recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Dayot Upamecano (2020)
**Dayotchanculle Oswald Upamecano** (sündinud 27. oktoobril 1998 Évreux's) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Saksamaa kõrgliiga klubis Müncheni Bayern ja Prantsusmaa jalgpallikoondises.

2015. aastal liitus ta Austria kõrgliiga klubiga Salzburgi Red Bull. Ta asus esmalt mängima klubi reservmeeskonnas FC Liefering Austria esiliigas. Hooajal 2015–16 debüteeris ta ka Red Bull Salzburgi meeskonnas.

2017. aasta jaanuaris siirdus ta umbes 10 miljoni euro eest Saksamaa kõrgliiga klubisse RB Leipzig, kellega sõlmis nelja ja poole aasta pikkuse lepingu.

2021. aasta veebruaris sõlmis ta viieaastase lepingu Bayerniga. Leping jõustub 2021. aasta juulis.

2015. aastal võitis Upamecano Prantsusmaa kuni 17-aastaste koondisega omavanuste Euroopa meistrivõistlused. Prantsusmaa jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 5. septembril 2020 UEFA Rahvuste Liiga mängus Rootsi vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta kolm päeva hiljem oma teises koondisemängus Horvaatia vastu.

Välislingid
-----------

 Dayot Upamecano – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis

| * v
* r
Prantsusmaa koondis  –  2022. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Lloris (c)
* 2 Pavard
* 3 Disasi
* 4 Varane
* 5 Koundé
* 6 Guendouzi
* 7 Griezmann
* 8 Tchouaméni
* 9 Giroud
* 10 Mbappé
* 11 Dembélé
* 12 Kolo Muani
* 13 Fofana
* 14 Rabiot
* 15 Veretout
* 16 Mandanda
* 17 Saliba
* 18 Upamecano
* 20 Coman
* 21 L. Hernandez
* 22 T. Hernandez
* 23 Areola
* 24 Konaté
* 25 Camavinga
* 26 Thuram
* Treener: Deschamps

 | Prantsusmaa |
**Ozolpils** on küla (*skrajciems* ehk hajaküla) Lätis Tukumsi piirkonna Smārde vallas. Küla asub valla lõunaosas maantee A10 ääres ja jääb vallakeskusest Smārdest 6,7 ning Riiast 57 kilomeetri kaugusele.

Küla on tekkinud endise Ozoli mõisa (*Eichendorf*) juurde. 1. jaanuarini 1972 oli küla Ozolpilsi külanõukogu halduskeskuseks, seejärel sai sellest Smārde külanõukogu halduskeskus. Aastail 2009–2021 kuulus küla Engure piirkonda.

Külas asub Ozolpilsi bussipeatus..

Aastal 2018 oli külas 31 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 37.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze, vaadatud 29.05 2020
2. ↑  Latvijas PSR administratīvi-teritoriālais iedalījums uz 1972. gada 1. janvāri. Izdevniecība «Liesma», Rīga 1972
3. ↑  IS Mantojums

| * v
* r
Smārde valla asulad |
| --- |
| 
Aizpure **·**  Bērzāji  **·**  Cērkste **·**  Dzegūzes **·**  Kūdra **·**  Lielaisciems **·**  Milzkalne **·**  Ozolpils **·**  Radziņciems **·**  Rauda **·**  **Smārde** **·**  Zvirbuļi |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Beļava valla külast; Mētriena valla küla kohta vaata artiklit Ozolkalns (Mētriena vald)* |

---

**Ozolkalns** on küla (*vidējciems*) Lätis Gulbene piirkonnas Beļava vallas. Küla asub merepinnast 140 meetri kõrgusel, Riiast 182, piirkonna keskusest Gulbenest 5 ja vallakeskusest Beļavast 12 kilomeetri kaugusel. 

Külas on kultuuri- ja spordikeskus «Zīļuks». Varem asus seal ka postkontor. Külas on Kļaviņi ja Blome bussipeatus.

Asula on tekkinud Blome mõisa (*Blumenhof*) keskuse juurde. Aastani 1979 oli see Ozolkalnsi külanõukogu halduskeskuseks. Nõukogude perioodil oli küla Gulbene kolhoosi keskasulaks. Blome mõisa hooned (ait, häärber) on muinsusmälestistena kohaliku kaitse all. Pärlimäe muinaskalmed ja Lazdi mäe linnamägi ning muinaskalmed ehk Kruusamägi on muinsusmälestistena riikliku kaitse all.

2017. aastal oli külas 202 elanikku, 2022. aastal 220.

Viited
------

1. ↑  Autotransporta direcija
2. ↑  Autotransporta direcija
3. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. 1. sējums. Rīga : A/S Preses nams. 2001. 113. lpp. ISBN 9984-00-412-0.
4. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija
5. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija
6. ↑  Vietvārdu datubāze

| * v
* r
Beļava valla asulad |
| --- |
| 
Auguliena **·**  **Beļava** **·**  Butāni **·**  Gāršnieki **·**  Gulbītis **·**  Letes **·**  Mili **·**  Naglene **·**  Ozolkalns **·**  Pilskalns **·**  Silamala **·**  Sīļi **·**  Spriņģi **·**  Svelberģis **·**  Vanagi |
Hervé Renard
**Hervé Jean-Marie Roger Renard** (sündinud 30. septembril 1968 Aix-les-Bains's) on Prantsusmaa jalgpallitreener ja endine mängija.

Tema mängija karjäär kestis aastatel 1983–1998. Ta mängis Prantsusmaa klubides AS Cannes (1983–1990), Stade de Vallauris (1991–1997) ja SC Draguignan (1997–1998). Tema mängijapositsioon oli kaitsja.

Pärast mängijakarjääri lõppu alustas ta treenerikarjääri. 1999–2001 juhendas ta amatöörklubi SC Draguignan, kus ta karjääri viimased aastad mängis. 2004. aastal juhendas ta Inglismaa tugevuselt neljanda liiga klubi Cambridge United ja seejärel Vietnami kõrgliiga klubi Nam Định. Aastatel 2005–2007 oli ta Prantsusmaa klubi AS Cherbourg peatreener.

Aastatel 2008–2010 oli ta Sambia jalgpallikoondise peatreener. 2010. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel jõudis ta koondisega veerandfinaali, mis oli Sambia parim tulemus turniiril 14 aasta jooksul. Pärast seda oli ta 2010. aasta aprillist oktoobrini Angola koondise peatreener.

2011. aastal oli ta Alžeeria klubi USM Alger peatreener. Juba samal aasta naasis ta Sambia koondise peatreeneri kohale. 2012. aastal võitis ta Sambia koondisega Aafrika rahvaste karikavõistlused. 2013. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel langeti aga juba alagrupiturniiril.

Suurema osa hooajast 2013–2014 oli ta Prantsusmaa kõrgliiga klubi Ligue 1 Sochaux-Montbéliard peatreener. Sochaux-Montbéliard jäi liigas 18. ja langes kõrgliigast välja.

2014. aasta juulis määrati ta Elevandiluuranniku jalgpallikoondise peatreeneriks. 2015. aastal võitis ta koondisega Aafrika rahvaste karikavõistlused. Renard sai sellega esimeseks, kes oli võitnud Aafrika rahvaste karikavõistlused kahe erineva koondisega.

2015. aasta mais määrati ta Prantsusmaa kõrgliiga Lille'i peatreeneriks. Ta vallandati aga juba sama aasta novembris, kuna Lille oli 13 liigamänguga kogunud ainult 13 punkti.

2016. aasta veebruaris asus ta juhendama juba kolmandat Aafrika koondist, saades Maroko jalgpallikoondise peatreeneriks. Ta viis 2017. aasta novembris koondise esimest korda pärast 20 aastast vaheaega maailmameistrivõistlustele. Samal kuul pikendati tema lepingut kuni 2022. aastani. 2019. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel langes Maroko konkurentsist kaheksandikfinaalis ning Renard astus pärast seda tagasi.

