recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Rednar Annus augustis 2022
Rednar Annus novembris 2009
**Rednar Annus** (sündinud 16. veebruaril 1970 Tallinnas) on eesti näitleja ja lavastaja. 

Ta lõpetas 1988. aastal J. Nikonovi nimelise Tallinna 17. Keskkooli ja 1992. aastal Tallinna Konservatooriumi lavakunstikateedri (15. lend). 2010. aastal sai Helsingi Teatrikõrgkoolis magistrikraadi teatripedagoogika alal. 

Aastatel 1992–2001 oli Rednar Annus Vanalinnastuudio näitleja. Alates 2001. aastast on ta vabakutseline näitleja.

Ta on asutanud 2001. aastal projektiteatri Arena, olnud alates 2009. aastast Eesti Improteatri eestvedaja, korraldanud teatrialaseid töötubasid ja koolitusi. Aastatel 2004–2009 oli ta Tallinna 32. Keskkooli ja 2009–2010 Polygoni Teatrikooli teatriõpetaja, juhendanud näiteringe.

Ta mängis muu hulgas huumorisarjas "Wremja".

Isiklikku
---------

Amar Annus on tema vend.

Viited
------

1. ↑  Kohv, Hillar. Näitleja ja lavastaja Rednar Annus tõmbab käima uut teatrirühma. NordenBladet, 18. märts 2011.
2. ↑  Rednar Annus. Eesti Lavastajate ja Dramaturgide Liidu veebisait.

Välislingid
-----------

* Rednar Annus andmekogus IMDb (inglise)
**Martin Krusemann** (ka **Martin Kruusemann** või **Martin Kruusimaa**; (10. november 1883 Sindi, Pärnumaa – 1957 Baltimore, Ameerika Ühendriigid) oli Eesti poliitik. 

Martin Krusemann teenis peale kooli lõpetamist 1899 aastal, viis aastat asutustes kirjutajana. Seejärel aga vahetpidamata kakskümmend kaks aastat tegutses valla, linna ja maakonna omavalitsuste juhtivatel kohtadel. Aastatel 1922–1927 Harju maakonna ajutine maavalitsuse esimees.

Martin Krusemann oli Eesti Maakondade Liidu nõukogu liige ja juhatuse liige ning sekretär aastatel 1922–1924.

Ta oli 1925 aastal lühemat aega II Riigikogu liige Põllumeeste Kogude nimekirjast, kui ta oli Riigikogu liige alates 7. oktoobrist 1925. Ta asendas Aleksander Lensmani. 7. novembril 1925 astus ta ametist tagasi ja tema asemele tuli Johann Ploompuu.

Viited
------

1. ↑  Põllumeeste nimekirjad 2. riigikogu walimistel. Kaja, nr. 111, 29 aprill 1923
2. ↑  Martin Kruusimaa, omavalitsusetegelane, sünd. 10. nov. 1883. aastal Sindis Pärnumaal. Postimees (1886-1944), nr. 303, 9 november 1939
3. ↑  Martin Kruusimaa (Kruusmann), www.geni.com
4. ↑  Maaomavalitsus nr 18. Jakob Sõnajalg, Eesti Maakondade Liidu häälekandja 25. novembril 1925, lk 315
5. ↑  "Juhatus ja liikmed". *Riigikogu*. Vaadatud 2. märtsil 2021.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib vesiehitisest; loomahübriidi kohta vaata artiklit Muul (loom).* |

---

Portlandi sadama merre ehitatud muulid Edela-Inglismaa lõunarannikul
Pärnu muul 2019.
**Muul** ehk **lainemurdja** on sadamasse ehitatud tamm, mis kaitseb sadamat või jõe suuet lainetuste (eriti murdlainete) ja uhtainete eest.

Muul võib olla rajatud nii vette kui ka maa ja mere piirile. Muuli üks külg on mõnikord muudetud kaiks. Kai ongi üsna sarnane ehitis, ainult sel pole lainete murdmise ülesannet, muulil aga pole silduvate meresõidukite vastuvõtmise ülesannet.

Eestis on pikimad muulid Pärnus, mille ümberehitamist alustati 1863–1864 aastatel kunagistest palkmuulidest kivimuulideks, mille jaoks toodi kivilaevadega kive Häädemeeste ja Kihnu randadest. Muulid valmisid 1869. aastal ning on 2 ja 2,5 km pikkused. 2002. aastani olid muulid linna omandis.

Genovas on 490 meetri pikkune üle tuhande aasta vanune muul, mis kaitseb linna tormide eest.

Ajalooliselt hakati sõna "muul" (inglise keeles *mole*) kasutama San Franciscos olevate sadamaehitiste kohta. Kolm raudtee-ettevõtet rajasid sadamasse 4 muuli, et rongide ja laevade vahele ei jääks mudatasandikku, vaid et laevadelt saaks kohe kaupu rongidele laadida. Selles mõttes oli tegu pigem kaidega. Ükski neljast esimesest muulist pole tänapäevani säilinud. Kunagine rannikumadalik on täidetud pinnasega ja need neli muuli on saanud osaks sellest.

Vaata ka
--------

* sadam
* vesiehitis
* tamm

Viited
------

1. ↑  
	* KUIDAS JA MIKS EHITATI MUULID?
2. ↑  
	* Kalev Vilgats 01.04.2002 Pärnu muulid said omaniku[*alaline kõdulink*]

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Moles** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Vikisõnastiku artikkel: **muul** |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel on poeedist; samanimelise arstiteadlase kohta vaata Vassili Žukovski (arstiteadlane).* |

---

**Vassili Žukovski** (Василий Андреевич Жуковский, transliteratsioonis ka Vasilij Andreevič Žukovskij; 9. veebruar (29. jaanuar vkj) 1783 Mišenskoje mõis Tula lähedal – 24. aprill (12. aprill vkj) 1852 Baden-Baden) oli vene luuletaja.

Pedagoogitegevus
----------------

Vassili Žukovski oli üks Venemaa keisriperekonna koduõpetajatest, ta viis läbi tulevase Venemaa keisri Aleksander II ja tema lähikondlaste (Alexander von Patkul) koduse hariduse andmist.

Looming
-------

Ta oli üks vene romantismi teerajajaid. Tema loomingu põhiosa moodustavad vabatõlked paljude luuletajate loomingust Firdausist Schillerini. Ta on ka Venemaa Keisririigi hümni "Jumal, keisrit kaitse Sa" sõnade autor. Aastatel 1848–1849 ilmus tema tõlkes vene keeles "Odüsseia".

Žukovski oli mõisnik Nikolai Bunini ja türklannast teenija abieluväline laps, kes sai nime oma ristiisa järgi.

Ta elas mõnda aega ka Tartus. Ta oli Unipiha ja Meeri mõisate omanik.

Perekond
--------

Ta abiellus 1841. aastal baltisakslasest Elisabeth von Reuterniga (1821–1856; ru), kes oli Valgamaalt Restu mõisast pärit maalikunstniku Gerhardt Wilhelm von Reuterni (1794–1865; ru) ja Charlotte von Schwertzelli tütar. Abielust sündisid:

* Aleksandra (1842–1899; en), kellel oli keiser Aleksander II neljanda poja, suurvürst Aleksei Aleksandrovitšiga (1847–1909) poeg krahv Aleksei Belevski-Žukovski (1871–1931).
* Pavel (1845–1912), kunstnik ja arhitekt.

Vassili Žukovski abikaasa vendadest Alexander von Reutern (1824–1879) oli kindralleitnant, kindraladjutant ja keiser Aleksander II tiibadjutant, Basil von Reutern (1829–1897) salanõunik ja Peterburi evangeelse-luterliku konsistooriumi president, ning Gerhard von Reutern (1836–1918) heeroldmeister ja senaator.

