recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**ספר חרדים** נכתב על ידי רבי אלעזר אזכרי בצפת במאה ה-16.
הספר הובא לדפוס לראשונה בשנת 1601, לאחר מות מחברו.

תוכן הספר
---------

הספר ממיין את המצוות לפי איברי הגוף השונים; מצוות התלויות בעיניים, באוזניים, בגפיים וכיוצא בזה, ועוסק בשורשיהן ובענפיהן של המצוות. עיסוק מיוחד יש במצוות התלויות בארץ. כמו כן, הספר מדגיש פעמים רבות את הפן הקבלי שבמצוות ומרבה לצטט את דברי הזוהר (בעיקר מתוך ה"רעיא מהימנא" שעוסק בתרי"ג מצוות) ומדברי רבותיו - מקובלי צפת.

שמו של הספר "חרדים" ניתן לו על ידי מחברו, על שם היראה הגדולה והחרדה הנצרכים על פי דבריו לקיום המצוות.

בסוף הספר מופיעים מספר פיוטים אשר "ידיד נפש" הוא הידוע שבהם. הספר מהווה גם מקור ראשון לתעודות היסטוריות שונות, כמו למכתבו של הרמב"ם אחרי עלייתו לארץ ישראל. הכרעתו ההלכתית כי קדושת שביעית נוהגת בפירות נוכרים, עוררה עניין רב בספרות ההלכה. בספר מובאות רבות בשם "ספר המדות", אותו זיהה משה חלמיש עם הספר "אורחות צדיקים".

מהדורות וספרים שהתחברו בעקבות הספר
----------------------------------

הספר נדפס לראשונה בוונציה בשנת 1601, ומאז נדפס בעשרות מהדורות.

במהלך הדורות חוברו קיצורים שונים של הספר והוא תורגם לשפות אחרות. רבי אברהם דנציג, מחבר הספר "חיי אדם", חיבר קיצור לספר חרדים, שנדפס בתוך ספרו "זכרו תורת משה". תרגום ליידיש יצא לאור תחת השם "תם וישר". ספרים אחרים התחברו על בסיס חלוקתו של ספר חרדים למצוות התלויות באיברים, ועליהם נמנים הספרים "זובח תודה" לרב מרדכי אצבאן, קושטא ה'תצ"ג; "ליקוטי יוסף" לרבי יוסף מזבורוב, למברג ה'תק"פ בערך; והספר "נר מצווה" לרב אהרון מאפטא, המלקט את דברי הבעל שם טוב על סדר ה"ספר חרדים", פיוטרקוב ה'תרע"א.

תפוצתו של הספר
--------------

בשל היותו מרכז את המצוות בצורה נוחה לעיון, התחבב הספר על המוני בית ישראל. בספר משנה ברורה נכתב, ש"עוד יש הרבה והרבה מצוות שלא הובאו בשולחן ערוך, ונמצאים בספרי מוני המצות הרמב"ם והסמ"ג והחינוך, **וביותר בספר חרדים** כי הוא קיבץ מכל הראשונים הקודמים לו בהמצות הנוהגות למעשה בזמן הזה, ונכון מאוד שילמוד אותם כל אדם ויהיה בקי בהן" (משנה ברורה, סימן קנ"ו, סעיף קטן ד'). בתולדותיו של החפץ חיים מסופר, שהחפץ חיים נהג למסור שיעור קבוע בספר חרדים.

בהקדמה לספר "בית יהודה"- על ספר חרדים, משבח המחבר[דרושה הבהרה] את הספר בכך שחרדת הקודש הנסוכה על הספר חודרת ללבו של הקורא ודבריו פותחים אף לב אבן. חסידים מספרים על אדם שנכנסו בלבו הרהורי כפירה, ורבו יעץ ללמוד עמו ספר חרדים ועל ידי כך ינצל מהרהוריו.

לקריאה נוספת
------------

* מרדכי פכטר, חייו ואישיותו של ר’ אלעזר אזכרי בראי יומנו המסטי וספר "חרדים", שלם ג (תשמא) עמ' 127-147.
* משה חלמיש, לשאלת זהותו של הספר "בית מדות" הנזכר בס’ חרדים וב"ראשית חכמה" קריית ספר מז (תשלב) עמ' 169-178.
* הרב נתן דוד שפירא, הגהות המדפיסים בשיר "ידיד נפש", "תורה שבעל פה" מא, עמ' קיד.

קישורים חיצוניים
----------------

* אלעזר אזקרי, **ספר חרדים**, במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית
* קיצור "ספר חרדים" באתר "דעת"
* פרקים נג-נה של ספר חרדים באתר "דעת"
* "ספר חרדים" ב-HebrewBooks.org
* אלעזר בן משה אזכרי (1533-1600.), ספר חרדים, דף שער בספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  דברי יצחק אות ל"ו

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007413178205171
* VIAF: 186440926
* WorldCat (עם VIAF): 186440926

 |
ציור המתאר את התכנסות האספה
**האספה המכוננת הלאומית** (בצרפתית: **Assemblée nationale constituante**) הוקמה ב-9 ביולי 1789 במהלך המהפכה הצרפתית, ושימשה כממשלת צרפת לאחר המהפכה.

הרקע
----

אספת המעמדות, אשר התכנסה ב-5 במאי הגיעה למבוי סתום כבר למחרת. הנציגים של המעמד השלישי ניסו לייעל את הגוף המייצג את אזרחי צרפת. הם התכנסו בנפרד משני המעמדות הראשונים בתור מה שהוגדר כ"קומונה". ב-12 ביוני הקומונה הזמינה את שאר המעמדות להצטרף אליהם. חלק ניכר מהמעמד השני (הכמורה) עשו כן, אך כמעט כל בני האצולה סירבו.

ב-17 ביוני הקומונה קיבלה את הקמת האספה הלאומית ברוב של 490 נגד 90. המעמד השני הצטרף לאספה החדשה יומיים לאחר מכן.

בעקבות מאמציו של לואי השישה עשר והמעמד השלישי למנוע מנציגי העם להפגש, האספה נאלצה להעתיק את דיוניה למגרש הטניס המלכותי ב-20 ביוני. במגרש זה הם נשבעו את שבועת מגרש הטניס, תוך כדי שהם מבטיחים לשוב ולהתכנס עד אשר צרפת תקבל חוקה חדשה. אחרי שהוא לא הצליח לפזר את האספה בכח, לואי הכיר בסמכותה ב-27 ביוני. האספה שינתה את שמה ל"האספה המכוננת הלאומית", והחלה לתפקד כרשות מחוקקת. יחד עם זאת, ספרים רבים מתייחסים אל האספה בשמה הישן "האספה הלאומית".

מבנה האספה בקיץ 1789
--------------------

לאחר נפילת הבסטיליה ב-14 ביולי, האספה המכוננת הלאומית שימשה כממשלתה של צרפת.

#### הדמויות והמפלגות החשובות של האספה

* אויביה השמרנים של המהפכה (ברבות הימים יקבלו את השם "ימניים")
	+ ז'אק אנטואן מארי קזלה - דובר הזרמים הקיצוניים של האריסטוקרטיה
	+ ההגמון ז'אן סיפרן מורי - נציג הכנסייה.
* "הדמוקרטים המלוכנים" (ברבות הימים יקבלו את השם "קונסטיטוציאנלים" או "מונרכיסטים"). כרתו ברית עם ז'אק נקר. תמכו במשטר הדומה למשטרה של בריטניה.
	+ ז'אן ז'וזף מונייה
	+ הרוזן דה לאלי-טולנדל
	+ הרוזן דה קלרמון-טונר
	+ פייר ויקטור מלואה
* המפלגה הלאומית, באותו הזמן מאוחדת סביב רעיונות דמוקרטיים ותמיכה במהפכה. יצגה את ענייני מעמד הביניים, אך הייתה קשובה גם לענייניהם של העניים. בין נציגיה הבולטים:
	+ אונורה מירבו
	+ המרקיז דה לה פאייט
	+ ז'אן-סילבן באיי

אל האישים והקבוצות האלה, יש להוסיף את עמנואל ז'וזף סיאס, הנציג הבולט ביותר באספה, מי שעתיד להתמנות למשרת הדירקטור בתקופת הדירקטורט ואחר כך קונסול בשיתוף עם נפוליאון. הוא הצליח לגשר בין תומכי המלוכה החוקתית לבין תומכי הדמוקרטיה המלאה.

פיזור האספה
-----------

האספה התפזרה ב-30 בספטמבר 1791. למחרת החוקה החדשה נכנסה לתוקף, תוך כדי שהיא מפנה את מקומה לאספה המחוקקת.

ראו גם
------

* צווי אוגוסט

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **האספה המכוננת הלאומית** בוויקישיתוף
* תולדות הזמן: נודע אשר נתהוה במדינת צרפת, המאסף, 15 בספטמבר 1789 (המשך)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007261110205171
* BnF: cb118638376 (data)
* GND: 35994-4
* ISNI: 0000 0001 2180 9253
* LCCN: n50000756
* SUDOC: 027492346
* ULAN: 500354490
* VIAF: 148462593
* WorldCat: lccn-n50000756

 |
האקשה הפה - חזית
האקשר מרקט
**הָאקֶָשֶה הֶפֶה** (בגרמנית: **Hackesche Höfe**) הוא מתחם המורכב משמונה חצרות ברחוב רוזנטלר (Rosenthaler Strasse) מס' 40 ברובע מיטה בברלין.

