר" גיליון 242 (במרכז העמוד).
* ביקורת על הספר "סימאלה שלי" מאת משה גרנות, באתר של אהוד בן עזר "חדשות בן עזר" גיליון 653 (במרכז העמוד).
* דף שחקן באתר המרכז הישראלי לתיעוד אמנויות הבמה, אוניברסיטת תל אביב. מיתוך: "מדריך מאה שנה לתיאטרון העברי".

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007299396505171
* ISNI: 0000 0000 6695 8992
* LCCN: n2007088280
* VIAF: 19139406
* WorldCat: lccn-n2007088280

 |
**נסיכות שאומבורג-ליפה**, מגרמנית: **Fürstentum Schaumburg-Lippe**) הייתה מדינה היסטורית באזור סקסוניה התחתונה של היום, אשר הועלתה בשנת 1807 על ידי נפוליאון למעמד של נסיכות, והתקיימה עד לאחר מלחמת העולם הראשונה.

היסטוריה
--------

בשנת 1640 מת אוטו החמישי, רוזן שאומבורג ללא יורשים, ונחלתו חולקה בין דוכסות הולשטיין, רוזנות הסן-קאסל, ודוכסות בראונשווייג-לינבורג. בשנת 1643 ירש פיליפ, רוזן ליפה-אלפרדיסן שהיה דודו של אוטו (אח אמו), חלק מנחלות שאומבורג וצירפם לנחלתו, שנקראה מכאן והלאה רוזנות שאומבורג-ליפה.

לאחר מותו של פיליפ בשנת 1681, פוצלה נחלתו בין בניו; בנו הבכור פרידריך כריסטיאן ירש את שאומבורג-ליפה, ואילו בנו השני פיליפ ארנסט ירש את רוזנות ליפה-אלפרדיסן.

נכדו של פרידריך כריסטיאן וילהלם, רוזן שאומבורג-ליפה היה שליט חזק, והחזיק בצבא של 1,000 חיילים (צבא די גדול יחסית לשטח כה קטן). לאחר מותו של וילהלם ללא ילדים, ירש אותו פיליפ השני, רוזן שאומבורג-ליפה, ובכך איחד מחדש את הרוזנות. לאחר מותו של פיליפ השני, ירש אותו בנו גאורג וילהלם.

בשנת 1807 שודרגה הרוזנות על ידי נפוליאון לדרגת נסיכות, והצטרפה לקונפדרציה של הריין. לאחר קונגרס וינה בשנת 1815, הצטרפה הנסיכות לקונפדרציה הגרמנית.

בשנת 1860 מת גאורג וילהלם, ובמקומו עלה לשלטון בנו אדולף. בשנת 1866 הצטרפה הנסיכות בראשות אדולף הראשון, נסיך שאומבורג-ליפה לאוסטריה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, אך לאחר תבוסת האוסטרים הצטרפה בשנת 1867 לקונפדרציה הצפון-גרמנית. בשנת 1870 לחמו כוחות הנסיכות לצד פרוסיה במלחמת צרפת–פרוסיה, ובשנת 1871 הצטרפה הנסיכות לאימפריה הגרמנית.

ב-15 בנובמבר 1918 התפטר אדולף השני, נסיך שאומבורג-ליפה מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה.

לאחר מכן
--------

כאשר הנסיכות בוטלה, הפכה המדינה למדינה חופשית, שהתקיימה עד לשנת 1946, שאז מוזגה לתוך מדינת סקסוניה התחתונה.

שליטי שאומבורג-ליפה
-------------------

### רוזני שאומבורג-ליפה

* פיליפ הראשון (1643–1681)
* פרידריך כריסטיאן (1681–1728)
* אלברכט וולפגנג (1728–1748)
* וילהלם (1748–1777)
* פיליפ השני (1777–1787)
* גאורג וילהלם (1787–1807)

### נסיכי שאומבורג-ליפה

* גאורג וילהלם (1807–1860)
* אדולף הראשון (1860–1893)
* גאורג (1893–1911)
* אדולף השני (1911–1918)

### ראשי בית שאומבורג-ליפה

* אדולף השני (1918–1936)
* ולדמר (1936–1962)
* פיליפ ארנסט (1962–2003)
* אלכסנדר (מאז 2003)

