recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jirōemon Kimura** (jaapani 木村次郎右衛門 *Kimura Jirōemon*; 19. aprill 1897 – 12. juuni 2013) oli Jaapani ülipikaealine, kes oli alates 17. detsembrist 2012, Dina Manfredini surma järel, Gerontoloogia Uurimisgrupi (Gerontology Research Group) andmetel maailma vanim elusolev inimene. Pärast Walter Breuningi surma 14. aprillil 2011 sai temast maailma vanim elusolev mees.

Kimura sündis Kamiukawa kalurikülas ja tema sünninimi oli Kinjiro Miyake. 14-aastaselt alustas ta tööd postiametnikuna, kellena ta töötas kuni pensionilejäämiseni 1962. aastal. 1920. aastatel töötas ta mõnda aega ka Koreas, mis kuulus toona Jaapanile. Ta abiellus oma naabri Yae Kimuraga ja kuna tema perekonnal polnud meessoost järglasi, siis võttis Kinjiro Miyake oma nimeks Jiroemon Kimura.

23. septembril 2012 sai Kimura 115 aasta ja 157 päeva vanuseks, seega vanemaks kui Emiliano Mercado del Toro, kes oli olnud maailma vanim inimene 2006. aastal. 28. detsembril 2012 sai Kimura 115 aasta ja 253 päeva vanuseks ning seega vanemaks Christian Mortensenist, kes oli seni olnud kõige vanemaks elanud mees. 2. jaanuaril 2013 sai Kimura 115 aasta ja 258 päeva vanuseks ning tõusis 10 läbi aegade kõige vanemaks elanud inimese hulka. 

Kimura oli viimane elusolev 1897. aastal sündinud inimene ja ainus teadaolev elusolev mees, kes sündis enne 1900. aastat.
**Põhjanoot** (ka *mutnik* või *lestanoot*) on kurnpüünis, mis koosneb võrdse pikkusega veoköitest, tiibadest ja noodapärast ning selle veoköied toimivad kalapeletina ehk hirmutina. Ta on mõeldud veekogu põhja hoiduvate kalade püügiks.

Püügipiirkonnad
---------------

Eesti rannameres kasutatakse seda noota liivasel ja kivideta merepõhjal peamiselt lestapüügiks, Peipsil püütakse sellega põhiliselt ahvenat ja koha.

Põhjanooda ehitus
-----------------

Nooda suhteliselt lühikesed tiivad on valmistatud noodalinast, mis peab püügisuuruses kala kinni, väiksemad aga pääsevad läbi silma välja. Nooda avamiseks on tiibasid, pära ja suud ümbritsevad selised varustatud ujukite ja raskustega. Pikkadeks veoköiteks kasutatakse lestapüügil jämedat (käevarrejämedusega) pehmet köit.

Püügiviis
---------

Püügikohal heidetakse esmalt vette ankur, mis ühendatakse ujukiga (üldjuhul erkpunane ja suur) ja seejärel alustatakse kannaköie (ca 500 m) veeskamist. Paat teeb laia kaare, et haarata noodaga võimalikult suur ala ja jooksuköie veeskamisel tuleb kaarega ankru juurde tagasi. Veoköit mudasel põhjal vedades tõuseb selle kohale mudapilv nagu kardin. Ka lestapüügil vajub raske veoköis põhja ja tõstab liikumisel üles põhjamuda. Selliste kahelt poolt lähenevate „kardinatega" hirmutatakse kala kitsasse koridori, mis siis võrkosaga läbi traalitakse. Halva nähtavusega sogases vees satub kala noodatiibade vahele ja sealt edasi kalakotti.

Vaata ka
--------

* kuurits
* liiv
* noot
* kaldanoot
* püüvõrk
* veonoot
* vähinatt

Viited
------

1. ↑  Kalapüügieeskiri § 8.2.4

Välislingid
-----------

* Põhjanoot
* Kurnpüünised
|  |
| --- |
|  |
| Medalikohad |
| Maailmameistrivõistlused |
| **Kuld** | 2017 | jäähoki |

**Carl Johan Söderberg** (sündinud 12. oktoobril 1985 Malmös) on Rootsi jäähokimängija, kes mängib keskründajana Rootsi kõrgliiga klubis Malmö Redhawks.

Ta alustas klubikarjääri kodulinna klubis Malmö Redhawks, mille meeskonnas mängis ta kuni hooajani 2010–11. Seejärel mängis ta kaks hooaega Rootsi kõrgliiga klubis Linköpings HC. Hooajal 2012–13 oli ta Rootsi kõrgliiga suurim väravakütt (31 väravat).

2004. aastal valis St. Louis Blues ta NHL *draft* '​is 49. valikuna, kuid NHL-is debüteeris ta alles hooaja 2012–13 lõpus Boston Bruinsi meeskonnas. Bruinsi ridades mängis ta ka kahel järgmisel hooajal.

Aastatel 2015–2019 mängis ta neli hooaega Colorado Avalanche'is. 2019. aasta juunis siirdus ta Arizona Coyotesi. 2020. aasta detsembris sõlmis ta üheaastase lepingu Chicago Blackhawksiga. 2021. aasta aprillis naasis Söderberg Avalanche'i.

2021. aasta juunis naasis Söderberg Malmö Redhawksi, kellega sõlmis kaheaastase lepingu.

2017. aastal tuli Söderberg Rootsi jäähokikoondise koosseisus maailmameistriks.

Viited
------

1. ↑  "Blackhawks agree to terms with Carl Soderberg". Chicago Blackhawks. 26.12.2020. Vaadatud 29.12.2020

Välislingid
-----------

* Carl Söderberg NHL.com lehel
* Carl Söderberg hockeydb.com lehel
**Eduard Teiter** (vene keeles Эдуард Юрьевич Тейтер; 7.veebruar1886–4.juuni 1938) oli eesti päritolu NSV Liidu sõjaväelane ja 1. detsembri riigipöördekatsest osavõtnu.

Eduard Teiter astus VK(b)P liikmeks 1917. aasta veebruaris. Eduard Teiter oli 1917. aastal pärast Eestimaa Sõja-Revolutsioonikomitee poolt Tallinnas võimu haaramist Tallinna linna kaitse komissariaadi komissar. 25.–27. oktoobril 1917 toimunud Eestimaa Nõukogude II kongressil Tallinnas valiti Eduard Teiter EN Täitevkomitee liikmeks.

Pärast Eesti okupeerimist Saksa keisririigi vägede poolt 1918. aasta kevadel taganes Teiter koos nõukogude asutustega Petrogradi, kus ta valiti 15. oktoobril 1918 Eestimaa Ajutise Revolutsioonikomitee koosseisu. EARK ülesandeks oli ette valmistada ja koordineerida Eesti bolševike tegevust Nõukogude Venemaa Punaarmeega Eesti vallutamisel.

1918. aasta 22. novembril juhtis ta Kulgu lahingus ja 28. novembril Narva lahingus Viljandi kommunistlikku kütipolku ning pärast Punaarmee poolt Narva vallutamist ja Eestimaa Töörahva Kommuuni väljakuulutamist oli Eduard Teiter ETK Sõjaväe Valitsuse asjaajaja.

Eesti Vabadussõjas oli ta Nõukogude Venemaa Punaarmee poolel Eesti iseseisvuse vastu sõdinud Eesti kütivägede 1. Eesti Kütidiviisi koosseisus 2. Viljandi Eesti kommunistliku kütipolgu polgukomandör, 1. Petrogradi diviisi staabiülema abi, Hanko rinde ülem Soomes ja Eesti diviisi staabiülema abi.

Pärast Eesti Vabadussõda töötas Petrogradis Eesti Haridusmaja juhatajana.