היסטוריה
--------

החצרות נבנו בתחילת המאה ה-20 בסגנון יוגנדסטיל ואוכלסו בעיקר ביהודים. בעל המקום היה יהודי בשם מיכאל יעקב. בתקופת גרמניה הנאצית הוא הוכרח למכור את המתחם לארי. הזכויות הושבו ליורשיו ב-1993. היהודים נשלחו להשמדה ורק אבני הנגף המרובות מעידות על כך.

באחת החצרות יש מוזיאון במקום בו היה קיים בית החרושת לייצור מברשות ומטאטאים על ידי עיוורים של חסיד אומות העולם אוטו ויידט. כן קיים במקום מוזיאון לזכר אנה פרנק.

לאחר מלחמת העולם השנייה היה המתחם בשטח ברלין המזרחית. התיישבו במקום אמנים ויוצרים. תוכניות השלטונות להרוס את המתחם נתקלו בהתנגדות עזה. 

ב-1995 הוחל בשיפוץ המתחם והוא הפך למרכז חנויות, גלריות, מוזיאונים, סדנאות ותיאטראות. הדירות הישנות שופצו והפכו את המקום למבוקש ויקר למגורים.

האקשר מרקט
----------

מול האקשה הפה נמצאת כיכר מוקפת במסעדות ובברים, ובה נמצאת גם תחנת הרכבת האקשר מרקט (בגרמנית: **Hackescher Markt**). בכיכר נערכים הופעות רחוב ושוק אוכל בימי חמישי ושבת. 

* חצר מס' 1  בהאקשה הפהחצר מס' 1 בהאקשה הפה
* כניסה למוזיאון אוטו ויידטכניסה למוזיאון אוטו ויידט
* תחנת הרכבת האקשר מרקטתחנת הרכבת **האקשר מרקט**
* להקת כלי נשיפה ממתכת בהאקשר מרקטלהקת כלי נשיפה ממתכת בהאקשר מרקט

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **האקשה הפה** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של האקשה הפה
* האקשה הפה באתר berlin.de
* האקשה הפה (אורכב 21.09.2016 בארכיון Wayback Machine), באתר "מלון"
* סיור בהאקשה הפה, באתר "ברלין"

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 4328996-4
* VIAF: 236091250
* WorldCat (עם VIAF): 236091250

 |
דאלדאלה - (מונית שירות) מקומית
**מושי** (בסוואהילי: **Moshi**) היא עיר בצפונה של טנזניה ובירת מחוז קילימנג'רו, והיא שוכנת בגובה של 830 מטר מעל פני הים, למרגלותיו הדרומיים של הר קילימנג'רו. בשנת 2002 מנתה אוכלוסיית העיר כ-145,000 תושבים, רובם שייכים לשבטי המסאי והצ'אגה. מבחינה מנהלית מחולקת העיר לחמישה-עשר רבעים עירוניים.

היסטוריה
--------

מושי הייתה מקום מושבו של רינדי, ראש שבט הצ'אגה, אשר צבר כוח החל באמצע המאה ה-19 ושלט על דרכי המסחר באזור. עם השתלטות הגרמנים על מזרח אפריקה, שיתף עימם רינדי פעולה, כנגד יריביו. בנו של רינדי, מלי, גירש את הגרמנים מהמקום בשנת 1891, אך מקץ שנתיים הם שבו למושי והשתלטו עליה בכוח. העיר הייתה למרכז שלטוני אזורי, וחוברה לרשת מסילות הברזל. בסוף המאה ה-19 פרסו הגרמנים את חסותם על מסיונרים קתולים ולותרנים אשר עסקו בניצור האוכלוסייה המקומית ובחינוך, והנהיגו את גידול הקפה באזור, דבר שתרם לכלכלה המקומית. בשל כך נהנית העיר עד היום מרשת חינוך טובה יחסית לאזורים אחרים במדינה, ומאחוז גבוה של ידיעת קרוא וכתוב. לקראת סוף המאה ה-20 החלה העיר להתפתח כיעד תיירותי למבקרים בקילימנג'רו ובפארקים הלאומיים ושמורות הטבע והצייד בצפון טנזניה. ב-1971 נחנך נמל התעופה הבינלאומי קילימנג'רו השוכן כ-30 ק"מ ממערבית לעיר.

העיר כיום
---------

מסגד במושי
כלכלת העיר נסמכת על חקלאות (בעיקר גידולי קפה ובננות), תעשיית מזון, משקאות ורהיטים, ועל מתן שירותים. התיירות היא נדבך נוסף בכלכלה המקומית, אם כי העיר ארושה השוכנת כ-70 ק"מ ממערב למושי, נחשבת למרכז תיירותי מרכזי יותר, בשל קרבתה אל מישורי הסרנגטי ואל אזור השימור נגורונגורו. בנוסף לנמל התעופה ולמסילת הברזל המקשרת את מושי אל ארושה ממערב ואל חוף האוקיינוס ההודי ואל דאר א-סלאם ממזרח, עובר דרכה כביש A23 המחבר בין ארושה ומומבסה שבקניה, וכביש B1 מתפצל ממנו ממזרח לעיר ומוביל לדר א-סלאם.

במושגים מקומיים, נחשבת מושי לעיר בעלת רמת חיים גבוהה יחסית, הנהנית ממערכות חינוך ובריאות מפותחות. בעיר פועלים "הקולג' הרפואי הנוצרי קילימנג'רו" (Kilimanjaro Christian Medical College) של אוניברסיטת טומאיני (Tumaini University), "קולג' מ'וונגה האוניברסיטאי לחינוך" (Mwenge University College of Education) של אוניברסיטת סנט אוגוסטין בטנזניה (St. Augustine University of Tanzania) ו"קולג' מושי האוניברסיטאי ללימודי חברה ומנהל" (Moshi University College of Cooperative and Business Studies) של אוניברסיטת סוקואינה לחקלאות. בעיר נערכת מדי שנה תחרות מרתון הקילימנג'רו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מושי** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של מושי
* אתר הקולג' הרפואי הנוצרי קילימנג'רו
* אוניברסיטת סנט אוגוסטין בטנזניה
* אתר קולג' מושי האוניברסיטאי ללימודי חברה ומנהל
* מרתון הקילימנג'רו

הערות שוליים
------------

1. ↑  Census Results in Brief 2002


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007557345105171
* LCCN: n80109266
* VIAF: 159447784
* WorldCat: lccn-n80109266

 |
**אמיר בר-שלום** (נולד ב-17 ביוני 1966) הוא עיתונאי, כתב ופרשן ישראלי. משמש כפרשן צבא וביטחון בגלי צה"ל. בעבר שימש ככתב המדיני של תאגיד השידור הישראלי "כאן" וגם ככתב לענייני צבא וביטחון של הערוץ הראשון.

ביוגרפיה
--------

בר-שלום נולד בשם **אמיר פרידמן**. בנעוריו למד בתיכון רנה קסין שבירושלים.

עם גיוסו לצה"ל, שובץ בחטיבת גבעתי. במהלך שירותו הצבאי עיברת את שמו ל"אמיר בר-שלום". בחטיבת גבעתי עבר בר-שלום מסלול הכשרה כלוחם, את קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. לאחר מכן, שב בר-שלום לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה. בשנת 1988 השתלם בקורס מפקדי פלוגות ובהמשך שימש כמפקד פלוגה בגבעתי ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון. במילואים שימש כקצין מבצעים מיוחדים באחת מחטיבות החי"ר שבפיקוד מרכז, והשתחרר מצה"ל בדרגת רב-סרן. אחרי שרותו הצבאי, התגייס לשב"כ, עבר קורס מאבטחים שבמהלכו נפצע, פרש ולמד לתואר ראשון במדעי המדינה ובהיסטוריה של ארצות הברית, באוניברסיטה העברית בירושלים.

את דרכו כעיתונאי החל בר-שלום במחלקת הספורט של הערוץ הראשון ואף סיקר את אולימפיאדת סידני. בשנת 2000, בעקבות האינתיפאדה השנייה הפך לכתב ופרשן לענייני צבא וביטחון, בערוץ. בהמשך מונה לראש הדסק הצבאי של הערוץ הראשון ושימש גם כמגיש "מבט".

עם סגירת רשות השידור והקמת תאגיד השידור הישראלי, מונה בר-שלום לתפקיד הכתב המדיני של תאגיד השידור הישראלי. מאוקטובר עד דצמבר 2017 הגיש את התוכנית שבע אקטואלי בערוץ כאן 11.

החל מ-5 בינואר 2018 ועד פברואר 2019, הגיש את מהדורת חדשות השבוע בימי שישי בערוץ כאן 11.

בחודש מרץ 2019 התפטר מתאגיד השידור. מאז, הוא משמש עמית מחקר במכון למדיניות נגד טרור.

בחודש מאי 2019 הצטרף לזמן ישראל כפרשן לענייני צבא וביטחון.

בחודש מאי 2020 הצטרף לגלי צה"ל והוא משמש כעורך ומגיש מחליף ב"חמש בערב", יומן הערב ותוכנית החדשות של הבוקר "בוקר טוב ישראל" ופרשן לענייני ביטחון. בר-שלום מגיש את תוכנית האסטרטגיה והממשל של גלי צה"ל, "רצועת הביטחון", בימי רביעי.