Vassili Žukovski on üks kõrvaltegelasi Jaan Krossi romaanis "Keisri hull".

Kirjandus
---------

* Valmar Adams, "Kahesaja-aastane Žukovski. Kommentaare kolmest korvist" – Looming 1983, nr 4, lk 539–543
* Malle Salupere, "Unustatud sõprussidemed" (V. Žukovski sõpradest Tartus) – Edasi 22. juuli 1987; ka M. Salupere raamatus "Tõed ja tõdemused: sakste ja matside jalajäljed nelja sajandi arhiivitolmus", Tartu 1998, lk 266–281

Välislingid
-----------

* Jüri Šumakov, Tartu – Mihhailovskoje, Looming 1939, nr 3
* Ljubov Kisseljova ja Tatjana Stepaništševa, "Suureks kõrvaltegelaseks kirjutatud vene poeet" – Horisont 2008, nr 2 (märts), lk 23–26
Tarvo Krall (vasakul) ja Jüri Kuuskemaa (paremal) esinemas Tallinna päeval 15. mail 2010
**Tarvo Krall** (sündinud 11. aprillil 1969) on eesti näitleja ja teatriprodutsent.

1982. aasta telelavastuses "Uus poiss" mängis ta Zaitsevit.

Ta on lõpetanud 1987. aastal Tallinna 20. Keskkooli ja 1992. aastal Tallinna Konservatooriumi lavakunstikateedri 15. lennu.

Aastatel 1992–1997 oli ta Vanalinnastuudio näitleja. Aastatel 1998–2005 oli ta Smithbridge Productionsi, aastatel 2005–2007 Muusikaliteatri ja aastatel 2008–2010 PolygonTeatri produtsent. Pärast seda on tegutsenud Improteater Impeeriumis, aastast 2011 ka 1Teatris ja aastast 2012 Ajateatris. 

Ta on ansambli L'Dorado solist. 

Ta on kandideerinud valimistel Isamaa ja Res Publica Liidu nimekirjas.

Viited
------

1. 1 2  Tarvo Krall 1Teater (vaadatud 19. märtsil 2015)
2. ↑

Välislingid
-----------

* "Tarvo Krall: mis ajab näitlejat lavale? Edevus.", Õhtuleht, 26. september 2002
* "Tarvo Kralli totaalne muutumine: „Hämmastavalt kergelt on need kilod läinud!"", Õhtuleht, 19. november 2008
Seotud süsteemi skeem ühes travees
Wormsi toomkirik on ehitatud seotud süsteemis (põhiplaan all)
**Seotud süsteem** ehk **kvadraatskeem** oli keskaja arhitektuuris kasutusel olnud põhiplaani- ja konstruktsioonisüsteem, eriti iseloomulik romaani basiilikatele.

Kirjeldus
---------

Seotud süsteem põhines ruudukujulisel põhiplaanimoodulil, mis põhines ruudukujulise nelitise mõõtudel:

* Sama suur oli kooriruum ja kumbki transeptiharu kahel pool nelitist
* Kesklööv oli nelitise laiune ja selle pikkus koosnes mitmest nelitiskvadraadist
* Külglöövide laius oli pool nelitiskvadraadist ja ühele kesklööviruudule travees vastas kaks külglööviruutu.

Seotud süsteemiga kaasnes paljudel juhtudel toevaheldus - piilarid kandsid suurema kvadraadi nurki ja sambad olid külglöövikvadraatide tugedeks piilaritega samal joonel.

Ka löövivõlvide kõrgused võisid järgida seotud süsteemi põhimõtet: kesklöövi kõrgus oli kaks nelitiskvadraadi küljepikkust, külglöövi kõrgus võrdus nelitise laiusega.

Pildid
------

* Wormsi toomkirikWormsi toomkirik
* Mainzi toomkiriku siseruumMainzi toomkiriku siseruum
* Speyeri toomkiriku kesklöövi läänevõlvikSpeyeri toomkiriku kesklöövi läänevõlvik
* Rosheimi Peetruse ja Pauluse kirik, vaade kesklööviRosheimi Peetruse ja Pauluse kirik, vaade kesklöövi
* Rosheimi kiriku külglöövRosheimi kiriku külglööv
* Lippoldsbergi kloostrikirik, vaade lääneempooriltLippoldsbergi kloostrikirik, vaade lääneempoorilt

Viited
------

1. ↑  Kunstileksikon. Eesti Klassikakirjastus, 2001
**Puhja vald** oli vald Tartumaal aastail 1939–1950.

Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad
Esimene vallavanem oli I Riiginõukogu liige Leopold Antik, 15. detsembril 1939 valiti ta tagasi häältega 7:5. 

Vald kuulus Riigivolikogu 55. valimisringkonda, kust valiti Mart Rõigas.

Jaanuaris 1940 taotles Puhja vallavolikogu õigust vallas maksma panna alkohoolsete jookide müügi keeldu

13. septembril 1945 moodustati vallas Puhja külanõukogu, Vihavu külanõukogu ja Ulila külanõukogu.

Tuntud elanikke
---------------

* Gustav Jonson

Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776)
--------------------------------------------------------------------------------------

27. Puhja vald – piirkonnaga, mis moodustub: a) senise Kavilda valla maa-alast, välja arvatud Palupõhja küla talude nr. A-236–A-243 ja Põltsamaa metskonna Põltsamaa metsandiku kvartaalide nr. 141 ja 161 maa-alad; b) senise Ulila valla maa-alast; c) senise Rannu valla Kaugessaare küla talude nr. A-56–A-59 maa-aladest.

Viited
------

1. ↑  Riiginõukoguliige vallavanemaks. Rahvaleht, 16. detsember 1939, nr. 296, lk. 2.
2. ↑  Nõutakse kohaliku keeluõiguse võimalust. Rahvaleht, 5. jaanuar 1940, nr. 4, lk. 3.
**Troms og Finnmargi maakond** (norra keeles *Troms og Finnmark*, kveeni keeles *Tromssa ja Finmarkku*, põhjasaami keeles *Romsa ja Finnmárku*) oli maakond Põhja-Norras.

Maakond moodustati 1. jaanuaril 2020 haldusreformi raames Finnmargi ja Tromsi maakondadest ning Nordlandi maakonna Tjeldsundi valla liitmise teel. Maakonna pindala oli umbes 75 000 ruutkilomeetrit ja see oli pindalalt Norra suurim maakond. Maakonna keskused olid Tromsø ja Vadsø, mis asusid teineteisest 800 km kaugusel.

Maakondade liitmine oli väga ebapopulaarne, eriti Finnmargis, kus mittesiduval referendumil hääletas 87% elanikest maakondade liitmise vastu. Referendumi tulemusest hoolimata ei tühistanud Storting maakondade liitmise otsust. Mõned Norra erakonnad lubasid järgmiste parlamendivalimiste järel maakondade liitmise tagasi keerata. 15. juunil 2022 otsustas Storting jagada maakonna alates 1. jaanuarist 2024 tagasi Finnmargi ja Tromsi maakondadeks. Tjelsund määrati Tromsi maakonna koosseisu.

Viited
------

1. ↑  Area statistics for Norway 2020
2. ↑  "Troms og Finnmark". *Store Norske Leksikon*. Vaadatud 14. november 2020.
3. ↑  "Det nye storfylket Troms og Finnmark kan bli sprengt i to i 2021". *ABC Nyheter*. Vaadatud 14. november 2020.

