recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**תפאר סהרוני** (שם מדעי: *Cheilinus lunulatus*) הוא מין של דג ממשפחת השפתוניים החי בשוניות טרופיות באוקיינוס ההודי ובימים סביבו, בעיקר בים סוף.

תפוצת התפאר היא מהים האדום ודרומה לאורך מפרץ עומאן לחופי ג'יבוטי, אריתריאה, סומליה וכן באיי סיישל. הוא מגיע מזרחה עד קו הגבול עם האוקיינוס השקט באזור אינדונזיה. הוא מצוי במים רדודים בעומק 2-30 מטר לאורך קרקעיות של שוניות, ערוגות אצות ואזורי חוליות.

דג זה גדול יחסית למשפחתו ומגיע לאורך 35-50 ס"מ. זהו דג ססגוני בעל ראש גדול ירוק, שפתיים עגלגלות בצבע כחול ועט אפור, מצח בולט בצבע כחול עד סגול עם כתמים לאורכו, גוף ירוק-בהיר, סנפירי חזה צהובים, סנפירי שת וגב כחולים כהים עד שחורים, פלג גוף אחורי כחול-כהה וזנב בעל מספר אונות כחולות. לנקבות ולצעירים מספר פסים לאורך גופם.

התפאר בעל מבנה פה מגודל וגמיש היכול לתפוס חסרי חוליות שונים כמו רכיכות מהקרקעית ולמחוץ את קונכיותיהם.

גלריה
-----

* 
* 
*

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **תפאר סהרוני** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| מזהים טקסונומיים עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* IUCN
* FB
* ADW
* ARKive
* ITIS
* NCBI
* GBIF
 |

הערות שוליים
------------

1. ↑  תפאר סהרוני באתר הרשימה האדומה של IUCN
Fenofibrate, אחד הפיברטים הפופולריים ביותר
בפרמקולוגיה, **פיברט** (**fibrate**) היא משפחה של חומצות קרבוקסיליות אמפיפיליות. משפחה זו משמשת עבור מגוון נרחב של בעיות מטבליות, אך בעיקר עבור היפרכולסטרולמיה בגלל האפקט ההיפוליפידמי שלה.

פיברטים נפוצים
--------------

* בזפיברט - משווקת בשם נורליפ (אוניפארם) ובשם בזפיברט 400 (מדיסון)
* ציפרופיברט - משווקת בשם ליפנור (כצט)
* קלופיברט
* גמפיברוזיל
* פנופיברט

אינדיקציה
---------

פיברטים משמשים לטיפול של מצבים שונים של היפרכולסטרולמיה, בדרך כלל בשילוב עם סטטינים. פיברטים מפחיתים את מספר התקפי הלב הלא-קטלניים, אך אינן מפחיתות תמותה כללית או תמותה קרדיווסקולרית בחולים עם הפרעה בשומני הדם. לפיכך הן ניתנות רק לחולים שאינם יכולים ליטול סטטינים.

הפיברטים ניתנים כדי להוריד רמות ה-LDL, להפחתת רמות בדם שומנים (שיורדות בממוצע ב-30%), וכן בהעלאת ה-HDL. הם מפחיתים את העמידות לאינסולין אם קיימת דיסליפידמיה (אנ')שנובעת מתסמונת המטבולית.[דרוש מקור] פיברטים אינם מתאימים לחולים עם רמות HDL נמוכות. מומלץ לבדוק את כמות ה-HDL בחודשים הראשונים לטיפול בפיברטים.

תופעות לוואי
------------

רוב הפיברטים יכולים לגרום למחלת שריר (מיופתיה). כיוון שפיברטים מעלים את כמות הכולסטרול במרה, הם מעלים את הסיכון לאבנים בכיס המרה.

בשילוב עם סטטינים, פיברטים גורמים לסיכון מוגבר לתמס שריר (רבדומיוליזיס), הרס של רקמת שריר שמוביל לאי ספיקת כליות. סטטינים פחות ליפופיליים ייטו פחות לגרום לתופעת לוואי זו, ולפיכך הם בטוחים יותר בשילוב עם פיברטים.[דרוש מקור]

מנת יתר עלולה לגרום לאי-ספיקת כליות חריפה.

פרמקולוגיה
----------

למרות שפיברטים נמצאים בשימוש קליני כבר מאז 1930, מנגנון הפעולה שלהם נותר לא ברור עד שנת 1990, אז התגלה כי הם אגוניסטים לקולטן הגרעיני PPAR מסוג אלפא.  זוהי קבוצה של קולטנים המווסתים את חילוף החומרים של פחמימות ושומן וכן בידול רקמת שומן.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **פיברט** בוויקישיתוף

הערות שוליים
------------

1. ↑  אוניפארם, עלון לצרכן - נורליפ
2. ↑  מדיסון פארמה, עלון לצרכן - בזפיברט 400
3. ↑  כצט, עלון לצרכן - ליפנור
4. ↑  K. Schoonjans, B. Staels, J. Auwerx, Role of the peroxisome proliferator-activated receptor (PPAR) in mediating the effects of fibrates and fatty acids on gene expression, **Journal of Lipid Research** 37, 1996-05, עמ' 907–925

**הבהרה:** המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
**איוסה פרס** (בספרדית: **Ayoze Pérez Gutiérrez**; נולד ב-29 ביולי 1993) הוא כדורגלן ספרדי, המשחק בעמדת הקשר ההתקפי והחלוץ בריאל בטיס מהלה ליגה.

ראשית חיים
----------

פרס נולד בעיר סנטה קרוז דה טנריפה, בירת האי הספרדי טנריפה.

קריירה
------

### ההתחלה

פרס שיחק בתור נער באקדמיה של הקבוצה המקומית, טנריפה. פרס התחיל לשחק בגיל 18 בקבוצת המילואים של טנריפה בליגה הרביעית בספרד, בעונת 2012/2013 הוא החל לשחק במקביל גם בקבוצה הבוגרת של המועדון, בליגה השנייה בספרד. בעונת 2013/2014 פרס כבש 16 שערי ליגה במדי טנריפה ונכלל בנבחרת העונה של ליגת המשנה בספרד.

### מעבר לאנגליה

ב-6 ביוני 2014 פרז חתם בניוקאסל יונייטד מהפרמייר ליג תמורת 3 מיליון אירו. פרס כבש את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 1–2 על טוטנהאם הוטספר במסגרת הפרמייר ליג, פרס גם כבש שני שערים בשני המשחקים לאחר מכן. פרס סיים את העונה עם שבעה שערי פרמייר ליג כאשר ניוקאסל בעונה לא טובה מבחינתה הצליחה לשרוד בליגה במחזורי הסיום. בעונת 2015/2016 פרס כבש שישה שערים אבל ניוקאסל ירדה לצ'מפיונשיפ בסיום העונה. תחת המאמן הספרדי, רפא בניטז, ניוקאסל זכתה באליפות הצ'מפיונשיפ וחזרה לפרמייר ליג אחרי שנה, פרס כבש שבעה שערים באותה עונה. עונת 2018/2019 הייתה עונת השיא של פרס שכבש 12 שערי פרמייר ליג.

ב-4 ביולי 2019 פרס חתם בלסטר סיטי על חוזה לארבע שנים, לסטר סיטי שילמה 30 מיליון ליש"ט לניוקאסל יונייטד. ב-25 באוקטובר 2019 פרס כבש לראשונה במדי לסטר סיטי, באותו משחק הוא כבש שלושה שערים כאשר לסטר סיטי ניצחה 0–9 את סאותהמפטון ניצחון זה היווה ניצחון החוץ הגבוה ביותר בהיסטוריה של הפרמייר ליג.

ב-31 בינואר 2023 חזר לאחר שמונה וחצי שנים לספרד והושאל לריאל בטיס עד לסוף העונה. ב-6 ביולי 2023 חתם באופן קבוע בריאל בטיס לארבע שנים.

תארים
-----

#### לסטר סיטי

* הגביע האנגלי: 2020/2021
* מגן הקהילה: 2021

**ניוקאסל יונייטד**

* צ'מפיונשיפ: 2016/2017

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **איוסה פרס** בוויקישיתוף
* איוסה פרס, ברשת החברתית טוויטר
* פרופיל, באתר Transfermarkt
* פרופיל, באתר Soccerway
* פרופיל, באתר BDFutbol
* פרופיל, באתר WorldFootball.net
* פרופיל, באתר FootballDatabase.eu

 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח **"איוסה פרס"**.
**מועדון הכדורגל טאבריה סימפרופול** (ברוסית: **Таврия Симферополь**; באוקראינית: **Таврія Сімферополь**) הוא מועדון כדורגל אוקראיני מקצועני שהוקם ב-1958. ב-1962 נקרא "אוונגרד" ולאחר סיפוח חצי האי קרים לרוסיה המועדון פורק. בשנת 2016 הקבוצה הוקמה מחדש בעיר בריסלאב שבמחוז חרסון. בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה וכיבוש מחוז חרסון, הקבוצה פורקה במרץ 2022.

טאבריה הייתה אלופת אוקראינה הראשונה והקבוצה הראשונה מאוקראינה העצמאית שהתמודדה בליגת האלופות. העפילה לגמר הגביע האוקראיני ב-1994 וזכתה בגביע האוקראיני בעונת 2009/2010. עד לסיפוח קרים מגרש הבית היה  אצטדיון לוקומוטיב בסימפרופול, בן 19,979 מושבים.