חיים אישיים
-----------

בר-שלום נשוי ואב לשתיים. הם מתגוררים בכפר האורנים. בת הדודה של אביו היא סוכנת המוסד יהודית נסיהו.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמיר בר-שלום** בוויקישיתוף
* יעקב בר-און, מלחמה ובר שלום, באתר ynet, 27 בנובמבר 2002
* אסף כרמל, אמיר בר-שלום וירון דקל מועמדים להגשת "מבט", באתר הארץ, 16 באוקטובר 2007
* ניר ליברך, ‏"אני עוצר את השידור. יורים עליי", באתר ‏מאקו‏‏, ‏20 בינואר 2009‏
* ערן סויסה, זמן פציעות: ריאיון עם אמיר בר שלום, באתר nrg‏, 10 באפריל 2011
* עוזי בנזימן, אין מה לדווח, באתר העין השביעית, 21 בינואר 2015

הערות שוליים
------------

1. 1 2  יעקב בר-און, מלחמה ובר שלום, באתר ynet, 27 בנובמבר 2002
2. 1 2  ניר ליברך, ‏"אני עוצר את השידור. יורים עליי", באתר ‏מאקו‏‏, ‏20 בינואר 2009‏
3. ↑  אתר למנויים בלבד שי פוגלמן, ינאי יחיאל, אמיר בר-שלום, באתר הארץ, 18 בפברואר 2018
4. ↑  אלכסנדר כץ, התאגיד: אמיר בר שלום כתב מדיני, רועי ינובסקי למשטרה, באתר אייס, 3 במאי 2017
5. ↑  ענת ביין-לובוביץ', ‏האם מנכ"ל תאגיד השידור מתערב בניהול חטיבת החדשות באופן שאסור עפ"י החוק?, באתר גלובס, 6 במרץ 2019
6. ↑  ע"פ השידור ביום שלישי ה-12 במאי 2020.
7. ↑  ע"פ השידור ביום שישי ה-18 בפברואר 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007387931505171

 |
**דיאן קלהאר** (בסלובנית: **Dejan Kelhar**; נולד ב-5 באפריל 1984) הוא כדורגלן עבר סלובני ששיחק בעמדת הבלם.

קריירת מועדונים
---------------

קלהאר התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של ברז'יצה, וזמן קצר לאחר מכן הצטרף למחלקת הנוער של צליה. קלהאר, הצטרף לקבוצה הבוגרת. בינואר 2004 הושאל לקרשקו.

בקיץ 2006, קלהאר חתם בגרויטר פירט מהבונדסליגה השנייה תמורת 100 אלף אירו. לאחר שקלהאר מיעט לשחק בגרויטר, בינואר 2008 חזר לצליה. ב-31 בינואר 2009, קלהאר חתם בסרקל ברוז' מליגת העל הבלגית.

בפברואר 2011, קלהאר חתם בלגיה ורשה.

לאחר שאת עונת 2011/2012, קלהאר התחיל כשחקן חופשי וב-7 בנובמבר 2011, קלהאר חתם בהפועל חיפה, אך כעבור חודשיים וחצי חתם בסמסונספור מליגת העל הטורקית.

בהמשך הקריירה, קלהאר שיחק גם בגבאלה, הכוכב האדום בלגרד   
 שפילד ונסדיי, סיוואספור, באד ראדקרסבורג ובנוסף חזר לקדנציה נוספת באולימפיה ליובליאנה וצליה.

ב-3 במרץ 2010, קלהאר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סלובניה בניצחון 1-4 נגד קטר.

תארים
-----

הכוכב האדום בלגרד
* ליגת העל הסרבית: 2013/2014

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **דיאן קלהאר** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית)
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר National Football Teams
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

הערות שוליים
------------

1. ↑  דורון בן דור, ‏קלהאר חתם בהפ' חיפה ויוכל לשחק כבר מול סכנין, באתר ONE‏, 7 בנובמבר 2011
2. ↑  דורון בן דור, ‏קלהאר עזב את הפועל חיפה, בנין: לא אוהב את זה, באתר ONE‏, 29 בינואר 2012

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"דיאן קלהאר"**.
**אליעזר ארלוזורוב** (בכתיב יידי: **ארלאזאראוו**; ה'תר"א/ה'תר"ב, 1841/1842 - ו' באדר ה'תרס"א, 25 בפברואר 1901) היה חסיד חב"ד, רב ואב בית דין בעיר רומני.

היה סבו של חיים ארלוזורוב, ממנהיגי היישוב העברי הארצישראלי בין שנות העשרים עד הירצחו ב-1933 כשהיה בן 34 בלבד.

ביוגרפיה
--------

נולד לשאול, חסיד חב"ד. למד עם אחיו, אברהם יחזקאל ארלוזורוב (לימים רבה של חרקוב), אצל הרב עוזר ריבקין, גם הוא חסיד חב"ד.

מונה לרב העיר רומני בשנת ה'תרכ"ט בהיותו בגיל 28. על רבנותו בעיר כתב י.י. היילפערין:

> 
> בין מספר הרבנים המעטים יחידי סגלה היודעים לנהל את צאן מרעיתם על מי מנוחות התורה והדעת, היה גם רבנו ז"ל, עם היותו צדיק ומחמיר לעצמו, הקל בכל האפשר לאחרים. הוא היה סבלן ועניו ידע לאחד את כל המפלגות ושפתים ישק השיבו דברים נכוחים למהאדוקים עד החפשים הקיצוניים.
> 
> 
> 
> — הספד בהמליץ, 3 במרץ 1901
> 

בשיחותיו, יומניו וברשימותיו של רבי יוסף יצחק שניאורסון מוזכר הרב ארלוזורוב כאחד מחסידיו הבולטים של אביו, רבי שלום דובער שניאורסון.

היה מעורב בעסקי הכלל, ונכח בכמה אסיפות רבנים. היה בידידות עם רבני דורו, כמו הרב אברהם יצחק קוק. היה מחותן עם הרב אריה לייב הפט, רבה של קונוטופ. נפטר אחרי מחלה קשה.

בניו הם שאול, מאיר ויוסף. חתנו הוא הרב עקיבא ינקלבסקי. נכדו (בן שאול) הוא חיים ארלוזורוב.

עץ יוחסין
---------

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |  |  | אליעזר ארלוזורוב |
|
|  |  |  |  |  |  |  |   |   |
|
|   |   |   |   |   |   | שאול ולסקה ארלוזורוב |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |
| סימה ארלוזורוב |   | חיים ארלוזורוב |   | דורה רוזוליו |   | דוד רוזוליו |
|   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |
|   |   | שאול ארלוזורוב |   |   |   | דניאל רוזוליו |   | שאול רוזוליו |   |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   | מירב ארלוזורוב |   |   |   | עידו רוזוליו |
|

כתביו
-----

ניהל התכתבות עם רבנים, בהם השדי חמד. לא רצה להדפיס בחייו את חידושיו.

* **הגהות אליעזר**, פיוטרקוב תרס"ב
* **תשובות אליעזר** (עדיין בכתובים)
* חלק מהגהותיו לשו"ע נדפסו בהוספות לשולחן ערוך הרב

קישורים חיצוניים
----------------

רשימת הפרסומים של אליעזר ארלוזורוב, בקטלוג הספרייה הלאומית

הערות שוליים
------------

1. ↑  כפר חב"ד, גיליון 927.
2. ↑  לוח אחיאסף. בכמה מקורות נזכר שהתמנה כבר בתרכ"ג, כשהיה בן 22. ככל הנראה מדובר בטעות.
3. ↑  כרך א, **לקוטי דיבורים**, קה"ת, עמ' 138
4. ↑  אג"ק (רש"ב) ח"ג עמוד עח.
5. ↑  חיי הראי"ה עמוד 288.
6. ↑  ידיעה על פטירתו נדפסה בעיתון המליץ 27 בפברואר 1901.
7. ↑  אוצר הרבנים מס' 2444.
8. ↑  ישראל כהן **חיים ארלוזורוב**.
9. ↑  לדוגמה: כללים, מערכת גימל, אות יא.
10. ↑  לוח אחיאסף, וילנא, שנה תשיעית, תרס"ב עמוד 28.
11. ↑  כמה מהן נדפסו בקובץ יגדיל תורה (ניו יורק).

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007520903705171
* LCCN: nr95037309
* WorldCat (עם LCCN): nr95-037309

 |
**יאנוש שבק** (בהונגרית: **Sebeők János**; בודפשט, 20 ביולי 1958) הוא סופר, מסאי, פובליציסט, פילוסוף, שחקן צהובונים אקסצנטרי חריג יהודי-הונגרי.

ביוגרפיה
--------

יאנוש שבק נולד למשפחה יהודית, אמו הייתה אווה שבק, משוררת זוכת פרס אטילה יוז'ף. הוא אימץ את שמה, כשם במה, לכבודה. שבק מפרסם מאז 1967 (היה בן 9), תחילה שירים, אחר כך תשומת לבו הופנתה לפרוזה וכיום הוא מתעניין בעיתונאות ובפילוסופיה. ספרו הראשון הוא "קרב דרקון" (Sárkányviadal)*.* עבודתו הבאה הייתה רומן בשם "מדיום", שהוא הספר היחיד המטפל בשטחים דוברי ההונגרית באובדן המגוון הביולוגי. לאחר מכן, הופיעה "הביוספירה של המורדים", בה הוא מנסה ליצור פילוסופיה חדשה שבמרכזה המורכבות. השורות הראשונות של הספר נכתבו ב-1989, בכלוב הפנדה של גן החיות והבוטני (בודפשט) שם יצר תנועה קצרת מועד לשימור טבע תחת הכותרת Voks Humana, human vote. הוא פרש ב-1991, ואז הופיע ב-1993 עם פנטזיה היסטורית (Hisztériumjáték). הוא ריכז את חיבוריו ופרסומיו לכרכים מספר פעמים, ומאז 2001 הטור שלו "אנציקלופדית האלף שלי" מתפרסם מדי שבועיים בטורים של היומון "מדיאר נמזט" (Magyar Nemzet).