1924. aastal suunati ta illegaalsele tööle Eestisse, kus osales 1. detsembri riigipöördekatse ettevalmistamisel ning oli ühe rünnakrühma (III pataljoni) komandör. 

 *Pikemalt artiklis 1. detsembri riigipöördekatse*.

Isiklikku
---------

Sündinud Viljandimaal Tarvastu vallas Mustla külas Jüri Teiteri ja Mari Lilientali peres. 19. sajandi lõpupoole kolinud koos perega Tartusse, kus isa pidas juuksuriäri.

Õppis Hugo Treffneri gümnaasiumis, koos noorema venna Georgiga osales 1905. aasta rahutustes. Poegade liigse agaruse tõttu oli pere sunnitud kolima Helsingisse. Koos vennaga töötasid isa Helsingi juuksuriärides. Osalesid eestlastest sotsiaaldemokraatide Helsingi organisatsiooni töös.

Rindeohvitserina võttis osa Esimesest maailmasõjast, oli autasustatud kahe ordeniga.

Eduard Teiteri vend Georg Teiter oli samuti Soome sotsiaaldemokraatliku, hiljem Eesti pagulaste kommunistliku liikumise aktivist (EKP Keskkomitee liige).

Mõlemad vennad arreteeriti 1936. aastal süüdistatuna Nõukogude-vastases spionaažis, saadeti laagritesse ning 1937. aastal lasti maha.

Välislingid
-----------

* Eesti biograafiline andmebaas ISIK, Teiter, Eduard
**Mati Mark** (9. märts 1941 Pärnu – 21. september 2008 Tallinn) oli tunnustatud laskesportlane, Eesti meister, vanemtreener ning Eesti laskurliidu president.

Ta lõpetas aastal 1960 Tallinna Ehitustehnikumi ja aastal 1978 Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehalise kasvatuse eriala.

Mati Mark oli aastatel 1963 ja 1964 väikepüssiharjutuses 60 lasku lamades Eesti meister.

Aastatel 1975–1980 kuulus ta Tallinna olümpiapurjeregati organiseerimiskomiteesse, 1984–1996 Eesti NSV Kehakultuuri- ja Spordikomitee esimees ning Eesti Spordiameti peadirektor, 1996–1998 Kultuuriministeeriumi spordiosakonna juhataja.

Ligi kakskümmend aastat oli ta tegev Euroopa Laskespordi Konföderatsiooni juhatuse liikme ja asepresidendina, rahvusvahelise kategooria kohtunikuna, tippvõistluste žürii liikmena. 

Tema eestvedamisel korraldati tema elu viimase kümne aasta jooksul Eestis kolmed Euroopa meistrivõistlused laskmises.

Teenete eest spordi ja laskespordi arendamisel on Mati Marki autasustatud Eesti Kaitseväe Eriteenete Risti ja Kaitseliidu Eriklassi Teenetemedaliga. 

Ta oli Eesti NSV teeneline treener aastast 1973 ning tema käe all treenides tuli jahilaskmises maailmameistriks Andrei Inešin, keda Mati Mark treenis oma elu viimaste nädalateni.

4. detsembril 2009 korraldati Männiku lasketiirus tema esimene mälestusvõistlus, mida on sellest peale korraldatud igal aastal.

Mati Markil on kolm poega ja tütar.

Viited
------

1. ↑  "Suri kauaaegne spordijuht Mati Mark". Originaali arhiivikoopia seisuga 10. oktoober 2016. Vaadatud 7. oktoobril 2016.
2. ↑  Gunnar Press: "Kümme juttu spordijuht Mati Margi kirevast elust" Õhtuleht, 18. detsember 2006
3. ↑
4. ↑
5. ↑  Ardo Kaljuvee: IN MEMORIAM: MATI MARK 9 III 1941 – 21. IX 2008. Eesti Päevaleht, 23. september 2008

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
**Eduard Ritson** (1. mai 1889 Paistu – 24. veebruar 1967 Rakvere) on Eesti diplomaat, avaliku elu tegelane, arst. 

Õppis Riia Füüsikalises Gümnaasiumis ja Kiievi Ülikoolis. I maailmasõjas teenis rindearstina Ukrainas ja Rumeenias, jätkates sõjakeerises õpinguid ning lõpetades ülikooli. 

Eesti Rahvakomitee esimees Kiievis (Ukraina). Eesti konsulaar Kiievis (1918). Eesti abikomitee juhatajana aitas eestlasi kodumaale tagasi toimetada. 

1922. aastal arreteeriti ja mõisteti 10-aastaseks sunniviisiliseks tööks. 1928. aastal nimetati ta Bodaibo (Sahha) terviseosakonna juhiks. 

1932. aastal naasis Eestisse. Töötanud arstina ja haiglajuhina Mustla, Sindi, Narva, Rakvere.

Vaata ka
--------

* Eesti suursaadik Ukrainas

Viited
------

1. ↑  Eduard Ritso (Ritson)
2. ↑  Ірина МАТЯШ УКРАЇНСЬКА КОНСУЛЬСЬКА СЛУЖБА 1917—1923 рр. ЯК ДЕРЖАВНИЙ ІНСТИТУТ: СТАНОВЛЕННЯ, ФУНКЦІОНУВАННЯ, ПЕРСОНАЛІЇ.
3. ↑  Minu vanaisa Eduard Ritsoni mälestused Esimesest Maailmasõjast
Mati Eliste 1988. aastal
**Mati Eliste** (26. mai 1941 – 28. detsember 2020) oli eesti sportlane ja ajakirjanik.

Ta lõpetas 1959 Tallinna 10. Keskkooli ja 1963 Leningradi Lesgafti-nimelise Kehakultuuri Instituudi. 

Eliste alustas ujumistreeninguid 1954. aastal Tallinna Kalevis Sylvi Pressi juhendamisel. Nõukogude Liidu meistrivõistlustel võitis ta 1961. aastal 4 x 100 m kombineeritud teateujumises hõbe- (Burevestniku koondises) ja 1960. aastal pronksmedali (Leningradi koondises). Eliste tuli kolmekordseks Nõukogude Liidu üliõpilasmeistriks ja üheksakordseks Eesti meistriks. Eesti rekordeid parandas ta kümnel korral.

Pärast sportlaskarjääri töötas ta õpetaja ja ujumistreenerina. Televaatajatele sai ta tuntuks tänu Eesti Televisiooni menusaatele "Reklaamiklubi", mida ta juhtis aastatel 1973–1990. "Need naljad, mis "Reklaamiklubist" tulid, olid ikka sellised, et ühel hetkel pahvatas see seltskond naerma, mitte ainult saates, vaid üle Eesti," meenutas Eliste 2016. aastal "Prillitoosis"." Tegemist oli Eesti Televisiooni kõige vaadatuma saatega.[*viide?*] Vaadatavusrekord sündis siis, kui seda saadet vaatas 72,5 protsenti kogu Eesti elanikkonnast.[*viide?*]

Mati Eliste oli aastatel 1964–1976 ajalehe Noorte Hääl spordiosakonna juhataja[*viide?*], 1989–1991 Spordilehe toimetaja[*viide?*], 1991–1995 Eesti Ajalehtede Liidu tegevdirektor[*viide?*], 1995–1996 Eesti Spordifondi tegevdirektor[*viide?*] ja 1996–1999 Spordilehe vastutav väljaandja[*viide?*]. Ajakirjanikuna viibis Eliste 1972. aasta Sapporo ja 1976. aasta Innsbrucki taliolümpiamängudel.

