recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Mari Ann Simovart** (sündinud 25. juulil 1969) on eesti õigusteadlane, vandeadvokaat ja Tartu Ülikooli tsiviilõiguse dotsent.

Tema peamised uurimisvaldkonnad on lepinguõigus ja riigihankeõigus, mille teemal on ta hulgaliselt avaldanud teadustöid.

Haridustee
----------

Simovart lõpetas 1994. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna ja 1995. aastal kaitses ta Duke University School of Law’s juura magistrikraadi (LLM).  

2010. aastal kaitses ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas doktorikraadi teemal "Lepinguvabaduse piirid riigihankes: Euroopa Liidu hankeõiguse mõju Eesti eraõigusele" (juhendajad Carri Ginter ja Irene Kull).

Töökäik
-------

Mari Ann Simovart oli aastatel 2006-2008 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna tsiviilõiguse erakorraline assistent, 2008-2013 tsiviilõiguse lektor. Alates 2013. aastast on ta tsiviilõiguse dotsent. 

Ta on olnud külalisõppejõud Stockholmi Ülikoolis (2015, 2017, 2018, 2019), Lapi Ülikoolis (2017), Duke’i Ülikoolis (2016), Nottinghami Ülikoolis (2009, 2010, 2013, 2018).

Tunnustus
---------

2010 - õigusteaduskonna parim seminarijuhendaja 

2014, 2015 - õigusteaduskonna parim õppeaine "Lectio Cum Laude"

2016 - Duke’i Ülikooli õigusteaduskonna Fulbright stipendium

Organisatsiooniline tegevus
---------------------------

Simovart oli aastatel 2012-2015 Eesti Advokatuuri kutsesobivuskomisjoni liige.  

Alates 2009. aastast on ta PLAN (Procurement Law Academic Network) akadeemiline liige, 2010. aastast Contrats Publics dans la Globalisation Juridique (CPGJ) liige, 2014. aastast ajakirja Upphandlingsrättslig Tidskrift toimetuskolleegiumi liige  ning 2020. aasta sügisest juhtiva rahvusvahelise riigihankeõigusele pühendatud teadusajakirja Public Procurement Law Review (kirjastus Sweet & Maxwell) toimetuskolleegiumi liige. 

Ta oli Juridica riigihankeõiguse teemaliste erinumbrite 2013/9, 2016/1 ja 2018/4 koostaja.

Publikatsioonid
---------------

Ta on koos Mart Parindiga 2019. aastal ilmunud raamatu "Riigihangete seadus. Kommenteeritud väljaanne" koostaja ja juhtivautor (Tallinn: Juura), mis on kolmekümne riigihankeõiguse eksperdi osalusel sündinud põhjalik sissevaade valdkonna tervikseadusesse. 

Simovart on hankedirektiivide kommentaaride "The Remedies Directives 89/665 etc." üks autoreist.

Viited
------

1. 1 2 3 4 5  "Eesti Teadusinfosüsteem. Mari Ann Simovart". Vaadatud 10.11.2020.
2. ↑  "Juura Kirjastus. Riigihangete seadus. Kommenteeritud väljaanne". Originaali arhiivikoopia seisuga 30. juuli 2020.
3. ↑  "Eesti Teadusinfosüsteem. The Remedies Directives 89/665 etc".

Välislingid
-----------

* Mari Ann Simovart LinkedIn lehekülg

* Mari Ann Simovart Google Scholar lehekülg

* Mari Ann Simovart ResearchGate lehekülg
* Video Mis teeb RHS kommenteeritud väljaande eriliseks?
Päite pank
Päite pank
**Päite pank** on pank, mis asub Ida-Virumaal Toila vallas Päite külas.

Pank on 41 meetrit kõrge. Meri jääb pangast 50–70 meetri kaugusele.

Päite pank hõlmab Voka ja Sõtke klindilahe vahelise seitsmekilomeetrise osa Ida-Viru klindilõigust. Põhjakaarest ääristab seda 40 meetri kõrgune katkematu ja enam-vähem sirgjoo­­neline Ontika tüüpi klindiastang.

Päite panga kaitseks on loodud Päite maastikukaitseala.

Pank on Billingeni lademe Päite kihistiku stratotüüp. Stratotüübina kasutati algul pangal asunud kivimurdu, ent kuna paljand on aktiivselt uuenev, siis ei saa seal stratotüübiks lugeda kindlat läbilõiget, vaid kogu panka. Paljandi ülemised kolm meetrit moodustavad Toila kihistu glaukoniitlubjakivid, selle all on pool meetrit Päite kihistikku. Järgneb pool meetrit Leetse kihistu glaukoniitliivakivi, kõige alumise osa moodustab aga argilliit.

Viited
------

1. ↑  Roland Müür: Päite maastikukaitseala Eesti Loodus, 7/2005.
2. ↑  Kalle Suuroja: Kuidas pangad püsivad Horisont, 2/2009.
3. ↑  Stratigraafia terminoloogia
4. ↑  Eesti stratotüüpsed paljandid
*Otto I Dux*, kujutis teoses *Chronica Sancti Pantaleonis*, Köln (u.1237
**Otto Hiilgav** (u.830/40 – 30. november 912) (saksa: *Otto der Erlauchte*), Ottoonide dünastia liige, oli Saksi hertsog 880. aastast kuni oma surmani.

Perekond
--------

Otto oli dünastia esiisa Saksi krahvi Liudolfi (suri 866) ja tema naise Oda (suri 913) noorem poeg. Tema vendade-õdede hulgas olid tema vanem vend Brun, nende isa valduste pärija, ja Liutgard, kes 876. aastal abiellus Karolingide kuninga Ludwig Nooremaga. Abielu väljendas Liudolfi domineerivat positsiooni Saksi maadel.

873. aasta paiku abiellus Otto ise Hedwigaga (suri 903), arvatavasti Babenbergide (Poppoonide) aadlisuguvõsast ja Frangi *princeps militiae* Heinrichi tütrega. Nad said kaks poega, Thankmari ja Liudolfi, kes surid enne neid, kuid nende kolmas poeg Heinrich Linnupüüdja järgnes talle Saksi hertsogina ja valiti hiljem kuningaks. Otto tütar Oda abiellus Karolingide Lotharingia kuninga Zwentiboldiga, keiser Arnulfi pojaga. Perekonda kutsuti isa järgi *Liudolfingideks*, peale tema pojapoja keiser Otto Suure troonile asumist hakati seda kutsuma Ottoonide dünastiaks.

Valitsemine
-----------

Kuningas Ludwig Noorema hartaga Gandersheimi kloostrile 26. jaanuarist 877 kirjeldatakse *pago Suththuringat* (Lõuna-Tüüringi piirkond) kui *in comitatu Ottonis* (Otto krahvkonnas). Ta järgnes oma vennale Brunile pärast viimase surma Lüneburgi nõmme lahingus (Ebsdorfis) 2. veebruaril 880, võideldes viikingitest sissetungijate vastu.

Valitsedes tohutute Saksi ja Tüüringi valduste üle on Ottot hilisemates allikates mainitud kui *dux*, samas kui 28. jaanuaril 897 ilmunud kaasaegses hartas kirjeldatakse Ottot, kui *marchio*, ja *pago Eichesfelden* (Eichsfeld) leidub nüüd tema krahvkonnas (mark). Ta oli 908. aastal ka Hersfeldi kloostri ilmikabt ja 50 aastat hiljem kirjeldati teda kroonik Widukindi Corveyst poolt kui *magni ducis Oddonis* (suurhertsog Otto), kui kirjeldati tema õe Liutgardi abiellumist kuningas Ludwigiga.