ב-2003 השתתף בריאליטי האח הגדול VIP-1, וב-2003 עשה סנסציה גם כראפר עם אלבום סולו. בין 2003 לבין 2009 הופיע בקביעות בעולם הסלבריטאים ובצהובונים. בסתיו 2009, מונע ממניעים ארוכי טווח נסוג מעולם הסלבריטאים. מאז, הוא מקדיש את זמנו הפנוי ליצירת בסיס ידע אישי משלו. עד שזה יהיה מוכן, הוא רוצה להיות נוכח בתודעה הציבורית רק כעיתונאי.

עבודתו זכתה להכרה בפרס טיבור לישקה ב-1994 ובפרס גרווה ב-1996. שבק חבר באגודת הסופרים ההונגרית (MÚOSZ), מועדון ה-PEN ההונגרי וב"אגודה הלאומית של אמנים הונגרים" (MAOE).

עבודותיו
--------

### ספרים

* קרב דרקון (רומן, ספרות 1980, 1984)
* מדיום (רומן, סיפורת, 1988)
* הביוספירה של המורדים או, ספר השמים החמישי ; בהתאמה János Pál; Kossuth, בודפשט, 1991
* משחק היסטריה (פנטזיה, קוסות', 1993)
* לאורך המגדל, עם שרשרת. כתבים מלוקטים ; Kairos, בודפשט, 2003
* קם מהאדמה. הרומן של הפילוסוף המטורף מדור Big VIP-1 ; Kossuth, בודפשט, 2003
* קרב דרקון ; תיקון שלישי; Cicero, בודפשט, 2003
* אנציקלופדית האלף שלי 2001.10.06–2005.06.11. (מאמרים בעיתונים, פרסומים, Nemzet Lap- és Könyvkiadó, 2005)

### CD

* Melorepp Sebeők (אלבום סולו, יוניברסל, 2006)

פרסים
-----

* פרס זהב – קטגוריית שירים, III. מפגש ארצי של סטודנטים סופרים ומשוררים סטודנטים, שארוואר (1974)
* פרס הרמה של הוצאת ההספרות היפה (1981)
* פרס טיבור לישקה (1994)
* פרס גרווה (1996)

לקריאה נוספת
------------

* ספריו באתר libri
* השולחן העגול
* סופרים הונגרים בני זמננו 1945-1997

קישורים חיצוניים
----------------

* איפה נעלם יאנוש שבק? באתר בליק
* יאנוש שבק בפייסבוק
* הסופר המוזר שבלבל את העולם: סיפורו של יאנוש שבק
* יאנוש שבק: סוף העולם, כאן.
* יאנוש שבק בויקיציטוט

הערות שוליים
------------

1. ↑  Diákírók és Diákköltők Országos Találkozói, Sárvár - harmincszor (15. oldal) Életünk 45. évfolyam 9. szám - 2007.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 103184767
* ISNI: 0000 0000 3104 2327
* LCCN: n88158990
* VIAF: 37321987
* WorldCat: lccn-n88158990

 |
**לוי הלוי לוין אפשטיין** (1866 – 1938) היה מו"ל עברי ועסקן ציוני בוורשה ובארץ ישראל. ממייסדי "המזרחי" בפולין וסגן יו"ר התנועה בפולין. יו"ר ועד קרן היסוד בירושלים.

ביוגרפיה
--------

נולד בוולקוביסק שבפלך סובאלק של פולין הרוסית, בנו של שמואל לוין אפשטיין, מייסד הוצאת לוין אפשטיין. קיבל חינוך תורני.

לאחר נישואיו התגורר בוורשה. החל משנת 1884 השתתף בעסקי המו"לות של אביו והיה אחראי על פעילות המו"לות של המשפחה בוורשה. היה פעיל בתנועת חובבי ציון בפולין והיה ממייסדי ה"מזרחי" בפולין וסגן היו"ר של התנועה בפולין. השתתף כציר בקונגרסים הציוניים.

במלחמת העולם הראשונה פעל לעזרת הפליטים בפולין, ייסד בתי מחסה ומוסדות חינוך.

כיהן בתפקידים ציבוריים רבים, ובהם: סגן יו"ר בית המדרש לרבנים "תחכמוני" בוורשה, חבר המועצה הלאומית היהודית של יהודי פולין, חבר הנהלת הקרן הקיימת והנהלת קרן היסוד, סגו יו"ר המשרד הארצישראלי בוורשה, חבר מועצת הקהילה היהודית בוורשה.

היה ממייסדי חוות ההכשרה החלוצית בגרוכוב, ממייסדי בית מחסה ליתומים "אשל" וממייסדי בית הספר העברי הדתי בפולין.

בשנת 1934 עלה לארץ ישראל והשתקע בירושלים. התגורר ופעל בשכונת בית וגן. העביר לירושלים חלק גדול מפעילות בית הדפוס והוצאת הספרים של "האחים לוין-אפשטיין ושות"'. המשיך את פעילותו הציונית וכיהן כיו"ר ועד קרן היסוד בירושלים.

נפטר בירושלים, בשנת 1938. נקבר ברחובות, שאחיו אליהו זאב לוין אפשטיין היה ממייסדיה.

קישורים חיצוניים
----------------

* 3069 | Encyclopedia of the Founders and Builders of Israel, www.tidhar.tourolib.org
* קברו ברחובות
* מודעת אבל על פטירתו, הארץ, 21 ביוני 1938
* מאמרי הערכה לאחר פטירתו

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007306374505171

 |
חדר האוכל של צפית
**צפית** הוא מוסד חינוכי הנמצא בקיבוץ כפר מנחם ומשתייך לתנועת השומר הצעיר.

היסטוריה
--------

צפית הוקם על ידי תנועת השומר הצעיר בשנת 1955 בקיבוץ כפר מנחם בשם "מוסד כפר מנחם". אז למדו רק ילדים מהקיבוץ ובית הספר תפקד כבית ילדים: החניכים ישנו במוסד כל השבוע ולמשך כל השנה.

לאחר מכן הצטרפו הקיבוצים: רבדים, נגבה, נחשון, חצור (1971), גת (1972), גלאון (1972),בית ניר (1972), הראל (1977), שדה יואב.

בתחילה הוקמו בתי פנימייה ומבנה חדר האוכל.

בית הספר נפתח בשנת 1992 למושבים והמועצות האזוריות לכיש ומטה יהודה (היה קודם ניסיון חד פעמי של שילוב תלמידי מושבים ממטה יהודה בשנתון שסיים ב-1982), הורחב והוקמו בו עוד 3 בתי כיתות, מבנה מעבדה, אודיטוריום ובניין ספרייה.

כיום יש במוסד פנימייה של חברת הנעורים צפית ופעילה בה תלמידים מכיתות י'-י"ב יכולים להישאר לישון שלוש פעמים בשבוע. זוהי אחת מ-3 הפנימיות הפעילות של השומר הצעיר כיום.

ההמנון הרשמי של פנימיית צפית הוא השיר חלומות של רוחמה רז.

בשנת 2004 נכלל צפית ברשימת 10 בתי הספר הכי טובים במוסף "הכי טובים" של מעריב.[דרוש מקור]

הכיתות והשכבות בצפית
--------------------

בצפית נהוג לתת לכל כיתה כינוי ביום הראשון של הלימודים בתחילת כיתה ז' ובתחילת כיתה י' (כאשר נבנות הכיתות מחדש). בכל שנה נבחר נושא אחר לשכבה, ועל הכיתות לבחור שמות לכיתה לפי נושא.

בשל כמות התלמידים שגדלה באופן קבוע משנה לשנה ישנה צפיפות רבה בצפית, ולכן נהרסו שלושה מבתי הפנימייה ונבנו בתי כיתות חדשים במקומם. כמו כן נבנה מבנה מדעים חדש ובניין מנהלה.

היישובים שלומדים בצפית
----------------------

* מועצה אזורית יואב: כפר מנחם, כפר הרי"ף, רבדים, שדה יואב, נגבה, סגולה, ורדון, גת, נחלה, גלאון, בית ניר, בית גוברין
* מועצה אזורית מטה יהודה: הראל, נחשון, נווה שלום
* מועצה אזורית באר טוביה: חצור

בנוסף מגיעים חניכים אחדים מגן יבנה, בני עי"ש, גדרה, באר טוביה, לכיש, קריית גת, וקריית מלאכי.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **צפית (מוסד חינוכי)** |

* אתר האינטרנט הרשמי של צפית
* סרטון על חיי הפנימייה
* דף מידע אודות בית הספר מפברואר 2009
* שיר על חיי הפנימייה לשנת 2016, סרטון באתר יוטיוב

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007309866405171

 |
כרזת הפסטיבל משנת 2018
**פסטיבל הסרטים הבין-לאומי אמקולה** הוא פסטיבל סרטים שנתי המתקיים בקמפלה, בירת אוגנדה שבאפריקה. הפסטיבל נוסד שנת 2004 על ידי ההיסטוריונית הקולנועית ההולנדית אליס סמיטס והיוצרת האמריקאית לי אליקסון. פסטיבל זה הוא פסטיבל הסרטים הוותיק ביותר של אוגנדה.

