recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib Saksamaa Liitvabariigi parteist; Saksa Demokraatliku Vabariigi partei kohta vaata artiklit Kristlik-Demokraatlik Partei (Saksa DV)* |

---

**Saksamaa Kristlik-Demokraatlik Liit** (saksa keeles *Christlich Demokratische Union Deutschlands*, lühend *CDU*) on 1945. aastal asutatud erakond Saksamaal, mis ideoloogiliselt liigitub kristlik-demokraatlike ja konservatiivsete erakondade hulka.

Euroopa tasandil kuulub Kristlik-Demokraatlik Liit Euroopa Rahvaparteisse.

Partei esimees on alates 23. jaanuarist 2022 Friedrich Merz.

Kui Saksamaa oli pärast Teist maailmasõda okupeeritud, tekkisid ülesaksamaalised poliitilised erakonnad. Nende hulgas muutus eriti mõjuvõimsaks pärast sõda loodud konservatiivne Kristlik-Demokraatlik Liit (CDU), mille lähimaks liitlaseks sai Baierimaal tegutsev Kristlik-Sotsiaalne Liit (CSU).

Positsioon Saksamaa poliitilisel maastikul
------------------------------------------

CDU ja CSU liidu põhiliseks vastaseks kujunes vasakpoolne Saksamaa Demokraatlik Partei (SPD).Veidi hiljem tekkis liberaalne Vaba Demokraatlik Partei (FDP), mis liikmete arvu poolest jäi küll eelmainituile tugevasti alla, kuid sellegipoolest mängis tähtsat rolli riigi poliitilises elus. Vabad demokraadid on kuulunud valitsuskoalitsioonidesse koos CDU või SPD-ga. Taastati ka ametiühingute ning teiste ühiskondlike organisatsioonide tegevus.

Juhid
-----

* Konrad Adenauer
* Ludwig Erhard
* Kurt Georg Kiesinger
* Rainer Barzel
* Helmut Kohl
* Wolfgang Schäuble
* Angela Merkel
* Annegret Kramp-Karrenbauer
* Armin Laschet
* Friedrich Merz

Vaata ka
--------

* Junge Union

Välislingid
-----------

* Koduleht
**Rõhumäärsõna** ehk **modaaladverb** näitab kõneleja suhtumist, hoiakut kõneldusse, nt *ometi, küllap, võib-olla, vaevalt, arvatavasti, ehk, ilmselt*. Enamasti toimivad modaaladverbid lauses üldlaiendina, varjundades lausega väljendatava situatsiooni tähendust. Nt vrd lauseid: *Ta rääkis **lihtsalt*** (adv) ja *Ta **lihtsalt** rääkis* (modadv). Või *See oli **õige** tilluke loom* (adv) ja *Läheks **õige** kinno?* (modadv)

Jagunemine
----------

Modaaladverbid talitlevad lauses:

1) modaallaiendina, nt *võib-olla, arvatavasti, vist, kahjuks*. Nt *Ma ei saa seda **kahjuks** teha*; seda tüüpi väljendid on suhtluses vajalikud kõneleja- või kuulajapoolse arvamuse või hinnangu väljendamisel.

2) grammatilise üldlaiendina, nt *kas, las*, nt ***Kas** eile vihma sadas?*; – siin lisandub sõnale grammatiline tähendus teatud lausetüübi väljendamise mõttes.

3) teatestruktuuri väljendava üldlaiendina, nt *ju, siis*, nt *Ma ju kõnelesin sellest; olgu siis pealegi*;

4) konnektiivlaiendina (siduv laiend), nt *ka, samuti, eelkõige, veel, hoopis, küll, just, kas või, juba*, nt *Just **see** ongi põhiküsimus* – *see* viitab tähendusseosele kontekstiga;

5) intensiivistava üldlaiendina, nt *no, ometi, jah, vaat*. Nt ***Vaat** see on alles uudis*.

Sageli võib üks ja seesama sõna esineda lauses paralleelselt nii iseseisva (võimalik küsimustada) kui modaaladverbina (küsimust esitada raske).

Vaata ka
--------

* Määrsõna
* Asemäärsõna
* Abimäärsõna
* Määrus

Viited
------

1. 1 2  Sõnaliigi õppevahend, TÜ vormiõpetuse kursuse õppematerjal (kasutatud kirjandus "Kirjanduse" all)

Kirjandus
---------

* Erelt, Mati; Erelt, Tiiu; Ross, Kristiina, Eesti keele käsiraamat. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2007.
* Erelt, Mati; Kasik, Reet; Metslang, Helle; Rajandi, Henno; Ross, Kristiina; Saari, Henn; Tael, Kaja; Vare, Silvi, Eesti keele grammatika I. Morfoloogia. Sõnamoodustus. Tallinn: Eesti Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituut, 1995.
* Erelt, Mati, Ebamäärasusest sõnade liigitamisel. – Keel ja Kirjandus 1977, 9, 525–528.
* Hallap, Valmen, Sõnaliikide piirimailt. – Keel ja Kirjandus 1984, 1, 30–40.
* Hallap, Valmen, Omastava käände, vaegkäändsõnade ja määrsõnade vahekorrast. – Keel ja Kirjandus 1986, 4, 199–208.
* Viitso, Tiit-Rein, Sõna sõnaliikidest. – Keel ja Kirjandus 1977, 9, 529–535.
* Viitso, Tiit-Rein, Nn vaegomadussõna ja selle taust. – Keel ja Kirjandus 2007, 11, 878–887.

Välislingid
-----------

* Eesti keele käsiraamat
* Eesti keele grammatika 1. Morfoloogia. Sõnamoodustus
* Eesti keele grammatika 2. Süntaks. Lisa: kiri
Anker Jørgensen (1998)
**Anker Henrik Jørgensen** (13. juuli 1922 – 20. märts 2016) oli Taani poliitik, endine Taani peaminister (1972–1973 ja 1975–1982) ja välisminister (1978).

Jørgensen sündis Kopenhaagenis jõukas peres Johannes Albert ja Maria Jørgenseni pojana. 1948 abiellus ta Ingrid Kvist Pederseniga (1922–1997). Abielust sündis neli last.

Jørgenseni poliitikukarjäär algas varakult. 1950 sai ta ametiühingu liikmeks. 1968–1972 juhtis ta Taani Tööliste Liitu. 1964 valiti ta Sotsiaaldemokraatide esindajana Folketingi saadikuks ja sinna valiti ta palju kordi tagasi.

5. oktoobril 1972 sai Jørgensen sotsiaaldemokraatide juhiks ja ühtlasi Taani peaministriks, kui varem neid ameteid pidanud tema erakonnakaaslane Jens Otto Krag otsustas poliitikast loobuda oma elu tipphetke saabumise järel, milleks oli Taani vastuvõtmine Euroopa Majandusühendusse. Peaministriks oli Jørgensen 14 kuud, mil parlamendivalimiste järel sai 19. detsembril 1973 selleks Venstre juht Poul Hartling, kelle erakonnal oli 175-kohalises Folketingis kõigest 22 kohta ja kes moodustas Taani ajaloo kõige väiksema kandepinnaga vähemusvalitsuse, sest teisi erakondi valitsuses polnudki. Pärast aastat opositsioonis sai Jørgensen 13. veebruaril 1975 taas peaministriks, moodustades oma vähemusvalitsuse. 1978 kaasas ta valitsusse Venstre, moodustades suure koalitsiooni majandusprobleemide lahendamiseks. Koalitsioon kestis 23. oktoobrini 1979, mil Venstre sellest lahkus. Jørgensen astus peaministrikohalt tagasi 10. septembril 1982 ja tema järglaseks sai Konservatiivse Rahvapartei juht Poul Schlüter, kuid Jørgensen jäi erakonna juhiks kuni 1987, mil ta astus selleltki kohalt tagasi ja tema järglaseks erakonnajuhi kohal sai Svend Auken.

Jørgensen oli tugev liider. Ta tugevdas Taani sotsiaalsüsteemi ja ühiskondlikku heaolu, kuid tema poliitika suurendas riigieelarve puudujääki tunduvalt ja see tõi kaasa suured välisvõlad.