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נסיכות שאומבורג-ליפה** בוויקישיתוף
* נסיכות שאומבורג-ליפה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

| מדינות הקיסרות הגרמנית (1871–1918) הקיסרות הגרמניתהקיסרות הגרמנית |
| --- |
| ממלכות | פרוסיה • בוואריה • סקסוניה • וירטמברג |  |
| דוכסויות גדולות | באדן • הסן • מקלנבורג-שוורין • מקלנבורג-שטרליץ • אולדנבורג • סקסוניה-ויימאר-אייזנך |
| דוכסויות | אנהלט • בראונשווייג • סקסוניה-אלטנבורג • סקסוניה-קובורג-גותה • סקסוניה-לאוונבורג (עד 1876) • סקסוניה-מיינינגן |
| נסיכויות | שאומבורג-ליפה • שוורצבורג-רודולשטדט • שוורצבורג-זונדרסהאוזן • ליפה • רויס הקו המבוגר • רויס הקו הצעיר • ולדק-פירמונט |
| ערים חופשיות | ליבק • המבורג • ברמן |
| שטחים אחרים | אלזס-לורן • מושבות גרמניות |

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007548034105171
* GND: 4052141-2
* LCCN: n81008034
* NKC: ge451240
* VIAF: 141898453
* WorldCat: lccn-n81008034

 |
ניהאט ארים וריצ'רד ניקסון
**איסמאיל ניהאט ארים** (בטורקית: **İsmail Nihat Erim**; נולד ב-1912 – נרצח ב-19 ביולי 1980) היה משפטן, עיתונאי ומדינאי טורקי, סגן ראש ממשלת טורקיה מ-1948 עד 1950 וראש ממשלת טורקיה.

ארים למד משפטים באוניברסיטת איסטנבול והשלים את עבודת הדוקטורט שלו בפריז ב-1939. לאחר מכן היה למרצה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת אנקרה ומונה ליועץ משפטי לשר החוץ של טורקיה ב-1943. ארים נטל חלק במשלחת הטורקית לדיונים בעניין הקמת האומות המאוחדות בסן פרנסיסקו ב-1945. באותה שנה נבחר לאספה הלאומית הגדולה של טורקיה מטעם מפלגת העם הרפובליקאית וכיהן בה עד שהמפלגה הפסידה בבחירות ב-1950.

ארים היה לעורך הפוליטי בעיתון "אולוס" (Ulus) ולאחר שזה נסגר הקים עיתון משלו ב-1953 בשם "יני אולוס הלקצ'ה" (Yeni Ulus–Halkçı). ב-1956 לקח ארים חלק בשיחות אודות עתידה של קפריסין שנערכו בלונדון ומונה לנציבות האירופית לזכויות אדם. הוא המשיך לעסוק בניסוחה של החוקה הקפריסאית ב-1959 וייעץ בנושא זה למשלחת הטורקית לאומות המאוחדות.

ב-1961 שב ארים לכהן באספה הלאומית כראש סיעת מפלגת העם הרפובליקאית, אך שנה לאחר מכן הורחק משורות המפלגה באופן זמני עקב מחלוקת בינו לבין מנהיגה איסמט אינני. בין 1961 ל-1970 היה ארים נציגה של טורקיה למועצת אירופה.

לאחר ההפיכה הצבאית השנייה בטורקיה בשנת 1971 ייעצה המועצה לביטחון לאומי לארים לפרוש משורות מפלגתו, והוא מונה לראש ממשלה "על-מפלגתי" ב-26 במרץ 1971. ארים כיהן בראשה של ממשלת אחדות לאומית חלשה עד 3 בדצמבר 1971 עת נאלץ להתפטר בשל קריסת ממשלתו, אך נשיא טורקיה ג'וודט סונאי מינה אותו לכהונה נוספת כשבוע לאחר מכן. ב-17 באפריל 1972 התפטר ארים מראשות הממשלה באופן סופי כשמדיניותו לא זכתה לתמיכת האספה, ופרש מהתפקיד ב-22 במאי 1972. בתקופת כהונתו, שנמשכה כ-14 חודשים בלבד, הספיק ארים להקים את משרד התרבות ולאסור על גידול אופיום בלחץ אמריקאי. בתקופתו אף פוזרה ונאסרה "מפלגת הפועלים הטורקית" (Türkiye İşçi Partisi, TİP) ונרצח קונסול ישראל בטורקיה אפרים אלרום. שנות שלטונו של ארים התאפיינו ברדיפת ארגונים שמאלנים ומעצר פעילי שמאל.