היסטוריה
--------

הפסטיבל הבין-לאומי הראשון של אמקולה נערך בקמפלה ב-21 במאי 2004. בפסטיבל הוקרנו סרטים עכשוויים מרחבי העולם.

הפסטיבל מורכב מתחרויות, דיונים, סדנאות, סמינרים ומופיעים רב תחומיים נוספים.

הורדת והחזרת הפסטיבל
--------------------

הפסטיבל יצא להפסקה בשנת 2012, אשר על פי מקורות מסוימים היה בגלל סיבות כלכליות. ב-16 במרץ 2016, הפסטיבל חזר והמשיך בניהול "קרן התרבות ביימבה".

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של פסטיבל הסרטים הבין-לאומי אמקולה

הערות שוליים
------------

1. ↑  על הפסטיבל, באתר "פסטיבל הסרטים הבין-לאומי באמקולה", 26 בפברואר 2016
2. ↑  תוכניית הפסטיבל, באתר "Wayback Machine", ‏ 23 בפברואר 2016
3. ↑  פסטיבל הסרטים הבין-לאומי באמקולה חוזר, באתר "artmatters.info" ‏, 1 בנובמבר 2015
פירוש נוסף ערך זה עוסק במרכז העסקים הראשי של שיקגו. אם התכוונתם לפירושים אחרים למילה "לופ", ראו לופ.

גורדי השחקים של הלופ
**אזור "הלוּפּ"** או לחלופין **אזור "הלולאה"** (באנגלית: **The Chicago Loop**) הוא אחד מ-77 תתי-האזורים של העיר שיקגו. אזור זה מכיל את מרכז העסקים הראשי וההיסטורי של שיקגו, והוא המחוז העסקי השני בגודלו בארצות הברית לאחר המחוז העסקי של העיר ניו יורק.

גאוגרפיה
--------

אזור זה גובל מצפון וממערב בנהר שיקגו, ממזרח בימת מישיגן ומדרום בכביש רוזוולט. הוא מכיל גורדי שחקים רבים (בעבר, עד פירוקו - בניין ביטוח הבית הנחשב גורד השחקים הראשון בעולם) בהם מגדל ויליס (לשעבר מגדל סירס) אשר נחשב בעבר גורד השחקים הגבוה ביותר באמריקה (כיום השני לאחר מגדל החירות), וגורד השחקים הגבוה ביותר בעולם עד 1998. כמו כן מכיל אזור "הלולאה" חנויות רבות, קניונים ולמעשה כל החברות הבולטות באזור המערב התיכון מחזיקות בתחומי הלולאה את משרדיהן הראשיים.

המקור ההיסטורי להגדרה של אזור "הלולאה" מבוסס על מסילת רכבת חשמלית שהוקמה בשנת 1882 והקיפה לראשונה את אזור זה מכל צדדיו. בשנת 1897 הוחלפה הרכבת החשמלית ברכבת עילית (המכונה באנגלית: 'The 'L - קיצור של Elevated train), אשר פועלת עד היום באותו התוואי שבו פעלה הרכבת החשמלית וחולפת על גבי מערכת של גשרים הבנויים מעל לרחובות העיר.

16,388 אנשים חיו בשטח הלולאה בשנת 2000, על פי מפקד האוכלוסין האמריקאי משנת 2000.

אתרים בולטים באזור הלופ
-----------------------

* מזרקת בקינגהאם
* בניין בורסת הנגזרות של שיקגו
* מרכז התרבות של שיקגו (Chicago Cultural Center)
* בית האופרה סיוויק (Civic Opera House) – מעונה הקבוע של האופרה הלירית של שיקגו
* קמפוס אוניברסיטת דה פאול (DePaul University)
* גראנט פארק
* בניין מקורמיק
* בית פאלמר – מלון היסטורי מפורסם שהוקם בשנת 1875
* קמפוס אוניברסיטת רוזוולט
* המרכז הסימפוני (Symphony Center) – מעונה של התזמורת הסימפונית של שיקגו
* מגדל ויליס (לשעבר מגדל סירס) – הבניין הגבוה ביותר בעולם בין השנים 1974 עד 1998
* תיאטרון שיקגו - התיאטרון שימש בעבר כאולם הקולנוע העיקרי של העיר, כיום מוצגים בו בעיקר מחזות, מופעי קסמים, מופעים קומיים וקונצרטים מוזיקליים.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימסע מדריך למטייל בוויקימסע: **הלופ** |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **הלופ** |

* Chicago Loop Alliance
* מפה רשמית של אזור "הלופ"
* הלופ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)

  


|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007542748505171
* LCCN: n97043119
* VIAF: 124507800
* WorldCat: lccn-n97043119

 |
מייקל דאן, 1966
**מייקל דאן** (באנגלית: **Michael Dunn**;‏ 20 באוקטובר 1934 – 30 באוגוסט 1973) היה שחקן קולנוע וזמר אמריקאי. דאן היה מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1965 על הופעתו בסרט "ספינת השוטים".

דאן נולד עם הפרעת הגדילה שגרמה לו לגמדות.

ביוגרפיה
--------

דאן נולד בשם גרי ניל מילר בעיירה שאטק שבאוקלהומה וגדל בעיר דברון שבמישיגן, היה בנם היחיד של ג'וול לפרד מילר. נולד עם הפרעת הגדילה SED שגרמה לו לגמדות מגיל קטן.

כדי להבדיל את עצמו משחקן אחר בשם גרי מילר, שינה את שם הבמה שלו למייקל דאן, "דאן" על שמה של סבתו. למד באוניברסיטת מישיגן אך לאחר פציעה שעבר ברגלו נאלץ לעזוב. לאחר מכן התקבל ל"אוניברסיטת מיאמי", שם שימש כעורך המגזין הראשי.

התפרסם בפעם הראשונה בשנת 1965 בדרמת המלחמה הרומנטית של סטנלי קריימר "ספינת השוטים", בתפקיד הגמד קארל גלוקן, עליו היה דאן מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
התפרסם במהלך הקריירה שלו בסדרה "פרוע על המערב" בתפקיד הנבל ד"ר מיגוליטו לובלס, בסרטו החמישי של פרנסיס פורד קופולה "אתה ילד גדול עכשיו", בדרמת הפשע "מאדיגן" ובמותחן "לא כך מתייחסים לגברת".
ב-1964 הועמד דאן לפרס טוני על תפקידו במחזה "הבלדה על הקפה העצוב".

חיים אישיים
-----------

דאן היה נשוי לרקדנית ג'וי טלבוט במשך מספר שנים עד שהתגרש, לזוג לא נולדו ילדים. דאן שסבל מעקמת קשה מת בשנתו בגיל 38 לאחר סיבוכים שהתגלו בליבו במהלך צילומים שערך באנגליה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **מייקל דאן** בוויקישיתוף

* מייקל דאן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* מייקל דאן, באתר AllMovie (באנגלית)
* מייקל דאן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
* מייקל דאן, באתר MusicBrainz (באנגלית)
* מייקל דאן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007345602605171
* BNE: XX5280510
* BnF: cb14024828p (data)
* GND: 1099996775
* ISNI: 0000 0000 5266 7828
* LCCN: no2003017459
* MusicBrainz: c1c18ee6-c2d3-45df-86e3-89c70c805269
* SNAC: w6xt8sj6
* SUDOC: 253946999
* VIAF: 22341017
* WorldCat: lccn-no2003017459

 |
**דב רבינוביץ'** (1912–1999) היה אתלט ישראלי. אלוף המכביה השנייה (1935) בהטלת כידון ובכך היה לאתלט הישראלי היחיד שזכה במדליית זהב במכבייה זו.

ביוגרפיה
--------

רבינוביץ' נולד בבאקו (כיום בירת אזרבייג'ן) למשפחה בת חמישה אחים. אחד מהם היה אילקה רווה, זמר וחלילן.

היה ספורטאי מצטיין, שיחק בכדורגל, בכדוריד ואף זכה בשנת 1930 באליפות ארץ ישראל בשחייה במשחה ל-100 מטר גב.

במכביה הראשונה שנערכה בשנת 1932 זכה רבינוביץ' במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה 38.18 מטר, אחרי הרי שניידר (47.0 מטר) ולפני גרינמן מישראל (38.02 מטר). הוא התאמן בקבוצת ברית מכבים עתיד.

במכביה השנייה שנערכה בשנת 1935 זכה רבינוביץ' במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 50.50 מטר, לפני בלא וייס מצ'כוסלובקיה ודוד הירשלר מישראל ארץ ישראל ובכך היה לאתלט הישראלי היחיד שזכה במדליית זהב במכבייה זו. בנובמבר אותה שנה הוא שיפר את שיא ישראל והעמידו על תוצאה של 50.82 מטר. שיא זה החזיק מעמד כחודשיים ונשבר על ידי אריה אטרמן ממכבי תל אביב (50.94 מטר).

באליפות האתלטיקה הראשונה של ארץ ישראל שנערכה באצטדיון ימק"א ירושלים בסוף נובמבר 1935 זכה ריבינוביץ' בשתי מדליות ארד, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 10.56 מטר, אחרי זאב שטיל (11.36 מטר) ואריה אטרמן (11.77 מטר) ובהטלת כידון בתוצאה של 44.65 מטר, אחרי אריה אטרמן 46.62 דקות ולב גוריון מבר כוכבא (46.10 מטר). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 31.81 מטר.