1986. ja 1991. aastal oli ta Põhjamaade Nõukogu president.

1990 valiti Jørgensen aasta taanlaseks.

Ta on kirjutanud mitu autobiograafiat.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Eelnev**Jens Otto KragPoul Hartling** | **Taani peaminister**1972–19731975–1982 | Järgnev**Poul HartlingPoul Schlüter** |
| Eelnev**Knud Børge Andersen** | **Taani välisminister**1978 | Järgnev**Henning Christophersen** |
|  |
| --- |
|  |
| Hõbe | 2002 | naiste 4×7,5 km teatesõit |
| Pronks | 1998 | naiste 4×7,5 km teatesõit |

**Ann Elen Skjelbreid** (sündinud 13. septembril 1971 Bergenis) on norra laskesuusataja, Liv Grete Poirée õde, olümpiahõbe ja -pronks.

Olümpiamängud
-------------

1994. aasta taliolümpiamängudel Lillehammeris oli ta 7,5 kilomeetris 17. ja teatesõidus 4.

1998. aasta taliolümpiamängudel Naganos oli ta 7,5 kilomeetris 37. teatesõidus 3. ja 15 kilomeetris 34.

2002. aasta taliolümpiamängudel Salt Lake Citys oli ta 7,5 kilomeetris 38. teatesõidus 2. jälitussõidus 39. ja 15 kilomeetris 22.

Maailmameistrivõistlused
------------------------

1995 Itaalias Anterselvas oli ta 7,5 kilomeetris 28. ja 15 kilomeetris 13.

1996 Saksamaal Ruhpoldingis oli ta 7,5 kilomeetris 2. teatesõidus 4. ja 15 kilomeetris 31.

1997 Slovakkias Osrblies oli ta 15 kilomeetris 71.

1999 Soomes Kontiolahtis oli ta 7,5 kilomeetris 8. teatesõidus 4. ja jälitussõidus 12.

2000 Norras Holmenkollenis oli ta 10 kilomeetris 16. teatesõidus 5. jälitussõidus 16. ja 15 kilomeetris 39.

2001 Sloveenias Pokljukas oli ta 7,5 kilomeetris 10. jälitussõidus 9. ühisstardis 13. ja 15 kilomeetris 41.

Maailma karikas
---------------

Maailma karika etappidel on ta 17. märtsi 2002 seisuga olnud 63 korda 25 parema seas. Ta on 3 etappi võitnud (kõik võistkondlikult), olnud 7 korda teine (neist 5 individuaalselt) ja 2 korda kolmas (mõlemad võistkondlikult).

Tabavus lamades 73% ja püsti 76%.

Isiklikku
---------

Kasv 172 cm, kaal 60 kg. Elab Eikelandsosenis. Vallaline. On murdnud käe ja jala. Hobiks nimetab muusikat. Räägib saksa ja inglise keelt. Laskesuusatab alates 1987.

Vaata ka
--------

* Laskesuusatamine 1994. aasta taliolümpiamängudel
* Laskesuusatamine 1998. aasta taliolümpiamängudel
* Laskesuusatamine 2002. aasta taliolümpiamängudel
Seebachi org Mallnitzi juures koos Hochalmspitzega

Ankogeli rühm (Austria)Ankogeli rühm
Asukoht Austrias
**Ankogeli rühm** (saksa: *Ankogelgruppe*) on Kesk-Ida-Alpide alamrühm. Koos Goldbergi rühma, Glockneri rühma, Schoberi rühma, Kreuzecki rühma, Granatspitze rühma, Venedigeri rühma, Villgrateni mägede ja Rieserferner rühmaga moodustab see Kõrg-Tauerni mäestiku.

Ankogeli rühm asub Austria Salzburgi ja Kärnteni liidumaadel. Selle kõrgeim tipp on Hochalmspitze (3360 m).

Ankogeli rühm on Kõrg-Tauerni idapoolseim mäerühm ja asub Alpide peaahelikus. Madal-Tauern algab kaugemal idas. Mäestik on nime saanud Ankogeli mäelt (3252 m).

Ankogeli rühm jaguneb edasi Ankogeli massiivi, Hochalmspitze rühma, Hafneri rühma ja Reißecki rühma alamrühmadeks Mölli orust lõunas. See koosneb maalilisest Maltatalist ("langevate vete org") koos Fallbachi joa ja Kölnbreini paisuga.

Ankogeli rühm külgneb järgmiste teiste mäestikega Ida-Alpides:

* Goldbergi rühm (läänes)
* Kreuzecki rühm (edelas)

(mõlemad ka Kõrg-Tauerni osad)

* Salzburgi Kiltkivialpid, Salzachi jõest põhjas
* Radstadti Tauern, Muri jõest kirdes
* Nocki mäed, Lieseri oru taga idas
* Gailtali Alpid, Dravast lõunas, kõik Lõuna-Lubjakivialpide osad

Tipud
-----

Kõik nimedega kolmetuhandesed Ankogeli rühmas:

* Hochalmspitze (3360 m)
* Großelendkopf (3317 m)
* Großer Ankogel (3252 m)
* Jochspitze (3179 m)
* Schwarzkopf (3171 m)
* Zsigmondyspitze (3152 m)
* Preimlspitz (3133 m)
* Steinerne Mandln (3125 m)
* Winkelspitz (3112 m)
* Oberlercherspitze (3107 m)
* Kordonspitze (3102 m)
* Kleiner Ankogel (3096 m)
* Säuleck (3086 m)
* Großer Hafner (3076 m)
* Elendköpfe (3070 m)
* Großer Sonnblick (3030 m)
* Lanischeck (3024 m)
* Kleiner Hafner (3018 m)
* Schneewinkelspitze (3016 m)
* Tischlerkarkopf (3004 m)
* Tischlerspitze (3002 m)
* Grubenkarkopf (3001 m)
* Mittlerer Sonnblick (3000 m)

Panoraamvaade Ankogelilt

Suurenda
 Panoraamvaade Ankogelilt
**Ankurdamise efektiks** nimetatakse tunnetuslikku eelarvamust ehk inimese loomupärast omadust otsuste tegemisel jääda kinni esimese ettejuhtuva info (ankru) külge. Selleks võib olla näiteks toote/teenuse hind või mingi muu suvaline (arvuline) suurus. Samuti võib ankurdamisena käsitleda inimese eelarvamusi ja stereotüüpe kellegi või millegi suhtes.

Ankurdamise efekti kirjeldasid 1974. aastal esimestena põhjalikumalt Amos Tversky ja Daniel Kahneman. Nende järgi on ankurdamise efekt otsuse tegemisel ilmneva esialgse väärtuse ülemäärane mõju otsuse tegijale.

Prantsuse keeles käsitles ankurdamist Serge Moscovic juba 1961. aastal loodud laialt levinud arusaamade kujunemist kirjeldavas sotsiaalsete representatsioonide teoorias.

Amos Tversky ja Daniel Kahneman viisid läbi uuringu , kus palusid uuritavatel vastata, mitu protsenti ÜRO riikidest on Aafrika riigid. Kuid enne seda pidid osalejad tõmbama käima loosiratta, kuhu olid joonistatud numbritega arvud nullist sajani (0–100), loosiratas aga peatus alati kindlatel ettemääratud numbritel (nt ühe katsealuste grupi jaoks 10 või 65). Kui ratas peatus, küsiti inimestelt, et kas nende arvates jääb Aafrika riikide protsent üle või alla rattal olnud numbri ja seejärel paluti öelda täpne protsendiline hinnang. Inimeste, kelle loosiratas peatus number 10 peal, mediaanhinnang oli 25%, aga nende, kelle loosiratas peatus 65 peal, mediaanhinnang oli 45%. See on klassikaline näide selle kohta, kuidas inimene "ankurdatakse" kinni esimesena saadud info külge või sellele infole väga lähedale.