ארים נרצח ב-19 ביולי 1980 ומילטנטים שמאלנים נטלו אחריות על המעשה. ייתכן שההתנקשות בחייו באה על רקע רדיפת השמאל בתקופת כהונתו כראש ממשלה, וכן אפשר שתרמה להתחוללותה של ההפיכה הצבאית השלישית בטורקיה ב-12 בספטמבר 1980.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ניהאט ארים** בוויקישיתוף
* ניהאט ארים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007446310305171
* BnF: cb15108020k (data)
* GND: 119238969
* ISNI: 0000 0001 0977 3016
* LCCN: n80158353
* NARA: 10569241
* NTA: 147971659
* SNAC: w6g89hvr
* SUDOC: 136945376
* VIAF: 59381665
* WorldCat: lccn-n80158353

 |
**ג'ון פיליפ** (באנגלית: **John Phillip**;‏ 19 באפריל 1817 – 1867) היה צייר סקוטי בן התקופה הוויקטוריאנית, הידוע בעיקר בזכות ציורי החיים בספרד, החל משנת 1851. הוא זכה לכינוי "פיליפ הספרדי".

ביוגרפיה
--------

נולד למשפחה ענייה באברדין שבסקוטלנד, כישרונו האמנותי של פיליפ הוכר בגיל צעיר. לורד פנמור שילם על כך שפיליפ יהפוך לתלמידו של תומאס מוסגרבה ג'וי בלונדון בשנת 1836. גם את השכלתו באקדמיה המלכותית לאמנויות שילם פנמור.

בעודו באקדמיה, פיליפ הפך לחבר ב"קליקה", קבוצת אמנים שאורגנה על ידי ריצ'רד דאד. הקליקה זוהתה כממשיכי דרכם של ויליאם הוגארת ודייוויד וילקי. הקריירה של פיליפ עצמו התמקדה בביצוע ציורים מפורטים המתארים את חיי הכפרים הסקוטיים. מאוחר יותר הוא עבר לתאר סצינות יותר רחבות מחיי ספרד שהושפעו מציורי ברטולומה אסטבן מוריו ודייגו ולאסקס.

העבודות המוקדמות של פיליפ נטו לתאר משפחות סקוטיות אדוקות. בשנת 1851 ביקר בספרד משום שהומלץ לו לנסוע לדרום אירופה בשל בריאותו. לאחר מכן התרכז בציור נושאים ספרדיים. הראשונים שבהם, "כותב המכתבים מסיביליה", הציג את השפעתה של "האחווה פרה רפאלית" – תנועה שהתנגד לה בעבר, יחד עם מרבית חברי "הקליקה" האחרים. כאמור הוא הושפע ממסעותיו ויעץ לאמנים אחרים לעשות זאת. כמה אמנים, כמו אדווין לונג, הלכו בעקבותיו.

בשלהי שנות ה-50 וה-60 של המאה ה-19, הסגנון של פיליפ הפך להרבה יותר רחב. הוא צייר בהשפעת עבודתו המאוחרת של ג'ון אוורט מיליי. שני הציורים החשובים ביותר של פיליפ בשנים אלה היו הקריירה המוקדמת של מוריו (1864) ו"לה גלוריה "(1865). הראשון תיאר את מוריו הצעיר שצייר את חיי הרחוב הספרדים. השני תיאר טקס אזכרה ספרדי לילד מת.

פיליפ הוזמן לצייר את החתונה בשנת 1858 של ויקטוריה, הנסיכה המלכותית לנסיך פרדריק ויליאם מפרוסיה, לימים הקיסר הגרמני פרדריק השלישי. פיליפ נישא לאחותו של ריצ'רד דאד. כמו אחיה היא הפכה לחולת נפש. פיליפ נפטר משבץ מוחי בעת שביקר אצל ויליאם פאוול פרית' בקנזינגטון.

גלריה
-----

* אל פאסו אל פאסו
* הצייר בעבודתוהצייר בעבודתו
* כותב המכתבים מסיבליהכותב המכתבים מסיבליה
* לה גלוריה לה גלוריה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ג'ון פיליפ** בוויקישיתוף
* ג'ון פיליפ, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  Paul Stirton, **Phillip, John (1817–1867), genre and portrait painter**, Oxford University Press, 2004-09-23, Oxford Dictionary of National Biography
2. ↑  Lee, Sidney, ed. (1896). "Phillip, John". *Dictionary of National Biography*. **45**. London: Smith, Elder & Co.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb170416256 (data)
* GND: 128779497
* ISNI: 0000 0000 6682 7941
* LCCN: nr2004021374
* NTA: 070593612
* RKD: 63184
* SNAC: w6qz284v
* ULAN: 500021176
* VIAF: 50288817
* WorldCat: lccn-nr2004021374

 |
אטב כביסה עשוי עץ.
אטב כביסה עשוי פלסטיק
אטב כביסה העשוי עץ, ולו חלק אחד (ולא שני חלקי עץ המחוזקים באמצעות קפיץ)
**אטב כביסה** או **אטב** הוא כלי תפיסה המאפשר תפיסת הבגדים על חבל כביסה למטרת ייבושם לאחר כיבוסם.