2019. aasta juulis sai Renard Saudi Araabia jalgpallikoondise peatreeneriks.

Viited
------

1. ↑  "Herve Renard appointed Ivory Coast boss". BBC Sport. 31.1.2014. Vaadatud 15.6.2018
2. ↑  "Lille part ways with coach Herve Renard after only six months". FOX Sports. Vaadatud 15.6.2018
3. ↑  "Morocco extend Herve Renard's contract until 2022". "Morocco extend Herve Renard's contract until 2022"]. BBC Sport. 21.11.2017. Vaadatud 15.6.2018

| * v
* r
Maroko koondis  –  2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused |
| --- |
| 

* 1 Bounou
* 2 Achraf
* 3 Mendyl
* 4 Da Costa
* 5 Benatia (c)
* 6 Saïss
* 7 Ziyech
* 8 El Ahmadi
* 9 El Kaabi
* 10 Belhanda
* 11 Fajr
* 12 Munir
* 13 Boutaïb
* 14 Boussoufa
* 15 Aït Bennasser
* 16 N. Amrabat
* 17 Dirar
* 18 Harit
* 19 En-Nesyri
* 20 Bouhaddouz
* 21 S. Amrabat
* 22 Tagnaouti
* 23 Carcela
* Treener: Renard

 | Maroko |
**Tähtaniis** on vürts, mida saadakse harilikust tähtaniisipuust (*Illicium verum*). 

Tähtaniisipuu viljad on tähekujulised tumepruunid kaunad, mille igas kaheksast segmendist asub herneterasuurune seeme. Kasutatakse tervelt või jahvatatult vürtsina. 

Tähtaniisipuu viljad, millest saadakse vürtsina kasutatavat tähtaniisi

Päritolu ja kasvatamine
-----------------------

Pärit on tähtaniis Lõuna-Hiinast ja Põhja-Vietnamist, kus teda tuntakse juba 3000 aastat. Tänapäeval kasvatatakse seda ka 
Kambodžas, Laoses, Jaapanis ja Filipiinidel.

Tähtaniisi saadakse igihaljalt puult, mis kasvab kuni 8 m kõrguseks ning mille eluiga on üle 100 aasta. Alates seitsmendast kasvuaastast hakkab puu kandma punakaspruune, korkjalt puiseid tähekujulisi kogukukkurvilju, milles on kastanpruunid läikivad umbes 8 mm suurused seemned. Üks puu annab aastas kuni 40 kg vilju. Pärast koristamist lastakse viljadel päikese käes kuivada ja need kaotavad kuni 3/4 oma esialgsest kaalust.

Räägitakse, et inglise meresõitja ning piraat John Thomas Cavendish olla 9. septembril 1588 tähtaniisi Filipiinidelt Plymouth'i kaasa toonud. Euroopas võeti tähtaniis kulinaarias kasutusele alles 17. sajandil, mil Vene õukonnas hakati kasutama seda teevürtsina.

Omadused
--------

Kuigi tähtaniisi seemnete aroom tuleneb anetoolist ehk aniisikamprist (seesama eeterlik õli annab esiletungiva maitse ka aniisiseemnetele), ei ole aniis ja tähtaniis omavahel bioloogiliselt suguluses. Sarnane nimi on tulnud nende lõhna- ja maitselisest sarnasusest. Kuigi tähtaniis lõhnab täpselt nagu aniis, on tema maitse täidlasem, kirbem ja põletavam.

Ostmine ja säilitamine
----------------------

Tervete viljade aroom säilib pimedas, kuivas ja õhukindlana hoituna aastaid. Pulbrist lahtub aroom aga kiiresti.

Kasutamine
----------

* Aasia köökides on tähtaniis laialdast kasutamist leidev vürts ja teemaitsestaja. Hiina köögis maitsestatakse tähtaniisiga sea-, pardi- ja haneliha.
* Euroopas kasutatakse tähtaniisi piparkookides, ploomi- ja pirnihoidistes ning magustoitudes, jookidest jõulutees ja hõõgveinis.
* Õli kasutatakse aniisiõli asendajana pagaritoodetes ja maiustustes, jäätistes ja liköörides, näiteks Anisette'is.
* Tähtaniis kuulub hõõgveinivürtsi, piparkoogivürtsi ja viievürtsisegu koostisse.

Tervislik toitumine
-------------------

Tähtaniisi soovitatakse rahvameditsiinis närida pärast sööki seedimise kergendamiseks ja hingeõhu parandamiseks.
Samuti aitavat tähtaniis puhituste, köha ja bronhiidi vastu.
**"Reckless Love"** on Soome ansambli Reckless Love debüütalbum.

Albumi andis 10. veebruaril 2010 välja plaadifirma Spinefarm Records ja see jõudis Soome albumiedetabelis debüteerides 13. kohale. 

Albumi produtsent oli Ilkka Wirtanen. Lood salvestati 2009. aasta suvel Helsingis muusikastuudios Hip Studios. Album ilmus uuesti 19. detsembril 2010 lisamärkega "Cool Edtion", sisaldades boonuslugusid, mis oli saadaval varem vaid Jaapani versioonil ja singlitel.

Lood
----

1. Feel My Heat
2. One More Time
3. Badass
4. Love Machine
5. Beautiful Bomb
6. Romance
7. Sex
8. Back To Paradise
9. So Yeah!
10. Wild Touch
11. Born To Rock

### Boonuslood

1. Get Electric
2. Back To Paradise (akustiline versioon)
3. Hysteria [Def Leppard *cover*] (akustiline versioon)
4. Sex (akustiline versioon)
5. Back To Paradise (remiks)

Singlid
-------

* One More Time
* Beautiful Bomb
* Romance
* Badass [UK versioon]
* Romance [UK versioon]
* Back to Paradise

Liikmed
-------

* Olli Herman - laulja
* Pepe Salohalme - kitarr
* Hessu Maxx - trummid
* Jalle Verne - basskitarr
**Albert Üksip** (8. detsember 1886 Narva – 10. august 1966 Tallinn) oli eesti näitleja, botaanik ja tõlkija.

Elukäik
-------

Albert Üksip lõpetas Narva linnakooli ning oli aastail 1902–1923 kontoriametnik Narva vabrikutes. Hariduse omandas ta peamiselt iseõppimise teel. Ta oskas ka maalida ja mängis viiulit.

Aastal 1905 hakkas ta tegelema näitlemisega, olles hiljem ka näitejuht Narva eesti ja vene amatöörtruppides. Aastatel 1923–1949 oli Üksip Estonia teatri näitleja. Aastatel 1945–1951 oli ta õppejõud Eesti NSV Riiklikus Teatriinstituudis.

Aastail 1931–1932 asutas ta Estonia teatri arhiivimuuseumi. Ta kirjutas palju teatriga seotud artikleid.

Aastatel 1927–1931 korrastas ta Tallinna Provintsiaalmuuseumis herbaariumikogu (14 500 ühikut), millest sai hiljem Eesti Loodusmuuseumi kogu. Ta oli suurepärane taimetundja, hunditubakate spetsialist. Tema kirjutatud on hunditubakate köited "Eesti NSV flooras" ja "NSV Liidu flooras".

Tunnustus
---------

* 1945 Eesti NSV teeneline kunstnik
* Eesti Teatriühingu (ETÜ) auliige
* Eesti Looduseuurijate Seltsi auliige

Albert Üksipi mälestuskivi Narvas

Mälestuse jäädvustamine
-----------------------

Albert Üksipile on püstitatud Narva Pimeaias mälestuskivi.

### Albert Üksipi – Rudolf Nuude taskukell

 *Pikemalt artiklis Albert Üksipi – Rudolf Nuude taskukell*

Teosed
------

* Üksip, Albert 1975. *Mälestused*. (Järelsõna: Helvi Einas). Tallinn: Eesti Raamat, 343 lk.