Norra maakonnad

Agder **·** 
Akershus **·** 
Buskerud **·** 
Finnmark **·** 
Innlandet **·** 
Møre og Romsdal **·** 
Nordland **·** 
Oslo **·** 
Østfold **·** 
Rogaland **·** 
Telemark **·** 
Troms **·** 
Trøndelag **·** 
Vestfold **·** 
Vestland  
  

**Éndised maakonnad:**
Aust-Agder **·** 
Hedmark **·** 
Hordaland **·** 
Nord-Trøndelag **·** 
Oppland **·** 
Sogn og Fjordane **·** 
Sør-Trøndelag **·** 
Troms og Finnmark **·** 
Vestfold og Telemark **·** 
Vest-Agder **·** 
Viken
**Lev Narets** (ka **Leo Narets**; 31. august 1899 Smolensk – 30. oktoober 1978 Tallinn) oli Eesti mehaanikateadlane.

Elulugu
-------

Lev Narets oli maamõõtja poeg.

Lõpetas 1917 Smolenski Ühisgümnaasiumi, 1928 Kiievi Polütehnilise Instituudi teedeinsenerina; tehnikakandidaat (1943, Uurali Polütehniline Instituut), väitekiri "Решение трансцендентных уравнений корни которых определяют частоты собственных колебаний и критические силы упругих систем". Oli 1935–51 Uurali Polütehnilise Instituudi ehitusmehaanika kateedri dotsent, ühtlasi 1939–1948 kateedri juhataja, 1951–1962 TPI ehitusmehaanika kateedri juhataja, 1962–1970 dotsent. Luges tugevusõpetuse ja ehitusmehaanika kursusi. Tihedad sidemed Vene teadlaste A. Umanski jt-ga. Üleliidulise Teadus-metoodilise Nõukogu liige ehitusmehaanika alal, lõi TPI-s selles valdkonnas väikese koolkonna. Tema teeneks on arvutustehnika rakendamine ehitusmehaanikas ühena esimestest NSVL-s. Üle 10 teadustrükise, palju uurimusi jäi käsikirja.

Narets suri 30. oktoobril 1978 Tallinnas ja ta maeti 3. novembril 1978 Liiva kalmistule.

Teoseid
-------

* Расчёт статически неопределимых систем на малых вычислительных машинах. М, 1958
* Расчёт стержневых систем по Э-методу (kaasautor I. Harhurim). М, 1966
* Расчёт стержневых конструкций по методу деформаций в обобщённом варианте на прочность, устойчивость, колебания, на упругом основании и по деформиированной схеме. // Применение ЭВМ в строительной механике. Киев, 1968.

Viited
------

1. 1 2 3  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
2. ↑

Kirjandus
---------

* Tallinna Polütehniline Instituut 1936–1986. Tallinn, 32, 165, 228–229, 238–239.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
**Valter Raudsalu** (22. juuli 1915 Mahu vald, Virumaa – 1. juuni 2003) oli Eesti jurist ja riigitegelane.

Elulugu
-------

Valter Raudsalu sündis 1915. aastal Aseris, töölisperekonnas. Õppis töötamise kõrval õhtugümnaasiumis ja 1940. aastal sai Tallinna raudteetöökodade komsomolijuhiks, seejärel Eesti Raudtee prokuratuuri uurija. Teise maailmasõja alguses evakueerus Leningradi, osales II maailmasõjas 8. Eesti laskurkorpuse koosseisus. 

Aastatel 1945–1948 oli Valter Raudsalu Eesti NSV Prokuratuuri uurimisosakonna prokurör ja 1948–1950 juhataja. Lõpetas 1950 Tartu Riikliku Ülikooli.

1950–1953 Eesti NSV Ülemkohtu esimehe asetäitja, 1953–1959 Eesti NSV kohtuminister, 1959–1970 Eesti NSV prokurör, õigusteaduse kandidaat (1966, TÜ), väitekiri "Tõendite hindamine teise astme kohtus nõukogude kriminaalprotsessis". 

9. detsember 1970–1976 Eesti NSV justiitsminister. 

Eesti NSV Ülemnõukogu VI ja VII koosseisu saadik (1963–1971), EKP Keskkomitee liige aastast 1960. Eesti NSV teeneline jurist (1973).

Teoseid
-------

* Ameerika Ühendriikide reaktsiooniline valimissüsteem. Tallinn, 1954
* Vestlus nõukogude kohtust. Tallinn, 1975
* Rahvakaasistuja nõukogude kohtus. Rahvakaasistuja käsiraamat (kaasautor). Tallinn, 1977.

Viited
------

1. 1 2  Eesti teaduse biograafiline leksikon, 3. köide
2. ↑  Olev Liivik, Eesti NSV Ministrite Nõukogu institutsionaalne areng ja kaadrid 1940-1953, Kirjastus: Tartu Ülikooli Kirjastus, Tartu, 2014, lk 311

Kirjandus
---------

* ENE VI, 431.
* *Eesti teaduse biograafiline leksikon.* 3. köide: *N–Sap* TTEÜ, avaldatud elektrooniliselt 2013

 *Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale.*
Erich Correns (1961)
Erich Correns (paremal) ja Richard Sorge (1915)
**Erich Paul Hubert Correns** (12. mai 1896 Tübingen – 18. mai 1981 Ida-Berliin) oli saksa keemik ning Saksa DV riigi- ja ühiskonnategelane.

Erich Correns oli pärit bioloog Carl Corrensi perekonnast. 1918–1922 õppis ta Berliinis ja Tübingenis keemiat, botaanikat ja füüsikat. Doktorikraadi sai ta 1922. aastal, seejärel oli ta 1922–1924 assistent Keiser Wilhelmi Keemiainstituudis Berliinis ja Keiser Wilhelmi Nahauurimise Instituudis Leipzigis. 

1925. aastal asus ta tööle tööstuskeemikuna firmas I. G. Farben Elberfeldis, 1931. aastal sai ta Elberfeldis atsetüültselluloosi kombinaadi juhatajaks. 1933. aastal viidi ta üle vaskkunstsiidi vabriku juhatajaks Dormagenis. Alates 1937. aastast juhatas ta tsellvilla ja kunstsiidi ettevõtet Tüüringis Schwarzas. 1939. aastal oli ta sunnitud ettevõtte juhataja kohalt tagasi astuma, misjärel töötas keemikuna tsellvilla ja kunstsiidi ettevõtetes. 1946. aastal sai Correns tselluloosi- ja paberikombinaadi juhatajaks Blankensteinis. 1948–1951 oli ta Tüüringi Kunstsiidivabriku juhataja Schwarzas. 1951–1962 oli Erich Correns Saksa DV Teaduste Akadeemia Kiudainete Uurimise Instituudi direktor Teltowis. Alates 1951. aastast oli ta Saksa DV Teaduste Akadeemia liige. Lisaks oli ta 1953–1959 keemiaprofessor Dresdeni Tehnikaülikoolis. 1961. aastal läks ta pensionile.

1950. aasta augustist kuni surmani 18. mail 1981 oli Erich Correns Saksa DV Rahvusrinde Rahvusliku Nõukogu esimees. Alates 1954. aastast oli ta Saksa DV Rahvakoja (parlamendi) liige ja 1960. aastast Saksa DV Riiginõukogu liige. Ühtegi poliitilisse parteisse Erich Correns ei kuulunud.

