recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Ristna* Roomassaare sadamas
*Ristna* saabumas Roomassaare sadamasse
**Ristna** oli Eesti Mereväe miiniveeskja-miinitraaler. Algne nimi reisilaevana oli *Apostol Pjotr* ja veel *Traaler nr 19*. 

Võib mitteametlikult lugeda koos sõsarlaevaga ka Eesti Ristna-klassi miiniveeskja-traaleriks.

Ajalugu
-------

### Ehitamisest maailmasõja lõpuni

Laev ehitati 1905 Inglismaal Glasgow's reisilaevana *Apostol Pjotr* nagu ka samatüübiline *Apostol Pavel* (hilisem *Suurop*). Tegi reise Ladoga järvel. Mais 1915 võeti Balti laevastikku ja seadistati miinitraaleriks nr 19. Oktoobripöörde ajal jäi laev bolševike poolele, märtsis 1918 anti üle Soome bolševikele. Jääretke ajal jäi Helsingisse, aprillis 1918 anti Soome Vabariigile. Soomes laevu ei kasutatud, vaid pandi müüki.

### Eesti Vabariigi teenistuses

1922 osteti laev koos sõsaraga Soomest Eestisse, saades nime *Ristna*. Müügi-ostuga tegelejad olid vene rahvusest ja võimalik, et neil olid ka oma huvid või sidemed. 1922–1923 rakendati laeva miinide traalimisel, seejärel aga Teedeministeeriumi alluvuses reisi-kaubalaevana Kuressaare–Rohuküla liinil. Mõne aja pärast jäi laev koos sõsaraga taas seisma – Tallinna.

1926–1928 ehitati laev ümber miiniveeskjaks-traaleriks, misjärel võeti taas mereväe kasutusse. Ei relvastatud. Laeva ümberehitamisel ja remondil toimus sabotaaž, mille käigus pandi teatud mehhanismid meelega valesti ja hooldamata kokku. Selle tulemusena ei tahtnud iga kord sisse lülituda tagurpidikäik ja laev tegi enne vea parandamist 2 avariid: juba proovisõidult tagasi saabudes rammis sadamakaid ja kord hiljem sadamasse saabudes rammis miiniristlejat Lennuk. Seejärel kontrolliti laeva põhjalikumalt ja leitud viga parandati. Sabotöörist mereväebaasi insener-mehaanik tegi aga enesetapu. 2. maailmasõja eelõhtul plaaniti laevale muretseda kaks 40 mm Boforsi kahurit, kuid need ei jõudnud kohale.

Laevast ja oma teenistusest mereväes on kirjutanud oma mälestustes värvikalt ka komandör Gustav Sääsk.

### Balti laevastikus

13. augustil 1940 võeti *Ristna* NSV Liidu Balti laevastikku. Pärast Saksamaa kallaletungi Nõukogude Liidule laev relvastati. 23.07.1941 sai Liivi lahel miinide panekul meremiini plahvatusel vigastada. Pärast remonti sõitis Viiburi lahel, 11.1941 sai valve-kaatrite ujuvbaasiks. 

Pärast sõda oli *Ristna* õppe-miiniveeskja, osaledes ka mängufilmide "Ristleja "Varjaag"", "Unustamatu 1919" ja "Balti mereväelaste kuulsus" tegemisel. 1957 anti üle filmistuudiole Lenfilm ja 1958 lammutati vanarauaks.

Andmed
------

* Veeväljasurve – 500 t
* Pikkus – 57,83
* Laius – 15,35
* Süvis – 1,8 m
* Meeskond – 51 in,
* Jõuallikas – 728 hj aurumasin, sõurattad.
* Kiirus – 13,5 sõlme
* Relvastus – kuni 150 meremiini, traalimisvarustus

Vaata ka
--------

* Ristna P422
* Suurop (miiniveeskja-traaler)

| * v
* r
 Eesti sõjalaevad (1918–1940) |
| --- |
| Miiniveeskjad | 
Ristna - Vaindlo Suurop |  |
| Jäämurdjad | 
Tasuja - Suur Tōll |
| Hävitajad | 
Lennuk - Wambola |
| Allveelaevad | 
Kalev - Lembit |
**Milvi** on eesti naisenimi.

Eesnime Milvi esitas Mats Tõnisson oma kalendris 1914. aastal. Nimi läks moodi 1930. aastate esimesel poolel. Hiljem nime populaarsus vähenes tunduvalt.

1. jaanuari 2020 seisuga oli Eestis eesnimi Milvi 2084 naisel (2018. aastal–2235). Milvi on Eestis populaarsuselt 81. naisenimi (2018–72.). Kõige populaarsem on eesnimi Milvi vanuserühmas 80–84, kus neid on 10 000 elaniku kohta 121,42 (2018-134,28) ning Võru maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 27,36 (2018-29,25). Milvi on keskmiselt 75 aasta vanune (mediaanvanus on 77).

Nime kandjaid
-------------

* Milvi Jürgenson, eesti näitleja
* Milvi Koidu, eesti näitleja
* Milvi Koplus, eesti psühhiaater ja numeroloog
* Milvi Laid, eesti ooperilaulja (sopran)
* Milvi Pärnamägi, eesti tekstiilikunstnik
* Milvi Roosleht, eesti pedagoogikateadlane
* Milvi Seping, eesti luuletaja
* Milvi Torim, eesti graafik

Viited
------

1. ↑  Edgar Rajandi. Raamat nimedest. Tallinn, 1966, lk. 132-133
2. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 25. oktoober 2017. Vaadatud 8. augustil 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
**Sõmeru** on küla Harju maakonna Kose vallas.

Posti sihtnumber on 75115.

Küla on esmamainitud Taani hindamisraamatus 1241. aastal (*Semaer*).

Küla põhjaosast voolab läbi Pirita jõgi. Jõe ääres asub muistne asulakoht. Kultuurimälestistest asub külas lisaks asulakohale ka üks kultuskivi.

Sõmeru külas Pirita jõe ääres asus ka Sõmeru mõis, mis oli Ravila mõisa kõrvalmõis.

Küla läbib Tallinna–Tartu maantee.

Sõmeru külas asuvad Punamäe järv ja Paunküla Linajärv. Järvi ümbritsev ala jääb Paunküla maastikukaitseala koosseisu.

2000. aastal elas külas 43 inimest.

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.
4. ↑  Külast Kose alla kodulehel (vaadatud 19. juulil 2014)
5. ↑  18054 Asulakoht kultuurimälestiste riiklikus registris
6. ↑  18055 Kultusekivi kultuurimälestiste riiklikus registris

Kose valla lippKose valla lipp
Kose valla asulad

**Alevikud:** Ardu | Habaja | Kose | Kose-Uuemõisa | Ravila   

**Külad:** Aela | Ahisilla | Alansi | Harmi | Kadja | Kanavere | Kantküla | Karla | Kata | Katsina | Kirivalla | Kiruvere | Kolu | Krei | Kuivajõe | Kukepala | Kõrvenurga | Kõue | Laane | Leistu | Liiva | Lutsu | Lööra | Marguse | Nutu | Nõmbra | Nõmmeri | Nõrava | Ojasoo | Oru | Pala | Palvere | Paunaste | Paunküla | Puusepa | Rava | Raveliku | Riidamäe | Rõõsa | Saarnakõrve | Sae | Saula | Silmsi | Sõmeru | Sääsküla | Tade | Tammiku | Triigi | Tuhala | Uueveski | Vahetüki | Vanamõisa | Vardja | Vilama | Virla | Viskla | Võlle | Äksi
Miloš Ninković (2009)
**Miloš Ninković** (serbia kirillitsas Милош Нинковић; sündinud 25. detsembril 1984 Belgradis) on Serbia jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Austraalia kõrgliiga klubis Sydney.