Isiklikku
---------

1929. aastast oli abielus näitleja Albina Kausiga.

Viited
------

1. ↑  Ons see uudiseks, et ... - Maa Hääl : maarahva ajaleht, nr 36, 26. märts 1934.
**Püha Albert Suur** ehk **Albertus Magnus** (enne 1200 Lauingen, Švaabimaa – 15. november 1280 Köln) oli filosoof. (Ametliku nimetusega *"Doctor universalis", praeclarus philosophus Teutonicus, episcopus theologusque.*)

Albertus Magnus sündis Švaabimaal; õpingute ajal Itaalias ühines dominiiklaste vennaskonnaga. Õppis Paduas, Bolognas ja Pariisis. 1254 sai Albertist dominiiklaste provintsiaal-prior ning mõnda aega oli ta isegi paavsti isiklik teoloog. 1259 aastal esitas ta koos Aquino Thomase ja Peetriga Tarentasist dominiiklaste süstemaatilise õpetamise plaani. Mõne aja pärast määrati ta Regensburgi piiskopiks, kuid kahe aasta möödudes loobus ta sellest ning hiljem pöördus tagasi Kölni kloostrisse.

Tema kuulsaim õpilane on Aquino Thomas, kellega nad olid eluaegsed sõbrad ja vaimuvennad kuni Thomase surmani aastal 1274. Teoloogia õpetamisel rakendasid mõlemad Aristotelese põhimõtteid ning püüdsid usku ja mõistust lahus hoida, seejuures mõlemat väärtustades.

Albert Suur suri 15. novembril 1280 Kölnis ning on maetud Kölni Andrease kirikusse. Temast jäi maha 38 köidet filosoofilisi mõtisklusi ja teoloogilisi analüüse, lisaks hulk astronoomia-, keemia-, geograafia- ja füsioloogiakirjutisi.

Albert Suure monument Kölnis
Albert Suur kuulutati õndsaks 1622. aastal, kuid kanoniseeriti alles 1931, mil paavst Pius XI ta Kiriku Doktoriks kuulutas.

Kunstis kujutatakse tavaliselt dominiiklaste rüüs puldis loengut pidamas või oma kuulsa õpilase Aquino Thomasega midagi arutamas.

Töid
----

* *De unitate intellectus*s
* *Problemata determinate*
* *De fato*
* *De XV problematibus*
* *De natura boni*
* *De sacramentis*
* *De incarnatione*
* *De bono*
* *De quattuor coaequaevi*s
* *De homine*
* *De natura et origine animae*
* *Summa theologiae de mirabilis scientia Dei* (jäi pooleli). Levinud lühema pealkirjaga "Summa theologiae".

Viited
------

1. 1 2  Simon Tugwell, *Albert and Thomas,* New York Paulist Press, 1988, p. 3, 96–7
2. 1 2 3 4  Pühakuteraamat, Tallinn, Perioodika, 1995, lk 10

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Albert Suur** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Tsitaadid Vikitsitaatides: **Albert Suur** |
**Albert Roosvalt** (3/16. veebruar 1903 Tudulinna vald (Iisaku kihelkond) – 3. veebruar 1963 Pärnu) oli eesti vaimulik.

Alghariduse omandas ta Tudulinna, Lohusuu ja Mustvee koolides. Aastal 1925 lõpetas ta Rakvere Õpetajate Seminari. Seejärel töötas ta mitmes kohas kooliõpetajana. Aastal 1928 astus ta Tartu Ülikooli usuteaduskonda, mille lõpetas 1934. aasta detsembris. Prooviaastal oli ta Helme Maarja koguduses abipraost Johannes Uustali ja Tallinna Jaani koguduses piiskopliku vikaari Hans Kubu juures. 31. mail 1936 ordineeriti ta Tallinna toomkirikus piiskop Hugo Bernhard Rahamägi poolt õpetajaks.

Ta oli aastal 1936 Halliste Püha Anna koguduse adjunktõpetaja (oli Johannes Selliovi adjunktiks). 13. detsembril 1936 aastal valiti ta Pärnu Eliisabeti koguduse I ja II pihtkonna noorsootöö õpetajaks; ametisse asus ta 1. jaanuaril 1937, olles samal ajal mõlema pihtkonna perekonnaseisuametnik. Aastatel 1939–1953 oli ta Leesi Katariina koguduse õpetaja, olles veel aastatel 1940–1953 Kuusalu Laurentsiuse koguduse ja Loksa Püha Neitsi Maarja koguduse hooldajaõpetaja. Lisaks valiti ta 19. novembril 1945 Ida-Harju praostkonna abipraostiks ja aastal 1948 praostiks. Aastal 1949 sai ta konsistooriumi assessoriks. Aastatel 1953–1963 oli ta Pärnu Eliisabeti koguduse õpetaja, saades veel 29. juulil 1953 Pärnu praostkonna praostiks. Ta suri 3. veebruaril 1963 ning ta on maetud Kuusalu kalmistule.

Isiklikku
---------

Tema poeg Uno Roosvalt on maalikunstnik.

Viited
------

1. ↑  Pärnu Eliisabeti kogudus. Eel- ja ajalugu. Pärnu 2000
2. ↑  Konrad Veem Eesti Vaba Rahvakirik Dokumentatsioon ja leksikon EVR Stockholm 1988

Välislingid
-----------

* Albert Roosvalt – rõõmusõnumi jagaja
**Albert Vendelin** (21. august 1914 Petrograd – 24. mai 2007) oli Eesti NSV riigitegelane.

Ta lõpetas 1937. aastal Prof. M. A. Bontš-Brujevitši nimelise Leningradi Elektrotehnika Sideinstituudi, 1972. aastal kaitses ta majandusteaduste kandidaadi väitekirja.

Ta oli aastatel 1952–1957 Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimehe asetäitja, aastatel 1957–1964 oli ta Eesti NSV Rahvamajandusnõukogu esimehe I asetäitja. Aastatel 1964–1967 oli ta Eesti NSV Riikliku Ehituskomitee esimees, 1968–1975 oli ta Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimehe asetäitja. Aastatel 1975–1988 oli ta Ehituse Teadusliku Uurimise Instituudi direktor. 1988. aastal jäi ta pensionile.

Ta külastas suvel 1957 ehitusalast näitust Göteborgis ning mõnda Rootsi ehitusmaterjalitehast ja ehitusettevõtet. Tema reisimuljed avaldati 1958. aastal eraldi raamatuna. Selles tõsteti positiivselt esile Rootsi innovatiivset ehitusmaterjalide tööstust ja ehitustehnoloogiat, laiemale eestikeelsele lugejaskonnale tutvustati esmakordselt ka gaasbetooni.

Ta oli aastast 1943 NLKP liige; ta on olnud EKP Keskkomitee liige. 

Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu IV, V, VI, VII ja VIII koosseisu saadik.

Teoseid
-------

* "10 päeva Rootsis. Märkmeid ehitusmaterjalidest ja ehitusest". Toimetaja Armas Luige. Tallinn 1958. 84 lk
	+ selle lühiarvustus: "Rootsi ehitustegevust seatakse eeskujuks". Teataja nr 20, 31. oktoober 1958. Lk 3

Tunnustus
---------

* 1984 Eesti NSV teeneline insener
* Tööpunalipu orden (2 tk)
* orden Austuse märk (2 tk)

Viited
------

1. ↑  "10 päeva Rootsis. Märkmeid ehitusmaterjalidest ja ehitusest". Toimetaja Armas Luige. Tallinn 1958. Lk 5 jj

Kirjandus
---------

* "Valitud ja valitsenud...". Koostanud Jaan Toomla. Tallinn 1999
* Eesti majanduse biograafiline leksikon 1951\*2000. Ilo. 2003

Välislingid
-----------

* Haud Tallinna Metsakalmistul
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib tänapäeva haldusüksusest; hertsogkonna kohta vaata artiklit Saksi-Lauenbergi hertsogkond* |

---

Asend Schleswig-Holsteini liidumaal
**Herzogtum Lauenburg** on 2. järgu haldusüksus (kreis) Saksamaal Schleswig-Holsteini liidumaal. Asub liidumaa kaguosas. Piirneb idas Mecklenburg-Vorpommerniga, lõunas Alam-Saksimaaga ja läänes Hamburgiga.