Eliste kuulus aastatel 1966–1968, 1972–1976 ja 1983–1988 Ujumisföderatsiooni presiidiumi. Oli 1964–1969 Tallinna ujumissektsiooni presiidiumi esimees ja 1987–1993 Meisterujumise U-klubi president. 1999–2009 Pirita halduskogu esimees. Mati Eliste oli Lions Club Tallinn Eesti I president aastatel 2004–2005 ja Lions klubi Eesti Piirkonna kuberner 2009. aastal[*viide?*].

Eliste oli filmi "Eesti spordiajaloost" stsenarist (1990) ning raamatute "XII taliolümpiamängud. Innsbruck 1976" (1977) ja "Eesti ujumise lugu" (2017) üks kaasautoreid.

Viited
------

1. ↑  ESBL

Välislingid
-----------

* Reklaamiklubi naeratus. Vahur Kersna dokumentaalsaade "Reklaamiklubist". ETV, 2021
Puuskulptuur Langenzenni kiriku püha hõimkonna altaril
Leonardo da Vinci "Maarja lapsega ja püha Annaga", 1510
Niguliste altaril on Anna koos Maarja ja Jeesusega keskosa alumises reas keskel
**Anna ise kolmas** (saksa keeles *Anna selbdritt*) on kristlikus kunstis esinev pilditüüp, mis kujutab Maarja ema püha Annat koos Maarja ja Jeesuslapsega.

Kirjeldus
---------

Motiiv sai populaarseks seoses Anna-kultusega hiliskeskajal, selle kõrgaeg oli 14.-15. sajandil. Jaguneb tegelaste kujutamise järgi tüüpidesse:

* püha Anna hoiab Maarjat Jeesust süles hoidvana (*Nikopoia* tüüp) põlvedel või kätel;
* Anna hoiab Maarjat ühel ja Jeesuslast teisel põlvel;
* neitsi Maarja ja Anna istumas pingil, nende vahel Jeesuslaps;
* samad kolm isikut muus vabamas kompositsioonis.

Kui grupile on neljanda liikmena lisatud Anna ema Emerentia, on tegemist haruldase pilditüübiga **Anna ise neljas** (*Anna selbviert*).

* Anna ise neljasAnna ise neljas

Eesti kunstis
-------------

Eesti kunstis esineb see motiiv puuskulptuuris nii Pühavaimu kiriku kui ka Niguliste kiriku peaaltaril. 2008. aastal avastati üks 15. sajandist pärinev, kahjustunud "Anna ise kolmas" tüüpi puuskulptuur Kaarma kirikust torni esimese korruse põranda puhastamisel.

Vaata ka
--------

* Püha perekond
* Püha hõimkond
* Iisai puu

Viited
------

1. ↑  Kunstileksikon.Tallinn, 2001
2. ↑  Kunstileksikon.Tallinn, 2001
3. ↑  Kunstileksikon.Tallinn, 2001
4. ↑

Kirjandus
---------

* L. Priimägi. Eesti kunstiteaduse sõnavarast. - Mistselle. Keel ja Kirjandus, 10 2007.

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Anna ise kolmas** |
**Siim Mandre** (kuni 14. juulini 1936 **Siegfried Mankin**; 17. oktoober 1913 Viljandi – 5. veebruar 2002 Viljandi) oli Eesti sõjaväelane (lipnik), maletaja ja poksija. Ta harrastas veel jalgpalli, jäähokit, suusahüppeid ja bridži.

Ta lõpetas 1934. aastal Viljandimaa Poeglaste Gümnaasiumi.

Mandre poksis aastatel 1933–1939, tal ei olnud korralist treenerit.

Mandre sai raskekaalus (üle 79,4 kg) Eesti meistrivõistlustel 2. koha (1937 ja 1938). Ta oli raskekaalus (üle 79,4 kg) Viljandimaa meister (1934–1939) ja sõjaväes olles Tallinna Garnisoni meister (1936).

Mandre arreteeriti 19. jaanuaril 1945, teda süüdistati Saksa sõjaväkke kuulumises ning talle mõisteti 28. augustil 1945 erinõupidamisel 8 aastat vangilaagrit.

Ta oli aastatel 1975–1979 Viljandi maleklubi esimees. Ta oli Viljandi represseeritute ühenduse esimese juht (1996).

Kirjandus
---------

* Tiit Lääne. "Jalgpalliväravast poksiringi". Maaleht, 13. jaanuar 2000
* Henn Saarmann, Erlend Teemägi. "Eesti spordi biograafiline leksikon". Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 2001
* Rein Pajur. "Poksi lugu". Tallinn 2009. Lk 382

Välislingid
-----------

* Biograafia ESBL-is
* Eesti ohvitserid 1918-1940
* Eesti kommunismiohvrid 1940–1991
* Haud Viljandi vanal kalmistul
Anna Zatonskih (2008)
**Anna Zatonskih** (ukraina keeles Ганна Віталіївна Затонських *Ganna Vitalijivna Zatonskihh*; sündinud 17. juulil 1978 Mariupolis) on ukraina päritolu Ameerika Ühendriikide maletaja, naiste suurmeister (1999).

Zatonskih mängis kuni 2003. aastani Ukraina eest, alates 2003. aastast esindab ta rahvusvahelistel malevõistlustel Ameerika Ühendriike.Ta tuli 2001. aastal Ukraina naiste malemeistriks. Ta on neljakordne USA naiste malemeister (2006, 2008, 2009, 2011).

Viiel korral kvalifitseerus ta FIDE tsooniturniiri võiduga naiste maailmameistrivõistlustele. 2000. aastal MM-i turniiril New Delhis (64 osavõtjat, nokautsüsteem) sai ta turniiritabelis 14. asetuse, kuid kaotas juba avaringis. 2001. aastal MM-i turniiril Moskvas kaotas ta teises ringis Nino Hurtsidzele ja 2008. aastal Naltšikis kaotas teises ringis Tatjana Kossintsevale. 2010. aastal MM-i turniiril Antakyas võitis ta teises ringis Marie Sebagit, kuid kaotas kaheksandikfinaalis Humpy Konerule. 2012. aastal Hantõ-Mansiiskis võitis ta avaringis Carolina Lujánit, kuid kaotas teises ringis Ju Wenjunile.

Zatonskih mängis naiste maleolümpiatel kahel korral Ukraina (2000, 2002) ja kaheksal korral USA (2004–2018) naiskonna koosseisus. Ta võitis USA naiskonna koosseisus kaks olümpiamedalit: hõbemedali (2004) ja pronksmedali (2008). 

Ta sai FIDE-lt 1995. aastal naiste rahvusvahelise meistri, 1999. aastal naiste suurmeistri ja 2004. aastal rahvusvahelise meistri nimetuse.

Zatonskih on abielus Lätist pärit malesuurmeistri Daniel Fridmaniga, neil on aastal 2007 sündinud tütar.

Välislingid
-----------

* Anna Zatonskih – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
* Anna Zatonskih FIDE andmebaasis
Stuudio Baselis
SRG SSR **Radio Swiss Classic** on ööpäev läbi klassikalise muusika teoseid edastav mitmekeelne Šveitsi raadiojaam. 2012. aasta augusti alguse seisuga oli jaama arhiivis 369 136 CD-d 3 452 461 muusikapalaga (klassika, džäss, rokk).

Eestis ja Euroopas on Radio Swiss Classic kuulatav näiteks FTA-vastuvõtjaga (satelliidi EUTELSAT HOT BIRD 13B vahendusel), samuti interneti kaudu (näiteks rakendustega Flash Player, Winamp, RealPlayer, Windows Media Player, iTunes) ning Androidiga seadmete ja iPhone'i/iPodi/iPadiga.