Vaatamata oma dünastilistele suhetele olid Ottol Karolingide õukonnaga ainult lõdvad sidemed ja ta lahkus harva Saksimaalt. Ta jäi piirkondlikuks Ida-Frangi vürstiks ning tema isandad Ludwig Noorem ja keiser Arnulf, kelle mõlemaga olid tal head suhted, sekkusid harva Saksi autonoomiasse. Oma maadel oli Otto tegelik vürst ja ta kehtestas end ka maksukogujana naabritelt slaavi hõimudelt idas, nagu dalemintsid.

Widukindi Corveyst sõnul pakkusid "saksi ja frangi inimesed" pärast viimase Karolingist monarhi Ludwig III Lapse surma 911. aastal Ottole Ida-Frangi kuningriiki. Ta ei nõustunud sellega siiski oma vanuse tõttu, vaid viitas selle asemel Frangimaa hertsog Konradile. Selle aruande õigsust peetakse kaheldavaks.

Otto suri järgmisel aastal Wallhauseni *Königspfalzis*. Ta maeti Gandersheimi kloostri kirikusse.
See artikkel See artikkel räägib naisenimest.  Auhinna kohta vaata artiklit Annika (auhind).  

---

**Annika** on naisenimi. See on levinud Eestis, Soomes, Rootsis ja Saksamaal.[*viide?*] Annika nimepäev on 26. juuli.

Populaarsus
-----------

1. jaanuari 2021 seisuga oli Eestis eesnimi Annika 2746 naisel (2018 – 2743). Annika on Eestis populaarsuselt 48. naisenimi (2018 – 51.). Vanim Annika on vanuserühmas 80–84, noorim vanuserühmas 0–4. Kõige rohkem Annikaid on sündinuid mais, kokku 259. Kõige populaarsem on eesnimi Annika vanuserühmas 40–44, kus neid on 10 000 elaniku kohta 47,98 ning Võru maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 30,26. Annika oli keskmiselt 38 aasta vanune (mediaanvanus oli samuti 38; 2018 – 35 aasta vanune (mediaanvanus oli 36)).

Lätis oli 2021. aasta 30. juuni seisuga eesnimi Annika 324 inimesel.

Nime kandjaid
-------------

### Eestlased

* Annika Haas – fotograaf
* Annika Laats – vaimulik ja tervishoiutöötaja
* Annika Lall – kergejõustiklane
* Annika Lill – sisearhitekt ja kunstnik
* Annika Koppel – ajakirjanik, filmikriitik ja kommunikatsioonijuht
* Annika Tammela – jalgpallur
* Annika Tõnuri – ooperilaulja, pianist ja pedagoog
* Annika Vait – advokaat

### Mitte-eestlased

* Annika Sörenstam – Rootsi golfimängija
* Annika Krijt – Hollandi päritolu modell

Viited
------

1. 1 2  "Nimede statistika". Vaadatud 15.11.2018; 4.10.2021. `{{netiviide}}`: kontrolli kuupäeva väärtust: `|Kasutatud=` (juhend)
2. ↑  Personvārdu datu bāze
**Kõrgkool** on õppeasutus, kus omandatakse kõrgharidus. Eestis jagunevad kõrgkoolid rakenduskõrgkoolideks ja ülikoolideks.

Eestis asuvad avalik-õiguslikud ülikoolid on Tartu Ülikool, Tallinna Tehnikaülikool, Tallinna Ülikool, Eesti Maaülikool, Eesti Kunstiakadeemia ning Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia. Ülikool on õppe-, loome- ning teadus- ja arendusasutus, kus toimub kõrgharidusstandardile vastav õpe kõrgharidustaseme kolmel astmel: bakalaureuseõpe, magistriõpe, doktoriõpe.

Akadeemilise kraadi (bakalaureuse-, magistri- või doktorikraad) annab ülikool vastava kõrgharidusastme õppekava täitnud ja lõputöö kaitsnud või lõpueksami sooritanud isikule ning seda tõendab vastav lõpudokument.

Vastavalt ISCED haridussüsteemide astmestikule antakse kõrgharidust (inglise keeles: *Tertiary education*) kolmanda astme haridusasutustes, kus ISCED 5A on bakalaureuseõpe (BA) ja magistriõpe (MA); ISCED 5B on rakenduskõrgharidus ja ISCED 6A on doktoriõpe.

**Rakenduskõrgkool** on õppeasutus, kus toimub rakenduskõrgharidusõpe ning võib toimuda magistriõpe ja õpe keskhariduse baasil läbiviidava kutsekeskhariduse õppekava järgi ning kus vähemalt kaks kolmandikku õpilastest ja üliõpilastest õpivad rakenduskõrgharidusõppe õppekavade järgi. Rakenduskõrgkooli ülesanne on edendada tööturu vajadustele vastavat elukestvat õpet, pakkuda õppe- ja arendustegevust hõlmavaid teenuseid, teha rakendusuuringuid. Rakenduskõrgharidusõpe on kõrghariduse esimese astme õpe, mille kestel üliõpilane omandab kindlal kutsealal töötamiseks või magistriõppes edasiõppimiseks vajaliku pädevuse. Rakenduskõrgkoolis doktoriõpet ei ole.

Vaata ka
--------

* Eesti kõrgkoolide loend
* Kõrgkoolide loend riikide kaupa
* Esimese astme kõrgharidus

Välislingid
-----------

* Haridusseadus
* Ülikooliseadus
* Rakenduskõrgkooli seadus
* Kõrgharidusstandard
* Heather Fry, Steve Ketteridge, Stephanie Marshall, A Handbook for Teaching and Learning in Higher Education. Enhancing Academic Practice. Routledge, 2009

| * v
* r
Eesti kõrgkoolid |
| --- |
| Avalik-õiguslikud ülikoolid | 
Eesti Kunstiakadeemia | Eesti Maaülikool | Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia | Tallinna Tehnikaülikool | Tallinna Ülikool | Tartu Ülikool |  |
| Riiklikud rakenduskõrgkoolid | 
Eesti Lennuakadeemia | Kaitseväe Akadeemia | Kõrgem Kunstikool Pallas | Sisekaitseakadeemia | Tallinna Tehnikakõrgkool | Tallinna Tervishoiu Kõrgkool | Tartu Tervishoiu Kõrgkool |
| Eraülikoolid | 
Estonian Business School |
| Rakenduslikud erakõrgkoolid | 
EELK Usuteaduse Instituut | Eesti Ettevõtluskõrgkool Mainor | Eesti Metodisti Kiriku Teoloogiline Seminar | Kõrgem Usuteaduslik Seminar |
Annika Rihma 2009. aastal
**Annika Rihma** (sündinud 14. juunil 1984 Põlvas) on eesti orienteeruja ja jooksja.

Haridus
-------

Lõpetas 2002. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi.
2007. aastal lõpetas Tartu Ülikooli kehalise kasvatuse ja spordi eriala. 2011. aastal lõpetas Eesti Kunstiakadeemia sisearhitektuuri ja mööblidisaini eriala bakalaureuseõppe.

Töö
---

Tegutseb sisearhitektina.

Sporditulemused
---------------

Harrastab orienteerumist ja pikamaajooksu. 

Orienteerumisega tegelenud 1997. aastast. 
Eesti meistrivõistlustel orienteerumises on ta võitnud aastatel 2001–2017 13 kuld-, 9 hõbe- ja 6 pronksmedalit (sealhulgas 1 kulla suusaorienteerumise märketeates, ülejäänud medalid orienteerumisjooksus).