14. sajandist alates hõlmas suurema osa tänapäeva kreisist Saksi-Lauenburgi hertsogkond. 1876 liideti see Schleswig-Holsteini provintsiga, kuid hertsogkonna nimetus säilitati.

Kreisis asub Lauenburgische Seeni looduspark.

Haldusjaotus
------------

Herzogtum Lauenburgi kreis jaguneb 6 maakonnavabaks linnaks ja 8 maakonnaks (mis jagunevad 132 linnaks ja vallaks).

### Maakonnavabad linnad

* Geesthacht
* Lauenburg/Elbe
* Mölln
* Ratzeburg
* Schwarzenbek
* Wentorf bei Hamburg

### Maakonnad

* Berkenthini maakond
* Breitenfelde maakond
* Bücheni maakond
* Hohe Elbgeesti maakond
* Lauenburgische Seeni maakond
* Lütau maakond
* Sandesneben-Nusse maakond
* Schwarzenbek-Landi maakond

Välislingid
-----------

* Herzogtum Lauenburgi kreisi koduleht
**Aivo Kapten** (sündinud 7. juulil 1964) on Eesti kaitseväelane ja kaitseliitlane, endine Kaitseliidu Tartu maleva pealik. 

1996. aasta 27. mail hõivasid Kaitseliidu Tartu maleva liikmed Aivo Kapteni juhtimisel peaaegu seitsmeks tunniks Eesti Põllumajandusülikooli peahoone ning tõkestasid inimeste majjapääsemise. Kaitsepolitsei süüdistas Kaptenit võimupiiride ületamises ning teenistusvolituste kuritarvitamises. Aivo Kapten oli ainus Tartu maleva liige, kellele seoses mässukatsega süüdistus esitati. Kapteni sõnul oli see aga paljude Kaitseliidu lihtliikmete ühine otsus ning maleva juhatus oli vaid nende soovi elluviija. Maja vägivaldne ülevõtmine oli seotud sellega, et malev ei saanud kohtult õigust ning 1940. aastal korjandustest laekunud raha eest ehitatud maja tagasi.

Tartu ringkonnakohtu otsusega karistati Kaptenit aastase tingimisi vabadusekaotusega.

2005–2009 oli Aivo Kapten Eesti Kaitseväe Lõuna kaitseringkonna staabiülem, ringkonnaülema kohusetäitja.

2007. aastal andis president Toomas Hendrik Ilves talle majori sõjaväelise auastme.

Viited
------

1. ↑  "Tartu Kaitseliidu mässu arutamine lükkus sügisesse" Õhtuleht, 12. märts 1997
2. ↑  "Aivo Kapteni kriminaalkaristus jäi jõusse" Õhtuleht, 28. oktoober 1997
3. ↑
4. ↑
Johan Casimir Ehrnrooth

**Johan Casimir Ehrnrooth** (26. november 1833 Nastola – 5. veebruar 1913 Helsingi) oli Soome (soomerootsi) päritolu Venemaa sõjaväelane. 1881. aastal oli ta lühikest aega Bulgaaria peaminister. 

Vene sõjaväes jõudis ta kindralleitnandi auastmeni ja sai tsaari usaldusmeheks. Ta osales imaam Šamili vastases sõjas Tšetšeenias, Poolas mässu mahasurumisel ja Bulgaarias osmanitevastases võitluses. Pärast Bulgaaria iseseisvumist oli ta Bulgaaria sõjaminister.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Petko Karavelov** | **Bulgaaria peaminister**1881 | Järgnev**Riigipea ja valitsusjuhi kohuseid täitis Bulgaaria vürst**
Alexander I Battenberg |

  


Bulgaaria peaministrid

**Bulgaaria kuningriik:** Burmov | Drumev | D. Cankov | Karavelov | Ehrnrooth | *koht täitmata* | Sobolev | D. Cankov | Karavelov | Drumev | Karavelov | Radoslavov | Stoilov | Stambolov | Stoilov | Grekov | Ivančov | Petrov | Karavelov | Danev | Petrov | Petkov | Stančov\* | Gudev | Malinov | Gešov | Danev | Radoslavov | Malinov | Teodorov | Stambolijski | A. Cankov | Ljapčev | Malinov | Mušanov | Georgiev | Zlatev | Tošev | Kjoseivanov | Filov | Gabrovski\* | Božilov | Bagrjanov | Muraviev | Georgiev

**Bulgaaria Rahvavabariik:** G. Dimitrov | Kolarov | Červenkov | Jugov | Živkov | Todorov | Filipov | Atanasov | Lukanov

**Bulgaaria Vabariik:** Popov | F. Dimitrov | Berov | Indzhova | Videnov | Sofiyanski | Kostov | Sakskoburggotski | Stanišev | Borisov | Rajkov | Orešarski | Bliznaški | Borisov | Gerdžikov | Borisov | Petkov | Donev | Denkov
**Aivo Paljasmaa** (sündinud 23. jaanuaril 1948 Haapsalus) on eesti endine näitleja ja ajakirjanik.

Ta lõpetas aastal 1966 Haapsalu 1. Keskkooli. Aastatel 1966–1968 õppis Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedris (ei lõpetanud).

Ta töötas aastatel 1969–1971 ja 1972–1976 Rakvere Teatris ning aastatel 1971–1972 Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris. Hiljem on ta tegutsenud spordi- ja kultuuriajakirjanikuna, samuti on ta juhendanud näiteringe. Ta on mänginud filmis ("Võõra nime all", 1984, Eesti Telefilm).

Rolle
-----

* 1969 Giorgi Huhhašvili "Taevas ja maa" (Levan)
* 1969 Jean Anouilh "Lõoke" (Tremouille)
* 1970 Robert Bolt "Mees kõikideks aegadeks" (Richard Rich ja Henry VIII)
* 1971 Friedrich Schiller "Fiesco vandenõu Genuas" (Lomellino)
* 1972 Jüri Tuulik "Hübriidgloobus" (Kriimu)
* 1972 Lope de Vega "Tantsuõpetaja" (Vandalino)
* 1975 Vambola Rähn "Kodukäijate kodu" (Üllar)

Isiklikku
---------

Ta on olnud abielus Luule Komissaroviga.

Kirjandus
---------

* Eesti teatri biograafiline leksikon Tallinn 2000
Johan Ahlberg 1985. aastal
**Johan Ahlberg**, varem **Juhan Ahlberg**, (1. august 1933 – 25. veebruar 2013 Tallinn) oli eesti alpinist.

Ta on tõusnud NSV Liidu kõrgeima mäe tippu, korrates sellega Eesti kõrgtõusude rekordit alpinismis.

Haridustee
----------

Ta lõpetas 1952. aastal Tartu I Keskkooli ja 1958. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi kiitusega laevaremonditeaduskonna laevaehituse ja -remondi erialal.

Sport ja alpinism
-----------------

Ta tegeles keskkooli ajal mitme spordialaga: kergejõustiku, poksi ja langevarjuhüpetega. Kergejõustikutreeninguid jätkas ta Ruudi Toomsalu juhendamisel ka TPI-s õppides.