באליפות ישראל שנערכה במאי 1948 זכה רבינוביץ' בשתי מדליות זהב, בזריקת דיסקוס בתוצאה של 35.59 מטר וביידוי פטיש בתוצאה של 28.77 מטר.

חייו האישיים
------------

בנו, עמיהוד רבינוביץ' אף הוא אתלט מצטיין, אלוף ישראל ביידוי פטיש.

שיאים אישיים
------------

* הטלת כידון: 50.82 מטר (1935), **שיא ישראל בעבר**
* יידוי פטיש: 35.12 מטר

קישורים חיצוניים
----------------

* דב רבינוביץ (1935) - נאבק עם מזכיר מועצת פועלי ירושלים, דבר, 8 ביולי 1973
* טבלאות ושיאים של השגי 6 המכביות ושל ישראל, מעריב, 22 באוגוסט 1965
* בארץ - באתלטיקה קלה, דואר היום, 16 במרץ 1936
* התחרויות לאליפות ת"א באתלטיקה קלה, דבר, 16 במרץ 1936

הערות שוליים
------------

1. ↑  טבלאות ושיאים של השגי 6 המכביות ושל ישראל, מעריב, 22 באוגוסט 1965
2. ↑  ספורט, הַבֹּקֶר, 24 בנובמבר 1935
3. ↑  התחרויות לרבנאות א"י באתלטיקה קלה, הַבֹּקֶר, 1 בדצמבר 1935
4. ↑  לאחר ההתחרויות לרבנאות באתלטיקה, הַבֹּקֶר, 6 בדצמבר 1935
5. ↑  אלישע שוחט, 75 שנים לרבַּנָאות הראשונה באתלטיקה - חלק שני, באתר sportweb, ‏18 באוקטובר 2011
6. ↑  אליעזר רואי, האליפות באתלטיקה קלה, דבר, 14 במאי 1948
7. ↑  50 התוצאות הטובות בהיסטוריה - יידוי פטיש לגברים, באתר איגוד האתלטיקה בישראל
**מעיל** הוא אחד משמונת בגדי הכהונה שאותם לבש הכהן הגדול במשכן ובבית המקדש. הציוויים על עשיית המעיל ולבישתו מופיעים בתורה, בפרשת תצווה.

צורת המעיל
----------

תיאורו של המעיל בתורה מופיע בפרשת תצוה שבספר שמות, פרק כ"ח, פסוקים ל"א–ל"ה:

> 
> וְעָשִׂיתָ אֶת מְעִיל הָאֵפוֹד כְּלִיל תְּכֵלֶת. וְהָיָה פִי רֹאשׁוֹ בְּתוֹכוֹ, שָׂפָה יִהְיֶה לְפִיו סָבִיב, מַעֲשֵׂה אֹרֵג כְּפִי תַחְרָא יִהְיֶה לּוֹ, לֹא יִקָּרֵעַ.  
> 
> וְעָשִׂיתָ עַל שׁוּלָיו רִמֹּנֵי תְּכֵלֶת וְאַרְגָּמָן וְתוֹלַעַת שָׁנִי עַל שׁוּלָיו סָבִיב, וּפַעֲמֹנֵי זָהָב בְּתוֹכָם סָבִיב. פַּעֲמֹן זָהָב וְרִמּוֹן, פַּעֲמֹן זָהָב וְרִמּוֹן, עַל שׁוּלֵי הַמְּעִיל סָבִיב. וְהָיָה עַל אַהֲרֹן לְשָׁרֵת, וְנִשְׁמַע קוֹלוֹ בְּבֹאוֹ אֶל הַקֹּדֶשׁ לִפְנֵי ה' וּבְצֵאתוֹ, וְלֹא יָמוּת.
> 
> 
> 
> 

בצורת המעיל נחלקו המפרשים: יש אומרים שהוא הקיף את הגוף מסביב ורק לפניו היה פתוח ולא היו לו שרוולים, ויש אומרים שהיה בגד סגור (כמו הכתונת) עם שרוולים. אחרים סוברים שהיה חתיכת בד מלבנית שבאמצעה חור להכניס את הראש כך שהבד השתלשל מלפנים ומאחור עד לכף הרגל אך לא היה מחובר בצדדים.

המעיל היה עשוי כולו מבד ארוג צבוע בצבע תכלת. למעלה שפתו היה כפולה כדי שלא יקרע תוך כדי הוצאת או הכנסת ראש הכהן הגדול דרך החור.

בשולי המעיל היו פעמונים ורימונים, וכאשר הכהן הגדול היה נכנס למקדש לעבוד, נשמעו הפעמונים. המפרשים נחלקו בכוונת הפסוק: "וּפַעֲמֹנֵי זָהָב **בְּתוֹכָם**". יש מי שאומר שהכוונה שבין כל שני רימונים היה פעמון (רש"י ורמב"ם), ויש מי שאומר שבתוך כל רימון היה פעמון (רמב"ן). על פי הכתוב, מטרת פעמוני המעיל הייתה להודיע על בואו של הכהן הגדול למשכן על ידי צלצול הפעמונים שבתחתית המעיל.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקימילון ערך מילוני בוויקימילון: **מעיל** |
| ויקיטקסט טקסט בוויקיטקסט: **מעיל** |

* הרב יאיר וייץ, המעיל במקרא, באתר ישיבת הר ברכה
* הרב ירון בן דוד המעיל של הכהן הגדול באתר פורטל הדף היומי
* עוזי ברוך, פעמון מימי בית שני בעיר דוד, באתר ערוץ 7, 21 ביולי 2011
* פרשת תצווה ופעמון הזהב ממעיל הכהן הגדול
* 
* מאמרים בנושא מעיל, באתר ספריית אסיף

הערות שוליים
------------

1. ↑  רמב"ם הלכות כלי המקדש פרק ט הלכה ג' ורמב"ן שמות כ"ח, ל"א
2. ↑  רש"י שמות פרק כ"ח פסוק ד' והראב"ד הלכות כלי המקדש פרק ט' הלכה ד'
3. ↑  רלב"ג
4. ↑  הלכות כלי המקדש פרק ט הלכה ד'

| בגדי כהונה |
| --- |
| בגדי כהן הדיוט | מכנסיים • כתונת • אבנט • מגבעת |  |
| תוספות לכהן גדול | מעיל • אפוד • חושן / אורים ותומים • ציץ • מצנפת |
המונח "יוליוס" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו יוליוס (פירושונים).
איניאס נושא את אנכיסס על גבו, מטבע של יוליוס קיסר
ה**יוליים** (בלטינית: "Iulii", לפעמים גם "Julii") הוא השם (נומן גנטיליקיום) של אחד מבתי האב ברומא העתיקה, שענפים שונים בו היו משפחות אצולה חשובות ומשפיעות בחברה הרומית.

היסטוריה
--------

היוליים טענו כי מוצאם מהנסיך הטרויאני איניאס, אשר על פי המיתולוגיה היוונית היה בנה של האלה אפרודיטה, ומאסקניוס, מייסדה האגדי של אלבה לונגה. טענה זו של היוליים מחזקת את הסברה הרווחת שמוצאו של בית האב הוא מאלבה לונגה, והוא עקר לרומא לאחר חורבנה של העיר במהלך המאה ה-7 לפנה"ס.

שמה של האם שנוי במחלוקת, יש גרסאות הטוענות (בהם ורגיליוס) שיולוס נולד לאישה טרויאנית בשם קראוזה, ויש כאלו (בהם ליביוס) שטוענים ששמה היה לאווינה.

בני בית אב זה הגיעו לעמדות כוח כבר בימיה הראשונים של הרפובליקה ונבחרו למגיסטראטיות השונות. לפי כתביו של טרנטיוס וארו ידוע על כ-9 קונסולים שכיהנו ברפובליקה מקרב היוליים בין השנים 489 לפנה"ס - 267 לפנה"ס. 

אחת ממשפחות האצולה שצמחו מבית אב זה הייתה המשפחה הפטריקית קיסר ("Julii Caesares"), שאחד מבניה היה גאיוס יוליוס קיסר, מהאישים הבולטים בתולדות העת העתיקה. קיסר ייחס חשיבות רבה למוצאו מקרב היוליים, כפי שניתן לראות בהספד שנשא בהלווית דודתו: 

"שבט היוליי, שמשפחתנו משתייכת אליו, מוונוס עצמה בא. ביחוס הזה יש למצוא איפוא גם כבוד מעלת מלכים שלהם הכוח הגדול ביותר בין בני אדם, וגם קדושת האלים, שהמלכים עצמם נתונים לרשותם".
כינויה של שושלת הקיסרים הראשונה ששלטה ברומא, "היוליים קלאודיים", בא משילוב שם בית האב של אוגוסטוס, הקיסר הראשון ובנו המאומץ של יוליוס קיסר, עם שם בית האב של הקיסר השני טיבריוס, שאומץ על ידי אוגוסטוס, אך אביו הטבעי היה טיבריוס קלאודיוס נירון, מבית האב של הקלאודיים.