Viited
------

1. 1 2  Tversky, A; Kahneman, D. 1974. Judgment under Uncertainty: Heuristics and Biases. Science, New Series, Vol. 185, No. 4157. (Sep. 27, 1974), pp. 1124–1131.
**Narva-Jõesuu kuursaal** on 1912. aastal valminud juugendstiilis hoone Narva-Jõesuu linnas. Kuursaal on kantud kultuurimälestiste riiklikusse registrisse.

Esimene kuursaal rajati Narva-Jõesuule 1882. aastal, kuid see hävis 1910 tulekahjus. Uue hoone projekt telliti kuulsalt poola arhitektilt Marian Lalewiczilt ning maja valmis kiiresti aastatel 1911–1912.

Kuursaali peeti maailmasõdadevahelise Narva-Jõesuu silmapaistvaimaks hooneks. Kultuurimälestiste registris on maja kirjeldatud nii: "Kahekorruseline suur krohvitud kivihoone, plekist viilkatusega. Ehitist kavandades on arhitekt lähtunud enim 18. sajandi arhitektuuri vormikõnest: kõikide fassaadide sümmeetria, mansardkatused, kaar- ja ovaalakende ning klaasuste eelistamine jm. Peafassaad oli kujundatud laia voluutfrontooniga, mida kroonib barokse kiivriga torn. Algselt on fassaadidel kasutatud elegantset nn. Louis XVI stiilis kipsdekoori."

Suur osa hoonest õhiti 1944. aastal, säilinud tiivas tehti 1950. aastatel olulisi ümberehitusi. 1990. aastate alguses hoone põles ja on sellest ajast olnud kasutuskõlbmatu.

2005. aastal omandas kuursaali Silmet Grupi tollaste omanikega seotud ettevõte Navesco, mis tasus hoone eest 2 miljonit Eesti krooni ning lubas selle restaureerida, taastades kuursaali sõjaeelse funktsiooni hotelli ja restoranina. Kuigi uus omanik tegi esmased ehitustööd hoone konserveerimiseks, jäid restaureerimisplaanid soiku ja hoone olukord halvenes, mistõttu ähvardati omanikku 2011. aastal ka trahvida. Taastamine on takerdunud juriidilistesse vaidlustesse, muuhulgas ka omaniku ja linnavalitsuse vaidlusse selle üle, kes peaks tasuma kuursaali taastamise detailplaneeringu koostamise kulud.

* Kuursaal eestvaates (2008)Kuursaal eestvaates (2008)
* Kuursaal eestvaates (2013)Kuursaal eestvaates (2013)
* Kuursaal tagantvaates (2013)Kuursaal tagantvaates (2013)

Viited
------

1. ↑  Narva-Jõesuu kuursaal Kultuurimälestiste riiklik register (vaadatud 06.08.2013)
2. ↑  Tokareva, Irina. Uus omanik restaureerib Narva-Jõesuu kuursaali[*alaline kõdulink*] Põhjarannik, 28.06.2005.
3. ↑  Narva-Jõesuu kuursaali omanikku ähvardab sunniraha Postimees, 28.11.2011.
4. ↑  Smirnov, Ilja. Narva-Jõesuu ei anna suvepealinna mõõtu välja Põhjarannik, 25.07.2012.

Välislingid
-----------

* Narva-Jõesuu kuursaal kultuurimälestiste riiklikus registris
**Narva Energeetikute Kool** oli kutsekool Narvas aadressil Tiigi tänav 4.

Kool asutati Narva Elektrijaamadele ja teistele energeetikaettevõtetele töötajaid ettevalmistava kutsekoolina nimega **Kutsekool nr 22** (*Нарвское СПТУ №22*).

30. aprillil 1991 nimetati see Eesti Vabariigi Haridusministeeriumi käskkirjaga ümber **Narva Energeetikute Kooliks**.

28. märtsil 2000 otsustas Vabariigi Valitsus liita 1. oktoobrist 2000 Narva Kutsekeskkooli, Narva Kergetööstuskooli, Narva Kaubanduskooli ja Narva Energeetikute Kooli ning asutada Narva Kutseõppekeskuse.

Direktorid
----------

* –2000 Alla Spirina

Viited
------

1. 1 2  Monika-Aino Jõesaar. Narva Kutseõppekeskuse 15 töörohket aastat. 2000–2015 (vaadatud 29.06.2020)
2. ↑  Narva Energeetikute Kooli, Narva Kaubanduskooli, Narva Kergetööstuskooli ja Narva Kutsekeskkooli ümberkorraldamine Vastu võetud 28.03.2000 nr 96 (Vaadatud 29.06.2020)

Välislingid
-----------

* Нарвское СПТУ №22 - никому не нужная история. Что сейчас происходит в его стенах? (vaadatud 29.06.2020)
**Indulgents** ehk **patukustutuskiri** (ladina keeles *indulgentia*) on katoliku kirikus patu ajaliku karistuse andestamine kiriku poolt seatud tingimustel. Mõistet on enamasti seostatud keskajal paavsti nimel raha või teiste kirikule osutatud teenete eest müüdud patukaristuse kustutamise kirjaga (**patukustutuskiri**).

Indulgents pole patu enese, vaid sellele järgneva karistuse kustutamine. Enamasti on selle karistusena nähtud hinge puhastustules viibimise aega, mida indulgents ehk andestus saab lühendada. Katoliku kiriku teoloogia järgi ei ole indulgentsi saanud kunagi lihtsalt raha eest osta, andestuse saamise nõudeks on inimese kahetsemine ja kahetsustegude sooritamine. Sellistena nähti keskajal ette kas raha maksmist kirikule või palverännakule või ka ristisõtta minekut. Kirik on Jumala nimel pattude andestamist põhjendanud sellega, et tal on kasutada "kiriku varandus" ehk pühakute ja teiste vagameeste heade tegude "ülejääk", mis jäi üle nende endi lunastamisest. Nendest tegudest lähtuvat armu võib kirik jagada aga patustele, kes oma tegusid kahetsevad ja heastada püüavad.

Pärast 13. sajandit muutus indulgentsidega rahategemine aga üha valdavamaks ja sagenesid nende kuritarvitamise juhtumid. Katoliku kirik püüdis neid puhuti küll reguleerida, kuid 16. sajandi alguseks oli paavsti poolt antavatest indulgentside jutlustamise lubadest saanud rahateenimise vahend. Kiriku poolt antavat lunastuse määra oli pidevalt ka laiendatud, nii et selleks ajaks sai indulgentside eest lunastada ka juba surnute patte, keda arvati puhastustules vaevlevat. Jutlustajatele, nagu Johann Tetzel, on omistatud ka väiteid, et indulgentsidega saab lunastada ka veel tegemata patte, mis läks kiriku doktriiniga juba otsesesse vastuollu. Indulgentside väärkasutamise mõistis karmilt hukka Martin Luther ja indulgentside problemaatikat on peetud ka üheks peamiseks põhjuseks, miks tema ja ta järgijad katoliku kirikust eemaldusid.

Indulgentsikorralduse reformimise vajadust mõistis ka katoliku kirik, mis Trento kirikukogul (1545–1563) allutas indulgentsikorralduse kardinalidest järelevalvajate hoole alla ja 1567. aastal likvideeris paavst võimalused teenida indulgentsidega rahalist kasumit. Indulgentside jagamine usklikele on jäänud aga katoliku kiriku praktikasse tänini.

Kirjandust
----------

* Nikolaus Paulus. *Geschichte des Ablasses im Mittelalter*. 3 köites, 1922–1923.

Välislingid
-----------

* Indulgentsiartikkel Katoliku Entsüklopeedias (inglise keeles)
Indrek Tulp 2022. aasta Arvamusfestivalil
**Indrek Tulp** (sündinud 29. juulil 1976) on arvutuskeemia- ja biotehnoloogiateadlane.

Tulp kaitses doktoritöö "Keemiliste ja bioloogiliste omaduste mitmemõõtmeline analüüs" Tartu Ülikooli keemia instituudis 2010. aastal.

Ta juhib Eesti Teadusagentuuri ressursside väärindamise programmi. Enne seda oli ta Tartu ülikooli tehnoloogiainstituudi molekulaarse biotehnoloogia vanemteadur.