Häälestus
---------

|  |
| --- |
| **Radio Swiss Classicu parameetrid** |
| Satelliit | EUTELSAT HOT BIRD 13B |
| Standard | DVB-S (MPEG-2) |
| Orbitaalasend | 13° idas |
| Transponder | 85 |
| Transponderi ID | 8500 |
| Polarisatsioon | horisontaalne |
| Sagedus | 12,39878 GHz |
| Teenuse nimetus | SRG-Swiss Classic |
| Teenuse ID | 934 |
| Audio PID / PCR | 224 / 224 |
| Modulatsioonikiirus | 27 500 |
| FEC | 3/4 |
| Kanali töörežiim | stereo |

Vaata ka
--------

* SRG SSR
* Radio Swiss Pop
* Radio Swiss Jazz

Välislingid
-----------

* Radio Swiss Classicu koduleht (saksa, prantsuse, inglise ja itaalia keeles)
Narva maantee 28 hoone
**Anna Tõrvand-Tellmanni Inglise Kolledž** oli inglise keele ja kultuuri süvaõppega kool Tallinnas aastatel 1932–1940. Kool asus Tallinnas Narva maanteel, samas hoones (Narva maantee 28) asub tänapäeval Tallinna Muusikakool.

Ajalugu
-------

Kooli asutas 1932. aastal Anna Tõrvand-Tellmann, kes oli kooli juhatajaks kuni 1940. aastani. Anna Tõrvand-Tellmanni Inglise Kolledž oli Eesti esimene inglise keele süvaõppega kool.

Anna Tõrvand-Tellmanni Inglise Kolledž oli erakool, kus inglise keele süvaõpe algas esimesest klassist. Koolil olid nii algkooli- kui ka gümnaasiumiklassid. Koolil oli eripärane koolivorm, sealhulgas rukkilillesinised koolimütsid. Tallinnas oli 1930. aastatel kaks inglise kolledži nime kandvat õppeasutust: üks oli 1932. aastal asutatud Anna Tõrvand-Tellmanni Inglise Kolledž ja 1936. aastal asutatud Riiklik Inglise Kolledž (RIK). 

Anna Tõrvand-Tellmanni Inglise Kolledž kui erakool suleti 1. augustist 1940. 1940. aasta sügisel suunati kooli endised õpetajad ja õpilased Tallinna 9. Keskkooli.

Anna Tõrvand-Tellmanni Inglise Kolledžis õppisid muu hulgas kirjanikud Dagmar Normet ja Erika Esop, tõlkija Vahur Linnuste, koorijuht Uno Järvela, filmirežissöör Valdur Himbek, arhitektid Hugo Rennik ja Rein Zobel, kunstiajaloolane Tiina Nurk, muusikateadlane Helga Tõnson, muusika- ja teatrikriitik Vidrik Kivilo, arst Ly Lehtmets, arstiteadlane Argo Kõvamees, keemik Helvi Hödrajärv, näitleja Eduard Ralja, ajakirjanik Ülo Koit, ajaloolane Heldur Palli, tehnikateadlane Uno Liiv ja ujuja Guido Muttikas.

Kooli nimi
----------

* 1932–1933 Anna Tõrvand-Tellmanni Eraühisalgkool
* 1933–1937 Anna Tõrvand-Tellmanni Inglise Kolledž
* 1937–1940 Anna Tõrvand-Tellmanni Erakolledž

Viited
------

1. ↑  Eesti Entsüklopeedia. Tõrvand-Tellmann, Anna
2. ↑  Eesti Rahvusraamatukogu. Anna Tõrvand-Tellmann
3. ↑  Hellar Grabbi. Anna Tõrvand-Tellmann ja tema inglise kolledž. Sirp, 19.01.2007
4. ↑  Eraalgkoolid suletakse, Postimees (1886-1944), nr. 202, 29 juuli 1940
5. ↑  Robert Nerman. Inglise kolledžist lootis juba esimene vabariik eliidi kasvulava. Eesti Päevaleht, 9. oktoober 2003

Kirjandus
---------

* Arvo Jaama (koostaja). Rukkilillesinised koolimütsid Tallinna tänavail. Raamat Anna Tõrvand-Tellmannist, tema koolist ja tema õpilastest. Tallinn: Varrak, 2006
* Arvo Jaama (koostaja). Rukkilillesinised koolimütsid aegade keeristes. Raamat Anna Tõrvand-Tellmanni Erakolledži endiste õpilaste elusaatustest. Tallinn: Grenader, 2013

Välislingid
-----------

* ETV saatesari "Ajavaod". Anna Tõrvand-Tellmann asutas Inglise Erakolledži, mis oli esimene inglise keele süvaõppega kool Eestis
**Kohila vald** oli vald Harju maakonnas aastail 1939–1950. Vallamaja asus Kohilas.

Vald moodustati 1939. aasta vallareformiga senise Kohila valla maa-alast, välja arvatud Kärevere küla ja Kirdalu asunduse maa-alad; senise Juuru valla Röa küla maa-alast; senise Rapla valla Seli asunduse maa-alast, välja arvatud Härgküla metsandiku maa-ala.

Eesti valdade kaart. Musta kontuuriga vanad vallapiirid, punasega 1939. aastal moodustatud vallad
1939. aastal oli vallas 3415 elanikku, territooriumi suurus oli 15 271,26 ha.

Esimene vallavanem oli Aleksander Starkopf, kes suri 11. mail 1940. 11. juunil 1940 valiti vallavanemaks Rudolf Timmermann.

1939. aastal kuulusid Kohila valla koosseisu: Kohila alevik, A.-s. "Koil" paberivabriku, Kohila mõis, Kasu, Liivamäe, Kallaste, Kurtna, Roobuka, Vilivere, Angerjamäe, Angerja, Tammsalu, Tagadi, Rajala, Salu, Nõmme, Visja, Pahkla, Tohisoo, Männiku ja Salutaguse, Urge, Pukamäe, Lohu, Mälivere, Kadaka, Seli, Aandu, Loone, Ülejõe, Röa, Rootsi ja Päevati külad..

Vald kuulus Riigivolikogu 18. valimisringkonda, kust valiti Kustav Kurg.

1939. aasta põllumajandusloenduse järgi oli vallas 501 talundit kogupindalaga 13 648,9 hektarit ja 2077 elanikuga.

Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine
--------------------------------------------------

8. augustil 1945 moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega vallas Kohila külanõukogu, Lohu külanõukogu ja Kurtna külanõukogu. 30. aprillil 1947 eraldati Kiisa küla Tõdva valla Saku külanõukogust ja liideti Kurtna külanõukoguga. 

26. septembril 1950 arvati Kohila ja Lohu külanõukogu Rapla rajooni ning Kurtna külanõukogu Harju rajooni koosseisu.

Viited
------

1. ↑  Maa-ameti kaardirakendused
2. ↑  Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 87 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776)
3. ↑  588. Harju Maavanema otsus Harju maakonna vallavolikogude valimisringkondade arvu ja nende piiride kohta. Riigi Teataja, nr. 75, 9 september 1939
4. ↑  EESTI NSV TEATAJA, Nr. 35 26. oktoobril 1945, Art 543. Seadlus Harju maakonna valdades küla töörahva saadikute nõukogude moodustamise kohta.
**Samuil Markovitš Žuhhovitski** (vene keeles Самуил Маркович Жуховицкий; 13. detsember (vkj 30. november) 1916 Odessa – 11. juuni 2016 Novotšerkassk) oli Venemaa maletaja, rahvusvaheline meister (1967). Elas ligi saja-aastaseks. 

Žuhhovitski täitis meistrinormi 1939. aastal. 1940. aastal tuli ta Ukraina NSV meistrivõistlustel viiendaks ning 1949. ja 1950. aastal Leningradi meistrivõistlustel jõudis esinelikusse. 