Mägedes hakkas ta käima üliõpilasena. 1960. aastal võttis ta radisti ja ronijana osa ekspeditsioonist Pamiiris Taga-Alai ahelikus. Selle käigus esmavallutati 30. juulil Hillar Kaalu juhtimisel 6211 meetri kõrgune seni veel vallutamata mäetipp. Tipp nimetati Estonia mäetipuks. Esmatõusjate seas tõusis tippu ka Juhan Ahlberg. See oli eestlaste esimene tõus üle 6000 m kõrguse mäe tippu.

Ta oli 1970. aastate teisel poolel koos Ilmar Priimetsa, Enn Saare ja Jaak Sumeriga eesti esimesi treener-instruktoreid rahvusvahelises alpilaagris MAL-Pamir.

### Tõusud seitsmetuhandelistele

1974. aastal võttis Ahlberg osa ekspeditsioonist Lenini mäele (7134 m) ja tõusis Ilmar Priimetsa juhtimisel tippu mäe lõunaküljelt.

1978. aastal tõusis ta koos Ilmar Priimetsa, Enn Saare ja Jaak Sumeriga Pamiiris Korženevskaja tippu (7105 m). Enn Saar võttis kolm tipukaaslast pildile. 1982. aastal vallutas ta koos Aaro Aedviiriga Kommunismi mäetipu (7495 m).

Kokku on ta tõusnud kolme seitsmetuhandelise tippu: kolmel korral Korženevskaja, kahel korral Lenini tippu ja ühel korral Kommunismi mäetippu.

Tsitaat
-------

Johan Ahlberg Kommunismi tipus (1982): "Oleme tipus! Seisatan imestunult. On nagu kahju. Kas ongi kõik? Sel momendil vilksatab läbi pea mõte, et oleks seda redelit veel jätkunud, oleks oma jõuvarudega kasvõi 8 kilomeetrini tõusnud."

Raamatud
--------

* Johan Ahlberg. *Mäed kutsuvad. Miks?* Tallinn, 1997
* Johan Ahlberg. *Eesti elu: kotijooks? Väärtushinnangud muutuvad... Kummale poole?* Tallinn, 2003 ISBN 998-5788974

Isiklikku
---------

Tema pojad on Tallinna Vanalinna Seltsi juhatuse liige Indrek Ahlberg (sündinud 1963) ja uroloog Armen Ahlberg (sündinud 1965).

Viited
------

1. 1 2  Hugo Treffneri Gümnaasium. Lennud. 1952. htg.tartu.ee
2. 1 2  Johan Ahlberg. geni.com
3. 1 2  Johan Ahlberg. "Mäed kutsuvad. Miks?" Tallinn, 1997. Lk 1
4. ↑  TTÜ lõpetajad 1918–2006. digi.lib.ttu.ee
5. 1 2 3  Ülevaade Eesti alpinismist. jkalpiklubi.ee
6. ↑  Johan Ahlberg. "Mäed kutsuvad. Miks?" Tallinn, 1997. Lk 31
7. 1 2 3  Johan Ahlberg. "Mäed kutsuvad. Miks?" Tallinn, 1997. Lk 93
8. ↑  Johan Ahlberg. "Mäed kutsuvad. Miks?" Tallinn, 1997. Lk 94
9. ↑  Indrek Ahlberg. inforegister.ee
**Hessen-Rheinfelsi maakrahvkond** loodi Hesseni kõrvalliinina Philipp II (1541–1583) jaoks, kes oli maakrahv aastatel 1567–1583, ja Hessen-Kasseli kõrvalliinina Ernst I (Hessen-Rheinfels-Rotenburg) (1623–1693) jaoks, kes oli maakrahv aastatel 1627–1658.

Esimene loomine
---------------

Philipp oli Hesseni maakrahvi Philipp Suuremeelse ja Christina Saksimaalt (1505–1549) kolmas poeg. Pärast isa surma aastal 1567 jagati Hesseni maakrahvkond esimesest abielust pärit nelja poja vahel. Philipp Noorem sai Rheinfelsi lossi ümber ja Sankt Goari linna Reini vasakkaldal asuvad maatükid. Sealt hoidis ta kontrolli all ka Schotteni, Stornfelsi, Bad Homburgi, Lißbergi, Ulrichsteini ja Itteri linna ning osakest endisest väga üllast ja märkimisväärselt rikkast Katzenelnbogeni krahvkonnast Maini jõest põhjas.

Teine loomine
-------------

Moritz Õpetatud (1572–1632) oli Hessen-Kasseli maakrahv aastatel 1592–1627. Moritz pöördus aastal 1605 protestandiks, olles hiljem kistud Kolmekümneaastasesse sõtta, ja pärast seda, kui teda sunniti oma territooriume Darmstadti liinile loovutama, loobus ta aastal 1627 oma poja Wilhelm V (1602–1637) kasuks troonist, tema nooremad pojad said apanaažid, mis tekitasid mitu dünastia kõrvalharu (Hessen-Rotenburg, Hessen-Eschwege ja Hessen-Rheinfels), millest koos ühendamistega kestis Hessen-Rheinfels-Rotenburg kuni 1834. aastani.

1627. aastal sai Moritzi noorem poeg Ernst (1623–1693) pärandiks Rheinfelsi ja Alam-Katzenelnbogeni ning mõni aasta hiljem, pärast oma vendade Friedrichi (1617–1655) ja Hermanni (1607–1658) surma, lisandusid tema valdustele Eschwege, Rotenburg, Wanfried ja muud alad.

Maakrahvide loend
-----------------

Esimene loomine
* Philipp II (1541–1583), maakrahv 1567–1583.

Teine loomine
* Ernst I 1627–1658, Hessen-Rheinfels-Rotenburgi maakrahv 1658–1693.
Teiste tähenduste kohta vaata lehekülge Püha Risti basiilika (täpsustus).

---

Santa Croce kirik
Galileo Galilei haud Santa Croce kirikus
**Santa Croce kirik** (ka **Santa Croce basiilika**, itaalia keeles *Basilica di Santa Croce* 'Püha risti basiilika') on Firenzes asuv frantsiskaani kirik.

Santa Croce kirik asub Püha Risti väljakul (*Piazza di Santa Croce*) 800 m Firenze toomkirikust Santa Maria del Fiorest kagus.

Santa Croce kirik on maailma suurim frantsiskaani kirik. Sellel on 16 kabelit. Paljud neist on kaunistatud Giotto di Bondone ja tema õpilaste freskode, kenotaafide ja teiste seinakaunistustega.

Legend räägib, et Santa Croce kiriku rajas Püha Franciscus ise. Praegust hoonet, mille rajamise kulud kattis linna üks rikkamaid peresid, hakati ilmselt rajama 1294 Arnolfo di Cambio poolt. Sel ajal, kui kirikut rajama hakati, asus see soisel maal väljaspool linnamüüri.

Kiriku esialgne kavand peegeldas frantsiskaanide rangeid põhimõtteid. Põrand meenutab põhiplaanilt T-risti, mis on Püha Franciscuse sümbol. See on 115 m pikk. Lööv ja kaks külglöövi on eraldatud kaheksakandiliste sammaste rividega. Kirikust lõuna pool asus klooster ja selle mõned hooned on säilinud.

Santa Croce kiriku pühitses 1442 paavst Eugenius IV.

1470. aastatel valmis ristikäigus Pazzi kabel, mis oli ehitatud kapiitlisaalina. Selle arhitekt oli Filippo Brunelleschi, kes oli projekteerinud ka toomkiriku ja juhtinud selle ehitamist. Brunelleschi projekt oli endiselt rangelt lihtne ja ilustusteta.

1560 ehitati kirik vastureformatsiooni käigus ümber. Sisetöid kirikus juhtis Giorgio Vasari. Nende käigus likvideeriti altariruumi löövist eraldav vahevõrestik. Ümberehitused kahjustasid kiriku ilustusi ning paljud enne kiriku seintel olnud altarid hävitati.

Praegune kellatorn rajati 1842 äikese tõttu hävinud varasema kellatorni asemele. Selle uusgooti stiilis fassaad ehitati 1857–1863 Anconast pärit juudi arhitekti Nicolo Matase juhtimisel.

1866 Itaalia ühendamise käigus natsionaliseeris Itaalia valitsus Santa Croce kiriku nagu enamiku Itaalia pühakodasid.

1966 ujutas Arno jõgi suure osa Firenzest üle. Jõgi tungis ka Santa Croce kirikusse, tuues endaga muda, kütteõli ja muud reostust. Kiriku hoonetele ja kunstiaaretele tekitati rasket kahju ja nende restaureerimine kestis aastakümneid.

Kirikus on paljude kuulsate itaallaste hauad. Sinna on maetud näiteks Michelangelo, Galileo Galilei, Niccolò Machiavelli ja Gioacchino Rossini. Mälestusmärke on sinna püstitatud ka inimestele, kes tegelikult on maetud mujale, näiteks Dantele, Enrico Fermile ja Guglielmo Marconile. Sellepärast nimetatakse seda ka **Itaalia kuulsuse templiks** (**Templo dell'Italie Glorie**).
Herzliyya (Iisrael)Herzliyya
Asukoht Iisraelis
Herzliyya kesklinn
Herzliyya uus elurajoon
Herzliyya jahisadam
**Herzliyya** (vanemas latinisatsioonis Herẕliyya, heebrea keeles הרצליה) on linn Iisraelis.

Linn asub Tel Avivist põhja pool. Elanike arv on 87 200 (2010), pindala on umbes 26 km².

Linn on nime saanud moodsa sionismi rajaja Theodor Herzli järgi. Ta asutati 1924 ja asutajate seas oli nii uusümberasujaid kui neid, kes sealkandis juba kaua olid elanud. Juba esimestel aastatel pärast Herzliyya asutamist rajati sinna Iisraeli esimene lennuväli. Pärast Iisraeli riigi väljakuulutamist 1948 hakkas Herzliyya elanike arv kiirelt suurenema ja 1960, kui see oli tõusnud 25 tuhandeni, sai asula linna õigused.

Vahemere ääres asuv linnarajoon Herzliyya Pitu'aẖ on kujunenud rikkamate iisraellaste elupaigaks. Iisraeli Statistika Keskbüroo avaldas Iisraeli 15 suurima linna elanike keskmise sissetuleku aastail 2003–2005, milleks oli umbes 6700 seeklit kuus, seevastu Herzliyyas oli see 8211 seeklit. Kuid linna asumite elanike sissetulekute vahel on suur erinevus: töölisasumite elanikud on vaesed, eliitasumite elanikud seda rikkamad. Herzliyya elanikud on keskmisest vanemad: alla 14 aasta vanused lapsed moodustasid linlastest 18%, samas kui Iisraeli keskmine oli 27,5%.

Iisraeli 15 suurima linna elukvaliteedi uuringus saavutas Herzliyya 2008. aastal 2. koha. Sealhulgas saavutati esikoht investeeringute osas haridusse ja keskkooli kiitusega lõpetanute osakaalus. Ka rahanduse osas saavutas Herzliyya 2. koha, sest lõpetas 2006. aasta märgatava eelarveülejäägiga.

Kultuur
-------

* Herzliyya kunstide palee
* Herzliyya kammerorkester

Alates 2000 korraldatakse igal aastal Herzliyya konverents, kuhu kogunevad Iisraeli tipp-poliitikud, sõjaväe juhtkond, ärieliit, akadeemikud, ajakirjanduse esindajad, diplomaadid ja juudi organisatsioonide esindajad mujalt maailmast.

### Kino

* Herzliyya kinomaja (ehk Herzliyya Cinémathèque) on Iisraeli suurim televisiooni- ja filmistuudio.

### Muuseumid

* Herzliyya kaasaegse kunsti muuseum
* Bet HaRishonim (linna ajaloo muuseum)

### Haridus

* Herzliyya interdistsiplinaarne keskus

### Sõpruslinnad

Herzliyyal on kaksteist sõpruslinna, neist kuus Euroopa Liidust ja neli USA-st. Herzliyya sõpruslinnad on Alicante (Hispaania), Banská Bystrica (Slovakkia), Beverly Hills (USA), Columbus (USA), Dnipro (Ukraina), Funchal (Portugal), Hollywood (USA), Leipzig (Saksamaa), Marl (Saksamaa), Paphos (Küpros), San Bernardino (USA) ja San Isidro (Argentina).

Välislingid
-----------

 Herzliyya – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Herzliyya linnavalitsuse sait (heebrea keeles)
**Ulrich Andresen** (24. märts 1931 Pariis, Prantsusmaa – 22. august 2001 Tartu) oli Eesti veemootorisportlane, treener ja spordikohtunik.

Ta töötas ujumis- ja veepallitreenerina Tartu Kalevis.

Oli 1950. aastatel Eesti veemootorispordile üks alusepanijaid Tartus. Ta on harrastanud tollase Eesti NSV erinevaid paadiklasse (nii sport- kui ka vabapaate, mõlemas liigis nii pära- kui ka sisemootoriga). Võistles aastatel 1957–1969, võitis 1957. aastal esimestel Eesti NSV esivõistlustel sisemootoriga kaatrite võistlusklassis E-3 (kaassõitja Edgar Tiits) esikoha. Tuli 1962. aastal sportpaadil (võistlusklass SA) veel Eesti NSV meistriks ning sai aastatel 1960–1969 Eesti NSV meistrivõistlustel lisaks kokku kaks hõbe- ja kuus pronksmedalit.

Hiljem tegutses veemootorispordi kohtunikuna. Töötas mudelsepana, ehitas võistluspaate, muuhulgas ka tollase NSV Liidu esimese *proprider*-kerega võistluspaadi.

Tunnustus
---------

* NSV Liidu meistersportlane

Isiklikku
---------

Tema ema oli lastekirjanik ja raamatuillustreerija Ellen Koit-Andresen.

Tema pojad Peep ja Sven ning pojapojad Henrik ja Sven-Erik Andresen on samuti veemootorisportlased.

Viited
------

1. ↑  "Ulrich Andresen". // Veemoto Eestis 1954 – 2003. Koostanud Vahur Joala. Varrak. Tallinn 2003. Lk 273

Kirjandus
---------

* "Ulrich Andresen". // Veemoto Eestis 1954 – 2003. Koostanud Vahur Joala. Varrak. Tallinn 2003. Lk 18 ja 271–277

Välislingid
-----------

* Ulrich Andreseni sporditulemused. *Vaadatud 26. mail 2021*
* Tartu Kalevi Veemotoklubi. *Vaadatud 26. mail 2021*
* Haud Tartu Maarja kalmistul
Laniakea superparve kaart
**Laniakea superparv** (inglise keeles *Laniakea Supercluster*, hawaii *lani+ākea*) on hiiglaslik galaktikate superparv.

2014. aasta uuringud näitasid, et Kohalik Superparv (kuhu kuulub meie Linnutee tähesüsteem) on osa Laniakea superparvest.

Laniakea superparve läbimõõt on umbes 160 megaparsekit (520 miljonit valgusaastat). Superparve kuulub üle 100 000 galaktika.

Laniakea superparve raskuskeskmes asub Suur Tõmbaja.

Mitu suurt superparve – Shapley, Perseuse-Kalade, Coma ja Herkulese superparv – asuvad Laniakea naabruses. Kõik nad, nagu ka Laniakea superparv ise, kuuluvad galaktilise filamendi Kalade-Vaala superparvede kompleksi koosseisu.

"Laniakea" on tuletatud havai keelest, kus *lani* tähendab "taevast" ja *ākea* tähendab "mõõtmatut".

Galerii
-------

 Maa asukohtMaaPäikesesüsteemGouldi vööOrioni haruLinnuteeKohalik rühmVirgo parvLaniakea parvMeie universum

Välislingid
-----------

* Arko Olesk: "Tere tulemast Laniakeasse!" Postimees, 13. september 2014
* Stella Reino ja Elmo Tempel: "Laniakea - superparv, mida meie galaktika võib oma koduks nimetada" Delfi Forte, 11. november 2014
*
Püha apostli Andreas Esmakutsutu ordeni ordenikett ordenimärgiga ja ordenitäht
Püha apostli Andreas Esmakutsutu ordenimärk
**Püha apostli Andreas Esmakutsutu orden** (vene keeles Орден Святого апостола Андрея Первозванного) on Venemaa Föderatsiooni kõrgeim riiklik teenetemärk.

Kaitsepühaku apostel Andreas Esmakutsutu järgi nimetatud teenetemärk asutati Venemaa presidendi seadlusega 1. juulist 1998 "Püha apostli Andreas Esmakutsutu ordeni taastamisest". Seadluse punkti 5 kohaselt, kui orden antakse teenete eest sõjategevuspiirkonnas, siis antakse kavalerile üle Püha apostli Andreas Esmakutsutu ordenimärk ja ordenitäht mõõkadega.

Teenetemärk koosneb kaelas kantavast ordeniketist, selle otsas rippuvast ordenimärgist ja rinnas kantavast ordenitähest.

Varsti pärast Venemaa Ukrainale kuuluva Krimmi annekteerimist märgati 9. mail 2014 võidupäeva paraadi Moskvas juhatunud Venemaa kaitseministri Sergei Šoigu paraadmundril Püha apostli Andreas Esmakutsutu ordenit mõõkadega. Sellekohast presidendi seadlust pole aga avaldatud.

Kavalere
--------

* 1998 – Dmitri Lihhatšov (nr 1)
* 1998 – Nursultan Nazarbajev (nr 3)
* 1998 – Aleksandr Solženitsõn (nr 4; keeldus vastu võtmast)
* 1999 – Aleksius II (nr 5)
* 2008 – Daniil Granin (nr 14)
* 2011 – Mihhail Gorbatšov (nr 15)
* 2017 – Juri Grigorovitš (nr 16)
* 2019 – Aleksandra Pahmutova (nr 20)
* 2020 – Gerbert Jefremov (nr 21)

Vaata ka
--------

* Keiserlik Püha apostli Andreas Esmakutsutu orden

Viited
------

1. ↑  Новые государственные награды украсили кители руководства Минобороны РФ в День Победы. tass.ru, 9. mai 2014
2. ↑  Александр Солженицын. statesymbol.ru

Välislingid
-----------

 Püha apostli Andreas Esmakutsutu orden – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib trooja printsessist; teiste sellenimeliste isikute kohta vaata artiklit Hesione (täpsustus).* |

---

**Hesione** oli vanakreeka mütoloogias Trooja printsess, kuningas Laomedoni tütar ja Priamose (tollal Podarkese) õde.

Laomedon oli väga kitsi ja kiuslik mees. Ta pettis isegi Poseidonit ohvritoomisel. Karistuseks saatis Poseidon Trooja rannikut laastama merekoletise. Oraakel ütles, et koletis ei lahku enne, kui on printsess Hesione alla neelanud. Legendi teise versiooni järgi tõmmati loosi, keda koletisele ohverdada, ja liisk langes Hesionele.

Kui Hesione oli kalju külge seotud, saabus sinna Herakles oma sõprade Telamoni ja Oiklesega. Herakles lubas koletise tappa ja neiu vabastada, kui saab tasuks hobused, mille Zeus oli Laomedonile annetanud hüvituseks tema onu Ganymedese eest. Laomedon nõustus kohe. Herakles lõigi koletise maha, aga Laomedon keeldus talle hobuseid andmast.

Seepeale tappis Herakles koos oma kaaslastega ära nii Laomedoni kui ka kõik tema pojad peale noorima, Podarkese. Ühe versiooni järgi olevat Podarkes pääsenud seetõttu, et oli parasjagu Früügias sõjaretkel, kuid harilikult räägitakse, et Herakles kuulutas Hesione oma sõjasaagiks, andis ta Telamonile naiseks ja lubas tal ükskõik kelle linnaelanikest endaga Kreekasse kaasa võtta. Hesione valis Podarkese, kelle Herakles muidu tapnud oleks. Seepeale Herakles leebus ja lubas neiul oma loori eest venna vabaks osta. Nii juhtuski. Herakles andis Trooja valitsemise üle Podarkesele, keda sellest ajast hakati ostetud meheks ehk Priamoseks kutsuma (kreeka keeles tähendab *primai* 'ostma').

Hesione sai Telamoniga poja Teukrose.
*Mitte segi ajada samas vallas asuva Kolga rahvamajaga*

---

Kolgaküla rahvamaja (september 2017)
**Kolgaküla rahvamaja** on rahvamaja Harju maakonnas Kuusalu vallas Kolgakülas.

Esimene Kolgaküla rahvamaja avati 1931. aastal. Ehitamise algatas Kolgaküla Haridusselts.

17. juulil 2006 põles süüdatud rahvamaja maha. Uus rahvamaja, mis on praktiliselt põlenud hoone koopia, avati pärast korjandusi ja heategevusaktsioone 19. juunil 2008. Kohal oli president T. H. Ilves.

19. ja 20. oktoobril 2012 korraldas Kolgaküla Selts rahvamajas filmifestivali, kus näidati kaheksat filmi, mille stseene on filmitud Kolgakülas. 

Kohalikud inimesed on osalenud massistseenides sellistes mängufilmides nagu "Inimesed sõdurisinelis" (1968), "Verekivi" (1972), "Äratus" (1989), "See kadunud tee" (1990), "Tulivesi" (1994), "Vanad ja kobedad saavad jalad alla" (2002), "Seenelkäik" (2012) ning üldlaulupeo tule teekonda kajastavas dokumentaalfilmis "Tulekummardajad" (2000).

Festivaliga samal ajal avati maja kõrval Eesti filmi 100. aastapäevale pühendatud infotahvel-kaart.

Viited
------

1. 1 2   (vaadatud 17.12.2017)

Välislingid
-----------

* Rahvamaja koduleht
**Langstiņi** on küla (*lielciems*) Lätis Ropaži piirkonna Garkalne vallas. Küla asub valla keskosas merepinnast 11 meetri kõrgusel Langstiņi järve kaldal. Langstiņi jääb valla keskusest Berģist 5,4 ja Riia keskusest 17 kilomeetri kaugusele.

Küla tekkis esimese maailmasõja eel suvilapiirkonnana Langstiņi järve lõuna- ja kagukaldale. Teise maailmasõja järel rajati järvest 700 meetrit lõunasse Nõukogude armee baas, kus paiknes õhujõudude sidejuhtimiskeskus. 1960. aastatel oli külas ligi 40 maja, seal asusid pood, lasteaed ja pioneerilaager. Asula hakkas kasvama XX sajandi lõpus ja XXI sajandi alguses, mil see kujunes prestiižikaks elamupiirkonnaks.

Külas on lasteaed ja kasarmute asemele rajatud spordisaal, seal asuvad Mediku iela, Krievupes iela ja Langstiņi bussipeatus.

2008. aastal oli külas 601 elanikku, 2020. aastal 799.

Viited
------

1. ↑  Vietvārdu datubāze
2. ↑  «Спортзал вместо казармы».
3. ↑  Autotransporta direcija
4. ↑  Autotransporta direcija
5. ↑  Autotransporta direcija

| * v
* r
Garkalne valla asulad |
| --- |
| 
Amatnieki **·**  Bāliņi **·**  Baltezers **·**  Berģi **·**  Bukulti **·**  Garkalne **·**  Gāršas **·**  Langstiņi **·**  Makstenieki **·**  Priedkalne **·**  Priežlejas **·**  Skuķīši **·**  Sunīši **·**  Suži **·**  Upesciems |
**Gamviki kirik** on kirik Norra põhjaosas Troms og Finnmargi maakonnas Gamviki vallas Gamvikis. Ta asub kohaliku tee nr 263 (*fylkesvei 263*) ääres. See on kõige põhjapoolsem kirik Mandri-Euroopas.

Kirik ehitati 1957–1958 ja selle pühitses sisse piiskop Alf Wiig 27. aprillil 1958, neljandal pühapäeval pärast ülestõusmispüha. Arhitektid on Gudolf Blakstad ja Herman Munthe-Kaas.

Kirik on betoonist. Ta on ehitatud töökirikuks. Kirikuruumis on 224 kohta ja kogudusesaalis 80 kohta.

Kiriku läänetiiva vastas üle tee (*Kirkeveien*) asub surnuaed.

Kogudus ja kihelkond
--------------------

Kuningliku resolutsiooniga 16. novembrist 1861 eraldati osa Tana kogudusest Nesseby kihelkonnast Tana kihelkonnaks ning sellega liideti osa Lebesby kihelkonna Kjøllefjordi kogudusest Gamviki kogudusena.

1. jaanuaril 1914 muudeti Tana ja Gamviki koguduse vahelist piiri, nii et osa Tana kogudusest läks Gamviki koguduse alla.

Kuningliku resolutsiooniga 11. oktoobrist 1968 eraldati Gamviki kogudus Tana kihelkonnast eraldi Gamviki kihelkonnaks.

Juubel
------

Aastal 2008 tähistati 50 aasta möödumist kiriku sisseõnnistamisest. Pidulikul jumalateenistusel teenisid Gamviki koguduse õpetaja ning Hammerfesti praostkonna praost. Kaasa tegid Gamviki koguduse koor ja lasterühmad. Kutsutud olid kõik, kes olid selles kirikus laulatatud, konfirmeeritud või ristitud.

Varasemad kirikud
-----------------

Esimene kirik (*samekapellet* ('saami kabel')) rajati algselt 1718–1719 misjonikirikuna Deatnu valda Gullholmenisse. Sealt toodi ta Gamviki 1856 ja õnnistati sisse 1858. Kabel seisis uue kiriku kõrval 1914. aastani. Pärast sajandivahetust oli kavas viia see üle Hopi, kuid see plaan jäi soiku.

Teine Gamviki kirik rajati kabeli kõrvale ja pühitseti sisse 15. juulil 1894. Seal oli 260 istekohta. Saksa väed põletasid selle 5. novembril 1944 taganedes maha nagu suurema osa teisigi Finnmargi kirikuid.

* Vaade loodestVaade loodest
* ArmulaudArmulaud
* AltarAltar
* KüünlajalgKüünlajalg
* Altar kootud altaripildigaAltar kootud altaripildiga
* Kootud altaripiltKootud altaripilt
* Rõdu ja orelRõdu ja orel

Viited
------

1. ↑  "fm.fylkesbibl.no". Originaali arhiivikoopia seisuga 15. september 2014. Vaadatud 14. september 2014.
2. 1 2 3 4  riksarkivet.no, lk 4.
3. ↑  *Vårt Land*, 25.04.08, lk 12
Kolgata asukoht traditsiooni järgi, Püha Haua kirikus.
**Kolgata** on paik väljaspool Jeruusalemma müüre 1. sajandi alguses pKr, kus väidetavalt toimus Jeesuse Kristuse ristilöömine. 

Nimi *Kolgata* on eesti piiblikeele mugandus kreeka nimest *Golgotha* Uues Testamendis. Selle aluseks on omakorda arameakeelne nimi, mille kujuks on traditsiooniliselt oletatud *Gûlgaltâ* (kuid on ka teisi variante); piibel tõlgendab seda "pealuu paigana" – kreeka keeles Κρανίου Τόπος (*Kraniou Topos*) ja ladina keeles *Calvariae Locus* (siit ka inglise *Calvary*).

Viited piiblis ja etümoloogia
-----------------------------

Altar paigas, kus Kolgata traditsiooni järgi asus. Palverändurid kummardavad suudlema tähte, mis märgib Jeesuse risti kohta.
Ehkki 6. sajandist saati viidatakse Kolgatale kui mäele ja 333. aastast kui künkale, kirjeldavad evangeeliumid seda lihtsalt kui "paika". Seda on mainitud kõigis neljas kanoonilises evangeeliumis:

Markuse evangeelium:
*Ja nad viisid Jeesuse Kolgata-nimelisse paika – see on*
tõlgitult Pealuu paik.

Matteuse evangeelium:
*Ja kui nad jõudsid paika, mida hüütakse Kolgataks – see tähendab Pealuu paigaks –,*
Luuka evangeelium:
*Ja kui nad tulid sinna paika, mida hüütakse Pealuuks, siis nad lõid Jeesuse sinna risti, samuti kurjategijad – ühe temast paremale, teise vasemale.*
Johannese evangeelium:
*ja ta läks välja, kandes ise oma risti Pealuuasemeks hüütud paika, mida heebrea keeles kutsutakse Kolgataks.*
Nimele on antud ka terve rida teisi seletusi.

Traditsiooniline asukoht
------------------------

Püha Haua kirik Jeruusalemma kristlikus osas.
Kolgata traditsioonilise paiga tegi kindlaks Konstantinoopoli Helena, Rooma keisri Constantinus I ema, 325. aastal. Veidi eemal leidis Helena ka Jeesuse haua koha ning väitis end olevat leidnud Püha Risti. Tema poeg Constantinus ehitas seejärel sinna Püha Haua kiriku.

Viited
------

1. ↑  "Mount Calvary". *Catholic Encyclopedia*. Kd Vol. III. New York: Robert Appleton Company. 1908. `{{cite book}}`: parameetris `|volume=` on üleliigne tekst (juhend); puuduv või tühi pealkiri: `|title=` (juhend)
2. ↑  *Catholic Encyclopedia*, *Golgotha*
3. ↑  Markuse 15:22
4. ↑  Matteuse 27:33
5. ↑  Luuka 23:33
6. ↑  Johannese 19:17
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Kretinga linnaosast; Vilniuse linnaosa kohta vaata artiklit Bajorai (Vilnius)* |

---

Bajorai viadukt
**Bajorai** on Leedu linna Kretinga osa. Saksa keeles *Bajohren*. Asub Kretinga lõunaosas Kretinga-Klaipėda raudtee ääres. Kuni aastani 1954 oli Bajorai iseseisev alev.

Ajalugu
-------

Kuralastele kuulunud ala hõivas aastaks 1253 Saksa ordu. XVI-XIX sajandil asus seal kolm küla - Šlažiai, Lampsaičiai ja Bajorai. Aastal 1892 ehitati Kretingast Memelisse raudtee, Bajoraisse rajati piirijaam, mille ümber tekkis alev. Aastal 1895 ühendati ülejäänud kaks küla Bajoraiga. Alevis asusid telliselööv ja algkool. Enamik sealseid elanikke olid luterlased.

Aastal 1919 eraldati Bajorai Saksamaast, piirkonda hakkas haldama Prantsusmaa. Klaipėda ülestõusu tagajärjel liideti piirkond Leeduga.

Sõdadevahelisel perioodil tegutsesid Bajorais meierei, telliselööv, pood, võõrastemaja. Jõel asus vesiveski koos saekaatriga. Aastal 1926 rajati alevisse vangla, kus hoiti ka poliitilisi vange, sealhulgas Klaipėda piirkonna natsipartei liikmeid.

Aastal 1939 hõivas piirkonna taas Saksamaa. Paljud leedulased evakueeriti alevist. Sakslased vabastasid vangis olnud natsid, vangla põletati maha.

Bajorai liideti Kretingaga aastal 1954.