Viited
------

1. ↑  Erich Correnschemie.de Lexikon
2. ↑  German Democratic Republic. Ministries, political parties, etc. rulers.org
3. ↑  Erich-Correns-Straße luise-berlin.de. Strassen
4. ↑  Biographische Angaben aus dem Handbuch „Wer war wer in der DDR?" Bundesstiftung zur Aufarbeitung der SED-Diktatur
5. ↑  Die Urnengräber in der Ringmauer. Erich Correns Zentralfriedhof Friedrichsfelde
Rannu õigeusu kirik
**Rannu Issanda Jeruusalemma Minemise kirik** on õigeusu kirik Noorma külas Elva vallas. Praegu kirikut jumalateenistusteks ei kasutata.

Rannu Issanda Jeruusalemma Minemise kogudus eraldati 1893. aastal Rõngu Issanda Taevaminemise kogudusest, mis omakorda oli asutatud usuvahetusliikumise ajal 1848. aastal. Esialgu Rannu kogudusel oma kirik puudus, jumalateenistusi peeti koguduse kasutusse antud puumajas.

Ettevalmistusi kiriku ja kogudusemaja rajamiseks alustati 1898. aastal. 9. juulil (vkj 27. juunil) 1898 anti kogudusepreestrile Konstantin Savile kui piiskopkonna valitsuse volitatud esindajale üle maa hoonete rajamiseks. Maa eraldati Rannu mõisa ja kolme talukoha maadest, kokku oli seda viis tiinu (umbes 5,5 hektarit). Maakivist ja punastest tellistest kirikuhoone ehitati kahe aastaga 1899–1901. Ametlikult võttis kiriku ja selle juurde rajatud puidust kogudusemaja, kus asusid preestri ja köstri korterid, vastu Riia piiskopkonna vaimuliku valitsuse komisjon 23. juunil (vkj 10. juunil) 1903.

Kiriku pühitsemine jäi teadmata põhjustel kaheks aastaks venima, pühitsuse toimetas 21. mail (vkj 8. mail) 1905 Riia ja Miitavi peapiiskop Agafangel.

Kui Rannu õigeusu kogudus 1964. aastal likvideeriti, jäi kirik tühjaks. Rannu sovhoos hakkas kirikuhoonet kasutama laohoonena.

1980. aastatel taastas Rannu sovhoos kirikuhoone. Esialgne eesmärk oli kasutada hoonet tavandihoonena. Kui aga Eestis alustas tegevust Uusapostlik kirik, tekkis ka Rannus selle kogudus ja tavandihoone võeti rendile. Hoones on korraldatud ka avalikke kontserte, millele annab palju juurde hoone hea akustika. Tänaseks on Uusapostliku Kiriku Rannu kogudus likvideeritud ja kirikuhoone seisab taas aktiivse kasutuseta.

2011. aastal viidi lõpule kirikuhoone tagastamisprotsess õigusjärgsele omanikule Eesti Apostlik-Õigeusu Kirikule.

Pilte
-----

* Kiriku hoone 2023. aastalKiriku hoone 2023. aastal
* Kiriku hoone 2023. aastalKiriku hoone 2023. aastal

Vaata ka
--------

* Rannu kirik

Välislingid
-----------

* Toomas Schvaki raamat Rannu õigeusu kiriku ja koguduse ajaloost (vaadatud 25.03.2024)

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Rannu Issanda Jeruusalemma Minemise kirik** |
**Haldjajuuksed** ehk **inglijuuksed** on härmatis, mis tekib hallitusseene *Exidiopsis effusa* osalusel.

Sellist härmatist nimetatakse veel inglijuusteks, libahärmatiseks, külmalilledeks, jäävillaks ja jäähabemeks.

Levik
-----

Haldjajuukseid leiab leht- ja segametsadest peamiselt maapinnal kõdunevatelt lehtpuuokstelt. Nähtus tekib põhja laiuskraadidel ja mägistes piirkondades.

Teke
----

Haldjajuuksed tekivad kindlate tingimuste korral. Vajalik on kõrge õhuniiskus, tuulevaikne ja ilma lumeta ilm. Temperatuur peab langema peale mõnda plusskraadi alla nulli. Eestis on sellised tingimused hilissügisel või varakevadel. Temperatuuri langemisel surutakse puidus olev niiskus läbi peenikeste pooride, kus see kohe külmub. Seene fermendid ei lase jääkristallidel suuremateks kristallideks muutuda ja tekivad peenikesed jääniidid. Seene kaasabil tekivad jääniitidest moodustised, mille läbimõõt on umbes 0,01 mm ja mis nullilähedase temperatuuri juures võivad püsida tunde. Haldjajuuksed võivad soodsate tingimuste korral kasvada kuni 20 cm pikkuseks. Madal temperatuur pikendab juukseid, sooja tõttu kaotavad nad vormi.

Ajalugu
-------

Esimesena kirjeldas haldjajuukseid kui nähtust 1918. aastal saksa geofüüsik ja meteoroloog Alfred Wegener, kes arvas, et selle nähtuse kujunemisel osalevad hallitusseened.

Šveitsi teadlane Gerhart Wagner selgitas koos meeskonnaga välja seeneliigi, mis osaleb haldjajuuste tekkel, ja tekke põhjused. Teadlased sattusid Šveitsis metsas haldjajuustele ja otsustasid uurida eriliste härmatisevormide kujunemist. Uurimistulemused ilmusid ajakirjas Biogeosciences.

Aastal 2015 tulid Euroopa teadlased järeldusele, et haldjajuuste moodustumisel osaleb hallitusega sarnane seen *Exidiopsis effusa.* Samuti on leitud, et haldjajuuksed on seotud üdikulaadse seenega. Üdik ehk üdiseen ehk ­pärisüdik (*Pseudohydnum gelatinosum*) on kandseente hulka kuuluv söödav seeneliik, mis kuulub üdiku perekonda *Pseudohydnum.*

Viited
------

1. 1 2 3  Teadlased tegid selgeks, mis tekitab müstilisi „inglijuukseid" (2015). Forte 29.07.2015

https://forte.delfi.ee/artikkel/72017141/teadlased-tegid-selgeks-mis-tekitab-mustilisi-inglijuukseid
2. 1 2  Martinson, Riina (2021). Külm ehib puuoksad inglijuustega  7.01.2021

https://maaelu.postimees.ee/7149036/kulm-ehib-puuoksad-inglijuustega
3. 1 2  Inglijuuksed metsas (2021). Looduskalender 16.11.2021

https://www.looduskalender.ee/n/index.php/node/6140
4. 1 2 3 4  Tsõmbarevich, Oleg (2020). Haldja- ehk inglijuuksed. RMK 17.02.2020

https://www.rmk.ee/metsa-majandamine/loodusblogi/haldja-ehk-inglijuuksed
5. ↑  Kamenik, Jüri (2020). Kargetel päevadel kohtab metsas haldjajuukseid 07.02.2020

https://maaelu.postimees.ee/6889810/kargetel-paevadel-kohtab-metsas-haldjajuukseid
Airi Hallik-Konnula, 2008.
**Airi Hallik-Konnula** (sündinud 18. juulil 1975) on eesti ajakirjanik ja poliitik. 

Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli ajakirjanduse erialal 2001. aastal.

Hallik-Konnula on olnud ajakirja Maakodu toimetaja (2002–2007) ja Pokumaa teemapargi juhataja (2013–2016). 

Ta on kuulunud Rohelise erakonna juhatusse ning oli 2018. aastal üks Elurikkuse Erakonna asutajatest. Ta on seltsingu Roheline Urvaste ja Urvaste seltsimaja eestvedajaid.

Isiklikku
---------

2000. aasta augustis abiellus ta Margus Konnulaga (Contra). Neil on kaks poega: Herbert (sündinud 14. veebruaril 2001) ja Verner (sündinud 2003) .