1950. aastate esimesel poolel elas ta ajutiselt Tallinnas. 1952. aastal Pärnu suveturniiril tuli kolmandaks ja 1953. aastal Tartus peetud Eesti NSV meistrivõistlustel neljandaks. 1955. aastal võitis ta Eesti võistkonna koosseisus Riias toimunud Spartaki üleliidulistel võistkondlikel meistrivõistlustel esikoha (mängis esimesel laual).

1957. aastal võitis Žuhhovitski esikoha Aserbaidžaani NSV ning 1958. ja 1959. aastal Moldaavia NSV meistrivõistlustel. 

1967. aastal jagas ta Sotšis peetud rahvusvahelisel turniiril 8.–10. kohta, edestades seejuures suurmeistreid Mato Damjanovići ja Levente Lengyelit, samuti järgmisel aastal suurmeistriks tõusnud Anatoli Leini. Sai samal aastal FIDE-lt rahvusvahelise meistri nimetuse (51-aastaselt). 1969. aastal pääses Žuhhovitski Moskvas toimunud NSV Liidu meistrivõistluste finaalturniirile, kus sai 13. koha.

Viited
------

1. ↑  Sochi 1967. 365chess.com
**Leelismuldmetallid** on klassikalises mõistes metallid, mille oksiidid ("leelismullad") sarnaselt leelismetallide oksiididega annavad veega reageerides tugevaid aluseid (leeliseid) ning mille oksiidide sulamistemperatuur on sarnaselt muldmetallide oksiidide ("muldade") sulamistemperatuuriga kõrge. 

Leelismuldmetallide hulka arvati kaltsium, strontsium, baarium ning hiljem ka raadium. Et aga viimane ei ole stabiilne element, jäetakse ta mõnikord muldmetallide hulgast välja. 

Kõik leelismuldmetallid kuuluvad perioodilisussüsteemi teise rühma pea-alarühma. Peale nimetatute kuuluvad sinna ka magneesium ja berüllium, mis on elektronkatte ehituselt leelismuldmetallidega sarnased, kuid aatomite väiksema raadiuse ning kõrgema ionisatsioonipotentsiaali tõttu on nende omadused leelismuldmetallide omadest erinevad (nende hüdroksiidid ei lahustu vees ega ole leelised). Mõnikord arvatakse leelismuldmetallide hulka ka berüllium ja magneesium. Käesolevas artiklis berülliumi ja magneesiumi **leelismuldmetallide** hulka ei arvata, küll aga arvatakse nende hulka raadium. 

Et leelismuldmetallide aatomitel on väliskihis ainult kaks elektroni, mis asuvad tuumast kaugel, loovutavad nad need elektronid kergesti, muutudes positiivse laenguga ioonideks. Elektronide väliskihi ja eelviimase kihi ühesugusest ehitusest on tingitud kõikide leelismuldmetallide omavaheline suur sarnasus, erinevused seisnevad peamiselt suurema järjenumbriga elementide oluliselt suuremas keemilises aktiivsuses. Keemiliste omaduste poolest kuuluvad leelismuldmetallid kõige aktiivsemate metallide hulka leelismetallide järel. Nad on väga tugevad redutseerijad.

Looduses esinevad leelismuldmetallid eranditult ühenditena. Kaltsiumkarbonaat on paekivi, lubjakivi ja paljude muude looduslike kivide peakoostisaine. Loomades on kaltsium tähtis luude koostisosa. Strontsium ja baarium on palju haruldasemad kui kaltsium ja raadium on oma radioaktiivsuse tõttu veelgi haruldasem.

Kõik leelismuldmetallid moodustavad hüdroksiide, mis lahustuvad hästi vees (v.a. kaltsiumhüdroksiid, mis on vähelahustuv) ja dissotsieeruvad, eraldades hüdroksiidiioone.

Vaata ka
--------

* Leelismetallid



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Keemiliste elementide perioodilisussüsteem |
| --- |
| Metallid | Poolmetallid | Väärisgaasid | Mittemetallid | Leelismetallid | Leelismuldmetallid | Lantanoidid | Aktinoidid |
| Kaltsium - Strontsium - Baarium - Raadium |

 |
**Leeksäälik** (*Oreothlypis gutturalis*) on sääliklaste sugukonda kuuluv lind.

Levila
------

Leeksäälik on levinud Costa Rica ja Panama lääneosa mägimetsades 1850–3000 meetri kõrgusel.  Kariibi mere poolsetel mäenõlvadel võib teda vihmaperioodil septembrist novembrini leiduda madalamale kuni 1400 meetrini. Leeksäälik on enamasti paikne.

Välimus
-------

Vanalinnu pikkus on 12 cm, tema ülapool on kilthall; seljal on must kolmnurkne laik, valjasriba ja silma ümbrus on mustad; kurgualusest kuni kõhuni oranžpunane, mis vastandub valge kuni hallika kõhuga.
Sugupooled on peaaegu samased, isaslinnul on silma ümbruses musta ulatuslikumalt. 
Noorlinnu ülapool on pruunim ja alapool tuhmim, nõrk silmatriip ja tiivavöödid kollakad. Häälitsus on terav *tšit*.

Pesitsemine ja toit
-------------------

Leeksäälik rajab sügava tassikujulise pesa puu otsa või nõlvakule. Pesa varjavad ülalt epifüüdid või samblad. Märtsi ja maikuu vahel on kurnas kaks valget muna. 
Toiduks on tõugud, putukad ja ämblikud, mida oma terava nokaga nopib lehestikust. Vahel sööb ka võõrikute (*Loranthaceae*) ja muid marju.

Viited
------

1. 1 2   *Oreothlypis gutturalis*

Kirjandus
---------

* Curson, J. Quinn, D. and Beadle, D. (1994). *New World Warblers*. Helm. ISBN 0-7136-3932-6
* Avibase
* NeotropicalBirds
NiCd-akud
**Leelisaku** ehk **leelisakumulaator** on aku, mille elektrolüüt on leeliseline. Leelisaku leiutas 1901. aastal rootsi insener Ernst Waldemar Jungner.

Leelisaku anum valmistatakse terasplekist ja elektrolüüdina kasutatakse kaalium- või naatriumhüdroksiidi vesilahust. Anoodi plaadi materjaliks kasutatakse nikkeloksiidhüdroksiidi (NiOOH) ja katoodi plaadil kaadmiumi (Cd). Tänapäeval tuntakse neid nikkel-kaadmiumakude (NiCd) nime all.

1903. aastal asendas Thomas Alva Edison kaadmiumist elektroodi rauaga ja patenteeris raudnikkelaku (FeNi). Raudnikkelakud on laiatarbest kadunud nende madalate energeetiliste näitajate tõttu. Ka NiCd-akude turustamine Euroopa Liidus on peatatud (2008. aastal) kaadmiumi keskkonnaohtlike omaduste tõttu. Selliseid akusid võib veel kohata akutööriistades ja mudelautodes.

Nende akude asemel on kasutusel nikkel-metallhüdriidakud (NiMH), kus elektroodidena kasutatakse juba tuntud nikkelhüdroksiidi (+) ja niklit (‒). Selliseid akusid iseloomustab kordades suurem erimahutavus ja väiksem sisetakistus. Näiteks AA-tüüpi akudes on Fe-Ni süsteemi mahutavus u 400 mAh, Ni-Cd süsteemi mahutavus u 800 mAh, Ni-MH süsteemi mahutavus u 3000 mAh. Nikkelkaadmiumaku arendati kasutamisvalmis 1948. aastal.

Leelisaku keskmine pinge on 1,25 volti ja kasutegur kuni 67%.

