**"Wagneri juhtum. Muusikuprobleem"** (*Der Fall Wagner – Ein Musikanten-Problem*, 1888) on Friedrich Nietzsche teos, mis ilmus 5 aastat varem surnud Richard Wagneri 75. sünniaastapäeva puhul.

Nietzsche "Wagneri juhtumi" kohta: *"Lõppude-lõpuks tingib minu ülesande siht ja mõte kallaletungi ühele palju peenemale "tundmatule", keda kõrvalseisja nii kergesti ära ei arva – oo, avastada on mul veel hoopis teistsuguseidki "tundmatuid" kui üks muusikaline Cagliostro –, veelgi enam aga muidugi kallaletungi vaimsetes asjades üha loiumaks ja instinktivaesemaks, üha* ausamaks *muutuvale saksa rahvale, kes kadestamisväärse isuga laseb end jätkuvalt toita vastuoludest ja kugistab seedimisraskusteta kõrist alla niihästi "usu" kui ka teaduslikkuse, niihästi "kristliku armastuse" kui ka antisemitismi, niihästi võimu- ("Riigi-") tahte kui ka* évangile des humbles*’i [alandlike evangeeliumi]… /---/ Mitte ainult sellest, et saksa ajaloolased on täielikult minetanud* avara pilgu *kultuuri käigule ja väärtustele, et nad kõik üheskoos on poliitilised (või kiriklikud) tolad: see avar pilk on nende poolt koguni* põlu alla pandud*. /---/ On olemas riigisaksa ajalookirjutus, ma kardan, et on olemas isegi antisemiitlik, – on olemas õue-ajalookirjutus ja härra von Treitschke ei tunne häbi… /---/* Nende südametunnistusel on kõik nelja sajandi suured kultuuriroimad! */---/ Sakslased röövisid Euroopalt tema viimase* suure *ajastu, renessansiajastu mõtte ja lõikuse just sel silmapilgul, mil väärtuste kõrgem järgukava, mil õilsad, elujaatavad, tulevikkutagavad väärtused neile vastupidiste,* allakäigu-väärtuste *pesas võidu olid saavutanud –* ning koguni seal pesitsejate instinktides endis!  */---/ ja ühes sellega on nende südametunnistusel kõik, mis pärast seda tuli, mis täna päral on, too üleüldse kultuurivaenulikem haigus ja mõistusepuudus, natsionalism, too* névrose nationale *[[[rahvus]]neuroos], mida Euroopa põeb, too Euroopa väikeriikluse, väikese poliitika igavikustamine: nad on võtnud Euroopalt isegi ta mõtte, ta* mõistuse *– nad on ta umbtänavasse ajanud. – Kas tunneb keegi peale minu teed sellest tänavast välja?… Ülesannet, mis piisavalt suur, kuidas taas* liita *rahvaid?… /---/ Minu loomuomased lugejad ja kuulajad on juba nüüdki venelased, skandinaavlased ja prantslased – kas saavad nad seda üha enam olema? /---/ "Saksa vaim" on* mulle *kui rikutud õhk: minu hingamine läheb raskeks, kui läheduses on seda instinktiks muutunud ebapuhtust* in psychologicis *[psühholoogilises mõttes (ladina keeles)], mida sakslase iga sõna, iga ilme reedab. /---/ See kuulub isegi minu auahnuse juurde, kui mind peetakse saksapõlgajaks* par excellence*. Oma* umbusku *saksa karakteri suhtes olen ma väljendanud juba kahekümne kuue aastaselt (kolmandad Ajakohatud, ptk 6) – sakslased on mulle talumatud. Kui ma manan oma silme ette inimese, kes kogu minu instinktielule on vastunäidustatud, siis saab tulemuseks olla ikka vaid sakslane. /---/ Kui maha arvata läbikäimine mõnede kunstnike, esmajoones Richard Wagneriga, siis ei ole ma sakslaste seltsis veetnud mitte ainsatki meeldivat tundi… /---/ Sakslastel pole pisimatki arusaamist sellest, kui labased nad on, kuid see on labasus ülivõrdes – nad isegi ei* häbene *seda, et nad vaid sakslased on… /---/ Asjatult otsin ma sellest minu suhtes üles näidatud taktitunde,* délicatesse*’i märki. Juutidelt, seda küll, aga ei iial sakslastelt."*