Viited
------

1. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 3. juuli 2010. Vaadatud 2. septembril 2012.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
2. ↑
3. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. jaanuar 2015. Vaadatud 6. jaanuaril 2015.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)

Välislingid
-----------

* "Kodukandi mured tõid Airi Halliku poliitikasse" Grüüne
Pärtliöö veresaun
**Pärtliöö veresaun** oli hugenottide massiline tapmine Pariisis ööl vastu 24. augustit 1572 (pärtlipäeva) ja järgnenud päevil. 

Pärtliöö veresauna korraldasid katoliiklased Katariina di Medici ja Guise'ide algatusel, et hävitada oma poliitilisi vastaseid ja vabastada kuningas Charles IX hugenottide mõju alt. Kasutati ära, et hugenottide juhtkond oli seoses nende juhi Navarra Henri ja kuninga õe Marguerite de Valois' pulmadega Pariisi kogunenud; tapeti umbes 2000 hugenotti, sealhulgas kuninga mõjukas nõunik admiral Gaspard de Coligny. Tapatalgud korraldati ka provintsides. On teadmata, kui palju inimesi tapeti. Tänapäevased hinnangud kõiguvad 5000 ja 30 000 vahel.

Pärtliöö veresaun oli hugenotisõdade pöördepunkt. Paljud tähtsad hugenotid tapeti ja ülejäänutest mõnedki pöördusid katoliiklusse. Allesjäänud hugenotid marginaliseeriti, neil polnud enam tähtsate asjade otsustusõigust. Kuigi Pärtliöö veresaun polnud mingil juhul unikaalne, oli ta 16. sajandi usuvaenustest kõige ohvriterohkem ja tuntum ning jättis kogu Euroopa protestantidele teadmise, et katoliiklus on verejanuline ja ebausaldusväärne religioon.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Pärtliöö veresaun** |
Xanthos
Xanthose haud Ateena esimesel kalmistul.
**Emmanuíl Xánthos** (kreeka keeles Εμμανουήλ Ξάνθος; 1772 – 28. november 1852) oli kreeka kaupmees. Ta oli üks Filiki Eteria ("Sõprade Selts") asutajatest, Kreeka vandenõuorganisatsioonist, mis seisis Osmani impeeriumi vastu.

Biograafia
----------

Xanthos sündis Ottomani Kreekas Egeuse mere Pátmose saarel. Ta emigreerus noorena Itaaliasse ja asutati Lefkáda vabamüürlaste loožis ("Püha Mavra vabade ehitajate selts"), enne kui asus lõpuks elama Odessasse. Seal olles tutvus ta Nikolaos Skoufase ja Athanasios Tsakaloviga. Kolm meest tulid ideele asutada salaorganisatsioon, et valmistada ette pinnast Kreeka iseseisvumiseks ja koos asutasid nad 1814. aastal Odessas Filiki Eteria. Aastal 1818 kolisid kolm partnerit Konstantinoopolisse, et oma eesmärki edendada. Juulis jäi seal Skoufas haigeks ja suri, jättes Xanthose üheks kahest organisatsiooni juhist. Xanthos oli pühendatud Kreeka iseseisvussõjale, mis algas 1821. aastal.

Sõja ajal korraldas Xanthos Austriast põgenemise Aleksander Ypsilantise, hilisema Filiki Eteria juhi, kes oli tol ajal Mugatši vanglas vangistuses. Enne oma surma kirjutas ta oma memuaarid (Απομνημονεύματα), mis ilmus 1854. aastal ja on nüüd oluline ajaloolise teabe allikas Kreeka iseseisvussõja sisemiste toimingute kohta.

Xanthos suri Ateenas. Ta oli abielus Sevasti Kroustalaga.

Raamat
------

* Xanthos, Em. Memoirs for the Friendly Society ("Mälestused Sõbralikule Seltsile", faksiimile kordustrükk 1834 toim), Vergina (Ateena, 1996)

Viited
------

1. 1 2  Ioannis Michaletos (28. september 2006). "Freemasonry in Greece: Secret History Revealed". Balkanalysis.com. Originaali arhiivikoopia seisuga 24. juuni 2012. Vaadatud 31. augustil 2017.
2. 1 2  Alison, Phillips W. (1897). *The war of Greek independence, 1821 to 1833*. London : Smith, Elder. Lk 20, 21. (*retrieved from University of California Library*)
**Johannes Herm** VR I/2 ja II/3 (2/14. jaanuar 1893 Kolga vald, Harjumaa – 1. jaanuar 1926 Saue) oli Eesti sõjaväelane (mereväekapten).

1914. aastal lõpetas Herm Käsmu merekooli 2. klassi ja 1915. aastal Narva merekooli 3. klassi. Samal aastal sooritas ta Kroonlinnas eksternina mereväe lipniku eksamid.

Esimeses maailmasõjas 1. maist 1915 kuni 15. juulini 1918 teenis Johannes Herm Venemaa laevastikus. Herm osales lahingutes bulgaaria vägede vastu Rumeenia rindel (4. jaanuar – 8. detsember 1917), kus ta määrati pataljonikomandöriks. Jaanuaris 1917 lõi Herm bulgaarlaste rünnaku tagasi ja purustas terve nende väeosa. Selle eest anti talle Püha Georgi 4. järgu orden. 

Vene mereväest lahkudes oli Johannes Herm mereväe leitnandi auastmes.

Tegevus Eesti Vabadussõjas
--------------------------

Kui algas Eesti Vabadussõda, määrati ta suurtükipaat Lembitu dessantroodu ülemaks. Herm võttis osa kõigist Vabadussõja dessantidest, mis toimusid ajavahemikus detsembrist 1918 kuni jaanuarini 1919. 

1918. aasta 11. jaanuaril, staabikapten Karl Aleksander Pauluse haavamise järel, juhtis Herm tervet dessanti Kundas, kus ta juhatas umbes 300-mehelist üksust ja lõi vaenlase taganema. 18. jaanuaril Utria dessandis määrati ta vabastatud Narva-Jõesuu komandandiks ning aitas vabastada Narvat. 

1. veebruaril 1919 määrati Herm Rannavalve, Side ja Päästejaamade ülemaks. 28. novembril 1919 aga juba Eesti Merejõudude juhatajaks. 

Vabadussõjas osalemise eest autasustati Johannes Hermi I liigi 2. järgu ja II liigi 3. järgu Vabadusristiga. Samuti sai ta talumaa Sauel.

Tegevus Merejõudude juhatajana
------------------------------

Merejõudude juhataja oli Herm 28. novembrist 1919 kuni 1. märtsini 1925.

1920. aastal ülendati Herm II järgu kapteniks (1922. aastast kaptenleitnant) kiiduväärt teenistuse eest.

1920. aastatel viis Herm Merejõudude organisatsiooni üle rahuaegsele tegevusele, tegi korda merekindlused ja tänu oma järjekindlusele hankis Eestile miiniristlejad Lennuk ja Vambola. Samuti alustas Herm mereväelaste koolitamist Suurbritannias ning tegi Sõjaministeeriumile koos Hermann Salzaga ettekande, mida oleks Mereväes vaja muuta. Esmatähtsaks pidas Herm allveelaevade hankimist.

1923. aastal ülendati Herm mereväekapteniks.

Johannes Hermi tervis halvenes kiiresti, tal oli tuberkuloos. Juba 1924. aastast ei suutnud ta oma kohustustega toime tulla ja käis pidevalt ravil, kuid see ei aidanud. 

1925. aasta märtsist määrati Johannes Herm reservi ja uueks Merejõudude juhatajaks sai Hermann Salza.