Ta alustas klubikarjääri 2002. aastal kodumaal Čukaričkis. 2004. aastal liitus ta Ukraina kõrgliiga klubiga Kiievi Dinamo, kus mängis kokku üheksal hooajal. Hooaegadel 2006–07 ja 2008–09 tuli ta klubiga Ukraina meistriks. Hooajal 2012–13 mängis ta Prantsusmaa kõrgliiga klubis Évian ja hooajal 2013–14 Belgradi Red Stariga Serbia kõrgliigas, kuid naasis hooajaks 2014–15 taas Éviani.

Sydneys mängib ta alates 2015. aasta juulist. Ta on klubiga kahel korral tulnud Austraalia kõrgliiga põhihooaja meistriks ja hooajal 2016–2017 lõplikuks meistriks. 2017. aastal võideti lisaks Austraalia karikas. Hooaegadel 2016–17 ja 2017–18 on Ninković valitud Austraalia liiga sümboolsesse koosseisu. Hooajal 2016–17 valiti ta kogu liiga parimaks mängijaks.

Ninković mängis Serbia jalgpallikoondises aastatel 2009–2012 kokku 28 korral. Ta kuulus Serbia koondisse 2010. aasta maailmameistrivõistlustel.

Saavutused
----------

Kiievi Dinamo
* Ukraina Premjer-Liga (2): 2006–07, 2008–09
* Ukraina karikas (3): 2004–05, 2005–06, 2006–07
* Ukraina superkarikas (4): 2006, 2007, 2009, 2011

Red Star
* Serbia Superliga (1): 2013–14

Sydney FC
* A-League'i Premiership (2): 2016–2017, 2017–2018
* A-League Championship (2): 2016–2017, 2018–19
* FFA Cup (1): 2017

Välislingid
-----------

 Miloš Ninković – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

| * v
* r
Serbia koondis  –  2010. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Stojković
* 2 Rukavina
* 3 Kolarov
* 4 Kačar
* 5 Vidić
* 6 Ivanović
* 7 Tošić
* 8 Lazović
* 9 Pantelić
* 10 Stanković (c)
* 11 Milijaš
* 12 Isailović
* 13 Luković
* 14 Jovanović
* 15 Žigić
* 16 Obradović
* 17 Krasić
* 18 Ninković
* 19 Petrović
* 20 Subotić
* 21 Mrđa
* 22 Kuzmanović
* 23 Đuričić
* Treener: Antić

 | Serbia |
Sara Paretsky
**Sara Paretsky** (sündinud 8. juunil 1947 Iowa osariigis) on Ameerika kriminaalromaanikirjanik.

Paretsky pere kolis 1951. aastal Kansase osariiki, kus Sara mikrobioloogist isa Kansase Ülikoolis tööle asus. Paretsky lõpetas hiljem sama ülikooli politoloogia erialal. Tal on magistrikraad ärijuhtimise erialal Chicago Ülikoolist. Ta kaitses samas doktoriväitekirja "The Breakdown of Moral Philosophy in New England Before the Civil War". Tema abikaasa Courtenay Wright oli Chicago Ülikooli füüsikaprofessor, nad olid koos 1970. aastast kuni mehe surmani 2018.

Kõigi Paretsky romaanide (välja arvatud "Ghost Country" ja "Bleeding Kansas") peategelane on eradetektiiv V. I. Warshawski.

Eesti keeles on välja antud kaks Paretsky romaani: "Ainult hüvitis" (Varrak, 1997, originaal: "Indemnity Only",1982) ja "Kibe pill" (Varrak, 1997 ja Eesti Päevaleht, 2014, originaal "Bitter Medicine", 1987).

Romaanid
--------

* "Indemnity Only" (1982) (eesti keeles "Ainult hüvitis")
* "Deadlock" (1984)
* "Killing Orders" (1985)
* "Bitter Medicine" (1987) (eesti keeles "Kibe pill")
* "Blood Shot" (1988) (UKs pealkirjaga "Toxic Shock")
* "Burn Marks" (1990)
* "Guardian Angel" (1992)
* "Tunnel Vision" (1994)
* "Ghost Country" (1998)
* "Hard Time" (1999)
* "Total Recall" (2001)
* "Blacklist" (2003)
* "Fire Sale" (2005)
* "Bleeding Kansas" (2008)
* "Hardball" (2009)
* "Body Work" (2010)
* "Breakdown" (2012)
* "Critical Mass" (2013)
* "Brush Back" (2015)
* "Fallout" (2017)
* "Shell Game" (2018)
**AS Milstrand** on 1995. aastal asutatud ettevõte, aktsiaselts, mille põhitegevuseks on heledate naftasaaduste laadimine ja ladustamine. 

Ettevõtte terminal, mis töötab ööpäev läbi, asub endise NSV Liidu sõjaväebaasi 17,62 ha suurusel maa-alal Viimsi poolsaare lääneosas. Lisaks kuulub ettevõttele 11,2 km pikkune Maardu–Viimsi raudteeharu.

Põhitegevuse kirjeldus
----------------------

Naftasaadused saabuvad terminali laevade või rongidega ning pärast ladustamist jõuavad terminali mahutitesse. Seejärel transporditakse saadused laeva-, rongi- või autoveostena.

Üldandmed
---------

Õiguslik vorm: Aktsiaselts (AS)

Tegevusvaldkond: vedelike ja gaaside veondus ja laondus

Füüsilised isikud (juhatuse liikmed, esindusõigus): Helle Paeväli (2006), Pjotr Sedin (2015), Ervin Hasselbach (2017)

Käive (2018): 643 835 €

Bilansimaht (2018): 2 506 137 €

Põhikapital: 25 500.00 EUR

Töötajate arv: 21 (seisuga 31.12.2019)

Mahutipark
----------

Mahutipargis on kokku 11 mahutit. 3 x 17 000 m3 (maa-alused mahutid), 3 x 14 000 m3, 3 x 10 000 m3 ja 2 x 1000 m3. Mahutite kogumaht on 125 000 m3.

Ligipääs: sadam, raudtee, autotransport

Käideldavad kütused: diislikütus, kerge kütteõli, lennukikütus Jet A-1, bensiin

Teenused: volitatud kaubasaaja, kaupade käitlemine tolli-, aktsiisi- või kommertslao režiimil

Raudtee-estakaad
----------------

AS Milstrandi Miiduranna jaam
Raudtee-estakaadil on 34 laadimiskohta. Pealelaadimise võimsus on kuni 120 vagunit ööpäevas. Mahalaadimise võimsus on kuni 180 vagunit ööpäevas.

Autoestakaadid
--------------

Autoestakaadil on kokku 5 laadimiskohta. 4 laadimiskohta diislikütusele või kergele kütteõlile ning 1 laadimiskoht lennukikütusele Jet A-1. Iga laadimiskoha maksimaalne jõudlus on kuni 120 m3 tunnis.

Sadamakaid
----------

Sadamakaisid on kaks. Miiduranna sadama kai nr. 10, kus on kaks laadimisstendrit: 10″, mille tootlikkus on 1400 m3/h ja 12″, mille tootlikkus on 1500 m3/h. Samuti Miiduranna sadama kai nr. 9, mille tootlikkus on 300 m3/h.

Ohutus ja keskkond
------------------

AS Milstrand, kemikaaliseadusest lähtuvalt A-kategooria suurõnnetuse ohuga ettevõttena, on esitanud ametkondadele kõik nõutavad dokumendid ning omab vastavat tegevusluba.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5 6  "Teatmik".
2. 1 2 3 4 5 6  "Milstrand AS".
3. 1 2  "Milstrand AS".
Diego Demme tähistamas 2016. aastal RB Leipzigi pääsu Bundesligasse
**Diego Demme** (sündinud 21. novembril 1991 Herfordis) on Saksamaa jalgpallur, kes mängib kaitsva poolkaitsjana Itaalia kõrgliiga klubis Napoli.