היסטוריה
--------

אטב כביסה עשוי עץ, ולו חלק אחד הומצא על ידי קהילת השייקרים בראשית המאה ה-18. גרסה מאוחרת של אטב זה נרשמה כפטנט בארצות הברית על ידי ג'רמי ויקטור אופדבק. אטב זה היה מוט עץ, שבו חריץ שאפשר תפיסת הבד שנתלה על חבל הכביסה. החריץ הצר מנע את נפילת האטב. אטבים אלה היו עשויים עץ גמיש אשר שמר על צורת החריץ הצרה.

האטב המודרני הומצא על ידי דייוויד סמית' מורמונט בשנת 1853 והוא כולל שתי פיסות עץ או פלסטיק המוחזקות יחד באמצעות קפיץ.

דגם זה של אטב פותח על ידי סולון מור בשנת 1887.

משפחת פגזיני- אטבי כביסה מעוצבים של עודד פרידלנד

בתרבות
------

הפסל קלאס אולדנבורג יצר פסל בשם "אטב כביסה" (*Clothespin*) הממוקם כיום מול בית עיריית פילדלפיה שבארצות הברית.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **אטבי כביסה** |

* הילרי גרינבאום וצ'ארלס וילסון, **ההיסטוריה של אטב הכביסה**, הניו יורק טיימס, 11 במאי 2012
* אטבי כביסה ממדינות העולם

הערות שוליים
------------



|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007283924005171
* GND: 4195305-8
* LCCN: sh85027156

 |
**ג'ון פלמינג** (באנגלית: **John Fleming**;‏ 1792–1845) היה צייר נוף סקוטי שחי ופעל בגרינוק, סקוטלנד. הוא ידוע בעיקר בזכות סדרת התמונות שצייר באגמי הברבורים של סקוטלנד, שפורסמה בגלאזגו ב-1834.

ביוגרפיה
--------

פלמינג נולד בערך בשנת 1792 ולמד לצייר בתים בגיל ארבע עשרה. סביר להניח שהיה לו קשר מסוים עם צייר הדיוקנאות ג'יימס סאקסון לפני שהייה זמן מה בלונדון, שם עבד כצייר בית וניצל את ההזדמנות ללימוד ציור בגלריות שם.

ג'ון פלמינג, מצודת אלינגטון, 1830
בתור חוקר נוף, פלמינג התמחה בציורים קטנים של נוף סקוטי, שזכו לפרסום נרחב באמצעות סדרה של שיתופי פעולה עם החרט והמוציא לאור של גלאזגו ג'וזף סוואן. הוא עבד לראשונה עם סוואן ב-1828 על הוצאה בשם Select Views of Glasgow וסביבותיה, לו תרם גם האמן של גלאזגו ג'ון נוקס. פלמינג וסוואן המשיכו אחר כך עם ספרים נוספים: Select Views on the Clyde (1830) ו- Select Views of the Lakes of Scotland (1834). האחרון שבהם, מורכב בסך הכל מ-48 תמונות, שהונפקו ב-16 חלקים, התגלה כפופולרי מספיק כדי להצדיק פרסום של מהדורות נוספות ב-1836 וב-1839.

פלמינג עבד גם כצייר דיוקנאות והוא רשום ככזה בהופעתו הראשונה במדריך המקומי של גרינוק בשנים 1831/2. משנת 1834 ואילך הוא היה רשום כצייר דיוקנאות ונוף כאחד. נראה שעבודת הפורטרט שלו הוזמנה כמעט כולה על ידי לקוחות מתוך העיר.

פלמינג היה תורם קבוע לסדרת תערוכות גלאזגו לאמנויות יפות של יצירותיהם של אמנים בריטים חיים, שהתקיימה בחסות האגודה המקומית בין 1828 ל-1838. הוא הפך לחבר יוצא דופן באגודה של גלאזגו ונבחר חבר באקדמיית מערב סקוטלנד כשהציג בתערוכתה הראשונה ב-1841. הוא גם הציג בתערוכות של האקדמיה המלכותית הסקוטית של 1828, 1830 ו-1837, והציג שני נופים בכל אחת.