Mereväekapten Johannes Herm suri 1. jaanuaril 1926 oma kodus Sauel. Maetud Tallinna Rahumäe kalmistule.
**Burgundia dünastia** oli Kapetingide dünastia kõrvalharu, mis põlvnes Prantsusmaa kuninga Robert II nooremast pojast, Burgundia hertsog Robert I-st.

Dünastia valitses Burgundia hertsogkonda aastatel 1032–1361. Dünastia pealiin lõppes Philippe I surmaga aastal 1361. Tema hertsogkonna päris Prantsusmaa kuningas Jean II, kelle ema oli olnud Burgundia dünastia liige; nii läks hertsogkond Valois' dünastiale, mis siis Prantsusmaad valitses.

Burgundia dünastia pealiini väljapaistvad liikmed olid:

* Robert I, Burgundia hertsog
* Henri, Portugali krahv
* Hugues III, Burgundia hertsog
* Eudes IV, Burgundia hertsog
* Burgundia Marguerite, Prantsusmaa kuninga Louis X esimene naine ja kuninganna
* Jeanne Lombakas, Prantsusmaa kuninga Philippe VI esimene naine ja kuninganna
* Philip I, Burgundia hertsog

Portugali haru
--------------

 *Pikemalt artiklis Portugali Burgundia dünastia*
Portugali Burgundia dünastia (portugali *Casa de Borgonha*) oli Burgundia dünastia Portugali kõrvalharu, mille asutas Portugali krahv Henri aastal 1093. Dünastia hääbus kuningas Fernando I de Portugali surmaga aastal 1383.

Vaata ka
--------

* Valois-Burgundia dünastia
**Maria Väli** (sündinud 19. oktoobril 1988) on eesti džässlaulja ja muusikapedagoog.

Haridus
-------

Maria Väli on õppinud Kuressaare Muusikakoolis Tiit Pauluse õpilasena klaverit ja laulu. Ta on lõpetanud 2008. aastal Saaremaa Ühisgümnaasiumi ning 2014. aastal magistriõppes Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia džässmuusika erialal (sh 2013–2014 õppis vahetusüliõpilasena Norra Tehnika- ja Teadusülikooli džässmuusika osakonnas). Tema erialaõpetajad olid Mare Väljataga ja Kadri Voorand.

Töö muusikapedagoogina
----------------------

2015. aastast on ta laulustuudio Meero Muusik poplauluõpetaja, lisaks töötab ta Tallinna Tehnikaülikooli Kammerkoori hääleseadjana.

Tegevus lauljana
----------------

Ta on osalenud Eesti Televisiooni lauluvõistlustel "Laulukarussell" ja "Kaks takti ette".

Maria Väli on hääleliigilt sopran. Ta on laulnud naisansamblis Söörömöö ja esinenud džässansamblitega 2 + 2 = 5 ja Maria Väli Kvartett ning trios Kolm Kõla. Alates 2011. aastast laulab ta esimest sopranit vokaalansamblis Estonian Voices.

Saavutused helilooja ja arranžeerijana
--------------------------------------

2011. aastal võitis ta Uno Naissoo nimelisel noorte loomingukonkursil esikoha enda kirjutatud lauluga "Forgotten Garden".

Väli on muusikaseadeid kirjutanud nii nendele ansamblitele, kus on ise laulnud, kui ka teistele tellijatele. Tema aastate jooksul kirjutatud seaded on ilmunud 2021. aastal noodiraamatuna "Mitmed viisid mitmel häälel. *A cappella* seaded vokaalansamblitele ja segakooridele". Tema loodud džässipalu on ilmunud kogumikes "Eesti jazz noodis" (Eesti Jazzliit, 2015 ja Read Kirjastus, 2021) ning Maria Väli Kvarteti CD-l "Elu on kui taevas" (2013).

Isiklikku
---------

Maria Välil on 2018. aastal sündinud kaksikud pojad.

Viited
------

1. ↑  Maria Väli tutvustus Eesti Jazziliidu kodulehel. Vaadatud 11.04.2024.
2. ↑  [Maria Väli koduleht Vaadatud 11.04.2024.
3. ↑  "Meero Muusik õpetajad. Mirjam Dede". Originaali arhiivikoopia seisuga 7. august 2017. Vaadatud 7. augustil 2017.
4. ↑  Tallinna Tehnikaülikooli kammerkoor. Dirigendid
5. ↑  Anne Adams. Muusikud muusikast: Maria Väli Ajakiri Kitarr, 06.05.2019.
6. ↑  Maria Väli tutvustus Eesti Jazziliidu kodulehel. Vaadatud 11.04.2024.
7. ↑  [Maria Väli koduleht Vaadatud 11.04.2024.
8. ↑  Maria Väli helilooming E-kataloogis ESTER. Vaadatud 11.04.2024.
9. ↑  Anne Adams. Muusikud muusikast: Maria Väli Ajakiri Kitarr, 06.05.2019.
10. ↑  Beebiga koos karjääriredelil Ajakiri Buduaar, märts-aprill 2019.

Välislingid
-----------

* Maria Väli koduleht
**Toivo Suursoo** (sündinud 13. novembril 1975 Tallinnas) on eesti endine jäähokimängija (ründaja) ja jäähokitreener. 

Ta lõpetas 1992. aastal Tallinna 45. Keskkooli.

1994. aastal sai ta esimeseks Eesti sündinud jäähokimängijaks, kes NHL-i *draft* '​is valituks osutuks (Detroit Red Wings valis ta sel aastal 283. valikuna).

Suursoo mängis aastatel 1990–1993 Eesti klubides. Klubikarjääri jooksul mängis ta veel muuhulgas Venemaa klubides Moskva Krõlja Sovetov, Nižnekamski Neftehimik ja Habarovski Amur, Soome kõrgliigaklubis HC TPS, Põhja-Ameerikas American Hockey League'i klubides Adirondack Red Wings ja Cincinnati Mighty Ducks, Rootsi kõrgliigaklubides Luleå HF ja Malmö Redhawks, Taani kõrgliigaklubis Herning Blue Fox, Valgevene kõrgliigaklubides Riga 2000 ja Minski Keramin ning Inglismaa klubis Swindon Wildcats.

Suursoo on mõned korrad mänginud Eesti jäähokikoondises (viimati 2011. aastal) ning olnud ka erinevate Eesti koondiste treener.

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Toivo Suursoo hockeydb.com lehel
* Toivo Suursoo sporditulemused
Milano toomkirik
**Milano toomkirik** (*Duomo di Milano*, *Duomo di Santa Maria Nascente*) on üks kuulsamaid gooti stiilis ehitisi Euroopas. See on Milano peapiiskopkonna katedraal ja pühitsetud neitsi Maarja sündimisele. Milano toomkirik asub Põhja-Itaalias Milano linna südames Piazza del Duomo ääres. 

Viielööviline, 157 m pikk ja 92 m lai basiilika on üks suuremaid gooti katedraale maailmas. Ta on mõeldud mahutama 40 000 inimest. Milano toomkiriku tähelepanuväärseim osa on katus oma 135 tornikese ja tohutu hulga kujude ning veesülititega. Katedraali 15.–16. sajandil ehitatud 108,5 meetri kõrgusele ulatuva kaheksanurgelise nelitistorni tippu kaunistab Giuseppe Perego 1774. aastal loodud kuldne Madonnina kuju.

Carlo Bazzi ja Giuseppe Bertini tegid koostööd kunstaklaaside loomisel, mis kaunistavad Milaano katedraali fassaade, samuti tegid mõned sisemised. Tänu valgusele, mis nende tööde kaudu läbib, omandab katedraal ainulaadse atmosfääri, kus erinevad varjundid ja värvitoonid sulanduvad kokku, luues kaasahaarava visuaalse kogemuse.