Ta alustas klubikarjääri Bielefeldi Arminias, debüteerides hooajal 2010–11 Saksamaa esiliigas. Aastatel 2012–2014 mängis ta Saksamaa esiliiga klubis SC Paderborn.

2014. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu RB Leipzigiga, mis mängis toona veel Saksamaa tugevuselt kolmandas liigas. 2014. aastal kindlustati pääs Saksamaa esiliigasse ja 2016. aastal Saksamaa kõrgliigasse. 15. aprillil 2017 lõi ta mängus SC Freiburgi vastu oma profikarjääri esimese värava.

2020. aasta jaanuaris liitus ta Napoliga.

Saksamaa jalgpallikoondises tegi Demme debüüdi 10. juunil 2017 EM-i valikmängus San Marino vastu. Seljavigastuse tõttu oli ta sunnitud loobuma samal aastal toimunud 2017. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniirist.

Saavutused
----------

Napoli
* Coppa Italia: 2019–20

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 21.2.2022)
2. ↑  "RB Leipzig's Diego Demme out of Confederations Cup with Germany". bundesliga.com. Vaadatud 21.2.2022
**Risto Kallaste** (sündinud 23. veebruaril 1971) on endine eesti jalgpallur.

Ta oli väga tuntud oma saltoaudi tõttu.

Koondisekarjäär
---------------

Oma koondisedebüüdi tegi Kallaste 3. juunil 1992 sõpruskohtumises Sloveenia vastu. Ta kuulus algkoosseisu, aga 86. minutil vahetas Viktor Alonen ta välja. See oli koondise esimene kohtumine pärast Eesti iseseisvuse taastamist. Oma debüüdi samas mängus tegid veel Mart Poom, Meelis Lindmaa, Urmas Kaljend, Urmas Hepner, Igor Prins, Toomas Kallaste, Martin Reim, Indro Olumets, Sergei Ratnikov, Tarmo Linnumäe, Viktor Alonen, Aleksandr Puštov, Urmas Kirs, Marko Kristal. Mäng lõppes viigiga 1:1. Kallaste oli mängupäeval 21-aastane.

Isiklikku
---------

Tema poeg on jalgpallur Ken Kallaste.

Vaata ka
--------

* Eesti jalgpallikoondislaste loend

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Risto Kallaste: saltoaudi idee tuli Roman Ubakivilt Soccernet, 14. juuni 2013
* Saltoaut on tagasi! Õhtuleht, 9. detsember 2008
* Risto Kallaste saltoaut
Sara Danius (2015)
**Sara Maria Danius** (5. aprill 1962 Täby Stockholmi lään – 12. oktoober 2019) oli rootsi kirjandusteadlane ja esteetik, Rootsi Akadeemia liige. Danius oli Rootsi kirjaniku Anna Martha Sofia Wahlgreni (s. 1942) ja Lars Daniuse (1907–1996) tütar. 

Ta oli 2013. aastast Stockholmi Ülikooli kirjandusprofessor. 2013. aastal valiti ta Knut Ahnlundi surma tõttu vabaks jäänud Rootsi Akadeemia 7. toolile. 2015. aastal valiti ta akadeemia alaliseks sekretäriks.

Ta lõpetas 1986. aastal Stockholmi Ülikooli. Magistrikraadi (*Magister Artium*) sai ta 1989. aastal Nottinghami Ülikoolist ja doktorikraadi 1997. aastal Duke'i Ülikoolist. Aastatel 2008–2013 töötas ta Södertörni ülikoolis esteetikaprofessorina.

Temalt ilmus kirjutisi kirjanduse ja ühiskonna vahelistest suhetest ning muuhulgas ka Marcel Proustist, Gustave Flaubertist ja James Joyce'ist.

Tagasiastumine
--------------

Seoses Rootsi Akadeemias puhkenud mitme skandaaliga (algas 2017. aasta novembris kirjanikust akadeemia liikme Katarina Frostensoni abikaasa süüdistamisega ahistamises) sai akadeemia maine tugevalt kannatada ning Danius astus 12. aprillil 2018 akadeemia alalise sekretäri kohalt tagasi.

Tunnustus
---------

* 2010 – valiti Kuningliku Kirjanduse, Ajaloo ja Muististe Akadeemia liikmeks

Viited
------

1. 1 2  Sara Danius new Permanent Secretary at the Swedish Academy. su.se
2. ↑  Nobeli kirjanduspreemiat välja andva Rootsi akadeemia esimene naisjuht astus skandaali tõttu tagasi. delfi.ee, 13. aprill 2018

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Sara Danius** |

* Chair no. 7 – Sara Danius. svenskaakademien.se
**Scott F. Gilbert** (sündinud 1949) on ameerika bioloog.

Tema erialaks on arengubioloogia, eriti epigeneetilised mehhanismid ja nende roll embrüoloogias. 

Tema arengubioloogia õpik on maailmas üks populaarsemaid (selle 9. väljaanne ilmus 2010). Selles tugineb ta Karl Ernst von Baeri lähenemisviisile bioloogias.

Gilbert sai bakalaureusekraadi nii bioloogias kui ka usuteaduses 1971. aastal Wesleyan Universityst, magistrikraadi teadusloos Johns Hopkinsi Ülikoolist ning filosoofiadoktori kraadi bioloogias 1976. aastal samuti Johns Hopkinsi Ülikoolist.

Ta töötab 1980. aastast Swarthmore College'is, kus õpetab arengugeneetikat, embrüoloogiat ja bioloogia ajalugu.

Scott Gilbert on korduvalt käinud Eestis ja esinenud Tartu Ülikoolis loengutega.

Tunnustus
---------

* 2011 Tartu Ülikooli audoktor

Viited
------

1. 1 2  Scott Gilberti koduleht
2. ↑  "Tartu Ülikooli audoktorid". *Tartu Ülikool*. Vaadatud 13. detsembril 2022.

Välislingid
-----------

* Scott Gilberti koduleht
* Scott Gilberti arengubioloogia õpiku veebiversioon
Scotiabank Saddledome (2020)
**Scotiabank Saddledome** on mitmeotstarbeline siseareen Kanadas Calgarys. Calgary kesklinna kaguosas Stampede Parkis asuv Saddledome on ehitatud 1983. aastal National Hockey League'i jäähokiklubi Calgary Flamesi uue koduhallina Stampede Corrali asemele ja 1988. aasta taliolümpiamängude ühe võistluspaigana; seal toimusid olümpiamängude jäähoki ja iluuisutamise võistlused. Jäähokimängude ajal mahutab see 19 289 pealtvaatajat.

Rajatises korraldatakse ka kontserte, konverentse ja muid spordiüritusi ning iga-aastase Calgary Stampede'i festivali üritusi. See läbis aastatel 1994–1995 põhjaliku renoveerimise ja müüs oma nimeõigused, mille käigus selle esialgne nimi **Olympic Saddledome** muudeti **Canadian Airlines Saddledome'iks**. Rajatis sai nime **Pengrowth Saddledome** 2000. aastal pärast seda, kui Pengrowth Management Ltd. allkirjastas kümneaastase lepingu. Areen sai praeguse nime 2010. aasta oktoobris, kui nimisponsoriks sai Scotiabank.

Areeni katus meenutab kujult hobuse sadulat, mistõttu on areeni hüüdnimi "Saddledome".

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Scotiabank Saddledome** |

* Scotiabank Saddledome'i koduleht
See artikkel See artikkel räägib värvipigmendist.  Värvitooni kohta vaata artiklit Veronese roheline (värvus).  