Happeakude ehk pliiakudega võrreldes on leelisakud mõõtmetelt väiksemad ja kohati vastupidavamad. Teatud leelisakusid (AgZn) saab kasutada palju külmemas kliimas kui pliiakusid ning säilitada kauem, ilma et nende omadused halveneksid. Leelisakude miinuseks on tunduvalt kallim hind, üksikelemendi madalam pinge ning keskkonnaohtlikkus.

Tänapäeval asendavad NiMH akusid järjest ulatuslikumalt liitiumioonakud. Siiski on leelisakud olulisel kohal mitmetes kasutusvaldkondades, näiteks elektritööriistad, mänguasjad, ja isegi mootorsõidukid (Toyota Hybriid mudelid ja Honda Insight, Civic-Hybrid).

| * v
* r
Keemilised vooluallikad |
| --- |
| Primaarelemendid  | 
Galvaanielement  • Hõbeoksiidelement  • Leclanché element  • Leeliselement  • Liitiumelement  • Nööpelement  • Tsinksüsielement  • Tsinkõhkelement |  |
| Sekundaarelemendid | 
Aku  • Akupatarei  • Aeglaselt isetühjenev NIMH-aku  • Leelisaku  •  • Nikkel-metallhüdriidaku  • Pliiaku  • Liitiumioonaku  • Liitiumpolümeeraku  • Naatriumioonaku  • NMC-aku  • LFP-aku |
| Elemendi osad | 
Anood  • Elektrolüüt  • Elektrood  • Ioon  • Katalüsaator  • Katood  • Poolläbilaskev membraan |
| Vaata ka | 
Isetühjenemine • Kütuseelement  • Läbivooluelement  • Patarei |
Vladimir Zeldin (2015)
**Vladimir Zeldin** (vene Владимир Михайлович Зельдин; 10. veebruar (vkj. 28. jaanuar) 1915 Kozlov (tänapäeval Mitšurinsk), Tambovi kubermang – 31. oktoober 2016 Moskva) oli vene teatri- ja filminäitleja. 

Ta mängis enam kui 60 teatrilavastuses ja 57 filmis. Näiteks "Ivan Groznõi" (1947), "Karnevaliöö" (1956), "Onu Vanja" (1970), "Blokaad" (1973), "Printsess herneteral" (1976), "Musträstaste saladus" (1983), "Kümme neegrit" (1987), "Õnne valem" (2000), "Karnevaliöö 2 ehk 50 aastat hiljem" (2007).

Kuni oma surmani oli ta maailma vanim tegevnäitleja.

Tunnustus
---------

* 1951 Stalini preemia
* 1954 Vene NFSV teeneline kunstnik
* 1959 Vene NFSV rahvakunstnik
* 1975 NSV Liidu rahvakunstnik
* Kolm Tööpunalipu ordenit (1947, 1968 ja 1980).
* Punatähe orden
* 1995 Sõpruse orden
* 2008 Venemaa Föderatsiooni valitsuse preemia
* Orden "Teenete eest isamaa ees" kõik neli järku (2000, 2005, 2010 ja 2015).
* Moskva linna preemia "Sajandi legend" (2010)
* Filmiauhind Nika (2014)
* Tambovi oblasti aukodanik (2015).
**Raissa Kõvamees** (aastani 1933 **Raissa Kesküla**; 4. märts 1907 Linnuse, Muhu – 18. aprill 1989 Vancouver) oli Kanada eesti kirjanik.

Koolitee algas Piiri ministeeriumikoolis, Liiva algkoolis. Mandril täiendas ta end Kunda rahvaülikoolis.

Töötas Kadrinas ja Muhu saarel Piiri kaupluses. Pärast abiellumist rajas ta kodusaarele Mõisakülla Lumiste kaupluse. 

1944. aasta sügisel emigreerus Raissa Kõvamees Rootsi ja sealt 1951. aastal Kanadasse, kus ta elas surmani Vancouveris.

Romaanid
--------

* "Kahe väina vahel" (1956) – see teos sai Torontos Orto kirjastuse romaanivõistlusel 2. koha.
* "On lindudel pesad" (1960) on eelmise järg
* "Randlased" (1962).
* "Teela" (1965).
* "Pärisosa" (1969).
* "Sõja lapsed" (1967) jutustab Rootsi ja sealt hiljem Kanadasse siirdunud eestlaste käekäigust.
* "Tütarlaps kaugelt neemelt" (postuumselt 1998)

Näidendid
---------

* "Piiga rannateel"
* "Ärtu kuningas"
* "Vana saun"

Välislingid
-----------

* Helgi Alliku artikkel "Raissa Kõvamees – 100" Oma Saar, 9. märts 2007
* Raissa Kõvamees Eesti biograafilises andmebaasis ISIK
**"Produtsendid"** (originaalpealkiri **"The Producers"**) on Kuldgloobusele nomineeritud 2005. aasta muusikaline komöödiafilm. 

Film põhineb 2001. aasta Broadway muusikalil "Produtsendid", mis omakorda põhineb 1968. aasta filmil "Produtsendid".

Filmi lavastas Susan Stroman, kes oli ka Broadway lavamuusikali lavastaja ja koreograaf. Peaosatäitjad Nathan Lane ja Matthew Broderick olid peaosades ka Broadway muusikalis.

Süžee
-----

"Produtsendid" on film teatriprodutsendist Max Bialystockist (Nathan Lane), kelle viimane muusikal "Funny Boy" osutus täielikuks läbikukkumiseks. Tema raamatupidaja Leo Bloom (Matthew Broderick) avastab, et Max teenis lavastusega hoolimata tolle edutusest 2000 dollarit kasumit, mida vägagi lihtsalt võimalik maksuameti eest peita. Leole tuleb pähe idee, kuidas edutute lavastustega maksuametit pettes palju lihtsam kasumit teenida oleks ja Max haarab tema ideest lennult kinni. Leo keeldub küll alguses Maxi plaanis kaasa löömas, aga tema igipõline unistus teatrilavastajaks hakata, saab temast lõpuks võitu.

Koos hakkavad nad otsima halvimat käsikirja, milleks osutub natsinäidend "Springtime for Hitler", mille autoriks endine natsiohvitser Franz Liebkind (Will Ferrell). Seejärel üritavad nad nõusse rääkida maailma halvima lavastajat Roger De Brisi (Gary Beach) ja palkavad rollidesse halvimad näitlejad, keda leida annab. Vahepeal jalutab nende kontori uksest sisse veel imeilus umbkeelne rootslanna Ulla (Uma Thurman), kelle nad oma sekretäriks palkavad.

Muusikali avaõhtul teevad Leo ja Max kõike, et oma muusikalile lisaks võimalikult palju ebaõnne kaasa tuua, mille käigus Hitleri osatäitjaks valitud Franz Liebekind oma jalaluu murrab ning lavastaja Roger viimasel minutil tema rolli üle võtab. Muusikali algminutitel on vaatajad sellest kohkunud ja osad valmis enneaegselt lahkuma, kuni tuleb lavale Roger, kelle paroodiline kehastus Hitlerist inimesi naerma ajab, nii et nad hakkavad muusikali nautima. Tulemusena osutub muusikal hoopis hitiks ja kui maksuameti kätte satuvad Maxi finantsdokumendid, võetakse Max vahi alla. Leol õnnestub aga peitu pugeda ja ta põgeneb koos Ullaga Rio de Janeirosse. Leo südametunnistus ei lase tal aga Maxi hüljata ja Maxi kohtuistungi ajaks ilmub ta koos Ullaga, kellega ta on vahepeal abiellunud, uuesti välja. Kohtunik määrab neile mõlemale viis aastat vanglas Sing Sing. Vanglas olles kirjutavad nad muusikali "Prisoners of Love" ja pärast vanglast väljasaamist saavad neid edukad Broadway lavastajad.