Ehituslugu
----------

Ehitust alustati Gian Galeazzo Visconti ajal 14. sajandil. Nimelt oli Gian Galeazzo pärast võimuletulekut Milanos laiendanud oma valdusi üle kogu Lombardia idaosa, allutanud endale osa Veneto piirkonnast ning maid ka lõuna pool. Unistades tervet Põhja-Itaaliat katvast kuningriigist, vajas ta oma tulevasele pealinnale väärilist kirikut.

Gian Galeazzo andis heldelt maksuraha tohutu hulga marmori hankimiseks ja kohaletoimetamiseks. Marmorit Milano lähedal ei leidu ja see toodi kohale Novara lähedalt Candoglia mägedest. *Duomo di Milano* teeb eriliseks asjaolu, et kiriku ehitamiseks on kasutatud vaid marmorit. 

*Duomo* esimene arhitekt ei ole täpselt teada. Dokumentides mainitud Simone da Orsenigo paistab olevat rohkem midagi töödejuhataja taolist. Kõige tõenäolisem on, et kaasati palju arhitekte, mõned neist kindlasti ka Saksamaalt ja Prantsusmaalt. Müürsepad ja muud ehitusmeistrid olid palgatud Como ümbrusest ja muudest maapiirkondadest (*i maestri campionesi*), ent ka Austriast, Ungarist ja mujalt.

Kiriku interjöör
### Fassaad

Kiriku pikk ehituslugu kajastub ilmekalt fassaadil, millega tehti algust 1590. aastal. Esialgu pidi fassaad tulema maneristlikus stiilis suurte uste ja madalate akendega. Töö aga peatati, sest leiti, et tulemused ei sobinud kokku ülejäänud ehitisega, ja 1650. aastaks valmis uus kavand, mille järgi säilis juba valmisehitatu, kuid sambaid ja tugipiilareid muudeti gootilikumaks. Fassaadi ehitamine jõudis lõpule alles 1807–1814 vastavalt Napoleon I juhistele. 

### Skulptuurid

*Duomo* on kaunistatud tohutu hulga skulptuuridega, mida on lisatud kogu kiriku olemasolu vältel. Vanimad kujud asuvad kiriku idaküljel, hiliseimad läänes; kõrgemal asetsevad kujud on uuemad kui allpoolsed.

Interjöör
---------

Pealöövi sambad on unikaalsed tänu nende ülaosas olevatele kujudega kaunistatud niššidele.

Parempoolses löövis esimese akna all asub Ariberto rist (12. sajandist) ja peapiiskop Ariberto (1018–1045) haud.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Milano toomkirik** |

* Milano toomkiriku koduleht
**Otto von Buxhoeveden** (surnud 24. september 1575 Paadla mõis) oli Saaremaa aadlik ja Taani ooberstleitnant.

Otto von Buxhoeveden oli Saaremaa stiftifoogti Johann von Buxhoevedeni ja Barbara von Dönhoffi poeg.

Talle kuulusid Paadla, Vennarti ja Koikla mõis ja ta oli Haeska mõisa rentnik.

Kärla Maarja Magdaleena kirikus asub Otto von Buxhövdeni epitaaf, mille lasi 1591. aastal teha tema lesk Anna. Epitaafi autor on tõenäoliselt Tönnies Evers noorem[*viide?*].

Otto von Buxhoeveden

Perekond
--------

Otto von Buxhoeveden oli abielus Palivere mõisa pärijanna Anna von Ovelackeriga (maetud 1598), kes oli Palivere mõisniku Bernt von Ovelackeri tütar. Abielust sündisid:

* Otto (hukati 1613), Paadla, Vennarti ja Anija mõisnik, Taani ooberst;
* Reinhold (maetud 1640), Palivere ja Türi-Alliku mõisnik, Rootsi rittmeister;
* Johann, *Seskamois*i ja Vana-Puka mõisa (*Buxhöwdenshof*i) mõisnik.

Vaata ka
--------

* Buxhoeveden

Viited
------

1. ↑  6231 Buxhövdeni epitaaf, B.Raschky, 1637 (õli, puit) • Mälestised

Välislingid
-----------

* Väljavõte Saaremaa rüütelkonna genealoogilisest käsiraamatust
* Kärla kirik
Max van der Stoel (1981)
**Maximilianus van der Stoel** (hollandi hääldus: [ˌmɑksimiliˈaːnʏs vɑn dər stul]; 3. august 1924 Voorschoten – 23. aprill 2011 Haag) oli hollandi poliitik, diplomaat ja jurist.

Max van der Stoel õppis Leideni Ülikoolis õigusteadust ja sotsioloogiat, 1947. aastal sai ta doktorikraadi õigusteaduste alal ja 1953. aastal sotsioloogias. Tööparteisse astus ta 1946. aastal.

1953–1958 töötas ta Wiardi Beckmani Sihtastuses, mis oli Tööparteile alluv teadusliku uurimise keskus. Max van der Stoel oli Hollandi parlamendi esimese koja liige aastatel 1960–1965 ja 1966–1973 ning 1977–1981 Hollandi parlamendi teise koja liige.

22. juulist 1965 kuni 22. novembrini 1966 oli ta Hollandi välisasjade riigisekretär. 1971–1973 oli Max van der Stoel Euroopa Parlamendi liige.

Max van der Stoel oli Hollandi välisminister 11. maist 1973 kuni 19. detsembrini 1977 ja 11. septembrist 1981 kuni 29. maini 1982. 1. juulist 1983 kuni 1. augustini 1986 oli Max van der Stoel Hollandi esindaja ÜRO juures. Alates 1. augustist 1986 kuni 1. jaanuarini 1993 oli ta Hollandi Riiginõukogu liige.

1. jaanuarist 1993 kuni 1. juulini 2001 oli Max van der Stoel CSCE/OSCE vähemusrahvuste ülemvolinik. Max van der Stoel pööras vähemusrahvuste ülemvoliniku ametis palju tähelepanu Eesti ja Läti vene vähemustele, kuid Venemaa vähemusrahvuste olukord teda ei huvitanud.

Viited
------

1. ↑  Max van der Stoel (1924-2011) Foundation Max van der Stoel
2. ↑  The Netherlands. Ministries, etc. rulers.org
3. ↑  Riina Kionka. In memoriam: Max van der Stoel 1924 – 2011 Diplomaatia, nr. 93, Mai 2011

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Norbert Schmelzer** | **Hollandi välisminister**1973–1977 | Järgnev**Chris van der Klaauw** |
| Eelnev**Chris van der Klaauw** | **Hollandi välisminister**1981–1982 | Järgnev**Dries van Agt** |
| Eelnev**Hugo Scheltema** | **Hollandi esindaja ÜRO juures**1983–1986 | Järgnev**Peter van Walsum** |
| Eelnev***amet loodi*** | **CSCE/OSCE vähemusrahvuste ülemvolinik**1993–2001 | Järgnev**Rolf Ekéus** |
**Alec Martinez** (sündinud 26. juulil 1987 Rochester Hillsis Michigani osariigis) on USA jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Vegas Golden Knights.

2007. aastal valiti ta NHL-i *draft* '​is Los Angeles Kingsi poolt 95. valikuna. Aastatel 2005–2008 mängis ta Miami Ülikooli meeskonnas. Hooaegadel 2008–09 ja 2009–10 mängis ta Kingis noorte meeskonnaga Manchester Monarchs AHL-is, kuid sai hooajal 2009–10 kirja ka oma esimesed neli mängu NHL-is. Regulaarselt kuulus ta Kingsi meeskonda alates hooajast 2010–11. Hooaja 2012–13 esimesel poolel toimunud NHL-i tööseisaku ajal mängis ta Soome kõrgliiga klubis TPS.