---

**Veronese roheline** on maalikunstnik Paolo Veronese auks antud nimetus maalipigmendile, mis võib tähendada üht järgnevaist:

* Vaskatsetoarseniit ehk Schweinfurdi roheline
* Kroomoksiidhüdraatroheline ehk Guignet' roheline ehk viridiaan
* Maaroheline ehk roheline muld (Verona maarohelist peeti parimaks, on ka sarnasus Paolo Veronese nimega)

Algselt tähistas see nimetus sinisest ja kollasest pigmendist saadud värvisegu, mida kasutas oma maalides Paolo Veronese, või maalitehnikat, milles pliivalgega krunditud aluspinnale tehti alusmaaling plii-tinakollase, pliivalge ja vaserohelise seguga, seejärel kanti selle peale laseeriva kihina vase resinaat vasesooladest, tärpentinist ja vahast.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  The Color of Art Pigment Database: Pigment Green, PG
3. ↑  N. Eastaugh, V. Walsh, T. Chaplin. Pigment Compendium: A Dictionary and Optical Microscopy of Historical Pigments. Routledge, 2008
4. ↑  Véronèse green. - CAMEO
5. ↑  An Artist, a Colour #4: Veronese Green. - Livius' Notes (blogi)
|  |
| --- |
|  **Poks** |
| Riik |  | Rumeenia |
|  |
| Pronks | 1968 | Kergekaal |
| 2. ring | 1972 | I kergekeskkaal |
| Veerand-finaal | 1976 | I kergekeskkaal |
|  |
| Veerand-finaal | 1974 | I kergekeskkaal |
|  |
| Kuld | 1969 | Kergekaal |
| Hõbe | 1971 | I kergekeskkaal |
| Pronks | 1977 | I kergekeskkaal |
|

Simion ja Calistrat Cuțov (paremal)
**Calistrat Ilie Cuțov** (sündinud 7. mai 1948; Smârdanul-Nou, Brăila maakond) on Rumeenia endine poksija.

Päritolu
--------

Ta on pärit Rumeenia venekeelsete vanausuliste (lipovaanide) kogukonnast Doonau alamjooksul.

Poksijana
---------

### Rumeenia meistrivõistlustel

Ta oli kokku üheksakordne Rumeenia meister – kergekaalus (kuni 60 kg) aastatel 1968–1969, I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) aastatel 1970, 1972–1974 ja 1976–1977 ning II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1975. aastal.

### Kaasaegsetel olümpiamängudel

Ta sai kergekaalus (kuni 60 kg) 1968. aasta México olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Ronald Harrisile (USA) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja.

Ta osales I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 1972. aasta Müncheni olümpiamängude poksivõistlustel, kus kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 1976. aasta Montréali olümpiamängude poksivõistlustel, kus kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Vladimir Kolevile (Bulgaaria) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

### Maailmameistrivõistlustel

Ta osales I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 1. maailmameistrivõistlustel (Havanna, 1974), kus kaotas veerandfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Vladimir Kolevile (Bulgaaria) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

### Euroopa meistrivõistlustel

Ta võitis kergekaalus (kuni 60 kg) 18. Euroopa meistrivõistlustel (Bukarest, 1969) kuldmedali ja Euroopa meistriks.

Ta sai I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) hõbemedali 19. Euroopa meistrivõistlustel (Madrid, 1971), hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Ulrich Beyerile (Ida-Saksamaa) ning pronksmedali 22. Euroopa meistrivõistlustel (Halle, 1977), kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Bogdan Gajdale (Poola) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja.

Isiklikku
---------

Tema noorem vend Simion Cuțov oli samuti tuntud Rumeenia poksija.

Viited
------

1. ↑  Rumeenia meistrivõistlused poksis. Tulemused Inglise keeles
2. ↑  19. suveolümpiamängude poksivõistlus. México 1968. Tulemused inglise keeles
3. ↑  20. suveolümpiamängude poksivõistlus. München 1972. Tulemused inglise keeles
4. ↑  21. suveolümpiamängude poksivõistlus. Montréal 1976. Tulemused inglise keeles
5. ↑  1. maailmameistrivõistlused poksis. Havanna 1974. Tulemused inglise keeles
6. ↑  18. Euroopa meistrivõistlused poksis. Bukarest 1969. Tulemused inglise keeles
7. ↑  19. Euroopa meistrivõistlused poksis. Madrid 1971. Tulemused inglise keeles
8. ↑  22. Euroopa meistrivõistlused poksis. Halle 1977. Tulemused inglise keeles

Välislingid
-----------

* Calistrat Cuțov veebisaidil Olympedia Muuda Vikiandmetes

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Calistrat Cuțov** |
Diego Castro 2013. aastal Getafe särgis
**Diego Castro Giménez** (sündinud 2. juulil 1982 Pontevedras) on Hispaania jalgpallur. Ta mängib Austraalia kõrgliiga klubis Perth Glory vasaku äärepoolekaitsjana. Ta on klubi meeskonna kapten.

Ta alustas karjääri kodulinnas Hispaania kolmanda liiga klubis Pontevedra. 2003. aastal liitus ta Hispaania kõrgliiga klubiga Málaga, mängides põhiliselt klubi duubelmeeskonnas. 2006. aastal liitus ta Hispaania esiliiga klubiga Sporting de Gijón, kellega mängis kaks hooaega Hispaania esiliigas ja seejärel kolm hooaega kõrgliigas. Kõige edukam oli hooaeg 2009–10, kui ta lõi liigas kümme väravat. 2009. aastal valiti ta Sporting de Gijóni hooaja parimaks mängijaks. 2011. aastal liitus ta teise Hispaania kõrgliiga klubi, Getafega, kus mängis neli hooaega.

2015. aastal suundus Castro esmakordselt välisklubisse, liitudes Perth Gloryga. Esimesel kahel hooajal lõi mõlemal korral liigas 13 väravat ja valiti mõlemal hooajal liiga sümboolsesse koosseisu. 2018–19 võitis ta Perth Gloryga A-League'i põhihooaja ja ta valiti taas liiga hooaja sümboolsesse koosseisu. Aastatel 2016, 2017 ja 2019 valiti ta Perth Glory aasta parimaks mängijaks ning hooajal 2015–16kogu liiga parimaks mängijaks.

Tema isa Fernando Castro Santos on töötanud mitu aastakümmet jalgpallitreenerina.

Saavutused
----------

Perth Glory
* A-League'i põhihooaeg: 2018–19
**Veronika Kruus** (sünninimi **Veronika Saabas** (**Sapas**); 15. veebruar 1914 Tallinn – 20. juuli 1990) oli eesti ajakirjanik.

Haridus
-------

Veronika Kruus lõpetas 1933. aastal Elfriede Lenderi Eragümnaasiumi ning astus 1935. aastal Tartu Ülikooli, kus algul õppis õigusteaduskonnas ja hiljem ajaloo-keeleteaduskonnas inglise filoloogiat.

Töö
---

Enne sõda oli ta töötanud ajalehes Rahva Hääl ja teinud kohakaaslusega naisteajakirja Naistööline (ilmus kolm numbrit). 1943. aastal jätkas ta ajakirjanikutööd esialgu Moskvas, siis Leningradis. 

Toonane kolleeg Rahva Häälest Lilli Promet on meenutanud raamatus "Raamita pildid": 

"Ehkki toimetuse koosseis oli ametikohtade järgi täpsustamata, lasus Veronika Kruusi õlgadel tegevtoimetamine, tema koordineeris tööd ja andis ajalehele näo... Temas oli kõik tasakaalus, isegi naisõiguslase sinine rätsepakostüüm pigem et rõhutas ta naiselikkust ja kenadust."

Tagasi Eestisse jõudis Veronika Kruus 1945. aasta alguses ja sai peagi ülesande toimetada naisteajakirja koos tehnilise toimetaja Ellen Sõmeriga. Esialgu polnud toimetusel ruumegi. Ta oli ajakirja Eesti Naine peatoimetaja aastatel 1945–1950. 

EK(b)P VIII pleenum 1950. aastal vabastas Veronika Kruusi peatoimetaja ametist. 

1952–1955 töötas ta Eesti NSV Kunstide Valitsuse teatrite osakonnas. Seejärel tõlkis aastaid teoseid vene keelest eesti keelde. Tema tõlgitud on näiteks 1959. aasta mängufilm "Kutsumata külalised" ja mitu romaani.

1961. aastal sai temast Eesti Raadio kuuldemängude toimetaja, 1972. aastast Eesti Televisiooni telelavastuste toimetaja. 1979. aastal läks ta pensionile.

Kruus on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Isiklikku
---------

Tema isa oli advokaat Johan Sapas (muutis 1936 nime Juhan Auliks).

1939. aastal abiellus ta Ilmar Kruusiga.

Viited
------

1. ↑  "Minu ülikooliaastad. Veronika Kruus". Eesti Raadio saade, esmaeeter 27.04.1982.
2. ↑  Helina Piip, Milla Mägi (1914). *Meie Eesti Naine*. AS Ajakirjade Kirjastus.
**Sara Teasdale** (8. august 1884 – 29. jaanuar 1933) oli ameerika luuletaja.

Luulenäide
----------

Luuletus "There will come soft rains" aastast 1918 (luulekogus 1920).

*> There will come soft rains and the smell of the ground,  
> 
> And swallows circling with their shimmering sound;  
> 
>   
> 
> And frogs in the pool singing at night,  
> 
> And wild plum trees in tremulous white;  
> 
>   
> 
> Robins will wear their feathery fire,  
> 
> Whistling their whims on a low fence-wire;  
> 
>   
> 
> And not one will know of the war, not one  
> 
> Will care at last when it is done.  
> 
>   
> 
> Not one would mind, neither bird nor tree,  
> 
> If mankind perished utterly;  
> 
>   
> 
> And Spring herself when she woke at dawn  
> 
> 
> 
> Would scarcely know that we were gone.*
Luuletust on kasutatud Ray Bradbury samanimelises novellis, mis hiljem sai osaks 1950. aastal avaldatud romaanist "Marsi kroonikad". Eesti keelde tõlgituna on selle pealkirjaks "Taas tulevad vihmad", tõlkija on Linda Ariva.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Sara Teasdale** |
**Milvi Tepp** (neiuna **Milvi Paavel**, sündinud 17. detsembril 1952 Tartus) on eesti majandusteadlane, personalijuhtimise ja organisatsioonikultuuri uurija.

Haridus
-------

Ta on lõpetanud Tartu 5. Keskkooli 1971, Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna psühholoogia erialal 1976 (*cum laude*); mittestatsionaarne aspirantuur TRÜ psühholoogia kateedri juures 1976–1981. Psühholoogiateaduste kandidaat 1982 (Moskva Riiklik Ülikool). Täiendusõpe: Eesti NSV Kergetööstuse Ministeeriumi Juhtimissüsteemide Projekteerimise ja Konstrueerimise Büroos Mainor 1986/87; Tallinna Pedagoogiline Instituut 1990; AS EKE Ariko 1993–94; personalijuhtide täienduskoolitus Stanfordi Ülikoolis (USA) 2004.

Töökäik
-------

TRÜ loogika ja psühholoogia kateedri nooremteadur 1976–1981; Eesti NSV Kergetööstuse Ministeeriumi Juhtimissüsteemide Projekteerimise ja Konstrueerimise Büroo (JSPKB) organisatsiooni täiustamise osakonna insener-psühholoog 1981–83, vaneminsener-psühholoog 1983–1985; AS EKE Ariko konsultant ja koolitaja 1992–94. 
TTÜs 1983–92, 2001–2014: majandusteaduskonna tööstuse juhtimise ja planeerimise/juhtimise ja plaanimise kateedri vanemõpetaja (0,25 ja 0,5 koormusega) 1983–1985, vanemõpetaja 1985–1989, dotsent 1989–1992; majandusteaduskonna kasvatusprodekaan 1987–90; majandusteaduskonna tunnitasuline õppejõud 2001–2003; ärikorralduse instituudi organisatsiooni ja juhtimise õppetooli organisatsioonikäitumise professor 2004–2009; erakorraline professor 2009-2014
Reval Hotel Olümpia ja Reval Hotels Groupi personalijuht 1994–1999; AS Eesti Mobiiltelefoni (EMT) personalijuht 1999–2005. Paralleelselt personalijuhi tööga töötanud tunnitasulise õppejõuna Tallinna Ülikooli psühholoogiaosakonnas 1997–2000.

Teadustöö
---------

Põhisuunad: aastatel 1976–1982 tajupsühholoogia, hiljem organisatsiooni ja juhtimise uurimine, inimese ja organisatsiooni seosed, inimressursi juhtimine.

### Teadusorganisatoorne ja -administratiivne tegevus

Avaliku teenistuse atesteerimiskorra väljatöötamise töörühma liige (Eesti Vabariigi Riigikantselei) 1999; Elukestva Õppe Strateegia töörühma liige (Eesti Haridusministeerium) 2001; psühholoogia õppekavade akrediteerimiskomisjoni liige (Eesti Haridusministeerium) 2003; Eesti Personalitöö Arendamise Ühingu (PARE) juhatuse liige 1999–2001; personalijuhtimise konverentside korraldustoimkonna ja programmikomisjoni liige 2000–2001; Vaata Maailma projekti koolitustoimkonna liige 2002–04; Eesti Psühholoogide Liidu liige; EIASMi (European Institute for Advanced Studies in Management) liige.

Isiklikku
---------

Tema isa on Richard, ema Ella.

Välislingid
-----------

* Milvi Tepp Eesti Teadusinfosüsteemis.
Valtman-HAVE karikatuur ajalehe VÕITLUS viimases numbris, mis ilmus päev enne üleriikliku erakorralise seisukorra välja kuulutamist riigivanem Pätsi poolt.
**Helmut Valtman** (pseudonüümiga **HAVE**, nime erikuju **Helmut Valdmann**; 19. juuni 1909 Rakvere – 6. jaanuar 1943 Velikije Luki) oli eesti karikaturist ja raamatugraafik.

Helmut Valtman sündis Rakveres pagari perekonnas, tema isa oli Johan Valtmann (1870), ema Pauline Kukk (1870). Vennad oli Edmund Valtman (s 1914) ja Felix Valdvere (1900–1954). 

Helmut Valtmani debüüt karikaturistina toimus 1925. aastal pilkelehtede Kratt ja Sädemed veergudel. Lõpetas 1928 Tallinnas Jakob Westholmi Gümnaasiumi. Karikatuure avaldati paljudes ajalehtedes ja ajakirjades. Tartu-perioodil aastail 1927–1929 töötas Sakalas karikaturistina ja korrespondenina. 1929–1930 õppis Tartus Pallases. 1936–1937 tegi kaastööd ajakirjale Nädal Pildis. Alates 1937. aastast sai temast ajalehe Tänapäev ja hiljem Tallinna Post karikaturist, kellena töötas 1940. aasta sügiseni, samal ajal oli ta ka kirjastuse Loodus üks viljakaim kaastööline. Kujundas paljusid raamatuid. Helmut olevat keeldunud Nigol Andreseni ettepanekust hakata koostööle punaste võimuga. Sõja puhkedes kunstnik mobiliseeriti ja suunati Nõukogude tagalasse, kus oli rindekunstnikuks, langes Velikije Luki all 6. jaanuaril 1943.

Töö
---

* Sakala 1929
* Sädemed 1928–1931
* Vaba Maa, Võitlus 1932–1934
* Nädal Pildis 1936–1937
* Tänapäev 1937
* Tallinna Post 1937–1940
* mob 1941 PA, e korpuse rindekunstnik.