Indrek Tulbi teadustöö põhilised suunad on arvutuskeemia, *in silico* ravimidisain, biotehnoloogia. Erioskused on näiteks molekulaardiagnostikas, meditsiinikeemias, molekulaarmodelleerimises ja arvutuskeemias.

Tunnustus
---------

2006. aastal pälvis Indrek Tulp Prantsusmaal seminaril "12th International Workshop on Quantitative Structure-Activity Relationships in Environmental Toxicology" parima noorteadlase stendiettekande auhinna.

Viited
------

1. ↑  "Teadusprogrammide osakond". *ETAG*. Originaali arhiivikoopia seisuga 16.01.2021. Vaadatud 27.01.2021.

Välislingid
-----------

* Indrek Tulp Eesti Teadusinfosüsteemis
**8. trolliliin** oli Tallinna trolliliin, mis teenindas reisijaid marsruudil Väike-Õismäe – Vabaduse väljak 1. aprillini 2000. Liin avati ENSV 42. aastapäeva auks. Vabaduse väljaku lõpp-peatus kandis Eesti NSV ajal nime Võidu väljak.

Kui trollid 6 ja 7 sõitsid Õismäe teel mööda lõuna- ja idakaart, sõitis 8 mööda läänekaart.

8. liin avati taas ainult üheks päevaks ja mõneks tunniks Tallinna trolli 45. aastapäeva auks. 6. juulil 2010 Tallinna trolli 45. aastapäeval sõitis sama liin Väike-Õismäelt Õismäe tee läänekaart mööda Paldiski maantee depoosse ühe Ikarus 412T trolliga.

Liin sõitis ka eritellimusel 3. märtsil 2013 ühe Solarise trolliga.

Peatused
--------

### Väike-Õismäe – Vabaduse väljak

Väike-Õismäe PR, Väike-Õismäe, Rukkilille, Meelespea, Sinilille, Haabersti, Zoo, Looga, Mustjõe, Humala, Pirni, Lille, Ristiku, Tehnika, A. Adamsoni, Tõnismägi, Vabaduse väljak.

### Vabaduse väljak – Väike-Õismäe

Vabaduse väljak, Tõnismägi, Hotel Tallinn, Kelmiküla, Ristiku, Lille, Hipodroom, Pirni, Humala, Mustjõe, Looga, Zoo, Haabersti, Sinilille, Meelespea, Rukkilille, Väike-Õismäe, Väike-Õismäe PR.

Vaata ka
--------

* Trolliliiklus Tallinnas
* Tallinna ühistranspordiliinid

Viited
------

1. ↑  "Tallinna Linnatranspordi Aktsiaselts: Trollibussid". Originaali arhiivikoopia seisuga 6. juuni 2017. Vaadatud 7. aprillil 2016.

| * v
* r
Tallinna trolliliinid |
| --- |
| 
**Toimivad:** 1 • 3 • 4 • 5 |
| 
**Endised:** 2 • 6 • 7 • 8 • 9 |
Iris Johansson, 2012 Foto: Maarja Urb
**Iris Viola Johansson** (sündinud 8. aprillil 1945 Västergötlandis) on rootsi konsultant, õpetaja ja kirjanik.

Johansson on autist, kuid ta on õppinud kasutama seda inimeste aitamiseks. Ta töötab inimestega, kellel on sõltuvusprobleeme, psüühikaprobleeme või kellel on raskusi suhetes. Samuti käib Johansson koolides õpetajaid, lapsevanemaid ja õpilasi nõustamas. Teda on kutsutud korraldama kursusi Rootsi, Saksamaale, Eestisse, Leetu, Boliiviasse, Maltale ja mujale.

Elulugu
-------

Iris Johansson kasvas üles traditsioonilises talumajapidamises Lidköpingi lähistel. Tema isa pidas väga tähtsaks, et tütar saaks teiste inimestega kontakti, ning tegi selle heaks palju ära. Ema hoolitses majapidamise eest, kuhu kuulus oli ligi 20 inimest.

Praegu elab Johansson peamiselt Egiptuses Hurghadas, suved veedab ta Rootsis.

Teosed
------

### Autobiograafia

* "En annorlunda barndom - en kvinnas berättelse om sin autistiska uppväxt" Forum, 2007. ISBN 978-91-37-13038-5.

### Muud raamatud

* "Handledarbok för arbete med barn med oacceptabla beteenden" Wrå Förlag. ISBN 91-89178-50-5
* "Att samtala om anpassning" Wrå Förlag. ISBN 91-975498-0-0
* "Att samtala om utbrändhet" Wrå Förlag. ISBN 91-975498-1-9
**Irina Ristmägi** (vene *Ирина Эрнстовна Ристмяги*; sündinud 8. veebruaril 1940 Leningradis) on venekeelne Eesti ajakirjanik, ajalehe Molodjož Estonii peatoimetaja aastatel 1979–1989. 

Ta õppis aastatel 1957–1959 Tartu Riiklikus Ülikoolis arstiteadust.

1966. aastal lõpetas ta Leningradi Riikliku Ülikooli ajakirjanduse erialal ja 1971. aastal Leningradi Kõrgema Parteikooli.

Ta on töötanud ajalehes Molodjož Estonii, algul korrespondendi, hiljem propagandaosakonna juhataja, peatoimetaja (1979–1989) ja peatoimetaja asetäitjana (1989–1997).

Aastatel 1974–1979 oli ta ajalehe Vetšerni Tallin (Вечерний Таллин) vanemkorrespondent ja osakonnajuhataja. 

1998. aastast on ta töötanud ajalehes Estonija, hiljem olnud ajalehe Vesti Dnja peatoimetaja asetäitja.

Tunnustus
---------

* Eesti NSV Ajakirjanike Liidu preemia (1972).
* Eesti NSV teeneline ajakirjanik (1982).

Isiklikku
---------

Tema isa Ernst Ristmägi (1907–1976) oli Eesti NSV partei- ja riigitegelane.

Allikad
-------

* Ristmägi, Irina – Eesti entsüklopeedia
**Diiselrong D1** on aastatel 1963–1988 Ganz-MAVAG-i tehases Ungaris toodetud hüdraulilise ülekandega reisirong. Selle rongi eelkäija on mehaanilise ülekandega diiselrong D, mida toodeti aastatel 1960-1963. Rong oli mõeldud kasutamiseks NSV Liidus laiarööpmelisel (1520 mm) raudteel.

D1-diiselronge on kasutatud ka Eestis. Esimesed neli diiselrongi saabusid Eestisse 1965. aasta mais, alustades tööd Tartu depoos.

D1-rongidega toimus reisijate vedu Eestis kuni 2001. aastani. Eestis hüüti neid ronge kapsaussideks, kuna osa neist oli rohelist värvi ja need sõitsid suhteliselt aeglaselt.

Tehnilised andmed
-----------------

* Võimsus: 2 x 730 hj
* Reisijate mahutavus: 400 inimest (4 vaguniga)
* Kere materjal: teras
* Mootori tüüp: Diiselmootor, turbolaaduriga
* Töökaal: 274 t
* Kiirus: 120 km/h
* Pikkus: 99 080 mm

Viited
------

1. ↑   Jüri Loog. "125 aastat raudteid Eestis". Tallinn 1997. Lk 73
2. ↑  Rapla raudteeliini avamine. Diiselrong D1

Välislingid
-----------

* D1 DIISELRONG, Eesti Raudteeajaloo Selts
* YouTube video: D1 diiselrongi dokumentaal (ingliskeelsete subtiitritega)
* Baltic Trains Picture Gallery
**Eesti Panga Viljandi Osakonna hoone** on ehitis Viljandis aadressil Vabaduse plats 2. Hoones tegutseb Viljandi riigimaja.

Hoone arhitekt on Karl Burman.

Ajalugu
-------

Neljakorruselist hoonet asuti ehitama 1926. aasta septembris ja see valmis 1927. aasta novembris. Ehituse maksumus oli ligi 16 miljonit Eesti marka. Valmimise järel oli tegemist Viljandi moodsaima, suurima ja uhkeima ehitisega. Tasuja puiestee 2 asunud hoone esimesel korrusel asusid postkontor ja telefonikeskjaam, teisel korrusel Eesti Pank, kolmandal ja neljandal korrusel korterid. 