Osatäitjad
----------

* Nathan Lane – Max Bialystock
* Matthew Broderick – Leo Bloom
* Will Ferrell – Franz Liebkind
* Uma Thurman – Ulla Inga Hansen Bensen Yanson Tallen Hallen Svaden Swanson (Bloom)
* Gary Beach – Roger De Bris
* Roger Bart – Carmen Ghia
* Jon Lovitz – Mr. Marks
* Michael McKean – Prison Trustee
* David Huddleston – Kohtunik
* Eileen Essell – Hold Me-Touch Me
* Debra Monk – Lick Me-Bite Me
* Andrea Martin – Kiss Me-Feel Me

Välislingid
-----------

* Koduleht
* The Producers andmekogus IMDb (inglise)
**Kohtla-Järve Gümnaasium** on riigigümnaasium Kohtla-Järvel.

Riigigümnaasium asutati haridus- ja teadusministri käskkirjaga 17. mail 2018. Kohtla-Järvel suleti seoses uue riigigümnaasiumi avamisega kolm gümnaasiumit. Kooli õppekeel on eesti keel. Osaliselt venekeelne õpe tagati avamisest kahe aasta jooksul vaid kahest suletud kakskeelse õppekavaga gümnaasiumist 11. ja 12. klassi üle tulnud õpilastele.

Koolihoone ehitati liginullenergiahoonena, seda haldab Riigi Kinnisvara AS. AS Nordecon alustas uue riigigümnaasiumi hoone ehitamist 2019. aasta jaanuaris, koos sisustusega maksis uus koolimaja 5,5 miljonit eurot.

Kool avati 1. septembril 2019, koolis alustas õppimist 323 õpilast. Avaaktusel õnnistati kooli lipp. Direktorina hakkas tööle Hendrik Agur.

Kooli hümni "Tulevik algab siin" sõnad on kirjutanud Aapo Ilves ja muusika Lilian Reinmets (kooli õppe- ja arendusjuht ja muusikaõpetaja).

Skandaalid
----------

* Hannes Võrno lahkus tüliga töölt Kohtla-Järve gümnaasiumis, süüdistab kooli sundvaktsineerimises
* Kohtla-Järve gümnaasium on hädas: noored lubavad enda nakkusohutust kontrollida, aga müüvad koroonatestid hoopis maha

Viited
------

1. 1 2 3 4  "Galeriid ja video: Kohtla-Järvel avas uksed uus gümnaasium" ERR, 1. september 2019
2. ↑  {{url=}
3. ↑  {{url=}

Välislingid
-----------

* Kooli koduleht
* Kohtla-Järve Gümnaasium kaardil
**Vladimir Šokman** (sündinud 26. aprillil 1948 Võrus) on Eesti Keskerakonna poliitik. Ta on olnud korduvalt Tartu linnavolikogu liige ja Tartu abilinnapea.

Elulugu
-------

1966 lõpetas Šokman Tartu 7. Keskkooli, 1967–1971 õppis ta Tartu Riiklikus Ülikoolis kehakultuuri ja spordi erialal ning 1974–1981 psühholoogia erialal. 

1973–1978 oli Šokman Tartu Reisi- ja Ekskursioonibüroo orgosakonna juhataja ja direktor, 1978–1983 instruktor EKP Tartu Linnakomitees tervishoiu- ja spordiasutuste, asendajana ka haridus- ja kultuuriasutuste valdkonnas, 1983–2001 Tartu Tööstuskooli direktor, 1999–2001 Tartu linnavolikogu liige, 2001–2011 Tartu abilinnapea, 2011–2013 Tartu linnavolikogu esimees ning 2013–2015 taas Tartu abilinnapea. 2015. aasta aprillis valiti Šokman uuesti linnavolikogu esimeheks, kui sellest kohast loobus Aadu Must, kes osutus 2015. aasta valimistel riigikokku valituks. 

Ta kandideeris 2023. aasta Riigikogu valimistel, kus kogus valimisringkonnas nr 10 (Tartu linn) 130 häält ning ei osutunud valituks.

Vladimir Šokman on Tartu Spordiveteranide Koondise juhatuse liige, Tartu Talisuplejate Seltsingu esimees ning Läänemere Linnade Liidu (UBC) sotsiaal- ja tervishoiukomisjoni liige.

Šokmani emakeel on eesti keel, ta valdab ka vene, saksa, inglise, soome ja rootsi keelt. Ta harrastab suusatamist, talisuplust, korvpalli, rattasõitu jms.

Viited
------

1. ↑  Jüri Saar "Tartu linnavolikogu juhib Vladimir Šokman" Postimees, 16. aprill 2015
2. ↑  Valimisringkond nr 10 valimised.ee (andmed seisuga 07.03.2023 19:45)

Välislingid
-----------

* Vladimir Šokman Tartu linna kodulehel
* Jüri Saar "Tartu linnavolikogu juhib Vladimir Šokman" Postimees, 16. aprill 2015
* Jüri Saar "Tosin pildikest Vladimir Šokmani elust", Tartu Postimees, 20. aprill 2015
Rubén Sobrino (2019)
**Rubén Sobrino Pozuelo** (sündinud 1. juunil 1992 Daimielis) on Hispaania jalgpallur, kes mängib ründajana Hispaania kõrgliiga klubis Cádiz.

2008. aastal liitus ta Madridi Reali noorteakadeemiaga. Aastatel 2011–2014 mängis ta Madridi Reali reservmeeskonnas, kuid klubi põhimeeskonda ta välja ei jõudnud.

Hooajal 2014–2015 mängis ta Hispaania esiliiga klubis SD Ponferradina.

2015. aasta augustis siirdus ta Inglismaa klubisse Manchester City, kuid ei mänginud seal kordagi. Hooajal 2015–2016 oli ta laenul Hispaania esiliiga klubis Girona ja 2016–17 Hispaania kõrgliiga klubis Deportivo Alavés. 2017. aasta juulis sõlmis ta Deportivo Alavésiga püsiva lepingu.

2019. aasta jaanuaris sõlmis ta kolme ja poole aasta pikkuse lepingu Hispaania kõrgliiga klubiga Valencia, kuid seal põhikoosseisu murda ei suutnud. 2021. aasta jaanuaris läks ta laenule Cádizi, kellega sõlmis sama aasta augustis püsiva kolmeaastase lepingu.

Aastatel 2008–2011 mängis Sobrino Hispaania noortekoondistes.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 19.4.2022)
Poděbrady Jiří ausammas Kunštátis
**Jiří Poděbradyst** ehk **Jiří Kunštátist ja Poděbradyst** (ka: *Poděbrady* või *Podiebrad* või: *Georg Podiebrad*; tšehhi *Jiří z Poděbrad* ehk *Jiří z Kunštátu a Poděbrad*, saksapäraselt *Georg von Podiebrad*; 23. aprill 1420 – 22. märts 1471) oli Böömimaa kuningas 1458–1471.

Ta oli tšehhi aadliku (Viktor Poděbradyst) poeg ning kuulus algselt taboriitide ridadesse. 

Kui Böömimaa oli taas keiser Sigismundi käes, kuulus ta rahulolematute aadlike hulka, kes reaalselt järgnevatelgi aastatel kuningate võimu vaidlustasid. Aastal 1451 oli lapskuningas Ladislaus Postumuse eest regendina valitsev keiser Friedrich III sunnitud määrama riigiregendiks Jiří, sest keisri enda positsioonid olid Austriaski nõrgad, Böömimaast rääkimata. Nii sai Jiříst Böömimaa tegelik valitseja. 