Osalenud aastatel 2004–2017 Eesti koondises orienteerumisjooksu MMil, parimad tulemused 11. koht lühirajal (2008), 20. koht tavarajal (2017), 27. koht sprindis (2009 ja 2013) ja Eesti naiskonna liikmena 6. koht teatejooksus (2015). Orienteerumisjooksu EMil 2014. aastal tavarajal 15. koht ja teatejooksus 5. koht. Balti meistrivõistlustel Eesti naiskonna koosseisus võitnud teatejooksus 4 kulda (2005, 2009, 2011, 2016) ja tavarajal 2 hõbedat (2007, 2011).

Eesti kergejõustiku meistrivõistlustel on ta võitnud 2 kulda – 2011. aastal 5000 meetri jooksus ja 2015. aastal 10 000 meetri jooksus, lisaks erinevatelt jooksualadelt 7 hõbedat ja 6 pronksi.

Tunnustus
---------

* 2009. 2011. 2012. 2016. ja 2018. aastal Eesti parim naine orienteerumisjooksus
* 2011. ja 2016. aastal Põlva maakonna parim naissportlane

Viited
------

1. ↑  Hugo Treffneri Gümnaasium. Vilistlased. 2002. a lend
2. ↑  "Tartu Ülikooli lõpetajate tähestikuline nimekiri". Originaali arhiivikoopia seisuga 4. märts 2016. Vaadatud 16. novembril 2015.
3. ↑  "EKA Sisearhitektuuri ja mööblidisaini osakonna kaitsmised 2011". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. november 2015. Vaadatud 16. novembril 2015.
4. 1 2  Eesti spordi biograafiline leksikon. Rihma, Annika
5. ↑  "ESBL-i sporditulemused. Annika Rihma". Originaali arhiivikoopia seisuga 17. november 2015. Vaadatud 16. novembril 2015.

Välislingid
-----------

* Annika Rihma Eesti spordi biograafilises leksikonis
* World of O. Athlete profile: Annika Rihma
*
Reuben Fine (1961)
Paul Keres ja Reuben Fine AVRO turniiril (1938)
**Reuben C. Fine** (11. oktoober 1914 Bronx – 26. märts 1993 New York) oli Ameerika Ühendriikide maletaja, psühholoog ja literaat, rahvusvaheline suurmeister (1950). 

Fine sündis emigrantide perekonnas. Tema isa oli pärit Varssavist ja ema Odessast. Maletama hakkas ta 8-aastaselt. Fine on seitsmekordne USA lahtiste meistrivõistluste võitja (1932–1935, 1939–1941).

1932. aastal debüteeris ta rahvusvahelisel maleturniiril Pasadenas, kus jäi jagama 7.–10. kohta (seejuures mängis viiki valitseva maailmameistri Aleksandr Alehhiniga). Fine mängis edukalt paljudel turniiridel Euroopas. Ta võitis aastavahetusel 1935/1936 peetud Hastingsi rahvusvahelise turniiri. 1936. aastal jagas ta Nottinghami turniiril 3.–5. kohta (eespool Aleksandr Alehhinist). 1937. aastal tuli Fine Paul Kerese järel teiseks Semmeringis ja Badenis mängitud kaheksa osavõtjaga maailmameistri kandidaatide turniiril (3.–4. kohta jagasid José Raúl Capablanca ja Samuel Reshevsky, viiendaks jäi Salo Flohr). 

Fine valiti kaheksa osavõtja hulka, kes novembris 1938 mängisid AVRO turniiril selgitamaks tiitlipretendenti Aleksandr Alehhini vastu. Lõppjärjestuses jagas Fine Paul Keresega esikohta, kuid Bergeri süsteemi põhjal läks võit Keresele.

Fine sai personaalse kutse kaheksa osavõtjaga 1948. aasta maailmameistrivõistluste turniirile, kuid ta loobus osalemast. 

1950. aastal võttis Rahvusvaheline Maleföderatsioon (FIDE) kasutusele rahvusvahelise suurmeistri nimetuse. Fine oli üks neist, kes sai selle nimetuse kohe samal aastal.

USA võistkonna koosseisus võitis Fine maleolümpiatel kolm kuldmedalit (1933, 1935, 1937). 

1948. aastal sai Fine Lõuna-California Ülikoolist doktorikraadi psühholoogias. 

Ta avaldas mitu male- ja psühholoogiaalast raamatut.

Välislingid
-----------

* Reuben Fine – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
**Citroën Berlingo** on Citroëni toodetav mahtuniversaal ja kaubik. Tehniliselt on tegu sama autoga, mis on **Peugeot Partner**. Seda on toodetud 3 põlvkonda ja kolmanda põlvkonna autosid müüakse ka nimede **Opel Combo** ja **Toyota ProAce City** all.

Esimene põlvkond (M49; 1996)
----------------------------

Esimest põlvkonda tutvustati Pariisi autonäitusel 1996. aasta juulis.

Mudeliuuendus (tähistus M59) tehti Belringole 2003. aastal. 

* 1. põlvkonna mahtuniversaal1. põlvkonna mahtuniversaal
* 1. põlvkonna mudeliuuendus, mahtuniversaal1. põlvkonna mudeliuuendus, mahtuniversaal
* 1. põlvkonna mudeliuuendus, kaubik1. põlvkonna mudeliuuendus, kaubik

Teine põlvkond (B9; 2008)
-------------------------

2008. aastal esitletud teise põlvkonna Berlingo saabus turule 2 erineva mudelina: tavaline Berlingo/Partner ja lisaks väiksem mudel **Citroën Nemo** (sõsarmudel **Peugeot Bipper**), mis valmis koostöös Fiatiga. Nemo toodi turule eesmärgiga pakkuda ostjale väiksemat ja soodsama hinnaga väikekaubikut.

Teist põlvkonda müüdi 2014. aasta märtsis Eestis 34 tükki.

* 2. põlvkonna kaubik2. põlvkonna kaubik
* 2. põlvkonna mahtuniversaal2. põlvkonna mahtuniversaal

Kolmas põlvkond (K9; 2018)
--------------------------

Kolmanda põlvkonna Berlingo ja uue **Peugeot Rifter**i esitlus toimus 2018. aasta Genfi autonäitusel. See saabus müügile ka **Opel Combo** nime all peale seda kui PSA grupp omandas Opeli ning 2019. aasta lõpust ka **Toyota ProAce City** nime all.

* 3. põlvkonna Berlingo3. põlvkonna Berlingo
* 3. põlvkonna Berlingo Van3. põlvkonna Berlingo Van
* Opel ComboOpel Combo
* Toyota Proace CityToyota Proace City
GE9X
**GE9X** on tööstuskonglomeraadi General Electricu toodetud maailma suurim ja võimsaim reaktiivmootor. See on aretatud spetsiaalselt maailma suurima kahemootorilise lennuki Boeing 777X jaoks. Mootorit hakati välja töötama 2013. aastal. Uus tehnoloogia ning uued materjalid teevad selle 10% kütusesäästlikumaks kui tema eelkäija GE90. 2017. aasta 10. novembril aset leidnud testis arendas mootor 597 kN tõukejõudu, mis on 30 kN rohkem kui eelmisel rekordiomanikul GE90-115B.