1941. aasta suvel sai telefonikeskjaamast üks NSV Liidu SARKile allunud hävituspataljoni staape, hävituspataljon süütas maja enne linna mahajätmist 8. juulil 1941 ja põlenud hoone seisis varemetes kuni 1950-ndate lõpuni. 1959. aastal lõpetati hoone taastamine lihtsustatud kujul ja sinna kolisid EKP Viljandi Rajoonikomitee, Viljandi rajooni RSN Täitevkomitee ja ELKNÜ Viljandi Rajoonikomitee.

Eesti iseseisvuse taastamise järel asus hoones kuni 2017. aasta lõpuni Viljandi Maavalitsus. 2019. aastal muudeti hoone Riigimajaks.

Viited
------

1. ↑  Viljandis avati esimene riigimaja, rkas.ee (vaadatud 24.10.2021)
2. 1 2 3  Aare Olander (2015). *Viljandi kadunud vaated*. Tänapäev. Lk 51. ISBN 978-9949-27-829-9.
3. ↑  Ain-Andris Vislapuu (2007). *Viljandi vanadel fotodel*. Tallinn: Tänapäev. Lk 26-27. ISBN 978-9985-62-590-3.
4. ↑  Viljandi vabastamine, Postimees (1886-1944), nr. 158, 7 juuli 1942
5. ↑  Priscilla Õmblus (06.03.2019). "Viljandis avati esimene riigimaja". *Sakala*. Vaadatud 06.03.2019.

Välislingid
-----------

* Margus Haav, Mitme riigikorra esindushoone on tundnud nii hiilgust kui viletsust, Sakala, nr. 4, 6 jaanuar 2018
Hoone Kolõmažnõi pereulokis Moskvas, mille asus NSV Liidu Relvajõudude Kindralstaap (tänapäeval on see Venemaa relvajõudude kindralstaabi peahoone)
**NSV Liidu Relvajõudude Kindralstaap** (vene keeles *Генеральный штаб Вооружённых сил СССР*) oli Vene SFNV (1921–1922) ja Nõukogude Liidu (1922–1991) relvajõudude üks keskseid juhtimisorganeid, kindralstaap.

10. veebruaril 1921 loodud Punaarmee Staap oli Vene SFNV relvajõudude ühtne juhtimisorgan. Pärast Nõukogude Liidu moodustamist (detsembris 1922) Punaarmee staabi nimetus ei muutunud kuni 1935. aastani. 

Aastatel 1935–1946 kandis kindralstaap nimetust Punaarmee Kindralstaap, 1946–1950 NSV Liidu Relvajõudude Kindralstaap, 1950–1955 **Nõukogude Armee Kindralstaap** ja 1955–1991 taas NSV Liidu Relvajõudude Kindralstaap.

Pärast Nõukogude Liidu lagunemist (jõustus 26. detsembril 1991) NSV Liidu Relvajõudude Kindralstaap kaotati. Mais 1992 loodi selle baasil Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude Kindralstaap.

Kindralstaabi ülemad
--------------------

Esimene Punaarmee staabiülem (1921–1924) oli 1918. aastal vabatahtlikult Punaarmeesse astunud tsaariarmee kindral Pavel Lebedev.

 *Pikemalt artiklis NSV Liidu Relvajõudude Kindralstaabi ülemate loend*

Vaata ka
--------

* Venemaa Keisririigi Kindralstaap
* Punaarmee Kindralstaap
* Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude Kindralstaap
* NSV Liidu Relvajõudude Kindralstaabi Luure Peavalitsus

Viited
------

1. 1 2  Изменение наименований Генерального штаба с момента образования в январе 1763-го по 2013 г. encyclopedia/history\_department/general\_staff.htm
**NSV Liidu Revolutsiooniline Sõjanõukogu** (vene keeles Революционный военный совет СССР; lühend **NSV Liidu RSN**) oli aastatel 1924–1934 eksisteerinud riigiorgan Nõukogude Liidus, NSV Liidu relvajõudude kõrgeim kollegiaalne poliitiline juhtimisorgan.

NSV Liidu Revolutsiooniline Sõjanõukogu eelkäija oli Nõukogude Venemaal 2. septembril 1918 Ülevenemaalise Kesktäitevkomitee määruse alusel loodud **Venemaa Sotsialistliku Föderatiivse Nõukogude Vabariigi Revolutsiooniline Sõjanõukogu** (ka **Vabariigi Revolutsiooniline Sõjanõukogu**), mis jätkas oma tegevust ka pärast Nõukogude Liidu moodustamist (detsembris 1922). Alles 28. augustil 1923 kujundati revolutsiooniline sõjanõukogu ümber *NSV Liidu Revolutsiooniliseks Sõjanõukoguks*.

Juhtimine
---------

### Vabariigi RSN esimehed

* Lev Trotski (1918–1923)

### NSV Liidu RSN esimehed

* Lev Trotski (1923–1925)
* Mihhail Frunze (jaanuarist oktoobrini 1925)
* Kliment Vorošilov (1925–1934)

### Vabariigi relvajõudude ülemjuhataja

* Jukums Vācietis (1918–1919)
* Sergei Kamenev (1919–1924)

NSV Liidu Revolutsioonilise Sõjanõukogu likvideerimine
------------------------------------------------------

NSV Liidu Revolutsiooniline Sõjanõukogu likvideeriti 20. juunil 1934. Kolm kuud varem, märtsis, kujundati NSV Liidu Sõja- ja Mereasjade Rahvakomissariaat ümber NSV Liidu Kaitse Rahvakomissariaadiks.
**NSV Liidu Kirjanike Liit** (vene keeles Союз писателей СССР) oli aastatel 1934–1991 Nõukogude Liidus tegutsenud loominguline ühendus, mis ühendas kutselisi literaate: kirjanikke, kriitikuid, kirjandusteadlasi ja tõlkijaid.

Kirjanike liit asutati 1934. aastal. Liitu on juhtinud:

* 1934–1936 Maksim Gorki
* 1936–1938 Aleksei Tolstoi
* 1938–1944 Aleksandr Fadejev
* 1944–1946 Nikolai Tihhonov
* 1946–1954 Aleksandr Fadejev (teist korda)
* 1954–1959 Aleksei Surkov
* 1959–1977 Konstantin Fedin
* 1977–1986 Georgi Markov (esimene sekretär)
* 1986–1991 Vladimir Karpov
* 1991 Timur Pulatov.

Liidule allusid kirjastus Sovetski Pissatel, Gorki-nimeline Kirjandusinstituut, ajaleht Literaturnaja Gazeta, ajakirjad Novõi Mir, Znamja, Družba Narodov, Inostrannaja Literatura ja Junost.

Liidu liikmete arv oli 1954. aastal 3695, 1976. aastal 7942 ja 1989. aastal 9920.

Pärast Nõukogude Liidu lagunemist 1991. aastal lagunes Kirjanike liit paljudeks ühendusteks. Põhilised järeltulijad olid patriootilise suunitlusega Kirjanike Liit Venemaal (Союз писателей России; esimene esimees Juri Bondarev) ja demokraatliku suunitlusega Venemaa Kirjanike Liit (Союз российских писателей).
**Lammas** (*Ovis*) on veislaste sugukonda (*Bovidae*) kitslaste alamsugukonda (*Caprinae*) kuuluv mäletsejate perekond, mille kõige levinum ja tuntum liik on kodulammas (*Ovis aries*). Perekonda kuulub viis või enam liiki, nende seas kodulamba eellaseks peetavad mägilammas (Ovis ammon) ja muflon (*Ovis orientalis orientalis*).

Lammastele seisab lähedal ka muskusveis (*Ovibos moschatus*), keda varem on arvatud pigem veiste hulka kuuluvaks.