היסטוריה
--------

הקבוצה הוקמה בשנת 1958 על בסיס קבוצת בורובסטניק, ב-1962 הפכה לאוונגרד ומאז 1963 שם הקבוצה הוא טאבריה סימפרופול. משחק הבכורה של המועדון נערך ב-20 באפריל 1958 מול חימיק יארוסלבל הרוסית במשחק שהסתיים בשוויון מאופס.

ב-1973 הקבוצה זכתה באליפות הליגה הסובייטית השנייה והעפילה לליגה הראשונה, ליגת המשנה הסובייטית. ב-1980 הקבוצה העפילה לליגה הבכירה וב-1981 סיימה במקום ה-17, כשמתחתיה פחטאקור טשקנט האוזבקית והיא נשרה לליגת המשנה. בעונת 1986/1987 העפילה לחצי גמר הגביע הסובייטי והפסידה לדינמו מינסק, בתוצאה 2:0. ב-8 בנובמבר 1991 בעיר יקטרינבורג, הקבוצה שיחקה את משחקה האחרון במסגרת האליפות הסובייטית כאשר הפסידה 6:2 לאוראלמאש סברדלובסק המקומית.

ב-1992 טאבריה הפכה לאלופה האוקראינית הראשונה כשניצחה במשחק הגמר בלבוב 1:0 את דינמו קייב, אנאטולי זיאייב היה מאמן הקבוצה דאז. אז הקבוצה קיבלה את זכותה להשתתף במוקדמות ליגת האלופות. היא גברה על שלבורן הצרפתית (0:0, 2:1) ובסיבוב הראשון הפסידה לאלופה השווייצרית, סיון (4:1, 3:1) והודחה מהמוקדמות.

בעונת 1994/1993 הקבוצה הפסידה בגמר הגביע האוקראיני לצ'רנומורץ אודסה בדו-קרב פנדלים, 3:5. בעונת 2010/2009 טאבריה סימפרופול גברה על מטאלורג דונצק בגמר הגביע האוקראיני וזכתה בגביע לראשונה בתולדותיה. ב-2010 הקבוצה התמודדה בסופר קאפ האוקראיני מול האלופה שחטאר דונצק והפסידה 7:1.

בעונת 2013/2014 נשרה הקבוצה מליגת העל, לאחר שסיימה את העונה במקום לפני האחרון ועקב המתיחות בחצי האי קרים הקבוצה פורקה. באוגוסט 2016 הקבוצה הוקמה מחדש ועברה לעיר בריסלאב במחוז חרסון שבאוקראינהואירחה את משחקיה באצטדיון מאשינוסטרויטל בעיר. החל מאוגוסט 2020 נערכו משחקיה של טאבריה באיצטדיאון מריאנובסקי, גם הוא במחוז חרסון. הקבוצה שיחקה בליגה האוקראינית השנייה, עד מרץ 2022 כאשר מחוז חרסון נכבש על ידי רוסיה במהלך פלישתה למדינה והקבוצה הודיעה על פירוק.

הישגים
------

* **אליפות אוקראינה**: 1992
* **הגביע האוקראיני**: 2010
	+ **גמר**: 1994
	+ **חצי גמר**: 1995, 2007

ראו גם
------

* ט.ס.ק. טאבריה, קבוצה רוסית שהוקמה בעיר סימפרופול כמייצגת במקום קבוצת טאבריה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טאבריה סימפרופול** בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של טאבריה סימפרופול
* טאבריה סימפרופול, ברשת החברתית פייסבוק

* טאבריה סימפרופול, ברשת החברתית טוויטר

* טאבריה סימפרופול, ביישום טלגרם

* טאבריה סימפרופול, ברשת החברתית אינסטגרם

* טאבריה סימפרופול, סרטונים בערוץ היוטיוב

* פרופיל, באתר Transfermarkt

* פרופיל, באתר Soccerway

הערות שוליים
------------

1. ↑  ФФУ: Воссозданы Федерация футбола Крыма и клуб "Таврия" (Симферополь), gordonua.com, 2016-08-29
**משה פורגס אדלר פון פורטהיים** (בגרמנית: **Moses Porges Edler von Portheim**;‏ 22 בדצמבר 1781 – 21 במאי 1870) היה תעשיין בוהמי-אוסטרי וסגן ראש העיר של סמיחוב (היום שכונה בפראג), אביר מסדר פרנץ יוזף.

משה נולד למשפחה יהודית של סוחר עני גבריאל פורגס, בעיר סמיחוב. למשה פורגס היה גם אח הצעיר לאופולד יהודה. משה וליאופולד פורגס בצעירותם הצטרפו לכת של יעקב פרנק באופנבורג. אך כעבור תקופה מסוימת התאכזבו וברחו מאחוזתו של פרנק וחזרו לפראג. את הרפתקאותיהם של האחים בחצרו של יעקב פרנק תיאר בספרו "Frank und die Frankisten", הוצאה Breslau, 1868, ההיסטוריון היהודי צבי גרץ, כמו כן, הרפתקאותיהם של האחים תוארו בפרוטרוט ב"ירחון לתולדות ישראל ולחכמת ישראל - Monatsschrift" על ידי דר' S. Back בשנת 1877.

בפראג האחים הקימו בית מלאכה קטן לעיבוד פשתן וחנות על גדות ולטאבה בפאתי יוזפוב (באזור כיכר מארי קירי של היום), ב-1808 או 1812 הם התחילו בייצור כותנה עם הדפסה, החלטה עסקית שהתבררה בהמשך כמוצלחת. החברה שלהם גדלה וב-1830 הם העבירו את החברה לסמיחוב, שם הם בנו בשביל זה 5 בניינים. המכבש הדפסה שלהם הופעל על ידי מנוע קיטור בעל הספק 9 קילוווט עם שלושה דודי חימום. כעבור עשר שנים לחברה כבר היו שלושה סניפים בעיירות בסביבה. החברה של אחים פורגס העסיקה באותה תקופה יותר מאלפיים פועלים-אורגים. המפעלים צוידו בטכנולוגיות ייצור חדישות. מפעלי אחים פורגס היו בין הגדולים והמתקדמים באימפריה האוסטרית. משה פורגס היה מנכ"ל החברה עד 1856. ב-1840 (או 1845) האחים ייסדו מפעל לייצור כלי חרסינה בעיירה חודוב וליאופולד היה שם למנכ"ל.

ב-1841, הקיסר אוסטריה פרדיננד הראשון העניק לאחים את התואר האצולה המועבר בירושה **אדלר פון פורטהיים**, כאות הכרה בכך שהם היו יצרני הכותנה הראשונים באימפריה שהשתמשו במכונות קיטור במפעליהם.

אחרי קבלת התואר פנה משה פורגס פון פורטהיים לרוזן חוטק (נציג הקייסר בבוהמיה) עם בקשה לביטול ההגבלות על היהודים. אחרי שב-1867 בוטלו ההגבלות על היהודים, האחים נכנסו לפוליטיקה ומשה פורגס נבחר לסגן ראש העיר של סמיחוב. משה פורגס היה נדבן ידוע, תמך בבית אבות ברובע יוזפוב, וגם דאג לילדים ברובע יוזפוב כאשר הוריהם ייצאו לעבודה.

הוא נפטר ב-1870 והובא למנוחות בבית העלמין אולשנסקי.

משפחה
-----

* גוסטב פון פורטהיים, בנקאי, הוא בן של משה פורגס פון פורטהיים.
* אדוארד פורגס פון פורטהיים, פוליטיקאי ותעשיין הצ'כי ואוסטרי, הוא אחיין של משה פורגס פון פורטהיים ובן של לאופולד יהודה פורגס פון פורטהיים.
* מקס פון פורטהיים, המדען, הוא בן של וילגלם פון פורטהיים ונכד של לאופולד יהודה פורגס פון פורטהיים.

סמל האצולה של משפחת פון פורטהיים שהוענק לאחים משה ולאופולד ביחד עם תואר האצולה אדלר בשנת 1841

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **משה פורגס פון פורטהיים** בוויקישיתוף

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 136064388
* SNAC: w6qt05n6
* VIAF: 80471974
* WorldCat: viaf-80471974

 |
**בעיר זרה** הוא אלבום משנת 1988 של היוצר הבריטי פיטר האמיל.

כמעט כל האלבום מבוצע בצליל של שנות ה-80, שהיה גם זר להאמיל, וגם מיושן עם צאת האלבום. שילוב זה גרם לכך שהאלבום לא התקבל באהדה. האמיל טוען שבאלבום זה המשיך את הכרותו עם טכניקות שונות של MIDI, ושמדובר באבן דרך חשובה בהתפתחותו המוזיקלית.

האלבום כולל מספר שירים פוליטיים: Vote Brand X תוקף את זילות ההליך הדמוקרטי בשיווק מועמדים "**כמו היו אבקת כביסה**". Sun City Nightlife (כמו A Motor-bike in Afrika מהאלבום The Future Now) מדבר על משטר האפרטהייד. Hemlock (צמח הרוש הרעיל) על פוליטיקה כלל עולמית.

Time To Burn הוא שיר קינה על מותו של טוני סטראטון-סמית, שהיה עסקן מוזיקלי מקורב להאמיל.

רשימת שירים
-----------

1. "Hemlock"
2. "Invisible Ink"
3. "Sci-Finance (Revisited)"
4. "This Book"
5. "Time to Burn"
6. "Auto"
7. "Vote Brand X"
8. "Sun City Nightlife"
9. "The Play's the Thing"
10. "Under Cover Names"

הוצאות מחודשות כוללות את "Smile" או ביצוע אינסטרומנטלי ל-*Time to Burn*

קישורים חיצוניים
----------------

* MusicBrainz In a Foreign Town באתר MusicBrainz
* Discogs In a Foreign Town באתר Discogs

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* MusicBrainz release group: 8dae9d88-004e-3cce-b280-fce88434335e

 |
הגולגולת האנאמורפית.
**השגרירים** הוא ציור משנת 1533 מעשה ידי הצייר הנס הולביין. היצירה מוצגת בגלריה הלאומית שבלונדון.

תיאור
-----

על רקע וילון ירוק ניצבות שתי דמויות משני עבריו של מתקן לתצוגה. על המתקן, שהמדף העליון שלו מכוסה בשטיח אוריינטלי (אנ'), מתוארים חפצים רבים, בהם סקסטנט, אצטרולב, שני גלובוסים וספרים. רצפת החדר עשויה לוחות משובצים בפיסות שיש מגוון בסגנון קוסמאטסקי והיא מבוססת על דגם רצפת כנסיית וסטמינסטר שנוצרה במאה ה-13.

הדמות משמאל לובשת לבוש חילוני, בעוד שהדמות הימנית לובשת בגדי כהן דת מהתקופה. הספרים על השולחן מסמלים ידע – בין דתי ובין חילוני. כמו כן על השולחן במרכז התמונה מצויים גם סמלים דתיים. ישנה מחלוקת בין המלומדים בשאלת זהותן של שתי הדמויות העומדות המתוארות ביצירה. עד שנת 1900 (פרסום ספרה של מרי הרווי: "השגרירים של הולביין היצירה והיוצר") לא הייתה ידועה זהות הדמויות. הרווי זיהתה את הדמויות וטענה כי משמאל עומד ז'אן דה דינטווי (Jean de Dinteville) שגריר צרפת לאנגליה בשנת 1533, ומימין עומד ג'ורג' דה סלב (Georges de Selve), בישוף לאווּר (Lavaur) אשר ביקר בלונדון באביב באותה שנה. לפי דעה אחרת, שהועלתה בשנת 2003, משמאל אכן עומד דה דינטווי, אולם מימין עומד אחיו הבכור, פרנסואה דה דינטווי, בישוף אוסר שבצרפת. דה דינטווי היה שגריר צרפת ברומא בשנים 1531–1533 ונודע בתמיכתו באמנויות ובמדע. הצעה זו מתבססת על רשימת מלאי משנת 1589 של טירת פוליסי (צר'), מקום מגוריו של ז'אן דה דינטווי, אולם הצעה זו אינה מתיישבת עם הגילאים המופיעים על ספר ועל פגיון לצד הדמויות בתמונה.

המאפיין המפורסם ביותר ביצירתו של הולביין הוא הגולגולת המעוותת המופיעה בתחתית התמונה. הגולגולת מצוירת בצורה אנאמורפית – ניתן לראותה רק כאשר הצופה עומד בזווית התמונה ומביט בה תוך הטיית הראש. הגולגולת, המופיעה ביצירות רבות לאורך הרנסאנס, בדרך כלל כסמלת ה"ואניטאס" (ריקנות) או המוטו "ממנטו מורי" (זכור את יום מותך). הגולגולת אינה מאפיינת דווקא את הולביין, ולא ברור מדוע הוא מופיע במרכז התמונה בצורה כה בולטת. לפי סברה, הציור ניתלה בחדר מדרגות כך שהגולגולת הייתה ברורה לאדם היורד מהמדרגות.

אף שהולביין (יליד גרמניה) שהה באנגליה במרבית שנות חייו, יצירותיו הושפעו מהאסכולה ההולנדית המוקדמת, ומכילות מאפיינים "פלמיים" (המזכירים יצירות של יאן ואן אייק). אסכולה זו נהגה לאפיין את הדמויות המופיעות ביצירה באמצעות חפצים.

אחת הפרשנויות ליצירה מבקשת לראות בה ציור קוסמוגוני המציג את כל העולם הידוע: השמיים – באמצעות האצטרולב, הגלובוסים והסקסטנט, הארץ – באמצעות הספרים וכלי המוזיקה, והמוות או העולם התחתון – באמצעות הגולגולת.

קישורים חיצוניים
----------------

| מיזמי קרן ויקימדיה |
| --- |
| ויקישיתוף תמונות ומדיה בוויקישיתוף: **השגרירים** |

* הציור באתר הגלריה הלאומית
* תיאור התמונה באתר smarthistory.org

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* RKDimages ID: 248107
* VIAF: 184003340
* WorldCat (עם VIAF): 184003340

 |
**האיש השקוף** (באנגלית: **The Amazing Transparent Man**) הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי משנת 1960. זהו סרט בי מובי על מצביא מטורף שמתכנן להשתלט על העולם בעזרת צבא בלתי נראה. הסרט צולם בשבועיים, ונכשל ביקורתית וכלכלית. על הסרט אין כיום זכויות יוצרים.

עלילה
-----

פול קרנר (ג'יימס גריפית'), רב-סרן בצבא ארצות הברית לשעבר, יעשה הכל כדי להגשים את חלומו להקים צבא בלתי נראה שיכבוש את העולם. הוא חוטף את מריה (כרמל דניאל), בתו של פיטר אולוף (איוון טריסלוט), מדען גאון, כדי שהלה ימציא מכונה מיוחדת שתהפוך אנשים לבלתי נראים. כמו כן, הוא פוקד על ג'וליאן, (רד מורגן), חברו מימי הצבא, למנוע בכוח כל פרסום של תוכניותיו הזדוניות, אם באיומים אם בהפעלת כוח. עוד הוא משחרר בערבות את ג'ואי פאוסט (דאגלס קנדי), גנב, כדי שיגנוב עבורו כל שנדרש לצורך השלמת הניסוי. הוא מציע לו תשלום נאה, ופאוסט נענה להצעה בחוסר רצון.

פאוסט, שמוחזק בביתו של קרנר מתאהב בלורה אשתו (מרגריט צ'פמן), הצבועה ותאבת הבצע. פאוסט מנסה להימלט, ומשיג יתרון על קרנר: הוא מסכים שקרנר יבצע עליו ניסוי, אך לאחר שהוא הופך לבלתי נראה, דבר המאפשר לו לנגח את קרנר וגם לברוח בכל הזדמנות שתהיה לו. אבל מתבררת תקלה: פאוסט איננו בלתי נראה באופן אחיד. לפרקים הוא נראה, ולפרקים לא, וזה עלול לגרום לו נזק בל יתואר. נותר לו מעט זמן לחיות, והוא חייב להביס את קרנר.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **האיש השקוף** בוויקישיתוף

* "האיש השקוף", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* "האיש השקוף", באתר נטפליקס
* "האיש השקוף", באתר AllMovie (באנגלית)
* "האיש השקוף", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
**גרטרוד "טרודי" אמיליה אברלה-קולר** (ברומנית **Gertrude "Trudi" Emilia Eberle-Kollar**; ‏4 במרץ 1964) היא מתעמלת רומניה בעבר, אלופת עולם (פורט וורת' 1979), סגנית אלופת אירופה (קופנהגן 1979) וסגנית אלופה אולימפית (מוסקבה 1980).

ביוגרפיה
--------

אברלה נולדה בארד שברומניה. היא התאמנה בהדרכתם של בלה קארולי ורעייתו מרתה.

באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בשטרסבורג, צרפת בשנת 1978 זכתה אברלה ב-4 מדליות, 1 כסף ו-3 ארד. מדליית כסף, בתחרות הקבוצתית ו-3 מדליות ארד בתחרות האישית: מקבילים מדורגים, קורה וקרקע. בתחרות הקרב רב אישית היא סיימה במקום חמישי, אחרי 3 מתעמלות מברית המועצות אלנה מוחינה, נלי קים ונטליה שפושניקובה ובת ארצה נדיה קומנץ'.

### סגנית אלופת אירופה

באליפות אירופה שנערכה בקופנהגן, דנמרק בשנת 1979 זכתה אברלה ב-3 מדליות כסף. בתחרות קרב רב אישי, בתחרות על מקבילים מדורגים ובתרגיל על הקורה.

### אלופת עולם

באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בפורט וורת', טקסס, ארצות הברית בדצמבר 1979 זכתה אברלה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, בתחרות הקבוצתית לראשונה ובתרגיל קרקע. מדליית ארד בתרגיל מקבילים מדורגים. בתחרות קרב רב אישי היא סיימה במקום שמיני.

### סגנית אלופה אולימפית

באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכתה אברלה בשתי מדליות כסף, בתחרות הקבוצתית בתוצאה של 393.50 נק', אחרי ברית המועצות המאחרת (394.90 נק') ולפני מזרח גרמניה (392.55 נק') ובתחרות על מקבילים מדורגים בתוצאה של 19.850 נק', אחרי מקסי גנאוק ממזרח גרמניה (19.875 נק') ולפני 3 מתעמלות שזכו כל אחת במדליית ארד בתוצאה של 19.775 נק', בת ארצה מליטה רוהן, שטפי קלאקר ממזרח גרמניה ומריה פילטובה מברית המועצות. נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בתרגיל קרקע ופעמיים במקום שישי בתחרות קרב רב אישי ובתרגיל על הקורה ובמקום 16 בתרגיל על סוס קפיצות. 

לאחר שפרשה מספורט תחרותי היגרה אברלה להונגריה בשנת 1989 ובשנת 1991 היא היגרה לארצות הברית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמיליה אברלה** בוויקישיתוף

* אמיליה אברלה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
* אמיליה אברלה, באתר olympedia.org
* אמיליה אברלה, באתר התאחדות ההתעמלות הבין-לאומית
**אמיליו דה בונו** (באיטלקית: **Emilio De Bono**;‏ 19 במרץ 1866 – 11 בינואר 1944), איש צבא ופוליטיקאי איטלקי הידוע כאחד הבכירים במשטרו של בניטו מוסוליני. דה בונו סייע בהקמת המפלגה הפשיסטית באיטליה, פיקד על הצבא המלכותי האיטלקי במהלך המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה, אך בשל חלקו בהדחת מוסוליני, הוצא להורג על ידי מוסוליני בשנת 1944.

ביוגרפיה
--------

דה בונו נולד בעיירה קאסאנו ד'אדה, ליד מילאנו. הוא התגייס לצבא האיטלקי בשנת 1884 כקצין זוטר, ועלה בסולם הדרגות. במהלך המלחמה האיטלקית-עות'מאנית בשנת 1911 שירת במטה הכללי. לאחר מכן לחם במלחמת העולם הראשונה, בה הצטיין בקרבות כנגד האימפריה האוסטרו הונגרית. בשנת 1920 השתחרר בדרגת גנרל.

בתחילת שנות העשרים סייע דה בונו לארגן את המפלגה הפשיסטית, ובשנת 1922 היה בין ארבעת מארגני המצעד על רומא, שסימן את תחילת המשטר הפשיסטי באיטליה. בתקופה שלאחר מכן שירת כמפקד המשטרה, מפקד המיליציה הפשיסטית, ומושל טריפוליטניה. ב-1925 נשפט על חלקו ברצח הסוציאליסט ג'אקומו מאטיאוטי (רצח שאף מוסוליני היה מעורב בו כנראה, ושכמעט הביא לקץ שלטונו), אך נמצא זכאי.

ב-1929 מונה לשר המושבות. הוא המשיך למלא תפקיד חשוב בצבא, ובשנת 1935 כאשר פרצה המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה, מונה למפקד הצבא. לאחר מספר חודשים הוחלף על ידי פייטרו באדוליו, שכן מוסוליני סבר שהתקדמותו איטית וכי הוא זהיר מדי. כפיצוי קיבל את התואר "מרשל איטליה" ב-16 בנובמבר 1935.

דה בונו התנגד לכניסתה של איטליה למלחמת העולם השנייה. ב-1942 מונה לשר הפנים. ב-24 ביולי 1943 השתתף בישיבת המועצה הפשיסטית העליונה בה הוחלט על הדחתו של מוסוליני, והיה אחד מאלו שהצביעו בעד ההצעה להדחתו. לאחר שמוסוליני שוחרר משביו על ידי הגרמנים והקים ממשלת בובות בשם "הרפובליקה של סאלו", נתפס דה בונו. יחד עם אחרים שהיו מעורבים בהחלטה על הדחת מוסוליני, וביניהם גליאצו צ'אנו, חתנו של מוסוליני, הועמד למשפט ראווה בעיר ורונה. ב-11 בינואר 1944 הוצא להורג ביריה.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **אמיליו דה בונו** בוויקישיתוף
* אמיליו דה בונו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
* אמיליו דה בונו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007260356605171
* BNE: XX1343215
* BnF: cb12154992k (data)
* GND: 118925628
* ICCU: RAVV080003
* ISNI: 0000 0001 0895 7526
* LCCN: nr91020876
* NKC: mzk2015891462
* NLP: A18423401
* NTA: 317232576
* RERO: 02-A010180350
* SELIBR: 295388
* SUDOC: 03005625X
* VcBA: 495/152736
* VIAF: 46799121
* WorldCat: lccn-nr91020876

 |
**ז'ראלד פאסדה** (בצרפתית: **Gérald Passédat**) (נולד ב-24 במרץ 1960) הוא שף מסעדת "לה פטי ניס" (Le Petit Nice) במרסיי שבצרפת, שמחזיקה בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום מאז 2008 (נכון ל-2021).

משפחתו
------

ז'רמן, סבו של ז'ראלד פאסדה נולד ב-1871 בטארן וגארון. אחרי לימוד אפייה ומגדנאות בפריז, הוא התיישב במרסיי ועסק במסחר וב-1917 רכש את וילה קורינת, בחוף הסלעי מול מצודת איף וקבוצת איי פריול למרגלות נוטרדאם דה לה גארד ופתח את מסעדת "לה פטי ניס" (Le Petit Nice).

כעבור שנים מספר נשא ז'רמן (שהיה אלמן) את זמרת האופרה לושיה (לוסי) אלאברן.

ז'אן-פול, אביו של ז'ראלד, נולד ב"פטי ניס" ב-1933 והפך כמו אמו לזמר אופרה, אבל עם תשוקה לבישול. בשנות השישים הוא החליט להקדיש את עצמו באופן בלעדי למטבח, ביחד עם אשתו, הוא הסב את "פטי ניס" למלון פאר, וזכה בכוכב במישלן ב-1977. הוא זכה ב-L'ordre national du Mérite ב-1988. המלון שייך לרשת רלה א שאטו. המסעדה נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.

הוא זכה בתואר אביר לגיון הכבוד ב-1 בינואר 2009.

ילדות ולימודים
--------------

ז'ראלד פאסדה נולד ב-24 במרץ 1960 בוילה קורינת. הוא הרבה לשהות במטבח עם אביו ונשות המשפחה והחליט להיות שף. הוא התלמד שמונה שנים במוסדות שונים: Le Coq Hardi בבוז'יוואל, מלון בריסטול בפריז, מלון קריון בפריז, אצל האחים טרואגרו ברואן, ובלה פרה ד'אז'ני באז'ני לה בן אצל מישל גראר.

ב-1985 הוא הצטרף למטבח של אביו במסעדת "לה פטי ניס" כשוליה, ב-1987 עזב אביו על מנת לנהל את המסעדה במלון וז'ראלד נוטל את המושכות. בשנים 1987–1989 היה סגנו במטבח ז'יל גוז'ון.

הישגים ואותות כבוד
------------------

* 1977 – כוכב במישלן (ז'אן-פול פאסדה)
* 1981 – שני כוכבים במישלן (ז'אן-פול פאסדה)
* 1991 – ז'אן-פול פאסדה זוכה בפרס מידי האקדמיה הלאומית לבישול
* 2008 – שלושה כוכבי מישלן
* 2010 – ז'ראלד פאסדה מקבל את תואר אביר לגיון הכבוד מידי הנשיא סרקוזי

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **ז'ראלד פאסדה** בוויקישיתוף
* 

* אתר האינטרנט הרשמי של ז'ראלד פאסדה
* ז'ראלד פאסדה, ברשת החברתית טוויטר
* מסעדת לה פטי ניס באתר dininginfrance
* אתר מסעדת לה פטי ניס
* מסעדת לה פטי ניס באתר השולחנות הגדולים בעולם(הקישור אינו פעיל)

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* BnF: cb15859794j (data)
* GND: 1082148032
* ISNI: 0000 0000 0268 0354
* SUDOC: 137211449
* VIAF: 74186452
* WorldCat: viaf-74186452

 |
**ארנסט הקל** (בגרמנית: **Ernst Häckel**;‏ 5 באפריל 1890 – 26 בספטמבר 1967) היה גנרל גרמני אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה
--------

### קריירה מוקדמת

הקל נולד ב-5 באפריל 1890 בגמינדן אם מיין, שהשתייכה לקיסרות הגרמנית. בשנת 1909 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הרגלים הבווארי ה-17, עמו לחם במלחמת העולם הראשונה. לאחר תום המלחמה הצטרף לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר הוא הועלה לדרגת מיור, וב-1 ביולי 1934 הוא הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט. ב-1 באוקטובר אותה שנה הוא מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-19, וב-15 באוקטובר 1935 מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-61. ב-1 באוקטובר 1936 הוא הועלה לדרגת אוברסט, וב-12 באוקטובר 1937 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-107.

### מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה פיקד הקל על רגימנט הרגלים ה-107, עמו לחם במהלך המערכה על צרפת. ב-1 באוקטובר 1940 הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור, וב-14 בנובמבר 1940 הוא מונה למפקד דיוויזיית הרגלים ה-263. הקל הוביל את הדיוויזיה במהלך מבצע ברברוסה ולחם עמה בקרב ביאליסטוק-מינסק, קרב סמולנסק וקרב מוסקבה, וב-19 בדצמבר 1941 קיבל על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-1 במאי 1942 הוא מונה למפקד דיוויזיית המילואים ה-158, עליה פיקד עד לפירוקה במאי 1943, וב-1 באוקטובר 1942 הועלה לדרגת גנרל-לויטננט. על דיוויזיה זו הוא התלונן כי חברי הדיוויזיה היו רק 50% גרמנים מהרייך וקרא לחלוקה שווה בין הדיוויזיות המחליפות כדי להקל על "תהליך הגרמניזציה". ב-5 באוגוסט 1944 הוא מונה למפקד דיוויזיית הרגלים ה-16 שהוקמה על בסיס דיוויזיית המילואים ה-158 ואשר הפכה לדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-16 ב-9 באוקטובר, וב-28 באוקטובר 1944 הוא קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. הוא הוביל את הדיוויזיה ממפרץ ביסקאיה לדיז'ון כדי להילחם נגד הכוחות האמריקניים המתקדמים. ב-9 בפברואר 1945, זמן קצר לפני תום המלחמה קיבל לידיו את הפיקוד על דיוויזיית המילואים ה-471 מידי אריך דנקה, וב-8 במאי הוא נפל בשבי צבא ארצות הברית.

### לאחר המלחמה

לאחר המלחמה הוא הכין חומרי לימוד צבאיים עבור האמריקאים, וב-27 בספטמבר 1947 שוחרר מהשבי. ב-26 בספטמבר 1967 מת הקל במהלך חופשה בים התיכון.

קישורים חיצוניים
----------------

* ארנסט הקל באתר tracesofwar
* ארנסט הקל באתר oocities

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* GND: 1060505487
* VIAF: 311448432
* WorldCat: viaf-311448432

 |
**ז'ראר דה וקולר** (בצרפתית: **Gérard Henri de Vaucouleurs**; 25 באפריל 1918, פריז - 7 באוקטובר 1995, אוסטין) היה אסטרונום צרפתי, שפעל שנים רבות בארצות הברית. פיתח סיווג מורפולוגי של גלקסיות.

חייו
----

ז'ראר דה וקולר נולד בפריז ובשנת 1939 סיים את סורבון. בשנים 1945–1950 הוא עבד במכון האסטרופיזי בפריז. לאחר מכך הוא עבר באוסטרליה, מצפה הכוכבים לוול, מצפה הכוכבים של מכללת הרווארד ומשנת 1960 באוניברסיטת טקסס באוסטין. בשנת 1965 קודם לדרגת פרופסור.

בין המחקריו הראשונים היה חקר מאדים. בשנת 1959, אחרי ביצוע מספר תצפיות בלה הוגא, הוא העריך שטמפרטורת האטמוספירה של מאדים בחלקיו העליונים היא בין 210–300 מעלות קלווין.

הוא עבד על סיווג מורפולוגי של גלקסיות ופרסם את התוצאות בשנת 1959. בסך הכל הוא פרסם שלושה קטלוגים של גלקסיות.

על מחקריו הוענקו לו מספר פרסים בינלאומיים. הוא היה חבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.

קישורים חיצוניים
----------------

* קורות חיים

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007463215105171
* BIBSYS: 90212152
* BnF: cb119277675 (data)
* GND: 172431840
* ISNI: 0000 0001 0932 3998
* LCCN: n50015914
* LNB: 000183184
* NKC: xx0037864
* NTA: 068394241
* SNAC: w6ds55w3
* SUDOC: 027178536
* VIAF: 108998626
* WorldCat: lccn-n50015914

 |
**אגודת ניצן** היא עמותה ישראלית שהוקמה בשנת 1964 על ידי הורים ומתנדבים, במטרה לאתר, לאבחן, לטפל ולשקם בילדים ובוגרים עם ליקוי למידה קשיי הסתגלות ותפקוד.

האגודה מנוהלת על ידי יו"ר וחברי וועד, הכולל נציגי סניפים ואנשי ציבור מתנדבים. לכל סניף ועד מנהל, הפועל בהתנדבות, ובראשו יו"ר וכן מנהל/ת סניף ואנשי מקצוע מתחום לקויות הלמידה, האבחון, הטיפול והסיוע להורים.

רקע
---

הרקע להקמת האגודה היה חוסר מודעות של החברה לנושא לקויות הלמידה. מערכת החינוך, באותה עת, לא הכירה בצורכיהם המיוחדים של תלמידים עם ליקויי למידה ולא הקצתה משאבים מתאימים לסייע להם. צוות בית הספר גם הוא לא היה ערוך להעניק סיוע מותאם בתחומי הלמידה, ולרבים מהילדים יוחסו בטעות 'עצלות' ולעיתים אף 'פיגור'. כדי לענות על צרכים אלה, פיתחה אגודת ניצן את כלי האבחון הראשוניים בארץ לאיתור לקויות למידה וכן שיטות להוראה מתקנת, ובכלל זה, גם הכשרת מורים למקצועות האבחון והטיפול בכל הארץ, ושילובם במערכת החינוך.

סניפים
------

לאגודה 38 סניפים בישראל.

אגודת ניצן פועלת באמצעות 38 סניפים בכל רחבי הארץ, בהם מטופלים מדי שנה אלפי ילדים ובוגרים עם ליקויי למידה, קשיי הסתגלות ותפקוד. הם זוכים למענה לצורכיהם הייחודיים בכל שלבי החיים באמצעות שירותים שונים: אבחונים דידקטיים ופסיכולוגיים, טיפולים פסיכולוגיים, טיפולים פרא-רפואיים, שיקום לקראת חיים עצמאיים בתחום החברה והתעסוקה ועוד.

סניפי האגודה: אונים, אופקים, אילת, אשדוד, אשקלון, באר-שבע, בית שאן, דימונה, הרצליה, ניצן הורים הרצליה, חדרה, חיפה, טבריה, יהוד, ירוחם, כפר-סבא, ניצן הורים כרמיאל, מגדל העמק, מודיעין, דיור מודיעין, משגב, נהריה, נס-ציונה, נצרת עילית, נתניה, עומר, עפולה, ערד, פתח-תקווה, קריות, ראש העין, ראשון לציון, ניצן הורים ראשון לציון, רחובות, רמת גן, רעננה, תל אביב והמרכז הארצי.

נכון ל-2017, יושבת ראש העמותה היא עפרה אלול ובתפקיד המנהלת הכללית משמשת ד"ר מלי דנינו. בשנת 2008 היה מחזור הפעילות של האגודה 21 מיליון שקל, מתוכם גויסו כתרומות, הקצבות ותמיכות 11 מיליון שקל.

קישורים חיצוניים
----------------

* אתר האינטרנט הרשמי של אגודת ניצן
* אגודת ניצן, ברשת החברתית פייסבוק
* ניצן - המרכז הארצי, אגודה לקידום ילדים ובוגרים לקויי למידה, הסתגלות ותיפקוד, באתר "גיידסטאר ישראל"

הערות שוליים
------------

1. ↑  אורי בלאו, לאן באמת הולכים כספי התרומות? מוסף "הארץ" בדק את הדו"חות של 32 עמותות רשומות, באתר הארץ, 2 בינואר 2010
יושבים: שרה אהרנסון ויוסף לישנסקי. עומדים: טובה רוטמן וניסן רוטמן - ספטמבר 1917
**טובה רוטמן** (15 בפברואר 1893 – 20 בינואר 1974) הייתה בת למייסדי זכרון יעקב. שותפה במחתרת ניל"י וחברתה הטובה של שרה אהרנסון.

ביוגרפיה
--------

טובה נולדה במושבה זכרון יעקב לאיטה אסתר (לבית כץ) ושמעון גלברג (שהיו ממייסדי הממקום). למדה בבית הספר במושבה וגילתה כישרון מוזיקלי ולכן נשלחה ב-1910 ללמוד, יום בשבוע, בבית ספר למוזיקה בניהולה של שולמית רופין (רעייתו של ארתור רופין). לאחר נישואי אחותה, שרה הינדה גלברג, לצבי אהרנסון החלה לבקר בבית אהרנסון ויצרה קשר חברות מיוחד עם שרה אהרנסון. קשר נוסף יצרה טובה עם אחיה של שרה, אלכסנדר אהרנסון. כשזה נסע ב-1915 לקהיר וארצות הברית (יחד עם רבקה אהרנסון) מסר את אקדחו האישי לטובה וזו מסרה אותו לשרה אהרנסון. 

בינואר 1916 צורפה טובה למחתרת ניל"י (בהמלצת שרה). תחילה עסקה בהעתקת ידיעות מתוך מסמכי צבא רשמיים שנלקחו מהצבא הטורקי. בהמשך נשלחה למשימות מעקב אחר פעילות הצבא הטורקי והגרמני בארץ (רכבות, טייסות וכו'). ב-1917 נשלחה טובה לדמשק והביאה משם תיק מסמכים חשובים לבריטים. עם גילוי המחתרת נתפסה טובה בבית הוריה בזכרון יעקב ב 2 באוקטובר 1917 על ידי כח צבאי טורקי בפיקודו של פואד חסן בק. היא נכלאה בבית כלא בנצרת ותמורת חלק מתכשיטיה, שנמסרו למפקד הטורקי, נמנעו ממנה העינויים שהיו מנת חלקם של אסירי המחתרת האחרים. בדצמבר 1917 נשפטו, היא וניסן רוטמן, למאסר בכלא חאן אל בשה בדמשק (טובה נשפטה ל-6 חודשים וניסן לשנתיים). ביוני 1918 שוחררה מהכלא וחזרה ארצה.

בהגיעה ארצה שמעה את הסיפור על סופה של המחתרת כולל את מותה של שרה שירתה בעצמה באקדחו של אלכסנדר אהרנסון שמסרה לה טובה 3 שנים קודם לכן.

רוטמן הלכה לעולמה ב-1974 בזכרון יעקב.

משפחתה
------

טובה הכירה את בעלה לעתיד, ניסן רוטמן מחדרה, כשבא לבקר (עם חברו אבשלום פיינברג) בבית אהרונסון. היא נישאה לו ב-1917 בזמן שהיו כלואים בדמשק. לזוג נולדו 3 ילדים: אבשלום ושרה (על שם הרוגי המחתרת) והדסה. לאחר מספר שנים נפרדה מבעלה.

לקריאה נוספת
------------

* שרה ורמי בן ראובן, **נשים עבריות בדמשק**, הוצאת אריאל, 2010, פרק "טובה רוטמן - האסירה מהח'אן", עמודים 79-91

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **טובה רוטמן** בוויקישיתוף
* דוד תדהר (עורך), "טובה רוטמן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ז (1956), עמ' 2832
* טובה רוטמן גלברג, באתר "מוזיאון ניל"י"

הערות שוליים
------------

1. ↑  יחד איתה נתפש גם בעלה ניסן רוטמן
רבי יחיאל משה סגלוביץ  

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.  
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
**יחיאל משה סגלוביץ** (ה'תרכ"ג, 1863 - ח' בטבת ה'תש"א, 7 בינואר 1941) היה רב ליטאי-פולני ציוני, חבר ועד הרבנים בפולין.

ביוגרפיה
--------

נולד בליטא לרב חיים סגלוביץ. למד מפי אביו ובמקביל התעניין בלימודים כלליים. בשנת 1887 התמנה כרבה של העיירה סופוצקין, אז במחוז סובאלק, בתחום פולין הקונגרסאית, וכיהן בה שש שנים.

הוא היה מזוהה עם התנועה הציונית לאחר שפרסם מאמר בשבחה בעיתון "הצפירה" בשנת 1900, הוא גם חתם על הכרוז הראשון של רבנים בפולין בעד "המזרחי". בשנת 1892 נבחר לכהן כרב בעיר מלאווה, פולין, והיה פעיל בין רבני פולין במישור הארצי כחבר ועד הרבנים בפולין.

במלחמת העולם הראשונה התפרסם כשלא נטש את עירו ואת מעט היהודים שנשארו בה במהלך הקרבות והכיבושים ההדדיים.

בשנת 1923 חבר עם הרב צבי יחזקאל מיכלסון לרב מאיר ורשביאק לעריכת כתב עת לדרשנות של אגודת רבני פולין, הם ערכו יחדיו את הגליונות הראשונים ולאחר מכן המשיך הרב ורשביאק לבדו בעריכת כתב העת. בשנת 1930 הדפיס את ספרו "קטורת סמים" בשני כרכים. שם הספר רומז לשמו, סמ"י - סגלוביץ, משה יחיאל. חלק מדרשותיו נדפסו בכתב העת הדרשני "מאסף דרושי" שהוציא לאור אחיו הצעיר, הרב יעקב מאיר סגלוביץ.

עם כיבוש פולין במלחמת העולם השנייה נשלח עם רבים מבני קהילתו למחנה סולדאו, הוא חש ברע והובל ללובלין מלווה באשתו ובבתם. לאחר ימים ספורים נפטר בח' בטבת ה'תש"א, 7 בינואר 1941, ונקבר בבית הקברות היהודי בלובלין. זמן קצר לאחר פטירתו נהרס בית הקברות בידי הנאצים ובשנית בידי הפולנים.

לקריאה נוספת
------------

* יצחק אלפסי, **דורשי ציון בפועל**, ירושלים תשס"ו, עמ' 316. (כולל תמונתו).
* הרב יחיאל משה סגלוביץ הי"ד, על מה שמח משה רבינו לפני מותו, אתר תורתך לא שכחתי

קישורים חיצוניים
----------------

* בן-ציון אייזנשטט, הרב ר' יחיאל משה סאגאלאוויץ, **דור רבניו וסופריו**, תרנ"ה-תרס"ה, חלק ב, עמודים 32–33, באתר היברובוקס

כתב העת בעריכתו
* ****קובץ דרושים** - כרך ראשון חלק ראשון**, פיעטרקוב תרפ"ג, באתר היברובוקס
* ****קובץ דרושים** - כרך שני חלק ראשון**, פיעטרקוב תרפ"ד, באתר היברובוקס

ספרו
* ****קטרת סמים** - חלק ראשון**, דרושים לעניינים וזמנים שונים, פיעטרקוב תר"ץ, באתר היברובוקס
* ****קטרת סמים** - חלק שני**, חידושים וביאורים על פרשיות התורה, פיעטרקוב תר"ץ, באתר היברובוקס

הערות שוליים
------------

1. ↑
2. ↑  הרב דוד יהודה קריסטל, **מכתם לדוד**, בני ברק תשנ"ו, מצטט חידושי תורה ודברים נוספים שאמר לו הרב סגלוביץ בהיותם יחד במחנה המעבר דז'לדובה. ראו שם בח"א עמ' נה, ועמ' קז. ובח"ב עמ' קמג.

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007525280005171

 |
**נקיק הארה**
(למפת שווייץ מוגדלת)ברןברן
בזלבזל
ז'נבהז'נבה
ציריךציריך
לוגאנולוגאנו
לוזאןלוזאן
לוצרןלוצרן
סנט גאלןסנט גאלן
כורכור
**צרפת**
**גרמניה**
**איטליה**
**אוסטריה**
**ליכ.**נקיק הארה**נקיק הארה**(למפת שווייץ רגילה)ברןברן
בזלבזל
ז'נבהז'נבה
ציריךציריך
לוגאנולוגאנו
לוזאןלוזאן
לוצרןלוצרן
סנט גאלןסנט גאלן
כורכור
**צרפת**
**גרמניה**
**איטליה**
**אוסטריה**
**ליכ.**נקיק הארה**נקיק הארה**
בתוך נקיק הארה, ניתן להבחין בשביל הליכה גלוי על קיר רחוק
הנקיק בנקודה צרה
**נקיק הארה** או **ערוץ הארה** (גרמנית: **Aareschlucht**) הוא קטע של הנהר ארה אשר התחפר באבן גיר, ליד העיירה מאירינגן, באזור הרמה הברנית שבשווייץ. הערוץ הוא תוצר עקיף של עידן הקרח אשר התרחש לפני כ-10,000 שנים, והוא נוצר מהמסת קרחונים בתקופה שאחרי העידן. על אף שאורכו מעט יותר מקילומטר, מעבר זה גובל בצוקים תלולים שגובהם עד 50 מטרים בכל צד. רוחב הערוץ משתנה, והוא נע בין 30 מטרים למטר אחד בלבד.

הערוץ הוא אתר תיירות פופולרי, אשר מבקרים רבים נמשכים אליו בעקבות קרבתו למפלי רייכנבאך, אשר נבחר על ידי ארתור קונאן דויל כמקום הירצחו של שרלוק הולמס על ידי פרופסור מוריארטי.

אישור לבנות מסלולי הליכה לאורך הערוץ ניתן בשנת 1887, והמעבר נפתח לציבור בשנת 1889. מ-1912 ועד 1956, חשמלית מאירינגן-רייכנבאך-ערוץ הארה קישרה את החלק המערבי של הערוץ למאירינגן; מאז 1946 שימשה רכבת מאירינגן-אינרטקירכן לאותה מטרה. המסעדה והקיוסק בכניסה המערבית נבנו לראשונה בשנת 1928 ושוחזרו ב-1987. בשנת 2003 נבנתה תחנת רכבת עבור הכניסה המזרחית, יחד עם גשר תלוי שנועד לקשר את התחנה לכניסה; ביסטרו וקיוסק נוספו לכניסה זו ב-2008.

ניתן להגיע למסלול שלאורך הערוץ על ידי כניסות בכל אחד מקצותיו, שם נלקחים דמי כניסה למסלול. ברוב אורכו של המסלול הוא בנוי מעץ על גבי מסגרת מתכת, התלויה בקירו של הערוץ. כל אחת מהכניסות מקושרת לתחנות בקו הרכבת מאירינגן-אינטקירכטן, עם "ערוץ הארה-מערב" בקצה המערבי של הערוץ, והתחנה התת-קרקעית "ערוץ הארה-מזרח" (Aareschlucht Ost) אשר מתחברת לכניסה המזרחית.

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **נקיק הארה** בוויקישיתוף
* מדיה וקבצים בנושא ערוץ הארה בוויקישיתוף
* אתר האינטרנט הרשמי של הערוץ
* התוכנית הרשמית של הערוץ

הערות שוליים
------------

1. 1 2  "Location Plan". Aareschlucht AG. נבדק ב-30 בספטמבר 2014. `{{cite web}}`:  (עזרה)
2. ↑  "Geology". Aareschlucht AG. נבדק ב-30 בספטמבר 2014. `{{cite web}}`:  (עזרה)
3. 1 2  *map.geo.admin.ch* (Map).
4. ↑  "History of Construction". Aareschlucht AG. נבדק ב-30 בספטמבר 2014. `{{cite web}}`:  (עזרה)
5. ↑  "Meiringen–Reichenbach–Aareschlucht". *www.eingestellte-bahnen.ch* (בגרמנית). אורכב מ-המקור ב-2014-10-06. נבדק ב-2014-10-01.
**נבחרת הנשים של ישראל ברוגבי** היא קבוצת הרוגבי שביעיות המיצגת את ישראל במשחקים בינלאומיים. 

הנבחרת הוקמה בשנת 2004, וארבע שנים לאחר מכן העפילה לטורניר הגמר של אליפות אירופה. כיום היא מדורגת במקום ה-16 ביבשת.

היסטוריה
--------

ליגת הנשים בישראל הוקמה בשנת 2001, ושלוש שנים אחר כך הוקמה הנבחרת. בשנת 2005 השתתפה הנבחרת לראשונה באליפות אירופה לנבחרות דרג ב', וסיימה במקום התשיעי מתוך 12 נבחרות. בשנים 2006 ו-2007 סיימה הנבחרת במקום החמישי והשישי בהתאמה.

בשנת 2008 התקיימה אליפות אירופה הכללית. נבחרת ישראל הפסידה לנבחרת רומניה במשחק הראשון אולם הצליחה לנצח ברצף לאחר מכן את נבחרות קרואטיה, גיאורגיה, בוסניה-הרצגובינה ואוסטריה וסיימה לבסוף במקום השני בבית המוקדמות. בשלב ההצלבה הפסידה נבחרת ישראל לנבחרת פינלנד אולם ניצחה לאחר מכן את בולגריה במשחק המכריע והעפילה לטורניר הגמר כאחת מ-16 הנבחרות החזקות ביבשת. את הטורניר סיימה הנבחרת במקום ה-15. 

הישגי הנבחרת גרמו לקפיצה בדירוג האירופי שלה, ובשנת 2009 היא הייתה מדורגת במקום ה-15 ביבשת מה שהקנה לה השתתפות באליפות אירופה לנבחרות דרג א'. באליפות זו סיימה הנבחרת במקום ה-7 מתוך 12.

באליפות אירופה האחרונה לנבחרות דרג א' שהתקיימה ב-2018, סיימה הנבחרת במקום העשירי.

שחקניות בעבר
------------

* מיקי ויצמן
* ליאת גלר
* יעל קינן

ראו גם
------

* נבחרת הגברים של ישראל ברוגבי

קישורים חיצוניים
----------------

* איגוד הרוגבי הישראלי
* אליסף דעואל, הכדור בידיהן: סיפורה של נבחרת הרוגבי, באתר ynet, 13 ביוני 2015

הערות שוליים
------------

1. ↑  nrg מעריב, רוגבי: נבחרת הנשים באליפות אירופה, באתר nrg‏, 15 במאי 2008
ד"ר **יעקב פליקס** (ברומנית: **Iacob Felix**; ‏(6 / 18 בינואר 1832 הורז'יצה - 19 בינואר 1905 בוקרשט), רופא רומני יהודי מומר, יליד צ'כיה, חבר האקדמיה הרומנית.

קורות חיים
----------

נולד למשפחה יהודית בעיירה הורז'יצה (Horschitz) בצפון בוהמיה. למד בתיכון בייצ'ין (Jičin) ובפראג. סיים את לימודי הרפואה בווינה בשנת 1857. התנצר לקראת סוף לימודיו שם והפך לרומנו-קתולי.

עזב את מולדתו ככל הנראה אחרי אירועי חיים כואבים ובחר להתיישב בוולאכיה באוגוסט 1858,
שם שרת תחילה כרופא מחנה ההסגר בעיירה אולטניצה ולאחר מכן כראש שרותי הבריאות במחוז מוסצ'ל.

בעל ידע ותכונות ארגוניות מעולות, ד"ר יעקב פליקס הוזמן לבוקרשט על ידי ד"ר קרול דבילה (Carol Davila), ראש מנהל הבריאות של הנסיכויות המאוחדות (רומניה - בעתיד), כדי להיות פרופסור להיגיינה בבית הספר הלאומי לרפואה, שהיה בהמשך לפקולטה. מונה ב-1861 לרופא של אחד האזורים בבירה בוקרשט. שנה לאחר מכן מינה אותו דבילה לסגן מפקח כללי של שרותי הבריאות במדינה, ובשנת 1869 היה לפרופסור להיגיינה בפקולטה החדשה לרפואה בבירת רומניה.

בשנת 1865 יעקב פליקס חקר את מגפת הטיפוס שפשטה על סנקט פטרבורג.
במשך מעל עשרים שנה שימש כרופא ראשי של העיר בוקרשט.

הוא היה בין השנים 1892–1899 מנהל השירות הסניטרי של רומניה, ואחת מהצלחותיו הייתה מיגור מגפת החולירע של שנת 1893. החל משנת 1879 התמנה לחבר המחלקה המדעית של האקדמיה הרומנית.

יעקב פליקס נחשב מייסד האסכולה הרומנית להיגיינה וניהול הבריאות.

הכרך השני לספר הלימוד שלו להיגיינה ציבורית ומנהל הבריאות, שהופיע בשנת 1888 נחשב ספר הלימוד הראשון לאפידמיולוגיה בעולם, שהתבסס על עקרונותיו של לואי פסטר. פליקס תרם תרומה מכרעת לעריכת חוק הבריאות הראשון של רומניה בשנת 1874 ולאחר מכן לעריכת התקנות הנלוות.
כאות הוקרה נבחר בשנת 1884 כיושב ראש הכנס הלאומי הראשון של הרופאים, הוטרינרים והרוקחים ברומניה.

לא נהג לדבר על מוצאו ועל עברו היהודי, אבל גם לא התבטא מעולם במושגים של דחיית היהדות.

מספריו
------

* 1870 Igiena publică "ההיגיינה הציבורית".
* 1892 Geografia medicală a României "הגאוגרפיה הרפואית של רומניה".
* Istoria igienei în România "ההיסטוריה של ההיגיינה ברומניה".
* Medicul poporului "רופא העם".

מקורות
------

* Fed.Comunităţilor Evreieşti din România - coord.N.Cajal,H.Kuller Contribuţia evreilor din România la cultură şi civilizaţie

cap.Medicină - de G Brătescu - Editura Hasefer 2004,Bucureşti
(פדרציית הקהילות היהודיות ברומניה - נ. קז'אל, ה. קולר ואחרים -
תרומת יהודי רומניה לתרבות ולציוויליזציה - פרק רפואה -
מאת ג. ברטסקו - הוצאה לאור "הספר", בוקרשט, 2004

לקריאה נוספת
------------

* G.Brătescu - Doctorul Iacob Felix - Savantul şi înfăptuitorul

2004,Editura Viaţa Medicală Românească, Bucureşti
(ג. ברטסקו - ד"ר יעקב פליקס, איש המדע והמעשה - הוצאה לאור ויאצה מדיקלה רומנייאסקה, בוקרשט 2004 )

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **יעקב פליקס** בוויקישיתוף
* פריז הקטנה - אישים בבוקרשט ברומנית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007299671805171
* ISNI: 0000 0000 6796 6767
* LCCN: n2019180187
* NKC: nlk20000085235
* SUDOC: 243603991
* VIAF: 98423959
* WorldCat: lccn-n2019180187

 |
מראה הגשר כשברקע משתרע האי ג'זירה. בחלק העליון של התמונה נראה מגדל קהיר
**גשר קסר א-ניל** (בערבית: **كوبري قصر النيل**) הוא גשר הנטוי על גבי נהר הנילוס בקהיר, בירת מצרים. הוא מחבר בין הגדה המזרחית של הנהר לבין חלקו הדרומי של האי ג'זירה.

הגשר, באורך של 382 מטר וברוחב של 20 מטר, בנוי מפלדה ובו שבעה מקטעים.

הגשר
----

בניית הגשר החלה בשנת 1931, בתכנונו של ראלף אנתוני פרימן (Ralph Anthony Freeman). הוא נחנך ב-6 ביוני 1933 על ידי פואד הראשון, מלך מצרים. הגשר החליף את הגשר הראשון שהוקם על פני הנילוס בקהיר, גשר אל ג'זירה, אשר נחנך ב-1871, ופורק לקראת הקמת הגשר החדש. בשני מבואות הגשר הוצבו שני זוגות של פסלי אריות מארד לצידם של עמודי גרניט גבוהים. פסלי האריות נוצרו בשלהי המאה ה-19 על ידי הפסל הצרפתי אנרי אלפרד ז'קומאר (Henri Alfred Jacquemart).

הגשר נקרא במקור בשם **גשר הח'דיו איסמעיל** על שמו של איסמעיל פאשא, אביו של המלך פואד. לאחר מהפכת הקצינים החופשיים ב-1952, הוחלף שמו לשם הנוכחי.

כיום מחברת הדרך החולפת על הגשר בין בית האופרה של קהיר הממוקם בדרומו של האי ג'זירה לבין כיכר א-תחריר שבגדה המזרחית של הנילוס. בשל הנוף הנשקף ממנו הגשר הוא אתר פופולרי לטיולי ערב לאורך מדרכות הולכי הרגל שמשני צידיו. בימי המהפכה במצרים ב-2011 צעדו המוני מפגינים לאורך הגשר אל כיכר א-תחריר.

כ-800 מטר מצפון לגשר, נטוי על פני הנילוס גשר השישה באוקטובר, שנפתח ב-1996.

* מראה פסלי האריות במבוא המזרחי של הגשרמראה פסלי האריות במבוא המזרחי של הגשר
* מפגינים ושוטרים על הגשר בימי המהפכה במצרים ב-2011מפגינים ושוטרים על הגשר בימי המהפכה במצרים ב-2011
* מראה הגשר וסביבתו בלילהמראה הגשר וסביבתו בלילה

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **גשר קסר א-ניל** בוויקישיתוף
* מידע על הגשר, באתר Structurae
* מאמר על גשרי קהיר, באתר egy.com
* Jeffrey Fleishman, ‏Cairo’s bridge of dreams, באתר לוס אנג'לס טיימס, 14 באוגוסט 2007

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NLI: 987007473877905171
* LCCN: no2004085736
* VIAF: 145771475
* WorldCat (עם VIAF): 145771475

 |
חיילים צועדים בטורונטו, 1918
**חיל המשלוח הקנדי** למלחמת העולם הראשונה (באנגלית: **Canadian Expeditionary Force - C.E.F**) היה המסגרת הצבאית שהוקמה על ידי קנדה במלחמת העולם הראשונה כחיל משלוח על מנת להשתתף במלחמה. חיל המשלוח התחלק לגיס חי"ר לוחם, **הגיס הקנדי**, שלחם בחזית המערבית ולכוחות נוספים, שחלקם אף לא הגיעו לאירופה. החיל מנה 619,646 חיילים רשומים, מתוכם 142,588 מגויסי גיוס חובה. 424,589 חיילים שירתו מעבר לים (מתוכם רק 25,000 מגויסי חובה). בנקודת השיא, עם תום המלחמה, שירתו בחיל המשלוח שירות פעיל 388,038 חיילים בכל הדרגות.