Aastatel 2012 ja 2014 kuulus ta Stanley karika võitnud Kingsi meeskonda. 2014. aasta Stanley karika viiendas mängus lõi Martinez teisel lisaajal New York Rangersi vastu värava, millega kindlustas Kingsile karika.

2020. aasta veebruaris siirdus Martinez Golden Knightsi. 2023. aastal võitis ta Golden Knightsi Stanley karika, mis oli Martinezi karjääri juba kolmas Stanley karika võit.

USA jäähokikoondise koosseisus võitis ta 2018. aasta maailmameistrivõistlustelt pronksmedali.

Viited
------

1. ↑  "LA Kings Acquire Two Second-Round Picks, Trade Alec Martinez to Vegas". nhl.com. 19.1.2020. Vaadatud 9.8.2020

Välislingid
-----------

 Alec Martinez – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Alec Martinez NHL.com lehel
* Alec Martinez hockeydb.com lehel

| * v
* r
Vegas Golden Knights |
| --- |
| 
**Väravavahid**: Laurent Brossoit **·** Adin Hill **·** Robin Lehner **·** Jonathan Quick **·** Logan Thompson |
| 
**Kaitsjad**: Nicolas Hague **·** Ben Hutton **·** Alec Martinez **·** Brayden McNabb **·** Daniil Miromanov **·** Alex Pietrangelo **·** Shea Theodore **·** Zach Whitecloud |
| 
**Ründajad**: Michael Amadio **·** Ivan Barbašov **·** Teodors Bļugers **·** William Carrier **·** Paul Cotter **·** Pavel Dorofejev **·** Jack Eichel **·** Brett Howden **·** William Karlsson **·** Phil Kessel **·** Keegan Kolesar **·** Jonathan Marchessault **·** Nolan Patrick **·** Nicolas Roy **·** Reilly Smith **·** Chandler Stephenson **·** Mark Stone (*C*) |

Mall:Stanley karikas 2012
Mall:Stanley karikas 2014
Mall:Stanley karikas 2023
**Nižnije Sergi** (vene keeles Нижние Серги) on linn Venemaal Sverdlovski oblastis, Nižnije Sergi rajooni halduskeskus. Linn asub Serga jõe ääres, Jekaterinburgist ligikaudu 80 km läänes.

Nižnije Sergi rajati 1743. aastal seoses malmisulatus- ja rauatootmistehase ehitamisega. Nižnije Sergi sai aleviks 1928. aastal ja linnaks 1943. aastal.

Viited
------

1. ↑  Нижние Серги "Мой Город" : Народная энциклопедия городов и регионов России. Vaadatud 20. juulil 2023

Sverdlovski oblasti vapp
Sverdlovski oblasti linnad

Alapajevsk  | Aramil  | Artjomovski  | Asbest  | Berjozovski  | Bogdanovitš  | Degtjarsk  | Irbit  | Ivdel  | Jekaterinburg  | Kamensk-Uralski  | Kamõšlov  | Karpinsk  | Katškanar  | Kirovgrad  | Krasnoturjinsk  | Krasnoufimsk  | Krasnouralsk  | Kušva  | Lesnoi  | Mihhailovsk  | Nevjansk  | Nižni Tagil  | Nižnije Sergi  | Nižnjaja Salda  | Nižnjaja Tura  | Novaja Ljalja  | Novouralsk  | Pervouralsk  | Polevskoi  | Rež  | Revda  | Serov  | Severouralsk  | Sredneuralsk  | Suhhoi Log  | Sõssert  | Zaretšnõi  | Talitsa  | Tavda  | Turinsk  | Verhni Tagil  | Verhnjaja Põšma  | Verhnjaja Salda  | Verhnjaja Tura  | Verhoturje  | Voltšansk
Hilary Putnam (2006)
**Hilary Whitehall Putnam** (31. juuli 1926 Chicago – 13. märts 2016) oli USA filosoof, matemaatik ja informaatik.

Putnam oli 20. sajandi teise poole analüütilise filosoofia suurkuju. Tema teadustööd olid olulised vaimufilosoofias, keelefilosoofias, matemaatikafilosoofias ja teadusfilosoofias.

Peale filosoofia tegutses ta matemaatika ja informaatika alal. Koos Martin Davisega töötas ta välja Davise-Putnami algoritmi Boole'i avaldise kehtestatavuse probleemi lahendamiseks ja aitas näidata Hilberti kümnenda probleemi lahendamatust.

Putnam oli tuntud selle poolest, et ta suhtus omaenda filosoofilistesse positsioonidesse sama halastamatu kriitikaga kui teiste omadesse. Selle tulemusena omandas ta oma filosoofiliste seisukohtade sagedase muutja maine.

Vaimufilosoofias on Putnam tuntud argumentidega identiteediteooria vastu, mis põhinevad tema hüpoteesil vaimusündmuste mitmesest realiseeritavusest ja tema versioonil funktsionalismist.

Keelefilosoofias arendas ta koos Saul Kripke ja teistega välja osutamise põhjusliku teooria ning sõnastas tähenduse uudse, eksternalistliku teooria, mis põhineb Teisik-Maa mõtteeksperimendil.

Matemaatikafilosoofias töötasid Putnam ja Willard Van Orman Quine välja Quine'i-Putnami asendamatuseargumendi abstraktsete matemaatiliste objektide olemasolu kasuks. Hiljem näitas ta, et matemaatika pole puhtalt loogikaline, vaid kvaasiempiiriline.

Epistemoloogias on Putnam tuntud mõtteeksperimendi "Aju tõrres" kriitikuna. See eksperiment tundub olevat jõuline argument skeptitsismi kaitseks, kuid Putnam seab kahtluse alla selle koherentsus (filosoofia)e.

Metafüüsikas kaitses Putnam esialgu realismi, kuid lõpuks sai selle üheks kõige häälekamatest kriitikutest, võttes omaks niinimetatud pragmaatilise realismi. Sellegipoolest jäi ta eluaeg truuks teaduslikule realismile, mis laias laastus tähendab seda, et küpsed teaduslikud teooriad kirjeldavad asju ligikaudu niisugustena, nagu need on.

Eesti keeles on ilmunud tema raamat "Kolmekordne lõng: vaim, keha ja maailm" (tõlkinud Tiiu Hallap, Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2020, sari "Avatud Eesti raamat").

Publikatsioonid
---------------

* Is Semantics Possible?. – H. Kiefer, M. Munitz (toim). *Languages, Belief and Metaphysics*, *Contemporary Philosophic Thought: The International Philosophy Year Conferences at Brockport*, State University of New York Press, kd 1. 1970. Ümbertrükk: Hilary Putnam. *Mind, Language and Reality*, *Philosophical Papers*, kd 2, 1975, lk 139–152.
* Explanation and Reference. G. Pearce, P. Maynard (toim). *Conceptual Change*, Dordrecht: Reidel 1973, lk 199–221.
* *Mathematics, Matter and Method* (*Philosophical Papers*, kd I), Cambridge University Press 1975
	+ Truth and necessity in mathematics
	+ What Theories Are Not
* *Mind, Language and Reality* (*Philosophical Papers*, kd II)
	+ Is Semantics Possible?
	+ Explanation and Reference
* *Meaning and the Moral Sciences*, Routledge Kegan & Paul 1979
	+ Meaning and Knowledge
	+ Literature, Science and Reflection
	+ Reference and Understanding
	+ Realism and Reason
* *Reason, Truth and History*, Cambridge: Cambridge University Press 1981.