Liigid
------

Tänapäeval on ametlikult tunnustatud viis lammaste perekonna liiki ning arvukalt alamliike, ent mõnd alamliiki kaldutakse ka iseseisvaks liigiks pidama. Peamised lammaste liigid ja alamliigid on järgmised:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | *Ovis ammon* | Mägilammas |
|  | *Ovis aries aries* | Kodulammas |
|  | *Ovis orientalis orientalis*e rühm | Muflon |
|  | *Ovis orientalis vignei* rühm | Uriaal |
|  | *Ovis canadensis* | Lumelammas ehk pakssarv |
|  | *Ovis dalli* | Dalli lumelammas |
|  | *Ovis nivicola* | Lumelammas |

Viited
------

1. ↑  *Wilson & Reeder's Mammal species of the world* 3rd edition online
2. ↑  ICZN (International Commission on Zoological Nomenclature) opinion 2027
**Vastu maastikku juhitud lend** (inglise keeles: **CFIT** - *controlled flight into terrain*) on juhtum, mille korral lendurite juhitud õhusõiduk lendab vastu maa-/veepinda või sellel paiknevate takistuste vastu, ilma, et meeskond teadvustaks ohtu või jõuaks selle vältimiseks midagi ette võtta.

Lühendi CFIT võtsid kasutusele Boeingu insenerid 1970ndatel. Enamasti on CFIT põhjuseks teadvustamata olukord (inglise keeles *loss of situational awareness*), mida saab liigitada inimliku eksimuse alla. Eksimusel võivad olla süsteemsed põhjused (pardasüsteemide vead, lendude vale planeerimine, pilootide tihedad töögraafikud jms).

Viited
------

1. ↑  Lennuamet. Riiklik lennuohutusprogramm[*alaline kõdulink*] (vaadatud 28.07.2017)
2. ↑  K. C. Khurana Aviation Management: Global Perspectives. lk 161. (vaadatud 28.07.2017)
3. ↑  National Academy of Engineering.Frontiers of Engineering: Reports on Leading-Edge Engineering from the 2008 Symposium. lk 88. (vaadatud 28.07.2017)
4. ↑  SKYbrary. CFIT. (vaadatud 28.07.2017)

Välislingid
-----------

* Situational Awareness: Preventing CFIT Transport Canada (ingliskeelne õppeülevaade)
**Juhan Vilbaste** (3. aprill 1924 Tartu – 20. oktoober 1985 Tartu) oli eesti zooloog (entomoloog).

Aastatel 1932–1936 õppis Tartu Pedagoogiumi Harjutuskoolis, 1936–1941 Tallinna Gustav Adolfi Progümnaasiumis, 1941–1943 Gustav Adolfi Gümnaasiumis. 1943–1944 töötas kaardistusametnikuna Tööstuslike Uurimiste Instituudi geoloogia osakonnas.

1944 veebruaris läks vabatahtlikuna Soome armeesse, teenis 200. jalaväerügemendis ja osales tõrjelahinguis Karjala kannasel. 1944 juunis langes vangi ja viibis sõjavangis 1945 oktoobrini. 1946. aastal asus tööle Eesti NSV Riiklikus Loodusteaduste Muuseumis. 

Aastatel 1946–1951 õppis Tartu Riikliku Ülikooli bioloogiaosakonnas, lõpetas ülikooli bioloog-entomoloogi kutsega. 1958. aastal kaitses bioloogiakandidaadi väitekirja "Eesti madalsoode tsikaadiliste faunast".

1947–1985 töötas ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia Zooloogia ja Botaanika Instituudis, algul laborandina, 1966. aastast surmani vanemteadurina.

Teda on peetud üheks maailma paremaks spetsialistiks tirtide alal. Ta koostas ülevaate nii Eesti kui Põhja-Euraasia tirtidest, kirjeldas teadusele 173 uut tirdiliiki. Rühma *Cicada* (tsikaadilised) eestikeelne teaduslik nimetus "tirdid" on Juhan Vilbaste pandud, see vastab eesti rahvapärasele nimetusele paljude sama rühma esindajate kohta. Kirjutas viis monograafiat Altai (1965), Primorje (1968), Eesti (1971), Tuva (1980) ja Kamtšatka (1980) tirtidest.

Ta uuris ka limuseid, hulkjalgseid ja liblikaid.

Aastatel 1971–1974 oli ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia Looduskaitse Komisjoni liige.

Ta on maetud Tartu Vana-Jaani kalmistule.

Isiklikku
---------

Tema isa oli Gustav Vilbaste ja ema Ellen Vilbaste, vend Henn Vilbaste. Tema abikaasa oli Asta Vilbaste ja poeg oli Kaarel Vilbaste.

Viited
------

1. ↑  EMU loodusteaduslikud kogud. J.Vilbaste CV
2. ↑  Peep Pillak, Heini Vilbiks (koostajad). Soomepoiste elulood. Grenader, 2015
3. ↑  Kaupo Elberg. Lõppenud rännakud. Juhan Vilbaste (nekroloog). Eesti Loodus, jaanuar 1986
4. ↑  Juhan Vilbaste (1924 - 1985) haud Kultuuriväärtusega asjade ja -mälestiste register (vaadatud 30. aprillil 2015)

Välislingid
-----------

* Artikkel Eesti entsüklopeedias
Akmena jõgi
Plynoji soo
**Pagramantis regionaalpark** (leedu keeles *Pagramančio regioninis parkas*) on regionaalpark Leedus Šilalė ja Tauragė rajoonis.

Pagramantise regionaalpark asub Žemaitijas Jūra ja Akmena jõe ühinemispaiga ümbruses. Regionaalpark asutati 1992. aastal, et kaitsta jõgede orgusid ja sealseid ökosüsteeme, Plynoji sood ning piirkonna kultuuripärandit.

Pagramantise regionaalpargi territooriumist on üle poole metsaga kaetud, domineerivaim puuliik on harilik kuusk. Kõige väärtuslikum elupaik regionaalpargi territooriumil on Plynoji soo.

Regionaalpargi muudavad tähelepanuväärseks jõgede orgudes leiduvad arvukad paljandid, neist üks asub Akmena orus, 15 aga Jūra jõe orus. Hüdroloogiliselt on väärtuslik Akmena jõe kivine säng.

Matiškiai linnamägi
Regionaalpargi territooriumil asub Pagramantise alev vana kiriku ja kahe linnamäega. Lisaks asub jõgede kallastel veel seitse linnamäge, mis moodustasid ristisõdade ajal kaitseliini. Regionaalpargis on veel mitmeid vanu külasid, kalmistuid ja kalmeid.

Pagramantise regionaalpargi keskus asub Alijošiškėsi külas. Tähtsaim asula regionaalpargi territooriumil on Pagramantis.

Pagramantise regionaalpargi pindala on 13 644 hektarit, sellest 90 km² asub Tauragė rajoonis ja 47 km² Šilalė rajoonis. Erinevate kaitsealade all on 40,9% regionaalpargi territooriumist.

* Geniai paljandGeniai paljand
* Paljand Jūra jõe kaldalPaljand Jūra jõe kaldal
* Jociai paljandJociai paljand

Välislingid
-----------

* Pagramantise regionaalpargi koduleht
* Regionaalpark Leedu kaitsealade registris (*leedu keeles*)
* Regionaalpark YouTube'is
**Axel Julius Herlin** (arvatavasti mitte enne suve 1690. a. Tallinn – 1737 Viru-Jaagupi) oli Eesti vaimulik.

Immatrikuleeriti Tartu Ülikooli 19. juulil 1707, õppis Halle Ülikoolis 15. septembril 1710 – 15. augustil 1717. Kutsuti augustis 1719 Viru-Jaakobi koguduse õpetajaks. Õpetajaametisse ordineeriti 25. septembril 1719 (õppis enne ametisse astumist eesti keelt). Oli Viru-Jaakobi koguduse õpetaja aastatel 1719–1737.

Herlin on kirjutanud õnnitlusluulet; ta andis välja saksa keelest rootsi keelde tõlgitud pietistlikku kirjandust, mis trükiti Tallinnas ja olid tuntud kui *Rääveli traktaadid*.

Isiklikku
---------

Tema isa oli arvatavasti Tallinna Rootsi-Mihkli koguduse õpetaja Peter Herlin.

Viited
------

1. ↑  Jürgen Beyer. Pietist tracts in Swedish, printed at Reval/Tallinn in the early eighteenth century: background and bibliographical career.// Ajalooline Ajakiri 2014, lk. 115–135, siin lk. 117–119.
2. ↑  Jürgen Beyer. Pietist tracts in Swedish, printed at Reval/Tallinn in the early eighteenth century: background and bibliographical career.// Ajalooline Ajakiri 2014, lk. 115–135, siin lk. 118.
**Juhan Vermet** (kuni 1937. aastani **Johannes Värnik**, ka **Johannes Vernik**; 24. veebruar 1897 Antsla, Võrumaa – 5. aprill 1966 Linnamäe, Võrumaa) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).

Elulugu
-------

Juhan Vermet võitles Vabadussõjas pärast lühikest teenistust Venemaa keisririigi Vene Keiserlikus armees aastail 1916-1917. Ta lõpetas 1930. aastal Kõrgema Sõjakooli ja määrati 1935. aastal Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuste alaliseks lektoriks. Seejärel sai ta 1939. aastal Sõjakooli ohvitserideklassi ülemaks ning ülendati 1940. aastal kolonelleitnandiks.

Pärast Eesti okupeerimist arvati Juhan Vermet ja teised Eesti sõjaväelased Punaarmeesse ja saadeti sõja alguses rindele. Ta andis end juulis 1941 sakslaste kätte vangi. Eestisse tagasi jõudnud, sai temast 1942. aastal Tartus asuva 41. Kaitse Tagavarapataljoni ülem.

Kui Punaarmee taas Eestile lähenes, määrati Juhan Vermet 2. piirikaitserügemendi ülemaks. Juhan Vermetil õnnestus koos rügemendi riismetega pääseda sügisel 1944. Saksamaale, kus eesti sõjaväelased koondati Neuhammeri 20. eesti diviisi 47. Relva-SS Grenaderirügemendi laagrisse. Veel enne seda oli tal õnnestunud aidata Tallinnast 22. septembril põgenema oma ja ka abikaasa õe pere, ta lahkus neist 24. septembril Kuressaares.

Pärast Saksamaa kapituleerumist asus Juhan Vermet otsima Saksamaa läänetsoonides oma perekonda, sest abikaasa Olga ja poeg Paul olid samuti Saksamaale pääsenud. Kuid Juhan Vermet sattus tookordses Prantsuse okupatsioonitsoonis Reinimaal Prantsusmaa võimude kätte, kes ta 1945. aastal Nõukogude Liidule välja andsid.

Viited
------

1. ↑  Raul Pettai. Mälestusi kolonelleitnant Juhan Vermetist. Eesti Päevaleht (Rootsi), 17. detsember 2014

Välislingid
-----------

* Ohvitseride andmekogu
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib elektrijuhtmetest; perekonnanime kohta vaata Juhe (perekonnanimi)* |

---

**Juhe** on painduv juht, mida kasutatakse elektrienergia ja informatsiooni edastamiseks. 

Kiudjuhe
Juhtmeid saab liigitada mitmeti:

* **isoleerjuhtmed** ja **paljasjuhtmed**, vastavalt juhtmed isoleerainest kattega või ilma selleta;
* **ühesoonelised** ja **mitmesoonelised juhtmed**; ühesoonelisel juhtmel on üks paljas või isoleerkattega metallsoon; mitmesoonelisel juhtmel on mitu üksteisest isoleeritud voolu juhtivat soont;
* **massiiv**- ja **kiudsoontega juhtmed**; massiivsoone moodustab üks traat, kiudsoon on keerutatud mitmest jämedast traadist (köisjuhtmetel) või paljudest peentest traatidest (kiudjuhtmetel).

Juhtme sooned on enamasti vasest, köisjuhtmetel alumiiniumist (ka terastraatidest südamikuga) või terasalumiinium-bimetallist. Sooneisolatsioon on polümeermaterjalist, sageli polüvinüülkloriidist (PVC).

Lisaks sooneisolatsioonile võib ühe- ja mitmesoonelisel juhtmel olla polümeermaterjalist kaitsekest, tekstiilpunutis (nt triikraua nöörjuhtmel), traatpunutisest varjestus (infoedastuse juhtmetel) või alumiiniumkest (nagu omaaegsetel kuulojuhtmetel).
Kaitsekestaga mitmesoonelisi juhtmeid nimetatakse manteljuhtmeteks. Tugeva hermeetilise kaitsekattega juht on kaabel.

Vaata ka
--------

* Elektrijuht
* Kuulojuhe
* Nöörjuhe
**Kura** ehk **kurši keel** on kuni 16.–17. sajandini Lätis Kuramaal ja Loode-Leedus kõneldud balti keel. Kuna ainus kura keelt talletanud kirjalik allikas on 16. sajandist pärinev kura ja läti segakeelne meieisapalve, siis on keele tunnused taastatud suures osas varasema kuralaste asuala kohanimede ning läti, leedu ja liivi keeles tuvastatavate kura keele sugemete abil. Arvatakse, et kura keel kuulus algselt sarnaselt preisi ja jatvingi keelega läänebalti keelte hulka, kuid pikaajalise semgali keele mõju tõttu omandas ta palju idabalti keelte jooni. Pärast keele hääbumist Leedus 16. sajandiks ja Kuramaal 17. sajandiks jäid mõned selle elemendid püsima substraadina läti keele keskläti murde kurši murrakutes, liivi murde Kuramaa murrakutes ja Kura säärel kõneldud läti keele erikujus (kurseniekkide keeles), leedu keele žemaidi murdes, eriti murdeala loodeosas, ning adstraadina (võib-olla ka substraadina) liivi keele Kuramaa murrakutes.

Viited
------

1. 1 2  Lembit Vaba. *Kura kaja liivi keeles*. Tallinna Ülikooli Eesti Keele ja Kultuuri Instituudi Toimetised, 14, 2012, lk 177–202.
2. ↑  Kursenieku valoda, Akadēmiskā terminu datubāze
3. ↑
**Kuradikivi** on rändrahn Läänemaal Lääne-Nigula vallas Ehmja külas. 

Kivi mõõdud on 5,6x4,4x1,9 m, ümbermõõt 15,8 m. Kivi võeti kaitse alla 1959. aastal. Kivi on mignatiitgneisist ja asub Saanika–Martna tee ääres. Kivi seisukord on rahuldav, kuid ümbrus on liialt võsastunud. Kivi on piklik, lamedanõlvaline, tugevasti sammaldunud rahn. Rahnu pealispinnal on süvendid, mida on peetud kuradi küünejälgedeks. 

Kivile on kehtestatud piiranguvöönd 50 m (0,77 ha).

Kuradikivi keskkonnaregistri kood on KLO4000907.

Kultuuriloolist
---------------

Rahvapärimuse järgi tahtnud kurat rahnuga Martna kirikut visata, seistes Ehmja linnamäel (Kuradimäel). Kukelaul aga seganud, vihane kurat äianud kiviga kuke suunas.

Kivi uurimisest
---------------

13. septembril 1986 uuris kivi Herbert Viiding (ligikaudne põhiplaan ja kirjeldus, kivim nimetamata). 1. augustil 1992 dokumenteeris kivi ürglooduse raamatu tarvis Enn Pirrus (põhiplaan, kivim).

Kirjandus
---------

* Gregor von Helmersen, *Studien über die Wanderbläcke und Diluvialgebilde Russlands*. II Lief. / Mem. Acad. Sci. St. St.-Petersb. 1882, VII Ser. t.XXX, nr. 5.
* R. Lehbert, *Erratische Blöcke in Estland*. I. Wierländischer Strand, Kasperwiek und Umgebung. Beiträge zur baltischen Naturdenkmalpfläge. Reval, 1914.
* Robert Rägastik, *Martna kihelkonna päevik*. 1933.
* Gustav Vilberg, *Eesti loodusmälestusmärke*. - Eesti Looduskaitse Toimetised, nr. 8. Tartu, 1931.
* Priit Kohava, *Läänemaa Metsamajandi järelvalvepiirkonna looduskaitseobjektid*. Tallinn 1988. Käsikiri. Eesti Metsakorralduskeskus.