Raamatuid
---------

* Metslaps – "Iti" – (16 lk) Tallinnas, Pääsuke, 1925, illustratsioonid: Helmut Valtman
* Metslaps – "Mäeoja Halla" (16 lk) Tallinnas, Pääsuke, 1925, illustratsioonid: Helmut Valtman
* Rudolf Busse – "Ka õpetund!" Lastenäidend ühes waatuses, (T. Mutsu teatrikirjastus, 36 lk, 1928), Saksa keelest tõlkinud: H. Tüvi, kujundanud: Helmut Valtman
* Metslaps – "Helbeke ja muldwana memmeke", (16 lk), Pääsuke 1928, kujundanud: Helmut Valtman
* "Kalevipoja künd" – (Loodus, 15 lk, 1940) 7. raamat sarjast "Rõõmus raamat", kaanekujundus: Richard Kivit,
* Helmut Valtman – "Tütarlaps otsib kohta", (Karikatuure. Humoreske), (EKP Keskkomitee Kirjastus, 64 lk, 1969)
* Helmut Valtman – "Heinaritsikas Sipsi", (Sinisukk, 15 lk, 2003), ISBN 9985736532

Viited
------

1. ↑  Eesti Päevaleht (16. juuli 2005) "Edmund Valtman: sõjapõgenik tõi Eestile esimese Pulitzeri"
***Candomblé*** (ka *batuque*, *macumba*) on Brasiilias ja mõnedes selle naaberriikides praktiseeritav Aafrika juurtega sünkretistlik religioon, mis kujunes koos neegerorjade (igbod, jorubad, bantud, eved, fonid) saabumisega 16.-19. sajandil. Nimetus pärineb Kongos kõneldavatest bantu keeltest. Pärast pikaajalist tagakiusamist katoliku usku tunnistava eliidi poolt on *candomblé* tänaseks riigi poolt tunnistatud religioon, millel on kuni 2 miljonit järgijat. Usklikud jagunevad sektidesse ehk rahvustesse vastavalt oma eelistatud jumalustele ning rituaalide üksikasjadele, sh kasutatav keel. Kummardatakse mitmesuguseid jumalusi ja kaitsevaime (jorubade *orisha*d, evede *vodun*id, bantude *nkisi*d jt) ning ülemjumalust (jorubadel Olorun, bantudel Zambi, fonidel Nana Buluku), igal neist oma sümboolika, tegevussfäär ning "hoolealused" inimesed. Uskumustesse ja riitustesse on segunenud kristlikke mõjusid; templites kasutatakse krutsifiksi ning muistseid Aafrika jumalusi samastatakse katoliiklike pühakutega. Samuti on *candomblé* uskumustesse kaasatud Ameerika põliselanike jumalused. *Candomblé* usutalitusi (rituaalses transis vaimudega suhtlemine, ennustamine, loomohvrid, laul ja tants jms) viivad läbi ainult pühitsetud preestrid, neile järgnevad aga rahvapidustused, kus osaleb kogu kohalik kogukond. Preestrid kuuluvad sümboolsetesse peredesse, kes haldavad templeid.
**Veronika Dudarova** (osseedi keeles Дудараты Вероникæ (Dudaratõ Veronikä); vene keeles Вероника Борисовна Дударова; 5. detsember 1916 Bakuu – 15. jaanuar 2009 Moskva) oli Venemaa dirigent, rahvuselt osseet.

1933–1937 õppis ta klaverimängu Leningradi konservatooriumis, 1947 lõpetas Moskva konservatooriumi.

Debüteeris dirigendina 1944. Oli 1947–1960 Moskva Riikliku Akadeemilise Sümfooniaorkestri dirigent ja 1960–1989 peadirigent.

1991–2009 juhatas Venemaa Sümfooniaorkestrit.

Dudarova nimi on kantud Guinnessi rekordite raamatusse kui naine, kes on üle 50 aasta juhatanud suuri orkestreid.

Autasud ja -nimetused
---------------------

* Vene NFSV teeneline kunstnik (1958)
* Vene NFSV rahvakunstnik (1960)
* Оrden "Austuse märk" (Nõukogude Liit; 1967)
* NSV Liidu rahvakunstnik (1977)
* Vene NFSV riiklik preemia (1980)
* Oktoobrirevolutsiooni orden (Nõukogude Liit; 1986)
* Оrden "Teenete eest Isamaa ees", 3. järk (Venemaa; 1996)
* Оrden "Teenete eest Isamaa ees", 2. järk (Venemaa; 2006)
* Buenos Airese ja Vladikavkazi linna aukodanik.
Johann Ambrosius Bachi portree Johann David Herliciuselt, 1685.
**Johann Ambrosius Bach** (22./24. veebruar 1645, Erfurt – 20./24. veebruar 1695, Eisenach) oli saksa helilooja, Johann Sebastian Bachi isa.

Christoph Bachi (1613–1661) poeg Ambrosius sündis Saksamaal Erfurdis Johann Christoph Bachi (1645–1693) kaksikvennana. Ta töötas Erfurdis viiuldajana.

1671. aastal kolis ta koos perega Tüüringis Eisenachi, kus sai õukonnas tööd trompetimängija ja linnamuusikuna. Tema kohustuste hulka kuulus ka koraalide esitamine raekoja tornist kaks korda päevas, kirikumuusikute abistamine paastupäevadel ning kohalike ürituste saatmine muusikaga.

1684. aastal palus Johann Ambrosius Bach edutult end ametist vabastada, et võtta vastu töökoht kodulinnas.

Oma esimese naise Maria Elisabeth Lämmerhirtiga abiellus ta 1. aprillil 1668 ning sai kaheksa last. Neli neist said muusikuteks, teiste seas ka Johann Sebastian.

Johann Ambrosius Bach suri Eisenachis 1695. aastal.

Vaata ka
--------

* Bachide suguvõsa

Välislingid
-----------

* Johann Ambrosius Bach, Sojurn Web
* Johann Ambrosius Bach, Bach Cantatas
Väike-Kolkja vanausuliste palvemaja
**Väike-Kolkja vanausuliste palvemaja** on vanausuliste pühakoda Kolkja alevikus. Palvelat kasutab Väike-Kolkja vanausuliste kogudus.

Praegune palvemaja on ehitatud aastal 1928. Palvemaja ehituseks vajalike vahendite kogumist organiseeris Pjotr Baranin. Erinevalt teistest tollal valminud sakraaleehitistest, pole selle palvela kohta teada ei projekti ega arhitekti olemasolu; võimalik, et oma ehituskunsti poolest kuulsad vanausulised on palvela ilma nõutava projektita ehitanud. Palvela ikonostaasi on teinud Gavriil Frolov koos abilistega.

Kirjandus
---------

* Роберт Трейфельдт. *"Старообрядческие храмы в эстонской архитектуре 1920-1930-х годов"*. // Очерки по истории и культуре староверов Эстонии. Tartu Ülikooli Kirjastus. Tartu 2007
* Jaanus Plaat. Vene vanausulised ja nende pühakojad Eestis. Tallinn 2016 (lk 248–257)

Välislingid
-----------

* EVKL Väike-Kolkja Vanausuliste palvemaja (Vanausuliste kodulehel)
Mittetulundusühing **Rohelise erakonna algatusgrupp** (lühend **REAG**) oli Eestis uut rohelisel ideoloogial baseeruvat erakonda ettevalmistav organisatsioon, mis loodi 2005. aasta kevadel. Sellest kasvas välja Erakond Eestimaa Rohelised 2006. aasta lõpuks.

Ajalugu
-------

4. oktoobril 2004 kogunes Vodjal diskussiooniring teemal, kas rohelistel on tarvis uuesti riigi administratiivsüsteemi sekkuda. Kõlama jäi kaks seisukohta. Ühed leidsid, et partei vormi võtmisega ei ole mõtet kiirustada. Teised arvasid, et tuleks kiiremas korras partei moodustada.

Mittetulundusühing asutati 7. mail 2005 roheliste rattaretke ajal. 

3. detsembril 2005 toimus Jänedal erakonna algatusgrupi esimene töökoosolek.

9. aprillil 2006 kogunes REAG Saku mõisas, et viimistleda tulevase partei programmi. Leidsid aset arutelud energeetika, loodusressursside majandamise, tervishoiu ja paljudel teistel teemadel.

17. juunil 2006 võttis REAG üldkoosolek Suure-Jaanis vastu esialgsed programmilised seisukohad.

Liikmed
-------

Algatusgrupi juhatuse liikmed olid Tanel Tammet, Maret Merisaar, Aleksei Lotman, Toomas Trapido, Valdur Lahtvee, Ott Köstner, Ruth Tammeorg, Airi Hallik-Konnula, Agu Kivimägi, Marek Strandberg ja Anti Poolamets. 

Algatusgrupi kodulehel oli algatusgrupi liikmete nimekiri, milles 2006. aasta 21. oktoobri seisuga oli 493 nime. 27. oktoobri õhtuks oli algatusgrupi liikmete nimekirjas 785 nime.

REAG teatel 31. oktoobrist 2006 oli laekunud üle 1000 liitumisavalduse. 1
Novembri alguses esitati nimekiri erakonnana Eestimaa Rohelised registreerimiseks registriametisse. 

Algatusgrupi liikmed olid teiste seas Jüri Eintalu, Jüri Ginter, Jaak Hohensee, Tullio Ilomets, Maarja Jakobson, Jüri Kaljundi, Urve Kallavus, Eleonora Kampe, Allan Kokkota, Margus Konnula, Peeter Laurits, Uno Maasikas, Peep Mardiste, Ülo Mattheus, Addold Mossin, Mare Müürsepp, Toomas Niit, Ahto Oja, Tanel Ots, Al Paldrok, Priit-Kalev Parts, Evar Riitsaar, Villu Tamme, Jaan Tepp, Peep Tobreluts ja Heiki Vilep. Liikmete seas oli ka Dajan Ahmet (suri 4. novembril 2006).

Erakond Eestimaa Rohelised loodi 25. novembril 2006.

Välislingid
-----------

* Erakond Eestimaa Rohelised koduleht
* Roheliste algatusgrupp viimistleb oma programmi, 09.04.2006
* Roheline klaasipuhuja, 11.05.2006
* Roheline erakond jäi veel loomata, 04.10.2004
* Kivirähk ennustab rohelisele erakonnale tulevikku, 28.09.2004
* Rohelistel on partei moodustamiseks 1000 liiget, Postimees 31.10.2006
**Diego Fernández de Huete** (sündinud Navalmoralis Toledos umbes ajavahemikus 1633–1643, surnud Toledos enne 21. juulit 1713) oli Hispaania harfimängija, muusikateoreetik, helilooja ja õpetaja.

Tema õpetajateks võisid olla Andrés Lorente ja õukonnaharfist Juan de Navas. Huete oli harfimängija Toledo katedraali juures aastail 1681–1710. Tema teoseks, mille järgi teda enim teatakse, oli muusikateoreetiline traktaat "Compendio numeroso de zifras armónicas, con theórica, y pràctica para arpa de una orden y arpa de dos órdenes, y de órgano", mis ilmus Madridis 1702. ja 1704. aastal. See märgib hispaania barokkharfi õitseaega. Harfe ehitati Hispaanias aastatel 1550–1700 kaht tüüpi: ühe keelestikuga diatooniline harf (*arpa de una orden*) ja kahe keelestikuga kromaatiline harf (*arpa de dos ordenes*). Traktaadi esimene osa (1702) sisaldab ilmalikke teoseid ja need on jagatud keerukuse järgi kolme raamatusse. Traktaadi teine osa (1704) sisaldab vaimulikku muusikat ja on samuti jagatud kolme raamatusse, millest esimeses on 26 *passacalles* '​i 11-laadilises süsteemis, teine esitab laade tõusvate ja langevate heliridadena, ja kolmas sisaldab psalmiseadeid vokaalile, harfile ja orelile või emmale-kummale saatepillile.

Viited
------

1. ↑

Välislingid
-----------

* "Compendio numeroso de zifras armónicas ..." digiteerituna
* Video: Diego Fernández de Huete *Zarambeques* kromaatilisel harfil
**Johann Carl Temmler** (19. aprill/1. mai 1804 Põltsamaa – 30. oktoober/11. november 1873 Kuressaare) oli Eesti vaimulik.

Ta õppis aastatel 1817–1821 Tartus gümnaasiumis. Aastatel 1821–1824 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Ordineeriti 5. veebruaril/17. veebruaril 1833 õpetajaks.

Ta oli aastatel 1833–1834 Põltsamaa Niguliste koguduse adjunktõpetaja, aastatel 1834–1837 oli ta sama koguduse õpetaja. Jättis 15. novembril/27. novembril 1837 pastoriameti, asudes Berliini eraõpetajaks. Aastatel 1865–1873 oli ta Saaremaa Jaani koguduse õpetaja.

Isiklikku
---------

Tema isa Carl Heinrich Temmler oli Põltsamaa Niguliste koguduse õpetaja, vanaisa Friedrich Gottlieb Moritz oli Urvaste Püha Urbanuse koguduse õpetaja, vanavanaisa Johann Christian Friedrich Moritz oli Rõngu Mihkli koguduse õpetaja, tädimees Friedrich Ferdinand Meyer oli Karula, hiljem Jõhvi ja Iisaku koguduse õpetaja.

Viited
------

1. ↑  Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Böhlau Verlag Köln, Wien 1977
Abi Titmuss
**Abi Titmuss** (õieti **Abigail Evelyn Titmuss**; sündinud 8. veebruaril 1976 Inglismaal Lincolnshire'is Sleafordi lähedal Ruskingtonis) on Briti modell, telesaatejuht ja näitleja.

Elulugu
-------

Ta lõpetas 1998 Londoni Linnaülikooli, olles praktiseerinud haiglas *St Bartholomew's Hospital*, ning asus tööle Londoni haiglas *University College Hospital*.

### Leslie afäär

Aastal 1998 tutvus Titmuss ühel peol telesaatejuht John Lesliega. Neil kujunes peagi suhe. Praktika ajal elas Titmuss vaheldumisi haigla juures ja Leslie kodus Londoni edelaosas Barnesis.

Aastal 2002 avaldas telesaatejuht Ulrika Jonsson autobiograafia, kus ta vihjas, et üks tuntud telesaatejuht on teda vägistanud. 

Mõne nädala pärast ilmusid ajalehe News of the World esiküljel pildid, millel John Leslie tõmbas ühes kohvikus kokaiini sisse. Järgmisel nädalal ilmusid samas lehes pildid, millel kujutati Leslie kodus toimunud seksiorgiat, milles osalesid Leslie ning Titmuss ja teised, sealhulgas sarivägistaja Lanre Onabowale, kes esines korvpallur Jayson Blayde'ina, ja tema sõbratar.

Järgmisel nädalal kuulutati Matthew Wrighti hommikutelevisioonisaates "Five", et John Leslie ongi Jonssoni vägistanud telesaatejuht. 

*Metropolitan Police Service* arreteeris Leslie ning tema üle mõisteti kohut. Titmuss oli protsessi ajal tagasihoidlikult Leslie kõrval. Titmussi olek oli täielikus vastuolus enne protsessi avaldatud kirjelduste ja fotodega. Enamik juhtkirju suhtus temasse soosivalt. 

Leslie mõisteti õigeks, kuid tema karjäär jäi soiku. Titmuss, kes esines kaamera ees vabalt, oli aga saanud nii tuntuks, et talle hakati pakkuma telesaatejuhi tööd. Ta võttis vastu osaajatöö Leslie sõprade Richardi ja Judy saate reporterina, jätkates töötamist õena. 

Mõne kuu pärast kaotas Titmuss aga teletöö, sest Internetti ilmus koduvideo, mis kujutas grupiseksi Leslie, Titmussi ja veel ühe naise vahel. Leslie ja Titmussi suhe katkes kohe. Titmuss väitis, et Leslie on video ajakirjandusele müünud, et saada raha oma pillava elustiili finantseerimiseks.

### Karjäär fotomodellina

Titmuss tegi panuse oma uuele imidžile sekspommina. Näiteks ajalehele Sunday Mirror ütles ta nii: "Ma pole selline nagu need kaanetüdrukud, kes ütlevad: "ma olen tõesti ihar [*dirty*], ma olen tõesti paha," ja siis lihtsalt poosetavad [*pose around*]. Ma olengi ihar ja paha – ma armastan seksi."
Canned Heat'i klassikaline koosseis 1970. aastal
**Canned Heat** on ameerika bluusi- ja rokkbänd, mis asutati Los Angeleses 1965. aastal. Bänd on andnud suure panuse bluusmuusika ja selle originaalartistide populariseerimisel. Bändi asutasid kaks bluusientusiasti Alan Wilson ja Bob Hite, kes võtsid nime Tommy Johnsoni 1928. aasta laulust "Canned Heat Blues", mis räägib alkohoolikust, kes oli meeleheitlikult hakanud jooma denaturaliseeritud (tehnilist) piiritust "Sternot", mida selles kultuuriruumis üldiselt nimetati "Canned Heatiks". Algne 1914. aasta tootenimi oli Sterno Canned Heat. 

Pärast esinemist Monterey ja Woodstocki festivalidel 1960. aastate lõpus saavutas bänd ülemaailmse kuulsuse koosseisuga: Bob Hite (vokaal), Alan Wilson (kitarr, suupill ja vokaal), Henry Vestine ja hiljem Harvey Mandel (soolokitarr), Larry Taylor (bass) ja Adolfo de la Parra (löökriistad).

Canned Heati muusika ja suhtumine leidis oma sihtrühma ning tegi bändist ühe hipiajastu populaarseima bändi. Canned Heat esines enamikul suurematel muusikaüritustel 1960. aastate lõpus, esitades bluusistandardeid koos omaloominguga ja mängides kontsertidel aeg-ajalt pikki "psühhedeelseid" soolosid. Kaks nende lugu – "Going Up the Country" ja "On the Road Again" – said rahvusvahelisteks hittideks. "Going Up the Country" oli 1927. aastal salvestatud Henry Thomase loo "Bull Doze Blues" uusversioon. "On the Road Again" oli uusversioon 1953. aasta samanimelisest Floyd Jonesi laulust, mis väidetavalt põhineb 1928. aastal salvestatud Tommy Johnsoni laulul "Big Road Blues".

1970. aastate algusest peale toimus Canned Heatis arvukalt koosseisumuudatusi. Alates 1990. ja 2000. aastatest ning pärast Larry Taylori surma 2019. aastal on Adolfo de la Parra olnud ainus algliige bändi 1960. aastate koosseisust. Ta kirjutas bändi karjäärist raamatu "Living the Blues". Tuntud kitarristid, kes kogusid kuulsust mängides bändi hilisemates koosseisudes on näiteks Harvey Mandel, Walter Trout ja Junior Watson.

| * v
* r
Woodstocki festival |
| --- |
| 
15.–18. august 1969 |
| 15. august | 
Richie Havens • Swami Satchidananda • Sweetwater • Bert Sommer • Tim Hardin • Ravi Shankar • Melanie • Arlo Guthrie • Joan Baez |
| 16. august | 
Quill • Country Joe McDonald • Santana • John Sebastian • Keef Hartley • The Incredible String The Band • Canned Heat • Mountain • Grateful Dead |
| 17. august | 
Creedence Clearwater Revival • Janis Joplin • Sly and the Family Stone • The Who • Jefferson Airplane • Joe Cocker • Country Joe and the Fish • Ten Years After • The Band |
| 18. august | 
Blood, Sweat & Tears • Johnny Winter • Crosby, Stills, Nash & Young • Paul Butterfield Blues Band • Sha Na Na • Jimi Hendrix |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib kirjanikust; bändi kohta vaata artiklit Kalle Päätalo (ansambel)* |

---

Kalle Päätalo, 1958.
**Kaarlo Alvar Päätalo** (11. november 1919 Taivalkoski vald – 20. november 2000 Tampere) oli soome kirjanik.

Ta hakkas juba 13-aastaselt metsatööl käima. Talle meeldis lugeda ja ta unistas juba lapsena kirjutamisest, kuigi ei pidanud seda elatusvahendiks.

Päätalo osales Talvesõjas ja Jätkusõjas, kus sai haavata. Pärast sõda lõpetas ta tehnikakooli ehituse alal ja töötas seejärel ehitusmeistrina.

Tema esimene romaan ilmus 1958. aastal. Alates 1963. aastast oli ta vabakutseline kirjanik. Kokku kirjutas ta üle 40 romaani. Ta kirjutas eelkõige metsa- ja ehitustööst ning vaestest ja töökatest inimestest. Tema romaanide põhjal tehti mitu filmi.

Aastal 1978 sai ta professori aunimetuse. Ta sai 1999. aastal Väinö Linna auhinna ja Suomi-palkinto. Läbi aegade suuremate soomlaste seas valiti Kalle Päätalo 69. kohale.

Pärast Kalle Päätalo surma püstitati Taivalkoskis talle mälestusmärk. Vallas tegutseb ka Päätalo instituut. Kirjaniku lapsepõlvekodus Kallioniemis on majamuuseum.

Eesti keeles on ilmunud tema romaan "Hämariku eel" (Eesti Kirjastus Orto, Toronto 1966).

Välislingid
-----------

* Järelehüüe ajalehes Helsingin Sanomat
* Päätalo instituut
**Abhidharma** (sanskriti keeles अभिधर्म (*abhidharma*) 'seadmuste kohta, seadmuste üle'; paali keeles अभिधम्म (*abhidhamma*); hiina keeles 阿毗達磨 (阿毗达磨; *āpídámó*; jaapani keeles 阿毘達磨 (*abidatsuma*); vietnami keeles *A-tì-đạt-ma*; tiibeti keeles ཆོས་མངོན་པ (*chos mngon pa*); korea keeles 아비달마) on budismis õpetus seadmustest (põhimõistetest) ning neid selgitavad tekstid. 

Abhidharma õpetus kujunes 3.–2. sajandil eKr aagama suutrates kasutatud mõistete süstemaatilise kokkuvõttena.

Abhidharma tekstid koondati budistliku kaanoni "Tripiṭaka" osaks nimega "Abhidharmapiṭaka". Tervikuna on säilinud ainult theravaada koolkonna paalikeelse "Tipiṭaka" osa "Abhidhammapiṭaka". Sarvastivaada koolkonna "Abhidharmapiṭaka" on säilinud tõlkena sanskriti keelest hiina ja tiibeti keelde. Hiljem loodi mitmeid mittekanoonilisi abhidharma tekste, nagu Vasubandhu *Abhidharmakośa* ja Asanga *Abhidharmasamuccaya*.

Abhidharma hõlmab seadmuste loetelusid ehk maatrikaid, nende klassifikatsioone ja definitsioone. Abhidharma süsteemis jaotatakse kõik seadmused kahte ossa: kokkupandud ja kokkupandamatud seadmused.

Esimesse kuuluvad kõik põhjuslikud seadmused, mis hoiavad käigus sansaarat. Kokkupandud seadmuste arv on eri süsteemides erinev. Sarvastivaada abhidharma kirjeldab 75 seadmust, joogatšaara 100, theravaada erinevad tekstid 170 või 202. Abhidharmas grupeeritakse seadmusi mitmel viisil. Tuntuim on jaotus viide kuhja, mida tõlgendatakse kui isiksuse koostisosasid. Kokkupandud seadmusi iseloomustab kolm tunnust: püsitus, kannatus ja isetus. Kokkupandamatu seadmus on nirvaana, mõnes süsteemis veel ka ilmaruum.

Viited
------

1. ↑  *Ida mõtteloo leksikon* 2006:2.

Kirjandus
---------

* Linnart Mäll, Märt Läänemets, Teet Toome. *Ida mõtteloo leksikon*, Tartu 2006, lk 2.