Arendus
-------

General Electric teatas 2012. aastal, et hakkab otsima efektiivsemat lahendust Boeingu uute kahemootoriliste lennukite 777-8 ning suurema 777-9 jaoks. 2013. aastal alustati GE9X arendamist. Uue mootori ventilaatori diameeter on 9 cm pikem kui selle eelkäija GE90 ventilaator. Sellega on uue mootori kogupikkus 339 cm. Mootori diameeter on 442 cm, mis on umbes sama suur kui Boeing 737 kere diameeter. Ventilaatori labade arvu on vähendatud ning GE9X kasutab 16 laba varasema 22 asemel. Mitu komponenti on valmistatud uuest komposiitmaterjalist ning 6 erinevat komponenti on 3D-prinditud. See tähendab, et hoolimata GE9X suurusest, ei kaalu see palju rohkem kui eelkäija GE90. Uue mootori nominaalset tõukejõudu on suurendatud 13 kN võrra.

Testimine
---------

GE9X testimiseks ei saanud kasutada olemasolevaid katserajatisi, mistõttu tuli selle katsetamiseks ehitada täiesti uus rajatis. Esialgsed maapealsed testid mootori prototüübiga tehti 2016. aasta aprillis ning jäätumistestid 2017. aasta talvel. 2017. aasta maikuus tehti esmased testid teise toodetud mootoriga. Lennutestid olid planeeritud 2017. aastasse, kuid mitme probleemi tõttu lükkus esimene test 2018. aasta märtsikuusse. Lende testiti Boeing 747 lennukiga, mis tuli mootorite suuruse tõttu ümber ehitada. Esimene lend Boeing 777-9 lennukiga oli planeeritud 2019. aasta lõppu, kuid uute probleemide tõttu lükkus test edasi järgmisse aastasse. Esimene testlend Boeing 777X lennukiga toimus 2020. aasta 25. jaanuaril ning see kestis 3 tundi ja 52 minutit. General Electric loodab GE9X sertifikaadi kätte saada 2020. aasta jooksul.

Viited
------

1. ↑  GE Aviation. "". geaviation.com. Vaadatud 16.06.2020.
2. ↑  Kellner, Tomas.. ge.com. 12.07.2019. Vaadatud 16.06.2020
3. ↑  Alcock, Charles.. ainonline.com. 16.06.2013. Vaadatud 16.06.2020
4. ↑  GE Aviation.. trends.aeroexpo.com. Vaadatud 16.06.2020.
5. ↑  Centre for Aviation.. 05.02.2020. Vaadatud 16.06.2020.
**Geneetiline info** ehk **geneetiline informatsioon** (ka: *genoomne info*) on elusorganismi geenidesse talletatud informatsioon organismi ülesehituse kohta. Geneetilise infona võib käsitleda organismi kogu genoomi või ainult organismi funktsionaalseid geene. Geneetiline info realiseerub geenide avaldumise ehk geeniekspressiooni kaudu.

Täpsemini, geneetiliseks informatsiooniks nimetatakse kas

* organismi (raku) genoomi (DNA) struktuurset informatsiooni, mida saab bittides mõõta, või
* eellastelt järglastele päranduvat funktsionaalset (tähenduslikku) informatsiooni, mis seisneb organismi (ehituslikes ja käitumuslikes) toimimisoskustes ja mis pole otseselt mõõdetav.

Märkus. Vahel aetakse mõiste "geneetiline info" ekslikult segi mõistega "geneetiline kood". Geneetiline kood on võrdlemisi universaalne reeglistik, mille alusel mRNA põhjal valmistatakse proteiine, geneetiline info aga on konkreetsetel organismidel põlvkonniti päranduv struktuurne või funktsionaalne ehitusmuster.

Vaata ka
--------

* genoom
* genotüüp
13. sajandi truväärilaulude käsikirjas asuva Jacques de Cambrai neitsi Maarjale pühendatud hümni "Retrowange nouvelle" algussõnades esineb žanrimääratlus *rotrouenge*
***Rotrouenge*** (oksitaani keeles *retroencha*, *retroncha*, vanaprantsuse keeles ka *retrowange*) on keskaegne žanrimääratlus, mis esineb trubaduuride ja truvääride laulurepertuaaris teatavat liiki laulu kirjeldusena. Kõik laulud, mille kohta laulukäsikirjades ja muudes allikates on öeldud *rotrouenge*, on refrääniga ja see paistab olevat ainus erinevus, mis eristab neid muudest lauludest. *Rotrouenge*'i muude erisuste üle veel vaieldakse, sest selle sõna tähendust pole allikates mingil viisil kirjeldatud.

On arvatud, et *rotrouenge* on eepilise luule ettekandmiseks kasutatud stroofilise *laisse*-laulu muudetud variant lüürilise luule jaoks ja et oksitaani *retroncha* on tuletatud sõnast *retronchar* 'kordama', mis vihjab korratavale refräänile.

Refrääniga trubaduurilaulud ongi küllalt haruldased, ent veel pole selge, miks kõiki neid pole nimetatud *rotrouenge*'iks. Prantsuse lingvisti Alfred Jeanroy järgi kannab ainult neli oksitaanikeelset laulu käsikirjades määratlust *retroencha*, ja need kõik on refrääniga. Kolm neist on säilinud muusikaga ja nende autoriks on trubaduur Guiraut Riquier.

Truvääride luulest on teada kuus *rotrouenge*'iks nimetatud laulu, vaid üks säilinud muusikaga, neli neist on omistatud truväär Gontier de Soignies'le.

Näited
------

Truväär Gontier de Soignies' *rotrouenge* (katkend):

Li tans noveaus et la douçors
Ki nous retrait herbes et flors
Me fait estreu pensieu d'amors
Et renouvelle mes dolors.
Ce dont me plaing sor tote rien
Tenroit uns autres a grant bien
Vers une dame de haut pris
Avoie mon coraige mis;
Trop legierement le conquis,
Autrui fust boin et moi est pis.
Ce dont me plaing sor tote rien
Tenroit uns autres a grant bien

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  S. Cushman, C. Cavanagh, J. Ramazani, P. Rouzer. The Princeton Encyclopedia of Poetry and Poetics: Fourth Edition. Princeton University Press, 2012
4. ↑
5. ↑
6. ↑  Samuel N. Rosenberg, Margaret Switten, Gerard Le Vot. Songs of the Troubadours and Trouveres: An Anthology of Poems and Melodies. Routledge, 2013

Välislingid
-----------

* Anonüümse truvääri alba-*rotrouenge* "Cant voi l’aube du jour venir" Vikitekstides
* Gontier de Soignies' *rotrouenge* "Li tans nouveaus et la douçours" Anne Azéma ja vanamuusikaansambli Constantinople esituses
Kantoni kaart
**Genfi kanton** (ametlikult **Genfi vabariik ja kanton**) on kanton Lääne-Šveitsis. Asub Genfi järve läänetipu ümbruses.

Nimi
----

Nagu mõni teinegi Šveitsi kanton, nimetab Genfi kanton end vabariigiks.

Ajalugu
-------

Genf oli iseseisev vabariik aastani 1798. 1584. aastast oli Genf Šveitsi Konföderatsiooni "igavene liitlane". Napoleoni sõdade ajal okupeeris Genfi Prantsusmaa; vabaneti 1813. Viini kongressil 1815 laiendati Genfi piire, moodustati Genfi kanton ja liideti see Šveitsi konföderatsiooniga.

Haldusjaotus
------------

Kanton jaguneb 45 kohalikuks omavalitsusüksuseks.

Kantonis on 10 linna, mille rahvaarv on üle 10 000 (2007). Need on Genf (188 174), Vernier (32 038), Lancy (27 548), Meyrin (20 793), Carouge (19 114), Onex (17 328), Thônex (13 251), Versoix (12 468), Grand-Saconnex (10 607) ja Chêne-Bougeries (10 148).

* Aire-la-Ville
* Anières
* Avully
* Avusy
* Bardonnex
* Bellevue
* Bernex
* Carouge
* Cartigny
* Céligny
* Chancy
* Chêne-Bougeries
* Chêne-Bourg
* Choulex
* Collex-Bossy
* Collonge-Bellerive
* Cologny
* Confignon
* Corsier
* Dardagny
* Genf
* Genthod
* Gy
* Hermance
* Jussy
* Laconnex
* Lancy
* Le Grand-Saconnex
* Meinier
* Meyrin
* Onex
* Perly-Certoux
* Plan-les-Ouates
* Pregny-Chambésy
* Presinge
* Puplinge
* Russin
* Satigny
* Soral
* Thônex
* Troinex
* Vandœuvres
* Vernier
* Versoix
* Veyrier

Viited
------

1. ↑  Statistikateenistus, vaadatud 28.08.2019.

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Genfi kanton** |

* Genfi kantoni koduleht


Šveitsi kantonid

Aargau **·**  Appenzell Ausserrhoden **·**  Appenzell Innerrhoden **·**  Basel-Landschaft **·**  Basel-Stadt **·**  Bern **·**  Fribourg **·**  Genf **·**  Glarus **·**  Graubünden **·**  Jura **·**  Luzern **·**  Neuchâtel **·**  Nidwalden **·**  Obwalden **·**  Schaffhausen **·**  Schwyz **·**  Solothurn **·**  Sankt Gallen **·**  Ticino **·**  Thurgau **·**  Uri **·**  Valais **·**  Vaud **·**  Zug **·**  Zürich
**Citroën C5** on suur Prantsusmaa autotootja Citroën poolt toodetav suur sõiduauto, mida toodeti aastatel 2001–2017 kahe põlvkonna vältel. 

2021. aastal avalikustatud kolmanda põlvkonna mudelile lisati linnamaasturlikke elemente ning auto nimeks sai **Citroën C5 X**.

Esimene põlvkond (DC/DE; 2001)
------------------------------

Esimese põlvkonna C5 toodeti luukpära ja universaalina. 

Mudeliuuendus tehti 2004. aasta lõpus, mille käigus muudeti C5 esi- ja tagaosa disaini. 

Tootmine lõppes 2007. aastal. 

* 1. põlvkond1. põlvkond
* 1. põlvkond mudeliuuendus1. põlvkond mudeliuuendus

Teine põlvkond (RD/TD; 2007)
----------------------------

Teise põlvkonna C5 juures kadus luukpäraga kere ja selle asendas sedaan ning alles jäeti universaalkere.

**Citroën C5 CrossTourer** on teise põlvkonna C5 maasturisarnase välimusega universaal. See konkureerib Opel Insignia Country Toureri, Volkswagen Passat Alltracki ja Škoda Octavia Scoutiga. Cross Toureril on õhkvedrustus: kuni 70 km/h kiirusel on see 1,5 cm tava-C5st kõrgem, kuni 40 km/h 4 cm ja kuni 10 km/h 6 cm kõrgem. 

* 2. põlvkond2. põlvkond
* Citroën C5 CrossTourerCitroën C5 CrossTourer
* Citroën C5 CrossTourerCitroën C5 CrossTourer

Kolmas põlvkond (2021)
----------------------

C5 nimi võeti uuesti kasutusele 2021. aastal, kui uue mudeli nimeks sai C5 X. Citroëni uusimas lipulaevas on tootja sõnul soovitud luua sümbioos sedaanist, universaalist ja linnamaasturist ning autole on lisatud linnamaasturitele omaseid kujunduselemente. 

* Citroën C5 XCitroën C5 X
* Citroën C5 XCitroën C5 X

Viited
------

1. ↑  Padeanu, Adrian (12. aprill 2021). "New Citroen C5 X Revealed As Part Sedan, Part Wagon, Part SUV". *motor1.com*.
**Raud-Ants** on eesti *folk metal*-ansambel, mis ühendab eesti vanemat rahvalaulu ja raskemat *rock*-muusikat. Ansambel asutati aastal 2002, liikmed nimetavad seda ka külakapelliks.

Suvel 2005 andis Raud-Ants välja plaadi "Karjasepõli". 

Oktoobris 2006 osales ansambel Euroopa regionaal- ja vähemuskeelte lauluvõistlusel Liet Lavlut ehk nn alternatiivsel Eurovisioonil Östersundis Rootsi Lapimaal, esitades vadjakeelset regilaulutöötlust "Kui miä kazvolin kanaine" ("Kui mina kasvasin, kanakene").

Ansambel on saanud nime muinasjutu "Raudne Hans" (ATU 650A) järgi.

Programmilised seisukohad
-------------------------

Raud-Ants levitab oma kodulehel, avalikel esinemistel ja mujal manifesti, mis selgitab ansambli loomise põhjuseid ja ideoloogiat. Manifesti tekst on selline:

* *Aastasadu õitsenud naiselik-lüüriline regilaul vajab maskuliinse jõu taasliitmist,*
* *Helikeele põhikomponentideks on eesti rahvamuusika ja heavy metal,*
* *Meie mineviku pärand on väärt totaalset evangeliseerimist ja kapitaliseerimist.*

Koosseis
--------

* Eva Tolsa (laul)
* Marion Selgall (laul)
* Tarvi Martens (kuuekeelne kannel, kõri)
* Madis Arukask (kitarr)
* Arnold Looga (basskitarr)
* Andres Linnupuu (trummid)

Viited
------

1. ↑  Raudne Hans. Raud-Antsu koduleht. (Kasutatud 29. juunil 2010.)

Välislingid
-----------

* Esme Kassak (28. juuli 2005). *Raud-Ants lisab Viljandi folgile metalli kõla*. Eesti Päevaleht
* Margus Haav (23. detsember 2005). *Laulu kaja läbi aja*. Postimees
* *Eesti bänd Raud-Ants osaleb alternatiiv-Eurovisionil*. SL Õhtuleht (3. oktoober 2006).
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib USA saarest; Kanada saare kohta vaata artiklit Admiralty saar (Kanada); saarestiku kohta vaata artiklit Admiraliteedisaared; teiste Admirality-nimeliste kohtade kohta vaata lehekülge Admiralty (täpsustus)* |

---

**Admiralty saar** (inglise Admiralty Island, tlingiti Xootsnoowú) on saar Põhja-Ameerika läänerannikul Aleksandri saarestikus. 

Saar on 145 km pikk ja kuni 56 km lai. Pindala on 4264 km2. Ta on pindalalt Ameerika Ühendriikide seitsmes saar.

Ainus asula saarel on Angoon, kus elavad tlingitid. 
Saar on kõige tihedama pruunkarude populatsiooniga ala Põhja-Ameerikas. Admiralty saarel elab umbes 1600 karu, ligi 3 korda rohkem kui inimesi.

Saarel on 3860 km² suurune kaitseala Admiralty saare rahvusmälestis (*Admiralty Island National Monument*).

Greens Creeki maa-alune hõbedakaevandus on maailmas toodangult 5. kohal. Kõrvaltootena saadakse ka kulda.

Välislingid
-----------

* Admiralty saar – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
*Cirrus fibratus radiatus*
**Cirrus radiatus** (*Ci radiatus* ehk *Ci rad*) on kiudpilvede vorm. Pilved moodustavad ribasid, mis näivad koonduvat horisondil ühte punkti või kahte punkti teineteise vastas. 
Tavaliselt ulatuvad *Cirrus radiatus*e vöödid kõrgemale kui 45 kraadi; kõrgemal nad tihenevad.

Vanarahva poolt sai see pilvenähtus nime **Noalaev**.

*Cirrus radiatus*e ilmumine taevasse näitab, et läheneb tsüklon ja lähiajal hakkab sadama.

Viited
------

1. 1 2 3  M.Jürissaar. Kiudpilved, Eesti Loodus, 1999, nr 4

Välislingid
-----------

* Cirrus radiatus Ilm.ee lehel

| * v
* r
Pilvede liigid |
| --- |
| Keskatmosfääripilved | 
Polaarsed stratosfääripilved **·**  Helkivad ööpilved |
| Ülemised pilved | 
Kiudpilved **·**  Kiudrünkpilved **·**  Kiudkihtpilved |
| Keskmised pilved | 
Kõrgrünkpilved **·**  Kõrgkihtpilved **·**  Kihtsajupilved |
| Alumised pilved | 
Kihtpilved **·**  Kihtrünkpilved |
| Konvektsioonipilved | 
Rünkpilved **·**  Rünksajupilved **·**  Kihtrünkpilved |
Bassem Amin (2016)
**Bassem Amin** (araabia keeles باسم أمين; sündinud 9. septembril 1988 Haedos) on Egiptuse maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2006). 

Amin tuli 2004. aastal Irákleios noorte maailmameistrivõistlustel U16-vanuseastmes kuuendaks ja Liibüas Aafrika juunioride meistriks. 2005. aastal võitis ta Belfortis noorte MM-il U18-vanuseastmes pronksmedali. Suurmeistriks sai Amin 18-aastaselt 2006. aastal. Kaks aastat varem oli ta saanud FIDE-lt rahvusvahelise meistri nimetuse. 

Ta on kolmekordne Araabia maade (2005, 2006, 2013) ja viiekordne Aafrika malemeister (2009, 2013, 2015, 2017, 2018). 2014. aastal tuli Vahemere maade malemeistriks.

2009. aastal mängis Amin Hantõ-Mansiiskis maailmakarikavõistlustel, kus kaotas avaringis ja edasi ei pääsenud.

Ta on mänginud Egiptuse võistkonna koosseisus kuuel maleolümpial (2008–2018).

Amin lõpetas 2012. aastal Ţanţās asuva Ţanţā Ülikooli arstiteaduskonna.

Välislingid
-----------

* Bassem Amin – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Bassem Amin FIDE andmebaasis
**Lilian Kosenkranius** (neiupõlvenimi **Jako**; 9. august 1930 – 19. veebruar 2022) oli Eesti ajakirjanik ja meediategelane, moeajakirja Siluett peatoimetaja.

Ta oli tuntud eelkõige Eesti Televisiooni kokandussaate "Vaata kööki" (1971–1990; 700 saadet) juhina.

Ta lõpetas 1952. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna rahanduse ja krediidi erialal.

1965. aastal asus Kosenkranius tööle Tallinna Moemajas, kus tegeles toimetamistööga, kommenteeris moeetendusi ja korraldas ka näitusi.

1970. aastal pakkus tollane tuntud reklaamimees Peedu Ojamaa talle telesaatejuhi ametikohta. 1971. aasta 13. veebruaril jõudis eetrisse tema juhitav esimene kokandussaade „Vaata kööki", mis osutus erakordselt populaarseks, sest Kosenkranius pakkus välja nupukaid võimalusi, kuidas toonaste kasinate võimaluste juures mitmekülgselt süüa teha. Kosenkranius otsis välja kasutatavad retseptid ja toiduained ning nuputas välja ideed. Samas õpetas ta vaatajat kodumajapidamises paremini majandama. Eetrisse jõudis kokku 700 saadet. Pärast saatesarja lõppu 1990. aastatel taandus ta avaliku elu tegelase rollist.

Lilian Kosenkranius oli abielus stsenarist Ivar Kosenkraniusega. Viimastel aastatel elas ta paralleelselt Tallinnas ja Pärnus.

Viited
------

1. ↑
2. ↑  TTÜ lõpetajad 1918–2006
3. 1 2  Martin Hanson (26. juuni 2017). "Eesti kokasaadete raudleedi Lilian Kosenkranius: naine, kes oskas teha ei millestki midagi". *Oma Maitse*. Vaadatud 18. juunil 2020.
4. ↑  Dagmar Lamp (2. oktoober 2014). "Kuidas teha ei millestki midagi". *SEB kliendileht*. Originaali arhiivikoopia seisuga 21. juuni 2020. Vaadatud 18. juunil 2020.

Välislingid
-----------

* Kirbuturu lood: 2 ERR, 2012
* "Suri ETV "Vaata kööki" saatejuht Lilian Kosenkranius" ERR menu, 22. veebruar 2022
**Galina Grigorjeva** (sündinud 2. detsembril 1962 Simferopolis) on Eestis elav ukraina helilooja.

Grigorjeva on õppinud Simferopolis muusikakoolis ja Odessa konservatooriumis. 1991. aastal lõpetas ta professor Juri Faliku õpilasena Peterburi konservatooriumi ning täiendas end 1994–1998 Eesti Muusikaakadeemia magistriõppes Lepo Sumera juures. 

Praegu elab ta Tallinnas ja tegutseb vabakutselise heliloojana. Grigorjeva on 1994. aastast Eesti Heliloojate Liidu liige.

Looming
-------

Grigorjeva looming on tähelepanuväärne oma hingestatud ja peenekoelise kõlastiiliga. Tema muusika lähtepunktiks on meloodiline mõtlemine. Grigorjeval on tugevad seosed slaavi vaimuliku muusika traditsiooniga, aga ka vanema Euroopa mitmehäälsusega. Tema tööde kõlapilt on läbipaistev ja delikaatne. Ta on ülimalt tähelepanelik iga üksikintervalli ja intonatsiooni väljendusvõime ja tähenduse suhtes.[*viide?*]

### Teosed

Sonaat soolotšellole "Recitativo accompagnato" (2003) on autori sõnul loodud rohkem sonaadi vaimus kui vormis. Teos on pühendatud Allar Kaasikule.

Tunnustus
---------

* 2003 – Heino Elleri nimeline muusikapreemia
* 2004 – Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (kõrgetasemelise loomingu eest 2004. aastal)
* 2007 – stipendium "Ela ja sära"
* 2013 – Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemia (sügava ja puudutava loomingu eest)
* 2014 – Valgetähe IV klassi teenetemärk
* 2015 – Eesti Muusikaauhind (klassikaalbumi kategoorias autoriplaadi "In paradisum" eest)
* 2020 – Lepo Sumera nimeline heliloomingu preemia

Viited
------

1. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 18958

Välislingid
-----------

* Galina Grigorjevast Eesti Muusika Infokeskuse kodulehel
Püha Peetruse kirik, mille ees on Püha Bonifaciuse kuju, kes oli kristlik misjonär Inglismaalt
Hall torn
Raekoda
**Fritzlar** on rikkaliku ajalooga väike Saksa linn (15 000 elanikku) Schwalm-Ederi kreisis Põhja-Hessenis, 160 km Frankfurdist põhjas.

Linnal on keskaegne linnasüda, mis ümbritsetud paljude vahitornidega linnamüüriga. 38 meetrit kõrge Hall torn (Grauer Turm) on kõrgeim säilinud linnakaitsetorn Saksamaal. 1109. aastal esmamainitud linna kaitsepühaku Püha Martini kivireljeefiga raekoda on vanim Saksamaal ikka veel esialgsel otstarbel kasutatav hoone. Gooti stiilis vana frantsiskaani kloostri kirik on tänapäeval protestantlik kihelkonnakirik ja kloostri teised hooned on muudetud nüüdisaegseks haiglaks. Paljud hooned linnakeskmes, peamiselt turuplatsi ümber, pärinevad 15.–17. sajandist ning on hoolikalt säilitatud või taastatud. Linnas domineerib imposantne romaani-gooti Püha Peetruse kirik 12.–14. sajandist.

1974. aastal võõrustas linn 14. Hessentagi festivali.
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib 1990. aastatel tegutsenud endisest erakonnast; Eestimaa Rahvaliidu järglase kohta vaata Eesti Konservatiivne Rahvaerakond.* |

---

1990. aastal asutatud Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna rinnamärk.
**Eesti Konservatiivne Rahvaerakond** (lühend **EKRE**) oli Eesti erakond aastatel 1990–1992. EKRE-sse ühinesid need muinsuskaitseliikumise ja kodanike komiteede toetajad, kellele olid vastuvõetamatud Eesti Kristlik-Demokraatliku Liidu kirikumeelsus ning kes olid seisukohal, et kristliku demokraatia ülekandmine Eestisse ei ole viljakas. Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna asutajate hulka kuulusid Kalle Eller, Peeter Ilus, Kaido Kama ja Enn Tarto.

Ajalugu
-------

Eesti Konservatiivne Rahvaerakond asutati 6. jaanuaril 1990 Tallinnas kohvikus "Ergo". Võeti vastu erakonna programm ja valiti 5-liikmeline teatetoimkond, mille esimeheks sai Kalle Eller. Ülejäänud teatetoimkonna liikmeteks olid Tõnu Remma, Ilmar Palias, Peeter Ello ja Andres Heinapuu. Erakonna esimeheks sai Enn Tarto ning erakonnas oli 1990. aasta keskpaigaks umbes 50 liiget. Teiseks juhtivaks figuuriks parteis oli Kaido Kama, kes oli partei juhatuses erakonna loomisest selle lõpuni. EKRE-st valiti kaks liiget Eesti Komiteesse (kellest üks oli Kaido Kama, kes oli komitee aseesimees) ja partei oli tegev Eesti Kongressi asutamisel.

Sügisel 1991 moodustas 1992. aasta Riigikogu valimiste jaoks Eesti Konservatiivne Rahvaerakond Valimisliidu Isamaa koos kolme teise parempoolse erakonnaga, milleks olid Eesti Kristlik-Demokraatlik Erakond, EKDL ja Vabariiklaste Koonderakond. 21. novembril 1992 ühinesid Eesti Kristlik-Demokraatlik Erakond, Eesti Konservatiivne Rahvaerakond, Eesti Kristlik-Demokraatlik Liit ja Vabariiklaste Koonderakond, moodustades Rahvusliku Koonderakonna Isamaa.

Tuntud liikmeid
---------------

* Anzori Barkalaja
* Kalle Eller
* Andres Heinapuu
* Peeter Ilus
* Kaido Kama
* Ilmar Palias
* Indrek Park
* Heno Sarv
* Enn Tarto

Viited
------

1. 1 2  Andres Heinapuu (01.11.1990). "Poliitiline parem tiib koosneb kuuest parteist". *Vaba Eestlane*.
2. 1 2 3  "Jaanuaris 30 aastat tagasi asutati EKRE (Eesti Konservatiivne Rahvaerakond)". *Jukuraadio*. 9. jaanuar 2020. Originaali arhiivikoopia seisuga 15. jaanuar 2020. Vaadatud 15. jaanuaril 2020.
3. ↑  "Konservatiivne erakond Eestis". *Eesti Päevaleht*. 07.02.1990.
4. ↑  "Poliitgruppide nimekiri Eestis". *Vaba Eesti Sõna*. 16.08.1990.
5. ↑  "Mida rääkis Viktor Niitsoo". *Vaba Eestlane*. 28.08.1990.
6. ↑  "Eesti Komitees 16 erirühmitust". *Vaba Eesti Sõna*. 24.05.1990.
7. ↑  "Eesti Komitee ei ole võrdne ERSPga". *Eesti Päevaleht*. 13.07.1990.
**Galina Innokentjevna Dantšikova** (vene keeles Галина Иннокентьевна Данчикова; sündinud 13. augustil 1954 Balagani rajoonis Irkutski oblastis) on Venemaa poliitik, endine Sahha valitsuse esimees,  Põhjatähe ordeni kavaler.

Ta oli aastatel 2010–2016  Sahha (Jakuutia) Vabariigi Valitsuse esimees. Alates 2016. aastast on ta Riigiduuma liige; kuulub  Ühtse Venemaa fraktsiooni.

Haridus ja töökäik
------------------

Dantšikova lõpetas 1972. aastal Jakutski rahandustehnikumi riigieelarve erialal finantsisti kutsega ja 1985. aastal kaugõppes Moskva riikliku juriidilise ülikooli õigusteaduse erialal juristi kutsega.

2001. aastal kaitses ta Venemaa Föderatsiooni Presidendi juures asuvas Venemaa Rahvamajanduse ja Riigiteenistuse Akadeemias majanduskandidaaadi kraadi väitekirjaga "Реформирование межбюджетных отношений в Российской Федерации (Региональный аспект)".

Ta töötas aastatel 1993–2002 Sahha (Jakuutia) Vabariigi rahandusministri asetäitjana, ministri esimese asetäitjana ja ministrina; 2002–2010 Sahha valitsuse esimehe asetäitjana. 2010. aastal määrati ta Sahha (Jakuutia) Vabariigi presidendi seadlusega Sahha (Jakuutia) Vabariigi Valitsuse esimeheks.

Tunnustus
---------

* 2014 – Sahha (Jakuutia) Vabariigi  Põhjatähe orden

Viited
------

1. 1 2 3 4  Данчикова, Галина Иннокентьевна. ysia.ru
2. ↑  Кавалеры Ордена Республики Саха (Якутия) "Полярная звезда". old.sakha.gov.ru

Välislingid
-----------

* Koduleht. galinadanchikova.ru
**Atika** on küla Mulgi vallas Viljandimaal.

Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Abja valda.

Külas asuvad Atika ohvrikivi ja Lopa paljand.

Viited
------

1. ↑  Maa-amet, vaadatud 21.11.2020.
2. ↑  Statistikaamet, vaadatud 10.11.2020.
3. ↑  Eesti haldus- ja asustusjaotuse klassifikaator, vaadatud 9.06.2014.

Mulgi valla asulad

**Linnad:** Abja-Paluoja • Karksi-Nuia • Mõisaküla   

**Alevikud:** Halliste • Õisu   

**Külad:** Abja-Vanamõisa • Abjaku • Ainja • Allaste • Atika • Ereste • Hirmuküla • Hõbemäe • Kaarli • Kalvre • Kamara • Karksi • Kulla • Kõvaküla • Laatre • Lasari • Leeli • Lilli • Maru • Metsaküla • Morna • Mulgi • Muri • Mõõnaste • Mäeküla • Naistevalla • Niguli • Oti • Penuja • Polli • Pornuse • Põlde • Päidre • Päigiste • Pärsi • Pöögle • Raamatu • Raja • Rimmu • Räägu • Saate • Saksaküla • Sammaste • Sarja • Sudiste • Suuga • Tilla • Toosi • Tuhalaane • Umbsoo • Univere • Uue-Kariste • Vabamatsi • Vana-Kariste • Veelikse • Veskimäe • Äriküla • Ülemõisa
Friedrich Wilhelm IV (1847)
**Friedrich Wilhelm IV** (15. oktoober 1795 Berliin – 2. jaanuar 1861 Potsdam) oli Preisimaa kuningas 1840. aastast kuni surmani.