Välislingid
-----------

* Kuradikivi keskkonnaportaalis
* ENSV MN Looduskaitse Valitsuse juhataja käskkiri nr. 25 Rändrahnude, kivikülvide ja põlispuude nimekirja kinnitamine
* Kuradikivi Eesti looduse infosüsteemis
* Kaitstavate looduse üksikobjektide kaitse-eeskiri
Kuradisadul
**Kuradisadul** (ka *Nurmiku tee hiidrahn*) on rabakivist hiidrahn Harju maakonnas Tallinnas Pirita linnaosas. Rahn asub Kose asumis Nurmiku tee ääres, osaliselt Nurmiku tee 19 territooriumil.

Kivi mõõtmed on järgmised: pikkus 11,3 m, laius 5,9 m, kõrgus 3,1 m, ümbermõõt 28,4 m.

Rahn on sadulakujuline (sellest ka rahnu nimi) järskude külgede ja lameda, keskelt nõgusa laega tugevasti murenenud, arvukate kinnislõhedega. Suur osa lõhedest, eriti rahnu lõunaküljel, kulgevad üksteisega rööpselt. Rahnu idakülg on osaliselt lamedam ning võimaldab kergesti pääseda kivi otsa.

Kivi paikneb klindiastangul, kus aluspõhjaks on kambriumi liivakivid. Need on paksult kaetud kvarternaarsete liivadega.

Rahn on alates 1992. aastast üksikobjektina looduskaitse all.

Vaata ka
--------

* Eesti hiidrahnude loend

Viited
------

1. 1 2 3  "Kuradisadul". *EELIS Infoleht*. Vaadatud 29.12.2022.
2. ↑  "Kuradisadul". *Keskkonnaportaal*. Vaadatud 29.12.2022.

Välislingid
-----------

* Kuradisadul ürglooduse objektina Eesti looduse infosüsteemis
* Kuradisadul keskkonnaportaalis
Antonio Rosmini.
**Antonio** Francesco Davide Ambrogio **Rosmini** Serbati (24. märts 1797 Rovereto, Trento provints – 1. juuli 1855) oli itaalia filosoof.

Ta oli Pier Modesto ja Giovanna dei Conti Formenti di Biacesa del Garda teine poeg.

Ta lõpetas Padova ülikooli õigusteaduse ja filosoofia alal ning ta ordineeriti 1821 Padovas preestriks.

Tal tekkis sügav kalduvus filosoofiale, milles teda julgustas Pius VII.

Aastal 1826 siirdus ta Milanosse, kus tal sugenes lähedane suhe Alessandro Manzoniga, kes tema kohta hiljem ütles: "ta on üks kuuest või seitsmest vaimust (*intelligenze*), kes kõige rohkem austavad inimsust (*umanità*)." Tema kirjutisi imetlesid teiste seas ka Niccolò Tommaseo ja Vincenzo Gioberti, kellest samuti said tema sõbrad.

Aastal 1830 asutas ta Domodossolas *Istituto della Carità* kongregatsiooni, mille liikmeid hakati nimetama *rosminiani*. Uue kongregatsiooni põhikirja, mis sisaldus raamatus, mida Rosmini kogu elu välja andis, kiitis 1839 heaks paavst Gregorius XVI.

Rosmini kuulutati 18. novembril 2007 õndsaks.

Välislingid
-----------

* Ametlik koduleht
* Sissekanne Stanfordi filosoofiaentsüklopeedias

Tsitaat
-------

> „Inimese isik on kohalolev (*sussistente*) inimõigus."
> 
> 
>  – Antonio Rosmini
> 
>
David Desharnais 2015. aastal Montreal Canadiensis mängimas
**David Kevin Denis Desharnais** (sündinud 14. septembril 1986 Laurier-Stationis, Quebeci provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib keskründajana Šveitsi kõrgliiga klubis HC Fribourg-Gottéron.

Aastatel 2003–2007 mängis ta Quebec Major Junior Hockey League'i klubis Chicoutimi Saguenéens. Vaatamata sellele, et ta paistis noorteliigas silma resultatiivsusega (kõigil kolmel viimasel hooajal vähemalt 97 punkti), ei valitud teda tema väikese kasvu (170 cm) tõttu NHL-i *draft* '​is.

Suurem osa hooajast 2007–08 mängis ta ECHL-i klubis Cincinnati Cyclones. Klubiga võitis ta sel hooajal Kelly Cup'i ning oli liigas resultatiivseim mängija (29+77). Ta valiti sel hooajal ka liiga väärtuslikumaks mängijaks ja hooaja silmapaistvamaks uustulnukaks.

2008. aastal sõlmis ta lepingu NHL-i klubiga Montreal Canadiens. Aastatel 2008–2010 sai mänguaega põhiliselt American Hockey League'is Montreal Canadiensi noorteklubis Hamilton Bulldogs. NHL-is debüteeris Desharnais hooajal 2009–10, saades sel hooajal liigas kirja kuus mängu. NHL-is hakkas ta rohkem mänguaega saama hooajal 2010–11. 12. jaanuaril 2011 lõi ta mängus Pittsburgh Penguinsi vastu oma esimese värava NHL-is. Hooajal 2010–11 jäi tema arvele NHL-is 8+14. Canadiensi põhimeeskonnas mängis Desharnais pärast seda kuni hooaja 2016–17. Tema kõige edukam hooaeg oli 2011–12, mil ta tegi 16+36. Neljal hooajal pääses ta Canadiensiga väljalangemismängudele. Parimaks tulemuseks jäi Idakonverentsi finaali jõudmine hooajal 2013–14.

2017. aasta veebruaris kaubeldi Desharnais Brandon Davidsoni asemel Edmonton Oilersi. 2017. aasta juulis sõlmis ta üheaastase lepingu New York Rangersiga.

2018. aasta juulis sõlmis ta üheaastase lepingu KHL-i klubiga Jaroslavli Lokomotiv, kuid sama aasta augustis siirdus ta hoopis samasse liigasse kuuluvasse Omski Avangardi

Alates hooajast 2019–20 on Desharnais mänginud Fribourg-Gottéronis. Ta mängis seal ka NHL-i tööseisaku ajal hooaja 2012–13 esimeses pooles.

Kanada jäähokikoondise koosseisus osales Desharnais 2022. aasta taliolümpiamängudel. 2020. aastal võitis ta Kanada võistkonnaga Spengleri karika.

Viited
------

1. ↑   (vaadatud 10.2.2022)

Välislingid
-----------

* David Desharnais NHL.com lehel
* David Desharnais hockeydb.com lehel
Chevroni logo
**Chevron Corporation** on Ameerika Ühendriikide multinatsionaalne energiaettevõte, mis tegutseb enam kui 180 riigis. Tegevusvaldkondadeks on nafta-, gaasi- ja geotermaalenergia tootmine, töötlemine, turustamine ja transport, kemikaalide tootmine ja turustamine ning elektrienergia tootmine. Üks kuuest suuremast mitteriiklikust energiakompaniist (nn *supermajor*).

Peakorter asub California osariigis San Ramonis.

Ettevõte asutamisajaks loetakse 1879. aastat, mil rajati Chevroni eellane Pacific Coast Oil Company.

Välislingid
-----------

* 


Dow Jonesi tööstuskeskmise indeksisse kuuluvad ettevõtted

3M |
American Express |
AT&T |
Boeing |
Caterpillar |
Chevron Corporation |
Cisco Systems |
Coca-Cola |
DuPont |
ExxonMobil |
General Electric |
Goldman Sachs  |
Home Depot |
Intel |
IBM |
Johnson & Johnson |
JPMorgan Chase |
McDonald's |
Microsoft |
Nike |
Pfizer |
Procter & Gamble |
Travelers |
UnitedHealth Group |
United Technologies Corporation |
Verizon Communications |
Visa |
Walmart |
Walt Disney


Maailma suuremad naftaettevõtted

BP
– Chevron
– ConocoPhillips
– ExxonMobil
– Royal Dutch Shell
– Total