רקע
---

 ערך מורחב – **קנדה במלחמת העולם הראשונה**  

השתתפותה של קנדה במלחמת העולם הראשונה החלה ב-5 באוגוסט 1914, כאשר המושל הכללי של קנדה הכריז מלחמה על גרמניה, וזאת בעקבות הכרזתה של בריטניה יום קודם לכן. לקנדה כמעט שלא היה כוח צבאי לפני מלחמת העולם הראשונה. מיד לאחר הכרזת המלחמה נפתחו תחנות גיוס ותוך חודשיים התייצבו והתחיילו 32,000 חיילים. לאחר אימון קצר בקוויבק נשלחו ראשוני החיילים של חיל המשלוח הקנדי לבריטניה, להמשך אימונים ולהצבה בחזית. חיל משלוח זה הפך לדיוויזיה הקנדית הראשונה. בספטמבר 1915, עם הגיעה של הדיוויזיה הקנדית השנייה לחזית בצרפת, נוצר "הגיס הקנדי" (Canadian Corps).

הרכב
----

חיל המשלוח הקנדי כלל, בנוסף לגיס החי"ר, כוחות נוספים שכללו כוחות מנהלה, רפואה וסיעוד (ובהם כ-3,000 נשים), תובלה, אספקה וחימוש, ארטילריה, פרשים קלים (חלק ניכר מהם לא הגיע לחזית), רוכבי אופניים ששימשו כרצים וחפרים. כמו כן נכללו בכוח 35,000 יערנים שעסקו בהקמת מחנות ומחסות ביערות צרפת וכריתת עצים עבור הנעת הרכבות הצבאיות הרבות של מדינות ההסכמה. החיל חולק ל-260 גדודים, חלקם התבססו על תשתית קודמת של גדודי המיליציות המקומיות בקנדה. כ-80 מהם חולקו לחמש הדיוויזיות שהרכיבו את הגיס הקנדי.

הגיוס ההתנדבותי לצבא היווה הזדמנות לשילוב ולניעות חברתית עבור מיעוטים. הגדוד ה-114 הורכב ברובו מילידים קנדיים שבעיקר נודעו כצלפים מעולים, אם כי 3,500 מהם שירתו גם במסגרות אחרות. בנוסף, התגייסו גם קנדים ממוצא אפריקאי ויפני. עם זאת, רק מעטים מבין דוברי הצרפתית התגייסו במסגרת הגיוס ההתנדבותי (וראו פולמוס גיוס החובה של 1917).

לקריאה נוספת
------------

* Dancocks, Daniel G. **Spearhead to Victory – Canada and the Great War**, Hurtig Publishers, 1987
* Cook, Tim. **At the Sharp End - Canadians Fighting the Great War 1914-1916 Vol. One**, Viking Canada, 2007
* Cook, Tim. **Shock Troops - Canadians Fighting the Great War 1917-1918 Vol. Two**, Viking Canada, 2008
* Nicholson, Col. G.W.L. **Canadian Expeditionary Force 1914–1919, Official History of the Canadian Army in the First World War**, Queen's Printer, 1964

קישורים חיצוניים
----------------

ויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא **חיל המשלוח הקנדי** בוויקישיתוף
* חיל המשלוח הקנדי באנציקלופדיה ההיסטורית הקנדית (באנגלית)
* אתר מקיף על כל הקשור בנושא (באנגלית)
* פרויקט קנדה במלחמת העולם הראשונה (באנגלית)

הערות שוליים
------------

1. ↑  המספרים מבוססים על חיל המשלוח הקנדי באנציקלופדיה ההיסטורית הקנדית

|  |  |
| --- | --- |
| בקרת זהויות עריכת הנתון בוויקינתונים | 
* NKC: ko2018979162
* VIAF: 147669419
* WorldCat: lccn-n81063898

 |
**הארמייה ה-12 של הצבא הבריטי** הייתה ארמייה בריטית שלחמה במלחמת העולם השנייה.

היסטוריה
--------

הארמייה ה-12, הייתה במקור ארמייה מומצאת. כהכנה לקראת הפלישה לסיציליה, ביצעו בעלות הברית מבצע הטעייה שנודע בשם "מבצע קציצה". במסגרת מבצע זה, ניסו בעלות הברית לשכנע את הוורמאכט כי הפלישה תתרחש ביוון ובסרדיניה במקום בסיציליה. כחלק מהמבצע, "הוקמה" הארמייה ה-12 אשר נועדה כביכול לפלוש ליוון, ומשם להסית את טורקיה להצטרף לבעלות הברית ולחבור אל הצבא האדום בחזית המזרחית. הארמייה כללה 10 דיוויזיות, חלקן אמתיות חלקן מומצאות, ואף הוכן עבורה סמל מיוחד.

ב-28 במאי 1945 הוקמה הארמייה באמת במסגרת הזירה הדרום-מזרח אסייתית. הארמייה הוקמה במטרה לסיים את המערכה על בורמה, ולאפשר לפנות את הארמייה ה-14 לצורך כיבוש מחדש של מלאיה וסינגפור. הארמייה ה-12 הורכבה מיחידות שנלקחו מהארמייה ה-14, והמטה שלה הורכב מהמטה של הקורפוס ההודי ה-33. אוליבר ליס, מפקד קבוצת הארמיות ה-11, שאליה היו כפופות שתי הארמיות, רצה בתחילה שעל הארמייה יפקד ויליאם סלים. עם זאת, סלים העדיף לפרוש ולא לעזוב את הארמייה ה-14, ובשל לחץ כבד שהופעל עליו נאלץ ליס לוותר ולמנות כמפקד הארמייה ה-12 את גנרל מונטגיו סטופפורד. הארמייה ה-12 רדפה את כוחות הארמייה ה-28 היפנית עד מחוץ לגבולות בורמה, והמשיכה לפעול מספר חודשים גם לאחר סיום מלחמת העולם השנייה. ב-1 בנובמבר היא פורקה והפכה להיות **פיקוד בורמה**.

קישורים חיצוניים
----------------

* הארמייה ה-12 (באנגלית)
**אשר וינר** (20 ביולי 1936 – 15 במרץ 2000) היה מנהל ישראלי, שהיה מנכ"ל משרד הבינוי והשיכון בשנים 1979–1985.

ביוגרפיה
--------

וינר נולד בחיפה ולמד במערכת החינוך הממלכתי-דתי בעיר ובישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה. אחרי השירות בצה"ל למד כלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים והשתקע בעיר.

בשנים 1975 – 1978 ניהל את אגף האכלוס במשרד הבינוי והשיכון ובשנת 1979 מונה על ידי השר דוד לוי למנכ"ל המשרד, תפקיד בו שימש במשך שש שנים.

בעת כניסתו לתפקיד, בסוף שנות ה-70, ניצב ענף הבנייה בפני מחסור חמור בדירות וידע עליית מחירים מואצת עקב עלייה בביקוש לדירות. כדי לבלום את התופעה עבר המשרד כבר ב-1979 משיטת הבנייה הישירה למימון מלא לבנייה באמצעות חברות ובסיוע חלקי של המדינה. המשרד ראה אז את תפקידו בוויסות הענף, והמטרה – איזון טוב יותר בין ההיצע לביקוש – הושגה. בתוך כך זכה הפרט ליתרון ברור – לא עוד קביעות שרירותיות של הממסד בנוגע לסוג פתרון הדיור ומיקומו, אלא העברת הבחירה לידיו שלו.

בתקופת כהונתו של וינר הוקמו יישובים, שכונות וערים והושם דגש על שיפור התשתיות בערי הפיתוח ועל שיקום שכונות פיזי וחברתי כדי לצמצם פערים. ירושלים וסביבותיה זכו לתשומת-לב מיוחדת - בבירה הוקמה שכונת פסגת זאב, וסמוך לעיר היישוב גבעת זאב, וכן חוזקו גושי ההתיישבות ביהודה ושומרון (גוש אדומים, גוש עציון וגוש אריאל). וינר זכה לתעודות הערכה רבות על תרומתו לבניית שכונות ויישובים, ובמעלה אדומים, שלימים הייתה לעיר, אף הוקם פארק על שמו – פארק אשר וינר. בירושלים הונצח שמו בשדרות אשר וינר המחברות את דרך חברון עם שכונת ארמון הנציב.

בשנים 1986–1987 עמד וינר בראש משלחת הסוכנות היהודית בלונדון והופקד על השליחים ברחבי בריטניה כולה.

בתפקידו הציבורי האחרון, שב לתחום הבנייה כיו"ר חברת שיכון ופיתוח (1990–1994), כשעוד הייתה חברה ממשלתית; בתקופת כהונתו עברה החברה הפרטה ונמכרה לחברת אזורים.

חיים אישיים
-----------

אשר וינר היה נשוי לנטע לבית שיף ולהם שלושה ילדים.