השמות הפרטיים (פראינומן, praenomen) של הגברים מקרב היוליים היו לרוב לוקיוס, גאיוס וסקסטוס. השמות הפרטיים של בנות המשפחה היו לרוב יוליה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יוליים** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  זו היא המסקנה אליה מגיע צבי יעבץ בספרו **יוליוס קיסר - תהפוכותיה של כריזמה**, הוצאת דביר, תשנ"ב, עמ' 40.
2. ↑  סווטוניוס, **חיי שנים העשר הקיסרים - יוליוס האלוהי**, 6. בתרגום לעברית של אלכסנדר שור
**יצחק ליפקין** **(פעלז)** (תקצ"ד, 1834 − י"ט באדר ב' תרפ"ז, מרץ 1927) היה סוחר ומקים שכונות בירושלים.

קורות חיים
----------

יצחק ליפקין נולד כיצחק פעלז בקרלין, אז ישוב נפרד וכיום פרבר של פינסק, בן זקונים להוריו, יוסף משה פעלז ומרים מינדל. אביו היה מחסידיו של רבי אהרן מקרלין (ה"בית אהרן"). בשנת תר"ז יצאו הוריו מפינסק במטרה לעלות לארץ ישראל ולאחר תלאות וטלטולים התיישבו בטבריה שהייתה אז מרכזם של חסידי קרלין בארץ ישראל. אחיו הגדולים ממנו, שהיו כבר נשואים ובעלי משפחות נשארו ברוסיה. לאחר פטירת אביו עברה אמו יחד איתו לירושלים, שם קיבלו "חלוקה" מכולל ווהלין. יצחק ליפקין למד בישיבה. נישא לאיטה טויבה, בתו של משה בן שמעון שמרלינג, חסיד חב"ד תושב חברון שנפטר עוד לפני השידוך. מגיל צעיר התחיל לעסוק במסחר עם הכפריים הערבים בתבואה ובתוצרת חקלאית, צימוקים, פירות וירקות. לאחר נישואיו עבר לחברון וגר שם כנראה כשלושים שנה. בין היתר סחר בבצל, ורכש כך את הכינוי 'אבו בסל', שם שדבק לאחר מכן בשכונות שהקים.

בשנת תר"ן עבר לירושלים ובשנת תרנ"א הקים את שכונת שערי ירושלים ואת שכונת אהל שלמה הסמוכה (שכונו שתיהן יחד בפי העם "בתי אבו בסל").

אשתו איטה טויבה מתה בגיל צעיר במסע לטבריה, צפת והסביבה לקראת ל"ג בעומר תרנ"ט (1899) על מנת לבקר בקברי הצדיקים ולהשתתף בהילולה במירון. כשרכבה בהרים לכיוון צפת, מעדה הפרדה שעליה רכבה, היא נשמטה מעל גבה ונפגעה קשה מן הסלעים. היא לא התאוששה מפגיעות אלה, ונפטרה בטבריה ביום ט"ז אייר תרנ"ט (26 באפריל 1899) ונטמנה שם בבית העלמין הישן. 

יצחק ליפקין נפטר בירושלים בשנת 1927 בן תשעים ושלוש. היו לו 4 בנים ו-4 בנות שהתחתנו והקימו משפחות והוא הניח אחריו משפחה גדולה בת יותר ממאה נפשות.

ליפקין, היה נציג מובהק של "היישוב החדש", ציוני דתי שהתנגד לדרך החיים של היישוב הישן שהתפרנס מכספי החלוקה, ולתרבות שגזרה תלות של יהודי ארץ ישראל בנדבות מהגולה. כציוני נלהב הוא ראה את בעלי המלאכה היהודיים - הפועלים, הסוחרים ואנשי המקצוע, כבסיס לגאולת הארץ ולעצמאות העם.

בספרו 'ספר היישוב' כותב פנחס גרייבסקי:

> 
> איש היה בירושלים ושמו רבי יצחק ליפקין, אחד מזקני החלוצים הראשונים של א"י. והיה אחד האישים הפעילים ביותר בשדה המסחר בארצנו... בשנת התרנ"ד (1904) הקים מכספו שכונת שערי ירושלים על יד שכונת שערי צדק, וסמוכה לה עוד שכונה 'אהל שלמה'. מספר הדירות בה 40, יש מהן שנשארו על שמו, ורבים מהן מכר ליחידים בתשלומים קלים לשיעורין.
> הוא היה מתנגד לחלוקה ולשנוררות, וחיבב תמיד את הפועל והאומן ואת כל המתפרנסים מיגיע כפם
> 
> 
> 
> — עמ' 48
> 

מצאצאיו: אמנון ליפקין-שחק, יעקב לפקין, גיא ליפקין ואורה איל.

קישורים חיצוניים
----------------

* דוד תדהר (עורך), "יצחק ליפקין (פעלז)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 297
* אריה גילאי, שכונת אוהל שלמה היא שכונת "אָָבּוּ אל-בּסָל" (צאצאיו של ליפקין)

הערות שוליים
------------

1. ↑  הוא היה כותב את שמו "לפקין" - חתימות רבות שלו על מסמכים שביד נינו, יעקב לפקין
2. ↑  על כנויו ראה ב"שיחה" הצמודה לערך זה
3. ↑  שמה מופיע בספר "סיפורי משפחות" בעריכת זאב ענר, עמ' 204.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007517255005171
* VIAF: 308274028
* WorldCat (עם VIAF): 308274028

 |
**פרידריך ליצו** (בגרמנית: **Friedrich Lützow**;‏ 31 באוגוסט 1881 – 1 בנובמבר 1964) היה קצין צי גרמני ששירת בצי הקיסרי הגרמני, הרייכסמרינה והקריגסמרינה, והגיע בסופו של דבר לדרגת ויצה-אדמירל במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא גם היה סופר על לוחמה ימית.

לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה באירופה ביום שישי, 1 בספטמבר 1939, כאשר פלשו הכוחות הגרמניים לפולין, נקרא ליצו לשוב לשירות צבאי ב-24 בדצמבר 1939. הוא שימש כראש מחלקת התעמולה של הקריגסמרינה. בתפקיד זה, הוא היה הדובר של אוברקומנדו דר מרין (הפיקוד העליון הימי). הוא ערך בקביעות את שידורי הרדיו של יום רביעי בערב תחת הכותרת "לוחמה ימית וכוח ימי", בהן הסביר את אירועי המלחמה האחרונים בים.

ביוגרפיה
--------

ליצו נולד ב-31 באוגוסט 1881 בפוטסדאם, שהייתה חלק מהקיסרות הגרמנית. הוא הצטרף לצי הגרמני הקיסרי כצוער ב-10 באפריל 1899 וב-27 בספטמבר 1902 החל את הכשרתו ב-SMS וייסנבורג. התפקיד הראשון שלו היה כצוער ב-SMS וטין. מ-1905 עד 1910 שירת בתפקידים שונים על סירות טורפדו, ובו זמנית עבר אימוני צוללות ולבסוף מונה למפקד על U-4 בשנת 1909.

מ-1910 עד 1913 שירת במספר תפקידי מטה והשתתף בשני קורסים באקדמיה הימית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה שימש כקצין הניווט ב-SMS ויקטוריה לואיזה. באוקטובר 1914 הוא מונה לקצין מטה האדמירליות הראשון במפקדת הצוללות, תפקיד שמילא עד מאי 1918, אז קיבל לידיו את הפיקוד על שייטת הצוללות הראשונה בפולה. ממרץ 1917 עד מאי 1918 הוא פיקד גם על הסיירת הקלה SMS המבורג.

לאחר שביתת הנשק עם גרמניה חזר למטה פיקוד הצוללות בדצמבר 1918, שם הואשם בפירוק מפקדת הים התיכון. מפברואר עד אפריל 1919 שירת לזמן קצר עם צוות התחנה הימית הצפונית לפני שהצטרף למשרד הצי של הרייך.

ב-1924, לאחר ששימש כראש המטה של תחנת הצי הצפוני, מאז 1922, הוא קיבל שוב את הפיקוד על SMS המבורג. בספטמבר 1925 הוא מונה למפקד דיוויזיית האימונים בים הצפוני (Schiffsstammdivision der Nordsee), תפקיד שימלא בשנתיים הבאות. תפקידו האחרון לפני פרישתו ב-1929 היה כמנהל קורס ההכשרה לסגל האדמירליות (Führergehilfenlehrgang).

לאחר פרישתו המשיך לעבוד במחלקת הדפוס של פיקוד חיל הים כשהוא עדיין לימד בקורס הכשרת צוות האדמירליות עד 1931. בשנת 1936 הוא הצטרף לפקולטה של האקדמיה הימית הטורקית באיסטנבול שם לימד במשך שלוש שנים.

ב-1939 הופעל מחדש ושימש כדובר הרשמי של פיקוד הצי עד אביב 1945. הוא נפל בשבי בידי הכוחות הבריטיים ב-8 במאי 1945 והוחזק בשבי עד 1947. הוא מת בביתו בצלה ב-1 בנובמבר 1964.

חיים אישיים
-----------

ב-29 באפריל 1908, ליצו התחתן עם הילדגרד קינצל, אחותו של אברהרד קינצל. נולדו להם 5 ילדים, ביניהם גינתר ליצו (4 בספטמבר 1912 – 24 באפריל 1945), טייס קרב ואלוף הפלות של הלופטוואפה ששירת במלחמת העולם השנייה.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007376463905171
* GND: 1033332097
* ISNI: 0000 0000 8125 9372
* LCCN: no2007133530
* NKC: mub2018980304
* NLA: 35919792
* NTA: 124328660
* SUDOC: 17052583X
* VIAF: 47121042
* WorldCat: lccn-no2007133530

 |
**גלריית ויטוריו אמנואלה השני** (באיטלקית: **Galleria Vittorio Emanuele II**) הוא מרכז הקניות העתיק ביותר באיטליה ונקודת ציון מרכזית במילאנו. הגלריה שוכנת בתוך ארקדה כפולה בת ארבע קומות במרכז העיר, וקרויה על שם ויטוריו אמנואלה השני, המלך הראשון של ממלכת איטליה. היא תוכננה בשנת 1861 ונבנתה על ידי האדריכל ג'וזפה מנגוני בין השנים 1865 ל-1877.