Friedrich Wilhelm sündis Preisimaa kuninga Friedrich Wilhelm III ja tema abikaasa Luise vanima pojana. Teda õpetasid eraõpetajad. Sõjalist väljaõpet sai ta 1814. aastal Napoleoni vastu sõdides, ehkki selles sõjas oli ta silmapaistmatu.

Ta huvitus arhitektuurist ja maastikuarhitektuurist ning toetas mitut saksa kunstnikku.

Ta abiellus 1823 Baieri kuninga Maximilian I tütre Elisabeth Ludovikaga. Sellest abielust lapsi ei sündinud.

Teda peeti suhteliselt liberaalseks valitsejaks, sest ta pidi 1848. aastal revolutsiooni ära hoidmiseks vastu võtma põhiseaduse. Sellest ajast kuni oma lõpuni 1918. aastal oli Preisimaa kuningriik vähemalt formaalselt konstitutsioonilise monarhiaga riik. Et Friedrich Wilhelm tegelikult liberaalne polnud, näitab aga fakt, et ta keeldus talle Frankfurdi parlamendi poolt pakutud Saksamaa keisri tiitlist. Ta oli tulihingeline romantik, kiindunud keskaega, ja seetõttu muutus ta vananedes konservatiivseks. 1815, kõigest 20-aastase kroonprintsina, saavutas ta Preisimaa põhiseaduse projekti, mis tegelikult kunagi ei jõustunud, muutmise sellisel viisil, et enamus võimust jääks maa-aadli kätte. Ta oli kindlalt vastu nii liberaliseerimisele kui Saksamaa ühendamisele, eelistades, et põhiline võim Saksa riikides jääb Austriale.

Elu lõpus elas Friedrich Wilhelm üle tõsise rabanduse, mis muutis ta teovõimetuks. Seetõttu valitses 1859–1861 tema eest regendina tema noorem vend Wilhelm, kes järgnes talle ka troonil.

Autasud
-------

* Anhalti Albrecht Karu ordeni suurrist (18. mai 1838)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Friedrich Wilhelm III** | **Preisimaa kuningas**1840–1861 | Järgnev**Wilhelm I (Suur)** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Friedrich Wilhelm IV** |
**Frierich Wolthus von Herse** (ka **Waldhaus von Heerse**; surnud umbes 1480) oli Liivi ordu liige ja Riia komtuur aastatel 1470–1471.

Friedrichi vanemad olid Friedrich von Waldhaus Heersest ja Agnes von Mengede-Osthoff, Liivi ordumeistri Johann von Mengede-Osthoffi õde. Tema vennad olid ordumeister Johann Wolthus von Herse ja orduvasall Ernst Wolthus von Herse. Tema suguvõsa pärines Marki krahvkonnast, kuid tema täpset sünnikohta pole võimalik kindlaks määrata. Tema suguvõsa omas lääne mitmelpool Vestfaalis.

1451. aastal on Friedrichit mainitud rüütelvennana Tallinnas. 1470. aastal võis ta olla esimene Bauska foogt, seejärel aga, kui ta vennast sai ordumeister ja ta alustas suuri ordusiseseid ümberkorraldusi, sai Friedrichist Riia komtuur. Oma venna kukutamise järel (see toimus ordukapiitlil, millest Friedrich osa ei võtnud), sai tast lühikeseks ajaks Dobele komtuur. Kui ta vend aga vangistuses suri, lahkus ta Preisimaale ja pidas Liivi ordu, eriti aga ordumeister Bernd von dem Borchi vastu ilmselt õigustatud viha. Alles 1480. aastal naasis ta Liivimaale, kus ka peagi suri.

Kirjandus
---------

* *Die Ritterbrüder im livländischen Zweig des Deutschen Ordens*. Köln: Böhlau, 1993. Nr. 927 (lk 692–693).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev' | **Bauska foogt**1470 | Järgnev**Eckbert von dem Berge** |
| Eelnev**Sweder von der Reve** | **Riia komtuur**1470–1471 | Järgnev**Gerhard von Mallinckrodt** |
| Eelnev**Wilhelm Zuermont von Hinderstein** | **Dobele komtuur**1471 | Järgnev**Wilhelm von Bönninghausen**


 |
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Brandenburgis 1640–1688 valitsenud mehest, tema pojapoja, 1713–1740 valitsenud mehe kohta vaata artiklit Friedrich Wilhelm I.* |

---

Friedrich Wilhelm I
**Friedrich Wilhelm I** ehk **Suur Kuurvürst** (16. veebruar 1620 Berliin – 29. aprill 1688) oli Hohenzollernite dünastiasse kuuluv Brandenburg-Preisimaa valitseja, Brandenburgi kuurvürst ja Preisimaa hertsog alates 1640 kuni surmani.

Tema ajal muutus Brandenburg üheks Saksamaa sõjaliselt võimsaimaks riigiks. Ta suutis saavutada selle, et Preisimaa liideti täielikult Brandenburgiga ja hertsogkond vabanes Poola kuninga vasalli staatusest. Friedrich Wilhelm sõdis edukalt Rootsiga ja sai endale Ees-Pommeri lääneosa. Ta tõusis nii Saksamaa võimsaimaks protestantlikuks vürstiks. Ta lõikas kasu ka hugenottide väljaajamisest Prantsusmaalt, meelitades töökaimad neist Brandenburgi.

Ta rajas küllalt suure, 40 tuhande mehelise armee, millest sai pärastise Preisi armee eellane. Selle hulka kuulus otsuste laialdane delegeerimine alluvatele ohvitseridele ja sõjaväe suur mobiilsus. Nii näiteks läbis ta 1675. aastal oma sõjaväega 15 päeva jooksul 250 kilomeetrit ja purustas 28. juunil 1675 Fehrbellini lahingus Rootsi sõjaväe üllatusrünnakuga – rootslased ei osanud tema väe nii kiiret liikumist ette näha. Selline tempo saavutati moonavankrite mahajätmisega. Sõjavägi ostis moona kohalikelt elanikelt, vältides sealjuures rüüstamist. Sealjuures oli rootslastel arvuline ülekaal: 7000 meest Brandenburgi 5600 vastu. Ühtlasi murdis Friedrich Wilhelm müüdi rootslaste sõjalisest võitmatusest ja teda hakati kutsuma Suureks Kuurvürstiks. Ta purustas ka Rootsi järgmise armee, kes 1678. aastal kätte maksma tuli.

7. detsembril 1646 abiellus ta Haagis Oranje printsi Frederik Hendrik van Oranje tütre Louise Henriette van Nassauga (1627–1667). Sellest abielust sündisid 5 poega ja 1 tütar, kellest täiskasvanuks said kolm poega. Teine poeg Karl Emil (1655–1674) ja noorim poeg Ludwig (1666–1687) surid noorelt ning lapsi neil polnud, kuigi Ludwig jõudis abielluda. Trooni päris kolmas poeg Friedrich I.

13. juunil 1668 abiellus Friedrich Wilhelm Gröningenis Philipp von Schleswig-Holstein-Sondenburg-Glücksburgi tütre Dorothea Sophie von Schleswig-Holstein-Sondenburg-Glücksburgiga. Sellest abielust sündis 4 poega ja 3 tütart, kellest lapsena suri ainult 1 tütar.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev:**Georg Wilhelm** | **Brandenburgi markkrahv ja kuurvürst**1640–1688 | Järgnev:**Friedrich III** |
| **Preisimaa hertsog**1640–1688 (kuni 1660 Poola vasall)
 |