הוא מת ב-16 בפברואר 1845.

הערות שוליים
------------

1. 1 2  John Fleming (1792-1845)". Inverclyde Council. Retrieved 27 October 2016.
2. ↑  "Rare Books - Important Acquisitions - Select views of the lakes of Scotland: from original paintings by John Fleming / engraved by Joseph Swan; with historical and descriptive illustrations by John M. Leighton"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb14973936x (data)
* CANTIC: a12309680
* GND: 1111580650
* ISNI: 0000 0000 7978 1655
* LCCN: nr99002639
* RKD: 28272
* ULAN: 500031373
* VIAF: 76589065
* WorldCat: lccn-nr99002639

 |

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"ג'ון פלמינג (צייר)"**.
**אטהר א-טאהר באביקיר מוחמד** (בערבית: **اطهر الطاهر**, בתעתיק: **אטהר אלטאהר**; נולד ב-24 באוקטובר 1996 בח'רטום שבסודאן) הוא כדורגלן סודאני המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת סמוחה מליגת העל המצרית ובנבחרת סודאן.

קריירת מועדונים
---------------

בין השנים 2014–2020 שיחק א-טאהר באל-הילאל אומדורמאן מליגת העל הסודאנית. בשנת 2020 החל לשחק בסמוחה מליגת העל המצרית. בעונתו הראשונה במועדון ערך 25 הופעות ליגה והבקיע שני שערים.

קריירה בינלאומית
----------------

ב-17 באוקטובר 2015 ערך א-טאהר את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סודאן, בהפסד 2-0 לנבחרת אוגנדה. ב-23 בנובמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 2-1 לנבחרת מלאווי.

תארים
-----

אל-הילאל אומדורמאן
* אליפות סודאן (3): 2016, 2017, 2018

קישורים חיצוניים
----------------

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר ESPN

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"אטהר א-טאהר"**.
**גַּלְדָּן סַמְרָנִי** או **אַגְרוֹפִירוֹן סַמְרָנִי** (שם מדעי: *Elytrigia juncea*) הוא מין דגן רב שנתי, מסוג גלדן ממשפחת הדגניים.

מאפיינים
--------

גלדן סמרני מאופיין בכך ששיבוליו הדוקות מאוד, עד שאינן עבות מגבעולו. הדגן פורח בחודשים אפריל, מאי ויוני, והוא עובר תקופות תרדמה בקיץ ומתעורר בסתיו. פרחיו דו מיניים, ועליו מסורגים (עלה אחד בכל מפרק). גלדן סמרני עמיד בצורה רבה מפני רסס גלי הים המלוחים והוא קולט מים מהלחות באוויר. שורשיו יחסית שטחיים.

לגלדן סמרני תאית רכה שהוא קל לעיכול לפרות. יש בו כ-2.5% חלבון נעכל, וויטמינים כמו ריבופלאבין המתאים לפרות.

תפוצה
-----

גלדן סמרני גדל בר בארץ ישראל בעיקר בשטחי מישור החוף, על אדמת חול וסלעי כורכר, ואף סמוך מאוד לים.

שימושים
-------

בשנות ה-50 חקר דוד צוריאל מהתחנה לחקר החקלאות את השימוש בגלדן סמרני לצורך מרעה על אדמות חוליות ובשנות ה-60 נעשה בו שימוש נרחב לייצוב אדמות חוליות.

לקריאה נוספת
------------

* מיכה לבנה, **לקסיקון החי והצומח של ארץ-ישראל**, כרך א', עורך: עזריה אלון, מדינת ישראל - משרד הביטחון, תשנ"ד - 1994 (ע"ע אגריפירון סמרני) (הספר בקטלוג ULI)

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **גלדן סמרני** |

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* ITIS
* GBIF
* IPNI
* צמחיית ישראל ברשת
* צמח השדה
* Tropicos
 |

הערות שוליים
------------

1. 1 2  מחולות נודדים לכרי מרעה, למרחב, 20 במרץ 1960
2. 1 2  אדמת חולות הופכת לשדה־מרעה, שערים, 2 בפברואר 1959
3. ↑  סיור מקצועי לחקלאים, על המשמר, 11 במרץ 1956
4. ↑  איתמר בנעט, שדות מרעה על התולות הנודדים, הַבֹּקֶר, 7 במרץ 1958
5. ↑  6000 דונם חולות נודדים יוצבו לאורך מישור החוף , דבר, 13 במרץ 1963  
בקשות למידע על דרכי המלחמה בחולות נודדים, למרחב, 27 באוגוסט 1968