המבנה הוא פסאז' המורכב משני ארקדות מקושתות מזכוכית המצטלבות בחלל מתומן המכסה את הרחוב המחבר בין פיאצה דל דואומו לפיאצה דלה סקאלה. הגלריה מחברת בין שניים מציוני הדרך המפורסמים ביותר של מילאנו: קתדרלת מילאנו ותיאטרון לה סקאלה, אך הגלריה היא נקודת ציון בפני עצמה.

חנויות, מסעדות ומלונות
----------------------

הגלריה מכונה לעיתים קרובות *il salotto di Milano* (חדר האירוח של מילאנו), בשל החנויות הרבות שבה וחשיבותה כמקום ישיבה ואכילה מרכזי.

החל משנת 2013 הארקדה מכילה בעיקר חנויות יוקרה המוכרות הוט קוטור, תכשיטים, ספרים וציורים, כמו גם מסעדות, בתי קפה, ברים ומלון. הגלריה מפורסמת בהיותה ביתם של כמה מהחנויות והמסעדות הוותיקות במילאנו, כמו קפה Biffi (שנוסד בשנת 1867 על ידי פאולו ביפי, הקונדיטור המלכותי), מסעדת Savini ו ה-Camparino, הבר הרשמי של קבוצת קמפרי.

בשנת 2012 נמנע מסניף של רשת מקדונלד'ס לחדש את חוזהו בגלריה, לאחר 20 שנות פעילות בה. הרשת טענה כי מדובר בשוכר היחיד שנשלל ממנו זכות הסירוב הראשונה בחכירה החדשה, וכי המכרז הציבורי להחלפתה "לא הוגן". מקדונלד'ס תבע את בעל הבית - עיריית מילאנו - בגין 24 מיליון אירו בפיצויים, בטענה כי אובדן החכירה ישלול ממקדונלד'ס 6 מיליון אירו לשנה במכירות. בסופו של דבר, מקדונלד'ס הוחלפה בחנות פראדה השנייה של הגלריה, והרשת ויתרה על תביעתה נגד עיריית מילאנו לאחר שקיבלה את ההזדמנות לפתוח מסעדה חדשה באזור סמוך.

גלריית ויטוריו אמנואלה השני בחג המולד

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גלריית ויטוריו אמנואלה השני** בוויקישיתוף
* מארק מאיירס The Wall Street Journal, ‏האטרקציה האדריכלית של מילאנו שמושכת אליה המוני אנשים מדי יום, באתר גלובס, 4 באפריל 2023

הערות שוליים
------------

1. ↑  Pevsner, N. (1976). *A History of Building Types*. Princeton, JC: Princeton University Press. pp. 265.
2. ↑  McDonald's sues Milan over eviction from Galleria, Reuters, ‏16 באוקטובר 2012
3. ↑  McDonald’s sues over Milan eviction, THE FINANCIAL TIMES

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007291589505171
* GND: 4232518-3
* LCCN: n2011026577
* VIAF: 124131718
* WorldCat: lccn-n2011026577

 |
**גיירמו סוביאברה** (בספרדית: **Guillermo Subiabre**;‏ 25 בפברואר 1903 – 11 באפריל 1964) היה כדורגלן צ'יליאני, ששיחק בעמדת החלוץ בנבחרת צ'ילה במונדיאל 1930.

ביוגרפיה
--------

סוביאברה נולד ב-25 בפברואר 1903 באוסורנו שבצ'ילה. בקריירת הכדורגל שלו התאפיין כחלוץ טוב ובעל בעיטות חזקות. על פי המידע באתר קבוצת קולו-קולו בו שיחק, טוענים כי הבעיטה החזקה שלו יכלה לגרום לפציעה אצל השוערים ואף לקריעת רשת השער. ב-1 בינואר 1927 עשה את הופעת הבכורה בקולו-קולו נגד סלקציה. בשנים 1928, 1929 ו-1930 זכה באליפות צ'ילה עוד בזמן שהתחרות לא הייתה רשמית. הוא פרש מכדורגל ב-1934 וזכה בתואר הכבוד "שחקן לכל החיים" מקולו-קולו.

במדי נבחרת צ'ילה תחילה שיחק בקופה אמריקה 1926, אותו היא אירחה. בטורניר כבש בניצחון 1–7 על בוליביה ובהפסד 3–1 לאורוגוואי מנקודת העונשין. בנוסף לכך היה שותף גם במשחקים האולימפיים ב-1928 ובמונדיאל 1930 שהיה לראשון בהיסטוריה. במונדיאל, צ'ילה אומנם לא עברה את שלב הבתים, אך סוביאברה כבש שני שערים בניצחון 0–1 על צרפת ובהפסד 3–1 לארגנטינה. בסך הכל כבש עבורה 10 שערים ב-14 הופעות.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גיירמו סוביאברה** בוויקישיתוף

* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר National Football Teams
שמר (אייל נחמיאס), בסרטו של ענר פרמינגר "הגרעין הקשה" (1999)
**אייל נחמיאס** (נולד ב-30 באוקטובר 1967 בחיפה) הוא קומיקאי, שחקן, מחזאי, במאי ומורה למשחק ישראלי.

ביוגרפיה
--------

נחמיאס גדל בקריית ביאליק ולמד באורט קריית ביאליק, שם גם החל לשחק בחוג דרמטי. ב-1984 שיחק בהפקת התיאטרון העירוני חיפה "הניצול" בבימויו של רוברט אלן אקרמן, ובגרסה הטלוויזיונית של המחזה לערוץ הראשון. במסגרת שירותו הצבאי שירת כשחקן בתיאטרון צה"ל, ולאחר שחרורו שיחק את יוסלה בסרט הקולנוע "יוסלה איך זה קרה" על פי פוצ'ו, ובדרמה "הפטרול" בטלוויזיה החינוכית.

בשנים 1989–1992 למד בבית הספר למשחק "בית-צבי", ועם סיום לימודיו הצטרף לתיאטרון חיפה. במקביל העלה הצגת יחיד ומופעים נוספים במסגרות אחרות. בשנת 1994 הצטרף לתיאטרון החאן והשתתף בפינת סאטירה בתוכנית "סוגרים שבוע" בערוץ הראשון. ב-1995 הצטרף לתיאטרון הבימה ושיחק בו עד 2008 לסירוגין.

ב-1996 ביים את "הפליקן" מאת אוגוסט סטרינדברג במסגרת 'הבימה של השחקנים'. בשנה לאחר מכן השתלם כבמאי במסגרת סמינר הקיץ ה-9 של תיאטרון "הרויאל-קורט" בלונדון. ב-1999 הוא שיחק בסרטו של ענר פרמינגר "הגרעין הקשה".

בשנת 1998 כתב וביים את "יום הולדת שמח" במסגרת פסטיבל עכו. נחמיאס כתב ושיחק גם בפינה הסאטירית "ארוחת בוקר עם פרדי" במסגרת התוכנית "עניין אחר" ברשת ב'.

בשנת 2002 הצטרף לתיאטרון העברי. במהלך 2004–2006 למד במסגרת סמינר הקיבוצים חינוך ותיאטרון. באותן שנים המשיך לביים ולשחק במחזות. בשנת 2006 ביים את ההצגה "קופסת התכשיטים של ליהו" במסגרת פסטיבל תיאטרון קצר - הצגה עליה זכה בציון לשבח. בשנת 2007 דיבב את הומר סימפסון ב"משפחת סימפסון: הסרט".

בשנים הבאות השתתף נחמיאס בסרטי קולנוע ובתוכניות טלוויזיה, בין היתר כמדובב. הוא המשיך לכתוב ולביים לתיאטרון.

נחמיאס היה בעבר מרכז מגמת התיאטרון של תיכון "חוגים" - חיפה, וכיום הוא רכז מגמת התיאטרון ומורה למשחק בתיכון "אלון" לאומנויות שברמת השרון. בתיכון "אלון" ביים בין היתר את המחזה אורזי מזוודות מאת חנוך לוין.

בשנת 2010 נחמיאס העלה את ההצגה "להאיר את הדרך" אותה ביים, שהוצגה על ידי להקת 'הכרמלים'.

בשנת 2012 שיחק בתפקיד הגברי הראשי בסרטו של ענר פרמינגר "החיים בינתיים".

ב-20 בינואר 2016 החל לשחק במחזה "פרוספרו בירושלים" בתיאטרון תמונע מאת ובבימויו של יוסי יזרעאלי.

כתב מחזות מקוריים ללהקת כובע טמבל. ב-2019 הופיע בסדרה "ביום שהאדמה רעדה".

חיים אישיים
-----------

נחמיאס היה נשוי לטלי עד פטירתה מסרטן ב-2015, וממנה הוא אב לשניים. מתגורר ברמת השרון.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אייל נחמיאס** בוויקישיתוף

* אייל נחמיאס, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* אייל נחמיאס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* אייל נחמיאס, בארכיון הבימה

הערות שוליים
------------

1. ↑  מודעת אבל, באתר זיכרונט