Aastal 1457 suri Ladislaus ootamatult ning aadlikud valisid 1458 uueks kuningaks Jiří Poděbradyst. Teda süüdistati eelmise kuninga mürgitamises, kuid tänapäeval usutakse, et Ladislaus suri leukeemia tagajärjel. Et aga Jiří jätkas hussiitide soosimist ega kartnud ka paavstiga vastuollu minna, tekitas ta välismaal suurt vastumeelsust. Seetõttu on teda nimetatud ka ketserkuningaks. Aastal 1466 heitis paavst Jiří kirikust välja ning keelas igasugused liidud temaga. Selle kasutas ära Böömimaa endine liitlane Ungari kuningas Mátyás Corvin, kes vallutas suure osa Määrimaast (Moravast) ning laskis end Böömimaa kuningaks kroonida. Selle tiitli säilitas ta kuni surmani. Jiří Poděbradyst suri aga 1471. aastal ning seejärel läks tema troon Jagelloonidele.

Kirjandus
---------

* Claus Bernet. Georg von Podiebrad. – *Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon*, 21, 2003, 1183–1203.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Ladislaus Postumus** | **Böömimaa kuningas**1458–1471 | Järgnev**Vladislav II** |
Vladimir Varankin (1931)
**Vladimir Varankin** (vene Владимир Валентинович Варанкин; 12. novembril (vkj 30. oktoober) 1902 Nižni Novgorod – 3. oktoober 1938 Moskva) oli vene ajaloolane, esperantoloog ja esperantokeelne kirjanik.

Vladimir Varankin oli esperantist alates 1919. aastast. 1920. aastal organiseeris ta Nižni Novgorodi kubermangus 40 esperantoringi. 1921. aastal loodi Peterburis Nõukogude Vabariikide Esperantistide Liit ja Varankin valiti selle keskkomiteesse. Sõjaväeteenistuse järel oli ta Moskvas Võõrkeelte Kooli direktor ja alates 1935. aastast Moskva Ajaloo-Arhiivinduse Instituudi üldajaloo kateedri juhataja.

1933. aastal ilmus Varankinil Amsterdamis esperantokeelne romaan "Metropoliteno" ("Metroo").

Ööl vastu 8. veebruari 1938 arreteeriti Vladimir Varankin süüdistatuna trotskistlikus terroritegevuses. 3. oktoobril 1938 toimunud kohtuistungil mõisteti ta surma.

11. mail 1957 rehabiliteeriti Vladimir Varankin postuumselt.

Viited
------

1. ↑  Vladimir Varankin kaj lia libro esperanto.mv.ru
2. ↑  Varankin, Metropoliteno, 1933, 1977 ipernity.com
3. ↑  Владимир Варанкин Esperanto en Rusio
**Vladimir Tutškevitš** (vene keeles Владимир Максимович Тучкевич; 29. detsember 1904 Bessaraabia kubermang – 24. juuli 1997 Peterburi) oli ukraina päritolu Venemaa füüsik.

1928. aastal lõpetas Vladimir Tutškevitš Dragomanovi-nimelise Kiievi Rahvahariduse Instituudi füüsika-matemaatikateaduskonna. Alates 1936. aastast töötas ta Leningradi Füüsika-Tehnikainstituudis. Tema teaduslik uurimissuund oli seotud pooljuhtide füüsikaga ja pooljuhtseadmete loomisega. 1939. aastal kaitses ta teaduste kandidaadi, 1956. aastal doktoriväitekirja. Tema juhtimisel töötati välja Nõukogude Liidus esimesed räni- ja germaaniumdioodid ning -trioodid.

Aastatel 1967–1986 oli ta NSVL TA Joffe-nimelise Füüsika-Tehnikainstituudi direktor. Alates 1987. aastast töötas Tutškevitš NSVL Teaduste Akadeemia presiidiumi nõunikuna ja ühtlasi Kalinini-nimelise Leningradi Polütehnilise Instituudi kateedrijuhatajana.

Tunnustus
---------

* 1966 – Lenini preemia tehnika valdkonnas (kollektiivi koosseisus)
* 1968 – valiti NSV Liidu Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks (energeetika füüsikalis-tehniliste probleemide osakond)
* 1970 – valiti NSV Liidu Teaduste Akadeemia akadeemikuks
* 1982 – Eesti NSV Teaduste Akadeemia mälestusmedal
* 1984 – sotsialistliku töö kangelane
Jiří Dienstbier (2009)
**Jiří Dienstbier** (20. aprill 1937 Kladno – 8. jaanuar 2011 Praha) oli Tšehhi poliitik ja ajakirjanik.

Ta õppis Karli ülikoolis ajakirjandust. 1958. aastal astus ta Tšehhoslovakkia Kommunistlikku Parteisse ning töötas seejärel kuni 1969. aastani raadios väliskommentaatori ja korrespondendina. Praha kevadega seoses sai temast 1968. aastal dissident ning ta heideti parteist välja ja vabastati töölt. 

1977. aastal kirjutas Jiří Dienstbier alla Harta 77-le. Aastatel 1979–1982 oli ta poliitilistel põhjustel vangistatud. Pärast vabanemist töötas ta muu hulgas katlakütjana.

Pärast sametrevolutsiooni oli Jiří Dienstbier aastatel 1989–1992 Tšehhoslovakkia esimese demokraatliku valitsuse välisminister.

1992. aastal oli ta Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsiooni esimees. Aastatel 1998–2001 oli ta ÜRO inimõiguste volinik Balkanil. 

2008. aastast kuni surmani kuulus ta Tšehhi Senatisse.

Tema poeg Jiří Dienstbier noorem on samuti poliitik, Sotsiaaldemokraatliku Partei aseesimees ja senati liige.
Milan Vidmar (1930. aastatel)
**Milan Vidmar** (22. juuni 1885 Ljubljana – 9. oktoober 1962 Ljubljana) oli sloveeni elektriinsener, maletaja, malekohtunik ja literaat, rahvusvaheline suurmeister (1950), rahvusvaheline arbiiter (1951). 

Vidmar õppis masinaehitust Viini Ülikoolis. Ta lõpetas ülikooli 1907. aastal. Kaitses 1910. aastal doktoriväitekirja. 1919. aastal sai ta Ljubljana ülikooli professoriks. Rajas ülikoolis elektrotehnika teaduskonna. 1948. aastal oli ta elektrotehnika instituudi rajajaid Ljubljanas.

1948. aasta male MM-i turniiri peakohtunik Milan Vidmar jälgimas Paul Kerese ja Max Euwe mängu
Maletajana sai Vidmar esimeseks Jugoslaavia malesuurmeistriks. Ta mängis edukalt paljudel turniiridel. Aastavahetusel 1925/1926 Hastingsis jagas rahvusvahelisel turniiril esikohta koos Aleksandr Alehhiniga. 

Vidmar mängis Jugoslaavia võistkonna koosseisus kahel maleolümpial (1931, 1935).

1950. aastal võttis Rahvusvaheline Maleföderatsioon (FIDE) kasutusele rahvusvahelise suurmeistri nimetuse. 
Varasemate malesaavutuste eest anti see nimetus 12 maletajale, nende seas ka Vidmarile.

Vidmar tegutses ka malekohtunikuna. Ta oli Haagis ja Moskvas mängitud 1948. aasta male maailmameistrivõistluste turniiri ja 1950. aastal Dubrovnikis peetud maleolümpia peakohtunik. Ta oli ka esimesi, kes sai FIDE-lt rahvusvahelise arbiitri nimetuse (1951).

Tunnustus
---------

Oli valitud Sloveenia Teaduste ja Kunstide Akadeemia liikmeks.

Viited
------

1. ↑  Milan Vidmar. billwall.phpwebhosting.com

Välislingid
-----------

* Milan Vidmar – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis