recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Michal Šlesingr
**Michal Šlesingr** (sündinud 3. veebruaril 1983 Ústí nad Orlicís) on Tšehhi laskesuusataja.

Juunioride maailmameistrivõistlustelt on Šlesingr saanud seitse medalit. Neist üks on olnud kuldmedal, neli hõbedat ja kaks pronksi. 2002. aasta juunioride MM-il Ridannas tuli ta juunioride maailmameistriks 12,5 km jälitussõidus, sai hõbemedali 4x7,5 km teatesõidus ning pronksmedali 10 km sprindis. 2003. aasta juunioride MM-il Kościeliskos oli ta teine nii 10 km sprindis kui ka 12,5 km teatesõidus ning sai pronksmedali 4×7,5 km teatesõidus. 2004. aasta juunioride MM-il Haute Maurienne'is sai Šlesingr Tšehhi teatevõistkonna koosseisus 4×7,5 km teatesõidus teise koha.

Saavutused
----------

### Maailmameistrivõistlustel

* 2007 Itaalia Anterselvas
	+ Hõbe hõbemedal 10 km sprindis
	+ Pronks pronksmedal 20 km eraldistardiga sõidus

### Juunioride maailmameistrivõistlustel

* 2002 Itaalia Ridannas
	+ Kuld **juunioride maailmameister** 12,5 km jälitussõidus
	+ Hõbe hõbemedal 4x7,5 km teatesõidus
	+ Pronks pronksmedal 10 km sprindis

### Maailma karikasarjas

Michal Šlesingr on võistelnud (seisuga 23. veebruar 2012) 165 maailma karikasarja etapil ja jõudnud esikolmikusse 7 korral, millest 1 etapi on ta võitnud.

| Jrk-nr | Aasta | Kuupäev | Koht | Riik | Ala |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **1.** | 2008 | 16. märts | Holmenkollen |  Norra | 15 km ühisstart |

Välislingid
-----------

* Michal Šlesingr IBU kodulehel (inglise)
* Michail Šlesingri koduleht
Eirik Brandsdal Dresdeni MK-etapil, 2019
**Eirik Brandsdal** (sündinud 11. novembril 1986 Oslos) on endine Norra murdmaasuusataja.

Maailma karikasarjas osales Brandsdal esimest korda 15. märtsil 2007 Drammenis ja sai 1 km sprindi klassikasõidus 29. koha. Esimest korda jõudis ta kolme parema hulka 2009.–2010. aasta maailma karikasarja Düsseldorfi etapil 5. detsembril 2009 1,2 km sprindi vabasõidus. 23. jaanuaril 2011 Otepääl peetud 2009.–2010. aasta maailma karikasarja etapil võitis Brandsdal esimest korda MK-sarjas sprindi klassikasõidu.

Ta lõpetas sportlaskarjääri pärast hooaega 2019–2020.

Saavutused
----------

### Maailma karikasarjas

Eirik Brandsdal osales 128 maailma karikasarja etapil ja jõudis esikolmikusse 24 korral, millest üheksal korral ta võitis.

#### Maailma karikas

* Sprindikarikas
	+ 2. koht 2014, 2015
	+ 3. koht 2012, 2019

#### Maailma karikasarja etapivõidud

| Jrk-nr | Aasta | Kuupäev | Koht | Riik | Ala |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **1.** | 2011 | 23. jaanuar | Otepää |  Eesti | sprindi klassikasõidus |
| **2.** | 2012 | 14. jaanuar | Milano |  Itaalia | sprindi vabasõidus |
| **3.** | 2012 | 3. märts | Drammen |  Norra | sprindi klassikasõidus |
| **4.** | 2012 | 14. märts | Stockholm |  Rootsi | sprindi klassikasõidus |
| **5.** | 2013 | 29. november | Kuusamo |  Soome | sprindi klassikasõidus |
| **6.** | 2014 | 29. november | Kuusamo |  Soome | sprindi klassikasõidus |
| **7.** | 2015 | 7. märts | Lahti |  Soome | sprindi klassikasõidus |
| **8.** | 2015 | 11. märts | Drammen |  Norra | sprindi klassikasõidus |
| **9.** | 2017 | 8. märts | Drammen |  Norra | sprindi klassikasõidus |

Välislingid
-----------

* Eirik Brandsdal FIS-i kodulehel (inglise)
**Arvi Mägi** (sündinud 25. veebruaril 1949 Tartus) on eesti näitleja ja lavastaja.

Lõpetas Tallinna 1. keskkooli, seejärel 1971. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi näitejuhtimise erialal. Töötas aastatel 1971–1989 Rakvere Teatris näitlejana. 

Oli aastatel 1989–1993 Rakvere Teatri kunstiline juht ja 1993–1994 taas sama teatri näitleja. 1994–2015 töötas näitlejana Viljandi Ugala Teatris ja 2016–2017 Kuressaare Teatris. 

Ta oli ka aktiivne diskor kuni 1978. aastani. Oli ka liige Rakvere teatris tegutsenud ansamblis "Lilleke". 

Kooliajal mängis lauatennist, kuulus vabariigi noortekoondisse, võistles üleliidulisel koolinoorte spartakiaadil. 

On mänginud filmis Klassikokkutulek ja teleseriaalides Kelgukoerad ja Kättemaksukontor.

Isiklikku
---------

Tema elukaaslane on Kiiri Tamm.

Tunnustus
---------

* 1982 Ants Lauteri nimeline auhind
* 1984 Eesti NSV teeneline kunstnik

Välislingid
-----------

* Arvi Mägi Eesti Teatri Agentuuri kodulehel
* Arvi Mägi Eesti Lavastajate Liidu kodulehel
* Arvi Mägi andmebaasis IMDb
Mikrorajoon Sem stolits 2015. aastal
**Kudrovo** (soome keeles *Väärämäki*) on linn Venemaal Leningradi oblastis Vsevoložski rajoonis. Piirneb läänes Peterburiga.

Ajalugu
-------

1885 ja 1893 on Kudrovo kohal kaartidel Kossaja Gora mõis (Косая Гора). 1926 moodustati Kudrovo kommuun ja selle põhjal 1928. aastal Kudrovo kolhoos.

2002. aastal elas Kudrovo külas 85 inimest.
Tänapäeva linna hakati rajama 2006. aastal. Linnas on 10- kuni 27-korruselised kortermajad. Mais 2017 oli linna registreeritud elanike arv 16 700. Kudrovo küla sai linnaõigused 28. juunil 2018. 2021. aasta alguses oli linnas 49 079 elanikku.

2025. aastal on plaanis avada Peterburi metroo Kudrovo metroojaam.

26. augustil 2018 avati Kudrovos purskkaev, mis on Tartus asuva Suudlevate tudengite purskkaevu peaaegu täpne koopia. Skulptor Mati Karmini või Tartu linna luba selleks ei olnud.

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  "Arhiivikoopia" (PDF). Originaali (PDF) arhiivikoopia seisuga 26. august 2018. Vaadatud 29. augustil 2018.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
4. ↑  "Arhiivikoopia". Originaali arhiivikoopia seisuga 2. mai 2021. Vaadatud 21. juulil 2021.`{{netiviide}}`: CS1 hooldus: arhiivikoopia kasutusel pealkirjana (link)
5. ↑  Vene linn varastas Tartult «Suudlevad tudengid», Postimees, 5. september 2018
6. ↑  Foto Kudrovo purskkaevust
7. ↑  Фонтан в Кудрово оказался плагиатом, kudrovolife.ru

Leningradi oblasti vapp
Leningradi oblasti linnad

Boksitogorsk  | Gattšina  | Jaanilinn  | Kamennogorsk  | Kingissepp  | Kiriši  | Kirovsk  | Kommunar  | Kudrovo  | Ljuban  | Lodeinoje Pole  | Luga  | Murino  | Nikolskoje  | Novaja Ladoga  | Otradnoje  | Pikaljovo  | Podporožje  | Primorsk  | Priozersk  | Schlüsselburg  | Sertolovo  | Sjasstroi  | Slantsõ  | Sosnovõi Bor  | Svetogorsk  | Tihvin  | Tosno  | Viiburi  | Volhov  | Volossovo  | Vsevoložsk  | Võssotsk
**Kliimamuutuse leevendamine** (inglise keeles *climate change mitigation*) tähistab tegevusi, mille eesmärk on leevendada kliimamuutuste kiirust ja mõju. Põhiliselt vaadeldakse selle all kasvuhoonegaaside, sh süsihappegaasi (CO2) heitkoguste vähendamist ning atmosfääris leiduva CO2 sidumist metsade ja ookeanide elutegevuse kaasabil või läbi CO2 kogumise allmaareservuaaridesse.

Süsihappegaasi heitmete vähendamiseks on oluline energiatootmise muutmine keskkonnasõbralikumaks ja energiatarbimise vähendamine. See hõlmab näiteks taastuvenergia kasutamise laiendamist, tuumaenergia laiemat kasutamist, majade paremat soojustamist, säästvat transporti, jms.

Suur osa riike on ÜRO kliimamuutuste raamkonventsiooni liikmed, mille eesmärgiks on stabiliseerida atmosfääris olevate kasvuhoonegaaside kontsentratsioon sellisele tasemele, mis hoiaks ära ohtlikud inimese poolt esile kutsutud globaalse kliimasüsteemi muutused. 2010 leppisid selle liikmed kokku, et püüavad hoida keskmise temperatuuri tõusu väiksemana kui 2,0 °C võrreldes tööstusrevolutsiooni eelse ajaga. Seni on maailma keskmine temperatuur tõusnud juba 0,8 ºC.

Kuna kliimamuutused näivad olevat vältimatud, siis võetakse ühtlasi meetmeid kliimamuutustega kohanemiseks.

Viited
------

1. ↑  Säästva arengu sõnaseletusi. Säästva Eesti Instituut, SEI Tallinn.  (vaadatud 11.08.2011)
2. ↑  Kliimamuutused Euroopa Keskkonnaamet.
**Milton Borah Singer** (5. juuli 1912 Poola – 5. detsember 1994 Chicago) oli Ameerika Ühendriikide antropoloog. 

Ta sündis Poolas, ent pere emigreerus Ameerika Ühendriikidesse aastal 1920, asudes elama Detroiti.

Milton Singer sai bakalaureusekraadi psühholoogias aastal 1934 ning magistrikraadi filosoofias aastal 1936, mõlemad Texase Ülikoolist Austinis. Tema magistritöö teemaks oli "George Herbert Mead's Social-Behavioristic Theory of Mind." Doktoritöö "On Formal Method in Mathematical Logic" kaitses ta aastal 1940 Chicago Ülikoolis, juhendajaks oli Rudolf Carnap.

Seejärel töötas ta Chicago Ülikoolis. Ta oli esimene, kes kirjutas semiootilisest antropoloogiast (alates aastast 1978).

Teoseid
-------

* Singer, Milton 1978. For a semiotic anthropology. In: Sebeok, Thomas A. (ed.), *Sight, Sound, and Sense*. (Approaches to Semiotics.) Bloomington: Indiana University Press, 202–231.
* Singer, Milton 1980. Signs of the self: An Exploration in semiotic anthropology. *American Anthropologist* (New Series) 82(3): 485–507.
**Palmipuudepüha** on kristlikus traditsioonis liikuv püha, mis langeb pühapäevale nädal enne esimest ülestõusmispüha.

Palmipuudepüha ja 1. advendipühapäeva evangeeliumitekstid jutustavad samast sündmusest. Kristuse avalik tegevus oli algusest peale suunatud oma elu viimastele päevadele.

Palmipuudepüha nimetus (ld *dominica palmarum*) tuleb päeva evangeeliumist, kus kirjeldatakse, kuidas inimesed tervitasid Jeruusalemma saabuvat Jeesust palmi- ja oliiviokstega. Selle sündmuse meenutamiseks on palmipuudepühal toodud kirikusse palmioksi ja neist valmistatud kaunistusi. Neid on kantud ka palmipuudepüha protsessioonil. Põhjapoolsemates maades on palmiokste asemel kasutatud pajuoksi. Sellepärast on seda püha rahvapäraselt kutsutud ka urbepäevaks.

Palmipuudepüha levinuim tava on pajuurbadega (ka kase või mõne muu puu okstega) "urbimine", mis tähistab tervise, edu ja õnne ülekannet. Komme on laiemalt kogu Euroopas tuntud. Vara hommikul äratati magajad pajukiisudega lüües ja sooviti neile tervist või näiteks: "Virgaks, viksiks!"

Viited
------

Maarahva pühad

6. I kolmekuningapäev  • 
13. I nuudipäev ehk kanutipäev  • 
14. I taliharjapäev ehk korjusepäev  • 
17. I tõnisepäev, ka jõuluemapäev  • 
1. II pudrupäev  • 
2. II küünlapäev  • 
9. II luuvalupäev  • 
22. II talvine peetripäev  • 
24. II talvine madisepäev  •
kihlakud: liugupäev ja tuhkapäev  • 
9. III sirgupäev  • 
17. III käädripäev  • 
21. III pendipäev  •
eidepäev  •
urbepäev  •
kevadine pööripäev  •
kiigepüha  •
suur neljapäev  •
suur reede  •
ülestõusmispühad  • 
25. III marjapunapäev  • 
1. IV karjalaskepäev  • 
14. IV künnipäev  •
maahingaus  • 
23. IV jüripäev  •
suvisted  • 
9. V ligupäev, ka kevadine nigulapäev  • 
25. V urbanipäev  •
taevaminemispüha  •
nelipüha  •
suvine pööripäev  • 
23. VI leedopäev  • 
24. VI jaanipäev  • 
29. VI suvine peetripäev  • 
2. VII heinamaarjapäev, ka heinaleedo  • 
10. VII seitsmevennapäev  • 
13. VII karusepäev  • 
25. VII jakobipäev  • 
26. VII annepäev  • 
29. VII olevipäev, ka jakepäev  • 
10. VIII lauritsapäev, ka esimene rukkiema päev  • 
15. VIII rukkimaarjapäev, ka suur rukkiema päev  • 
24. VIII pärtlipäev, ka viimane rukkiema päev  • 
8. IX ussimaarjapäev, ka ussiurguminemisepäev  •
pekopäev  •
sügisene pööripäev  • 
21. IX sügisene madisepäev  • 
29. IX mihklipäev, ka kasupäev  • 
14. X kolletamispäev  • 
26. X midruskipäev  • 
28. X simunapäev  • 
2. XI hingepäev  • 
10. XI mardipäev  • 
25. XI kadripäev, ka hanipäev  • 
30. XI andresepäev  • 
6. XII talvine nigulapäev  • 
7. XII tõnnipäev  • 
13. XII luutsinapäev  • 
21. XII toomapäev  • 
21.–24. XII jõulud  • 
25. XII ajastaja päev
31. XII näärid  •


1. ↑  "Püha nädal ehk Semana Santa Hispaanias". *Hispaania Maja*. 3. aprill 2023. Originaali arhiivikoopia seisuga 5. aprill 2023. Vaadatud 5. aprillil 2023.
**Niit** on perekonnanimi.

Bangladeshis oli perekonnanime Niit kandjaid 2014. aastal 450 isikut, Indias üle 220 isiku, järgnevates riikides alla 30.

Levik Eestis
------------

2024. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Niit 342 inimesel: 159 mehel ja 183 naisel. Perekonnanimede levikult oli Niit meeste puhul 419. kohal ja naiste puhul 390. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Niit vanuserühmas 85+, kus neid on 10 000 elaniku kohta 3,98. Nimi oli kõige sagedasem Saare maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 23,27 inimest.

19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele peamiselt Saaremaa ning vähem Läänemaa, Pärnumaa, Virumaa ja Võrumaa kihelkondade 33 erinevas mõisavallas nimeks Niet, Nieth ja Niit.

Nimede eestistamisel võeti perekonnanimi Niit aastatel 1935–1939 seitsmel juhul kasutusele isikute poolt, kelle nimeks oli varem Kundrats, Meemann, Niitberg, Niitenberg (2), Pull ja Velt.

Nime kandjaid
-------------

* Ellen Niit, eesti kirjanik (1928–2016)
* Ellen Niit, eesti keeleteadlane (1944–)
* Erko Niit, eesti laulja (1986–)
* Heldur Niit, eesti kirjandusteadlane (1928–2010)
* Kristine Niit, Eesti omavalitsustegelane (1968–)
* Malle Niit, eesti arstiteadlane, pediaater ja hügieenik (1938–)
* Marek Niit, eesti jooksja (1987–)
* Priidu Niit, eesti kettaheitja (1990–)
* Toomas Niit, eesti psühholoog (1953–2020)

Viited
------

1. ↑  Niit Surnames. Vaadatud 24. märts 2024.
2. ↑  Statistikaamet: Nimede statistika. Niit. Vaadatud 24. märts 2024.
3. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede panemine: Niit.
4. ↑  Onomastika andmebaas. Nimede eestistamine: (uus nimekuju): Niit.

Välislingid
-----------

* Niit statistikaameti andmebaasis
|  |  |
| --- | --- |
|  |  *See artikkel räägib mitmeaastaste mesofüütide kooslusest; kõnekeeles võidakse niiduks nimetada ka aasa. Materjali kohta vaata artiklit niit (lõng), perekonnanime kohta artiklit Niit (perekonnanimi).* |

---

**Niit** ehk **heinamaa** on ökosüsteem, milles taimkatte moodustavad peamiselt tihedalt kasvavate mitmeaastaste mesofüütide kooslused, mille mullas toimub kamardumine ja mida võidakse regulaarselt niita. 
Niitusid jaotatakse primaarseteks ja sekundaarseteks.

 Rebane heinarullidega niidul
Primaarsed niidud on rohumaad, mis on kujunenud inimese olulise osaluseta. Primaarseiks niitudeks võivad Eestis olla mõned lamminiidud (kus üleujutuse ja jää mõjul ei kasva puid) ja mõned rannaniidud (eelkõige maatõusu alal, mis veel pole metsastunud).

Sekundaarsed niidud on kas 

* looduslikud niidud, kui nende püsimine on seotud loodusliku koosluste regulaarse niitmisega, või
* kultuurniidud, kui niidetav kooslus on külvatud.

Heinamaa Rihkama külas

Suurenda
Heinamaa Rihkama külas

Puisniidud on looduslikud niidud, millel leidub põõsaid ja puid.

Vaata ka
--------

* aas
* hein
* heinategu
* karjamaa
* lillemuru
* muru
* niidukoosluse taimestiku taastamine
* puisniit
* pärandkooslus
* rohumaa
Penny Black
**Penny Black**; ka **Black Penny** on maailma esimene postmark, mis lasti Suurbritannias müügile 1. mail 1840 ja hakkasid kehtima 6. mail 1840.

Postmargil on kujutatud Suurbritannia kuninganna Victoria.

1830. aastateks oli Briti postisüsteem muutunud kohmakaks ja ebatõhusaks. Kirja eest maksis adressaat, mitte saatja. Hind sõltus vahemaast, mille kiri pidi läbima, samuti paksusest. Riigi tippametnikud ja parlamendiliikmed tohtisid kirju saata tasuta ja 12,5% kirjadest liikuski tasuta. Süsteemis esines korruptsiooni.

13. veebruaril esitas Rowland Hill parlamendile idee eelmakstud kirjaümbrikest ja eelmakstud postmarkidest. Liimitavaid marke kasutati juba palju varem dokumentidel maksude tasumise näitamiseks. Riikliku postiameti juhid olid Hilli plaanile vastu, ent kaupmehed ja pangad toetasid seda agaralt. Hill sai lepingu, mille põhjal pidi uue süsteemi kahe aastaga juurutama, ja kuulutas välja konkursi postmargi kujundusele. Saabus 2600 võistlustööd, millest ükski Hilli arust ei kõlvanud, ja ta kujundas esimese postmargi ise, kasutades Henry Corbouldi joonistatud Victoria profiilportreed. Victoria profiili valis ta sellepärast, et seda oli suhteliselt raske võltsida. Ühtlasi odavdas ta kirja saatmise hinda 4 pennilt 1 pennile, väites, et kui kirja saatmine odavneb, siis hakkavad inimesed rohkem kirju saatma ja postiameti kasum hoopis suureneb. Korruptsiooni vähendas see, et kõik õigused kirju tasuta saata tühistati.

Hillil oli õigus. Saadetud kirjade arv kasvas kirja saatmise odavnemise tõttu 1839. aasta novembri ja 1840. aasta veebruari vahel 120%. 10 aastaga kahekordistus see veel korra. 3 aasta pärast võeti postmargid kasutusele Šveitsis ja Brasiilias, 1860. aastaks juba 90 riigis.

1840. aasta mais tulid müügile esimesed postmargid ja need osutusid väga populaarseteks. Penny Blacke trükiti kuni 1841. aasta veebruarini kokku 68 808 000. Neist säilinud on 1,3 miljonit. Heas või keskpärases seisukorras kustutatud mark maksab 40–400 naelsterlingit. Kustutamata margid võivad maksta palju rohkem, alates 1250 naelast kuni sadade tuhandete naelteni.

Marke trükiti poognatena, millel oli 240 marki 20 reas, igaühes 12 marki. Kogu poogen maksis 1 nael, iga rida eraldi võetuna 1 šilling. Poognad tuli eraldi lahti lõigata. Need olid perforeerimata, mistõttu võisid lahtilõikamisel kergesti viga saada. Säilinud markide väärtus sõltub suuresti sellest, kui korralikult nad on lahti lõigatud. Margi mõõtmed on umbes 19×22 mm.

Kuna musta postmargi kustutus punase templivärviga ei olnud hästi nähtav ja seda sai kergesti eemaldada, asendati must ühepennine mark juba vähem kui aasta pärast käibelelaskmist sama nimiväärtuse ja kujundusega punase postmargiga, mis oli käibel kuni 1879. aastani.

Viited
------

1. ↑  "22. november 2009 – Eestis üle 2000 aktiivse filatelisti". *Eesti Posti koduleht*. Vaadatud 24.03.2012.
2. ↑  "Рождение почтовой марки". *mirmarok.ru* (vene). Originaali arhiivikoopia seisuga 27.10.2011. Vaadatud 24.03.2012.

Välislingid
-----------

* Tiit Kuningas: Maailma esimene postmark 160-aastane, Õhtuleht, 6. mai 2000.
Olga Skabejeva
**Olga Vladimirovna Skabejeva** (vene keeles Ольга Владимировна Скабеева; sündinud 11. detsembril 1984 Volžskis Volgogradi oblastis) on Venemaa telesaatejuht.

Elukäik
-------

Ta lõpetas 2003. aastal Volžskis keskkooli ja 2008. aastal kiitusega Peterburi ülikooli ajakirjanduse erialal. Aastast 2008 on ta Venemaa telesaadete "Vesti" ja "Vesti nedeli" korrespondent.

Ta tõusis esile aastatel 2012–2013, kajastades ansambli Pussy Riot kohtuprotsessi, tolleaegseid valitsusvastaseid meeleavaldusi ja sellele järgnenud kriminaaluurimisi Venemaa opositsiooni toetajate tegevuse kohta. Tema kriitilised teated Venemaa opositsiooni kohta ajendasid telekriitikut Irina Petrovskajat kirjeldama teda kui Venemaa riikliku televisiooni "erioperatsioonivägede" liiget ja toonilt kui "süüdistavat prokuröri".

Septembrist 2016 juhib ta koos oma abikaasa Jevgeni Popoviga telesaadet "60 minutit" telekanalis Rossija-1, mis käsitleb ühiskondlik-poliitilisi teemasid.

Ta on tuntud kui "Putini televisiooni raudnukk".

Kriitika
--------

2018. aastal püüdis ta diskrediteerida Suurbritannia kriminaaluurimist Sergei ja Julija Skripali mürgitamise kohta. Tema telesaates öeldi, et Skripali mürgitamise juhtum on "keeruline Briti vandenõu Venemaa mustamiseks". Arutelude käigus kipub ta sageli tegema skandaalseid avaldusi, laimab ja solvab teisitimõtlejaid.

Sanktsioonid
------------

28. veebruaril 2022 kehtestas Euroopa Liit talle viisa- ja majandussanktsioonid. Tema Euroopa Liidu riikides olev vara külmutati. "Oma telesaates on ta pidevalt kujutanud olukorda Ukrainas kallutatud viisil, käsitades Ukrainat kunstlikult loodud riigina, mida nii sõjaliselt kui ka rahaliselt toetavad lääneriigid, ning seega on tema sõnutsi Ukraina lääneriikide satelliitriik ja NATO töövahend. Ta on samuti pisendanud Ukraina rolli, kirjeldades seda „kaasaegse anti-Venemaana"."

Viited
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑  "Putini oligarhid, pankurid, propagandistid sanktsioonide all. Euroopa Liit kirjeldab detailides, kuidas nad Ukraina sõda toetasid" Eesti Päevaleht
**Ankara** on Türgi pealinn ja suuruselt teine linn İstanbuli järel. Asub Anatoolia kiltmaal, keskmiselt 938 m kõrgusel.

Ankara varasem nimi oli **Angora** või **Engürü**. Kreeklased ja roomlased nimetasid linna **Ancyra**; see sõna tähendab kreeka keeles ankrut.

Ajalugu
-------

Ankara kuulus hetiitide moodustatud Hati riiki. Pärast selle hävitamist kuulus ta Früügiale, siis Lüüdiale ja Pärsiale. Linnas peatus mõnda aega Aleksander Suur. 278 eKr vallutasid piirkonna gallide hõimuliit galatid, kes tegid Ankara esimest korda pealinnaks. 189 eKr ühendati Galaatia Rooma riigiga, Ankara sai Galaatia provintsi pealinnaks ja omandas suure tähtsuse. Ankarast on leitud Augustuse testamendi kakskeelne tekst.

Ankara oli ka Bütsantsi riigi tähtis kaubanduskeskus, ehkki 6.–11. sajandini vallutasid araabia väeüksused linna korduvalt. Lõplikult kaotas Bütsants Ankara 1073. aastal.

Ankaras oli Kemal Atatürgi peakorter alates 1919. aastast. Kui loodi Türgi Vabariik, viidi pealinn 1923. aastal Istanbulist Ankarasse, et kaitsta seda välismaiste vallutajate eest.

Vaatamisväärsused
-----------------

* Atatürgi mausoleum Anitkabir
* Anatoolia kunsti muuseum
* Atakule vaatetorn

Vaata ka
--------

* Ankara Ülikool
* Gazi Ülikool
* Çankaya Ülikool

Viited
------

1. ↑  Ankara, Turkey: Latitude, Longitude and Altitude

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Ankara** |

* Ankara koduleht
|  |
| --- |
|  |
|  |
| Mäesuusatamine |
| Kuld | 2006 | kiirlaskumises |
| Kuld | 2006 | ülisuurslaalomis |
| Hõbe | 1998 | ülisuurslaalomis |

**Michaela Dorfmeister** (sündinud 25. märtsil 1973 Viinis) on Austria endine mäesuusataja, kahekordne olümpiavõitja (2006) ja kahekordne maailmameister (2001 ja 2003).

Dorfmeister oli spetsialiseerunud põhiliselt kiirust nõudvatele aladele, millel ta ka oma kõik tippvõistluste medalid võitis. Esimese kuldmedali sai ta maailmameistrivõistlustel 2001. aastal Sankt Antonios, kus ta võitis kiirlaskumise. Ülisuurslaalomis tuli ta maailmameistriks kaks aastat hiljem Sankt Moritzis. Olümpiakullad sai Dorfmeister Torinos 2006. aasta olümpiamängudelt, kus ta tuli olümpiavõitjaks kiirlaskumises ja ülisuurslaalomis.

Michaela Dorfmeisteri karjäär maailma karikasarjas algas hooajal 1991/1992 ja lõppes 2005/2006. 15 hooaja jooksul võitis Dorfmeister korra, hooajal 2001/2002, üldkarika, lisaks võitis ta mitu üksikalade karikat. Maailma karikasarja etapivõite kogunes tal 25 (10 ülisuurslaalomis, 8 suurslaalomis ja 7 kiirlaskumises).

Dorfmeister on võitnud MK-etapi vanima naismäesuusatajana. 3. märtsil 2006 sai ta Hafjelli ülisuurslaalomis esikoha, kui ta oli 32 aasta ja 343 päeva vanune.

Michaela Dorfmeister lõpetas tippsportlaskarjääri 18. märtsil 2006.

Saavutused
----------

###  Olümpiamängudel

* 1998 Nagano
	+ hõbemedal ülisuurslaalomis
* 2006 Torino
	+ **olümpiavõitja** kiirlaskumises
	+ **olümpiavõitja** ülisuurslaalomis

### Maailmameistrivõistlustel

* 1999 Vail
	+ Hõbe hõbemedal kiirlaskumises
	+ Pronks pronksmedal ülisuurslaalomis
* 2001 Sankt Anton
	+ Kuld **maailmameister** kiirlaskumises
* 2003 Sankt Moritz
	+ Kuld **maailmameister** ülisuurslaalomis

### Maailma karikasarjas

#### Maailma karikas

* Üldkarikas
	+ **1. koht**: **2002**
	+ 2. koht: 2000
	+ 3. koht: 2006

* Suurslaalomi karikas
	+ **1. koht**: **2000**
	+ 2. koht: 2002
	+ 3. koht: 2001

* Ülisuurslaalomi karikas
	+ **1. koht: 2005, 2006**
	+ 2. koht: 1999
	+ 3. koht: 2002, 2004

* Kiirlaskumise karikas
	+ **1. koht: 2003, 2006**
	+ 2. koht: 2002
	+ 3. koht: 1999, 2005

#### Maailma karikasarja etapivõidud

Välislingid
-----------

* Koduleht
* Michaela Dorfmeister FIS-i kodulehel (inglise)
* Michaela Dorfmeister SKI-db kodulehel
**Velden am Wörthersee** (sloveeni: *Vrba na Koroškem*) on turulinn Austria Kärnteni liidumaa Villachi maaringkonnas. Linn asub Wörthi järve läänekaldal, see on riigi üks populaarsemaid puhkusekohti.

Omavalitsuse osad on Augsdorf, Duel, Kerschdorf ob Velden, Köstenberg, Latschach an der Drau, Lind ob Velden, St. Egyden ja Velden am Wörther See.

Ajalugu
-------

Schloss Velden
Olles algselt *mansio* Villachi (Sanctium) ja Virunumi vahelisel Rooma teel, on seda esmamainitud 1263. aasta dokumendis kui *Campus* (väli, karjamaa - saksa: *Feld*) ja 1410. aastal kui *Velben*. Keskajal kuulus see Hohenwardi lossi valdusse, Celje krahvidele, Ortenburgi krahvidele, Püha Jüri rüütliordule Millstatti kloostris ja lõpuks Austria Habsburgidele.

1545. aastal omandas protestantlik Khevenhülleri aadliperekond Landskroni ja Veldeni maad, kuhu Bartlmä Khevenhüller (1539–1613) ehitas 1585. aastast renessanssmõisahoone. Tema järglased aeti 1639. aastal vastureformatsiooni käigus Habsburgide maadelt minema ja loss läks siis Dietrichsteini aadlikojale. Lagunenuna ja tules hävinuna ehitati see 1892. aastal taas üles kui hotell nimega Schloss Velden. Hiljem Gunter Sachsi valduses oli see filmimispaigaks populaarsele 1990.–1992. aasta Saksa-Austria telesarjale "Ein Schloß am Wörthersee", mille peaosas oli šlaagrilaulja Roy Black.

Pildigalerii
------------

|  |
| --- |
| * Wörthi järve äärne promenaad VeldenisWörthi järve äärne promenaad Veldenis
* Hotel Kärnten, arhitekt Franz Baumgartner, 1924Hotel Kärnten, arhitekt Franz Baumgartner, 1924
* Veldeni kasiinoVeldeni kasiino
* Hotel Kointsch (vaade lõunast), arhitekt Franz Baumgartner, 1909Hotel Kointsch (vaade lõunast), arhitekt Franz Baumgartner, 1909
* Villa Gessenharter, arhitekt Franz Baumgartner, valminud 1930Villa Gessenharter, arhitekt Franz Baumgartner, valminud 1930
* RaekodaRaekoda
* Schloss Velden, järvepoolne külgSchloss Velden, järvepoolne külg
* Promenaad Wörthi järve ääresPromenaad Wörthi järve ääres
 |

Sõpruslinnad
------------

* Bled, Sloveenia, aastast 2004
* Gemona del Friuli, Itaalia
* Jesolo, Itaalia, aastast 2006

Viited
------

1. ↑  Statistik Austria: Bevölkerung zu Jahresbeginn 2002–2016 nach Gemeinden

Villachi maaringkonna vallad

* Afritz am See
* Arnoldstein
* Arriach
* Bad Bleiberg
* Feistritz an der Gail
* Feld am See
* Ferndorf
* Finkenstein am Faaker See
* Fresach
* Hohenthurn
* Nötsch im Gailtal
* Paternion
* Rosegg
* Sankt Jakob im Rosental
* Stockenboi
* Treffen am Ossiacher See
* Velden am Wörther See
* Weißenstein
* Wernberg
Liu Shiying 2019. aastal
**Liu Shiying** (hiina keeles 刘诗颖; sündinud 24. septembril 1993) on Hiina odaviskaja. Ta on esimene Aasia sportlane, kes on võitnud naiste odaviskes olümpiakulla.

Elulugu
-------

Liu sündis Mupingi maakonnas Yantais Shandongi provintsis. Liu võistles teismelisena kergejõustikus ja saavutas Hiina linnamängude võiduga üleriigilise silmapaistvuse. 2012. aasta juunioride riigi meistrivõistluste võiduga tõusis ta maailma juunioride edetabeli tippu isikliku rekordiga 57.52 m.

Ta osales 2012. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel kergejõustikus esisportlasena ja saavutas kvalifikatsiooniringis oma parima tulemuse 58,47 meetrini. Ta parandas finaalis taas 59.20 meetrini ja juhtis kuni viimase vooruni, mil rootslanna Sofi Flinck viskas isikliku rekordi 61.40 m, mis lükkas Liu hõbemedali positsioonile. Ta oli kuu aega varem võitnud 2012. aasta Aasia juunioride kergejõustikumeistrivõistlustel kuldmedali.

Liu liikus järk-järgult paremate tulemusteni. Ta oli 2012. aasta Hiina kergejõustikumeistrivõistlustel kuues, seejärel tõusis 2013. aasta 12. Hiina rahvusmängudel isikliku rekordiga 60.23 m neljandaks – see oli tema esimene vise kaugemale kuuekümnest meetrist. Ta ei võistelnud 2014. aastal suurvõistlusel, kuid uus parim vise 62.72 m andis talle seni kõrgeima koha maailma edetabelis (21. koha olles Aasia mängude võitja Zhang Li taga). 

Ta saavutas rahvusvahelisel tasemel võidu 2015. aasta Aasia kergejõustiku meistrivõistlustel, võites Hiinale kuldmedali meistrivõistluste rekordiga 61.33 m, ületades kaasmaalase Li Lingwei 2013. aastal visatud rekordi.

6. augustil 2021 võitis ta Tokyo suveolümpiamängudel naiste odaviske kuldmedali 66.34 meetriga, olles sellega esimene asiaat, kes on võitnud naiste odaviske olümpiakulla, ja teine ​​Hiina sportlane, kes krooniti olümpiavõitjaks kergejõustikus.

Välislingid
-----------

* Liu Shiying ROK-i veebilehel
* Liu Shiying Teemantliiga veebilehel
* Liu Shiying World Athletics veebilehel
* Liu Shiying Olympedia.org veebilehel
* Liu Shiying Track and Field Statistics veebilehel

| * v
* r
Naiste odaviske olümpiavõitjad |
| --- |
| 
1932: Mildred Didrikson • 1936: Tilly Fleischer • 1948: Herma Bauma • 1952: Dana Zátopková • 1956: Inese Jaunzeme • 1960: Elvīra Ozoliņa • 1964: Mihaela Peneș • 1968: Angéla Németh • 1972: Ruth Fuchs • 1976: Ruth Fuchs • 1980: María Colón • 1984: Tessa Sanderson • 1988: Petra Meier-Felke • 1992: Silke Renk • 1996: Heli Rantanen • 2000: Trine Hattestad • 2004: Osleidys Menéndez • 2008: Barbora Špotáková • 2012: Barbora Špotáková • 2016: Sara Kolak • 2020: Liu Shiying |
Aleksei Petuhhov (2009)
**Aleksei Petuhhov** (sündinud 28. juunil 1983 Klintsõs) on Venemaa murdmaasuusataja, kes sõidab põhiliselt sprindidistantse. 

Petuhhov sai juunioride MM-võistlustel 2003. aastal Sollefteås 30 km ühisstardiga vabasõidus hõbemedali. 2009. aasta maailmameistrivõistlustel Liberecis oli ta 1,6 km sprindi vabasõidus üheksas.

2010. aasta taliolümpiamängudel Vancouveris võitis ta sprinditeates koos Nikolai Moriloviga pronksmedali. 2013. aasta maailmameistrivõistlustel Val di Fiemmes tuli ta samal alal Nikita Krjukoviga maailmameistriks. 2015. aasta maailmameistrivõistlustel Falunis võitsid nad sprinditeates hõbemedali.

Petuhhov osales maailma karikasarjas esimest korda 2003. aasta märtsis Lahtis, kus ta sai 15 km vabasõidus 56. koha. Esimest korda jõudis ta poodiumile 2009. aasta jaanuaris Rõbinskis, kui sai 1,3 km sprindi vabasõidus teise koha. Hooaja lõpus oli ta sprindikarika arvestuses kuues. 2009. aasta detsembris Düsseldorfi MK-etapil sai Petuhhov 1 km sprindi vabasõidus esikoha.

Saavutused
----------

###  Olümpiamängudel

* 2010 Kanada Vancouveris
	+ pronksmedal teatesprindis vabastiilis

### Maailmameistrivõistlustel

* 2013 Itaalia Val di Fiemmes
	+ Kuld **maailmameister** sprinditeates
* 2015 Rootsi Falunis
	+ Hõbe hõbemedal sprinditeates

### Juunioride maailmameistrivõistlustel

* 2003 Rootsi Sollefteås
	+ Hõbe hõbemedal 30 km ühisstardiga vabasõidus

### Maailma karikasarjas

* Sprindikarikas
	+ 3. koht: 2010

Aleksei Petuhhov on individuaalselt osalenud 72 maailma karikasarja etapil (seisuga 22. veebruar 2015) ja jõudnud poodiumile 17 korral, millest kolm kord kõige kõrgemale astmele.

#### Maailma karikasarja etapivõidud

| Jrk-nr | Aasta | Kuupäev | Koht | Riik | Ala |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **1.** | 2009 | 5. detsember | Düsseldorf |  Saksamaa | vabasprint |
| **2.** | 2011 | 5. veebruar | Rõbinsk |  Venemaa | vabasprint |
| **3.** | 2011 | 11. detsember | Davos |  Šveits | vabasprint |

Välislingid
-----------

* Aleksei Petuhhov FIS-i kodulehel (inglise)
**Johann von Brackel** (surnud 1651) oli Brackelite aadlisuguvõsast pärit Rootsi mõisnik, sõjaväelane ja poliitik. Ta oli 1644–1647 Eestimaa rüütelkonna peamees.

Elulugu
-------

Johann von Brackel sündis Johann von Brackeli ja Dorothea von Brackeli (sünninimega von Bremen) perekonda. 

1620. aastal õppis Brackel Helmstedti Ülikoolis. Peale õpinguid astus ta Rootsi sõjaväkke ning oli hiljem rittmeister, Ingerimaa rüütelkonna Ingerimaa aadlilipkonnas. 1636. aastal oli ta Virumaal meeskohtunik. 

13. veebruarist 1644 kuni 4. veebruarini 1647 oli ta Eestimaa rüütelkonna peamees ja 1647–1650 oli ta Eestimaa maanõunik. 

Talle kuulusid, Aidu, Maidla ja Ingerimaa kubermangu Soikina mõisad. 

Johann von Brackel abiellus Anna von Wachtmeisteriga (1611–1685), maetud Tallinnas 1686. Abielu jäi lastetuks. 

Johann von Brackel suri 1651. aastal. Ta maeti 30. juulil Tallinna Niguliste kirikusse.

Viited
------

1. ↑  Hn. Johann Brackel, Ihrer Königl. Majest. zu Schweden wohlbestalten Rittmeisters der Ingermanlandischen Ritterschafft, www.ester.ee

Kasutatud kirjandus
-------------------

* Brackel, Peter von. Das Geschlecht von Brackel. Stammtafeln über die Linien in Westfalen und im Baltikum mit 3 zusätzlichen Exkursen. Sonderheft der Baltische Ahnen- und Stammtafeln. Hamburg. Lk 43. 1999.
* Wrangell, Wilhelm; Krusenstern, Georg von. Eestimaa rüütelkond. Rüütelkonna peamehed ja maanõunikud. Argo. Lk 353, 362. 2018.
*Siin on aadlisuguvõsade loendid*

Baltisaksa aadlisuguvõsad
-------------------------

### Vasallisuguvõsad

 *Pikemalt artiklites Kuramaa piiskopkonna vasallisuguvõsade loend, Riia peapiiskopkonna vasallisuguvõsade loend, Saare-Lääne piiskopkonna vasallisuguvõsade loend, Saksa Ordu vasallisuguvõsade loend, Taani kuninga vasallisuguvõsade loend ja Tartu piiskopkonna vasallisuguvõsade loend*
Baltisaksa aadel pärines XIII sajandil tekkinud Vana-Liivimaa vasalkonnast. Selle moodustasid peaasjalikult rüütliseisusest isikud ja ministeriaalide hulgast pärit suurfeodaalide sõjamehed, vähesel määral oli nende seas kõrgaadlikke ja kohaliku päritolu ülikute järglasi. Taani kuninga 
Taani Eesti valduste Eestimaa hertsogkonna, Riia peapiiskopkonna, Tartu piiskopkonna, Saare-Lääne piiskopkonna, Kuramaa piiskopkonna, Saksa ja Liivimaa ordu vasallisuguvõsadest kujunes XVI sajandiks välja pärusaadel. Keskajal Liivimaale saabunud suguvõsad loeti põlis- ehk vana aadli hulka.

### Matrikliaadel

 *Pikemalt artiklites Eestimaa immatrikuleeritud aadlisuguvõsade loend, Kuramaa immatrikuleeritud aadlisuguvõsade loend, Liivimaa immatrikuleeritud aadlisuguvõsade loend, Piltene immatrikuleeritud aadlisuguvõsade loend ja Saaremaa immatrikuleeritud aadlisuguvõsade loend*
Pärast aadlimatriklite koostamist XVIII sajandi keskel (Kuramaal ja Piltenes juba XVII sajandil) jagunes baltisaksa aadelkond matrikliaadliks ja immatrikuleerimata aadliks. Matrikliaadel oli koondunud Eestimaa, Kuramaa, Liivimaa, Piltene (kuni 1819) ja Saaremaa rüütelkonda. XVIII sajandi alguses lühikest aega eksisteerinud Tartumaa rüütelkonnas eraldi registrit ei peetud.

### Immatrikuleerimata aadel

 *Pikemalt artiklis Läänemereprovintside immatrikuleerimata aadlisuguvõsade loend*
Need baltisaksa aadlisuguvõsad, keda rüütelkonna matriklisse ei võetud, olid osa maiskonnast (saksa keeles *Landschaft*). Paljud neist kanti kubermangu aadliraamatusse.

Rootsi aadlisuguvõsad
---------------------

 *Pikemalt artiklites Rootsi introdutseeritud aadlisuguvõsade loend ja Rootsi introdutseerimata aadlisuguvõsade loend*
Rootsi aadel jagunes kahte gruppi: rüütelkonda introdutseeritud aadel ja introdutseerimata aadel.

Soome aadlisuguvõsad
--------------------

 *Pikemalt artiklis Soome aadlisuguvõsade loend*
Enne Soome Venemaaga ühendamist XIX sajandi algul kuulusid mitmed Soome aadlisuguvõsad Rootsi rüütelkonda. 1818. aastal loodi Soome suurvürstiriigis omaette Soome rüütelkond.

Vaata ka
--------

* Dünastiate loend
Arvydas Anušauskas (2016)
**Arvydas Anušauskas** (sündinud 29. septembril 1963 Vilniuses) on Leedu ajaloolane ja poliitik. Ta on alates 11. detsembrist 2020 Leedu riigikaitse minister.

Ta lõpetas 1981. aastal Vilniuse 34. Keskkooli ja 1982. aastal Vilniuse 21. tehnikakooli. 1982. aastal astus Viniuse Ülikooli, mille lõpetas 1989. aastal ajaloolase kvalifikatsiooniga; vahepeal, aastatel 1983–1985 teenis ta Nõukogude armees. 1995. aastal sai ta Vytautas Suure Ülikoolis humanitaarteaduste doktorikraadi (PhD). 1990. aastal, pärast Leedu iseseisvuse väljakuulutamist, asus teenima Leedu riigikaitse vabatahtlikesse jõududesse ja 1995 ülendati reservleitnandiks.

Aastatel 1989–2000 oli ta Leedu ajalooinstituudi teadur ja 1996–1997 Vytautas Suure Ülikooli humanitaarteaduskonna dotsent. 

Aastatel 1998–2007 oli ta Leedu genotsiidi ja vastupanu uurimise keskuse (GRRLC) juhataja. Aastatel 1996–2006 oli ta ühtlasi Vilniuse Pedagoogikaülikooli ajalooteaduskonna dotsent, 2002–2007 Vilniuse Ülikooli rahvusvaheliste suhete ja politoloogia instituudi külalisdotsent ning 2002–2008 Vilniuse ülikooli ajalooteaduskonna dotsent. 

Ta on paljude ajalooraamatute ja 14 dokumentaalfilmi stsenaariumi ning sadakonna leedu, poola, läti, prantsuse ja saksa teaduspublikatsioonis avaldatud uurimuse ja artikli autor. Tema esimene uurimus sõdadevahelistest Leedu luureteenistustest avaldati 1993. aastal.

Ta astus 2007. aastal erakonda Isamaaliit – Leedu Kristlikud Demokraadid. 2008. aastal valiti ta Leedu seimi liikmeks. Ta oli aastatel 2008–2012 riikliku julgeoleku ja kaitsekomisjoni esimees. Hiljem oli ta riikliku julgeoleku ja kaitse komisjoni liige, kriminaalteabe parlamentaarse kontrolli komisjoni aseesimees, vabaduse põhjuste komisjoni liige ja riikliku ajaloolise mälu liige ning paljude parlamendirühmade liige.

11. detsembrist 2020 on ta Leedu riigikaitse minister.

Tunnustus
---------

* 2013 – Maarjamaa Risti IV klassi teenetemärk

Isiklikku
---------

Ta on 2015. aastast abielus Lina Anušauskienėga, neil on üks laps.

Viited
------

1. ↑  Teenetemärkide kavaleride andmekogu – 18890
Rummu karjäär Rummu aherainemäelt vaadatuna (oktoober 2013)
**Rummu karjäär** on mahajäetud karjäär Harju maakonna lääneosas Lääne-Harju vallas. Karjäärist kaevandati paekivi, sealhulgas Vasalemma paekivi, mida tuntakse paremini Vasalemma marmorina.

Vangid Vasalemmas marmorit murdmas (1938)
Rummu karjääris alustati kaevandamist 1938. aastal, kui alustas tööd Vasalemma Lubja- ja Marmoritehas asukohaga Rummul, mis kasutas tööjõuks Murru vangla vange.

Kuna vee ärajuhtimine karjäärist 1990. aastatel lõpetati, hakkas põhjaveetase tõusma. Murru vangla suleti 2012. aasta lõpus.

Karjääri kõrval on kaevandamisest üle jäänud osast tekitatud Rummu aherainemägi.

Karjääri pikkus on 2,5 kilomeetrit, laius 40-75 meetrit. Murru seinas paljandub vee kohal 3 meetri ulatuses paas, vee all esineb veel 4 meetrit paljandit. Paljanduv osa on puhas Vasalemma kihistu lubjakivi, mille stratotüübiks karjäär ka on. Vee all paljandub veel meetri jagu lubjakivi, edasi tuleb kahe meetri ulatuses mikrokihilist mergli ja puhta lubjakivi vahekihtidega paasi. Paljandi alumise osa moodustavad meetri ulatuses Pääsküla või Saue kihistiku lubjakivid.

Karjääris on 88 ha suurune tehisjärv (Rummu järv). Varem oli keskkonnaregistrisse kantud nüüdse tehisjärve kohal kaks eraldi veekogu: Läänekarjäär ja Idakarjäär.

Rummu karjääri ja Murru vangla territooriumi hoiab ja arendab Rummu Invest OÜ, 21. sajandil karjäärisse on rajatud veepark, vesirataste ja SUP laudade rent. Territooriumil töötab ka suvekohvik.

Rummu karjäär

Viited
------

1. ↑  Vasalemma kihistu Eesti Stratigraafia Komisjoni andmebaasis (vaadatud 15.08.2019)
2. ↑  Eesti stratotüüpsed paljandid
3. ↑  "Veepark - RUMMU Quarry | Prison". 6. aprill 2021. Vaadatud 25. veebruaril 2024.

Välislingid
-----------

 Rummu karjäär – pildid, videod ja helifailid Wikimedia Commonsis
Jüri Saska (2019)
**Jüri Saska** (sündinud 20. augustil 1974 Adaveres) on Eesti mereväe ülem,  auastmelt kommodoor .

Haridus, sõjaline kvalifikatsioon ja täiendusõpe
------------------------------------------------

1992 – Põltsamaa Ametikool  

1998 – Marinens Officershögskola, mereväeohvitseri põhikursus (Rootsi)  

2000 – BE/NL Mine Warfare School EGUERMIN, miinitõrje staabiohvitseride kursus (Belgia)  

2004 – Karlberg Military Academy, meretaktika programm (Rootsi)  

2006 – Kaitseministeerium, XIV kõrgemad riigikaitsekursused (Eesti)  

2008 – Naval War College, ohvitseri väljaõppe kolmas tase (USA)  

2009 – Salve Regina University, rahvusvaheliste suhete magister (USA)  

2011 – Tallinna Tehnikakõrgkool, transport ja logistika  

2016 – Naval War College, ohvitseri väljaõppe neljas tase (USA)

Teenistuskäik
-------------

1993–1994 – Ajateenistus mereväes  

1994–1997 – Teenistus mereväes  

1998–2000 – Patrull-laev Sulev, miiniohvitser, komandöri abi  

2001 – Patrull-laev Suurop, komandör  

2001–2002 – Miinilaevade Divisjoni staap, vanemstaabiohvitser  

2002–2005 – Miinijahtija Sulev, komandör  

2005–2006 – Staabi- ja toetuslaev Admiral Pitka, komandör  

2006–2007 – Mereväe Staap, vanemstaabiohvitser  

2007–2008 – Mereväe Staabi operatiiv- ja planeerimisosakond, operatiivjaoskonna ülem  

2008–2011 – Mereväebaasi ülem  

2011–2012 – Mereväe Staabi operatiiv- ja planeerimisosakonna ülem  

2012–2014 – Mereväe Staabi ülem  

2014–2017 – Mereväe laevastiku ülem  

2017–… Mereväe ülem

Auastmed
--------

| Aasta | Kuupäev | Õlak | Auaste |
| --- | --- | --- | --- |
| 1999 | 18. veebruar |  | nooremleitnant |
| 2001 | 20. juuni |  | leitnant |
| 2004 | 18. juuni |  | vanemleitnant |
| 2008 | 16. juuni |  | kaptenmajor |
| 2012 | 20. juuni |  | kaptenleitnant |
| 2017 | 15. veebruar |  | mereväekapten |
| 2020 | 18. veebruar |  | kommodoor |

Teenetemärgid
-------------

* Mereväebaasi teenetemärk
* Miinilaevade Divisjoni teenetemärk
* Mereväe teenetemärgi "Usk ja tahe" III klass "Raudankur"
* Mereväe teenetemärgi "Usk ja tahe" II klass "Hõbeankur"
* Eesti Mereväe NATO kontingendi medal
* Mälestusmedal "10 aastat taastatud kaitseväge"
* Kaitseväe teenetemärk kaitsealaste teenete eest
* Kaitseväe teeneterist eeskujuliku teenistuse eest
* Kaitseliidu Valgeristi III klass

Isiklikku
---------

Jüri Saska on abielus, tal on poeg Joosep ja tütar Johanna.

Viited
------

1. ↑  Mereväekapten Jüri Saska. – Kaitseväe koduleht. (26.10.2019)
2. ↑  Sõjaväeliste auastmete andmine. Vabariigi presidendi 18. veebruari 2020. a käskkiri nr 96
**Hedy Lamarr** (sündinud **Hedwig Eva Maria Kiesler**, 9. november 1914 Viin, Austria-Ungari – 19. jaanuar 2000 Casselberry, Florida, USA) oli Austria päritolu Ameerika Ühendriikide filminäitleja ja leiutaja. 

Kiesler alustas filmikarjääri Saksamaal. Tema tuntuim roll oli peaosa tšehhi filmis "Extase" (1933), milles oli alastistseen – üks esimesi alastistseene maailma filmides. Euroopas oli see film menukas, kuid alastistseeni tõttu keelustati USA-s ja Saksamaal. Paavst Pius XI mõistis selle filmi Vatikani ajalehes hukka.

Kiesler abiellus ta vastu oma vanemate tahtmist samal aastal Austria relvatöösturi Friedrich Mandliga. Mees oli väga kontrolliv, hoidis oma naist sisuliselt vangis ega lasknud tal näidelda. 1937 põgenes ta abikaasa juurest (samal aastal abielu lahutati) ja kolis salaja Pariisi. Seal kohtus ta filmistuudio MGM juhi Louis B. Mayeriga, kes pakkus Kieslerile lepingut Hollywoodis. Alates 1938. aastast kuni 1953. aastani oli Kiesler kodakondsuseta isik. Ameerikas jäi ta filmistaariks 1930. aastate lõpust 1950. aastateni.

Mayer andis Kieslerile uueks lavanimeks Hedy Lamarr ameerika tummfilminäitleja Barbara La Marri (1896–1926) järgi, keda tema naine austas. Nimemuutus oli vajalik selleks, et teda vähem seostataks filmiga "Extase".

Lamarr mängis paljudes populaarsetes filmides, näiteks "Algiers" (1938, koos Charles Boyer'ga), "I Take This Woman" (1940, Spencer Tracyga), "Comrade X" (1940, Clark Gable'iga), "Come Live With Me" (1941, James Stewartiga), "H. M. Pulham, Esq." (1941, Robert Youngiga) ja "Samson and Delilah" (1949, Victor Mature'iga). Režissöör Max Reinhardt nimetas Hedy Lamarri kauneimaks naiseks Euroopas.

Hedy Lamarr (1940)
Teise maailmasõja algul leiutasid Lamarr ja helilooja George Antheil raadiosignaali edastamiseks kasutatava sagedushüplemise süsteemi, mis ei lasknud teljeriikide raadiosegajail häirida liitlaste torpeedode juhtimissüsteeme. Ehkki USA merevägi võttis uue tehnoloogia kasutusele alles 1960. aastail, kasutavad selle põhimõtteid tänapäeval WiFi, CDMA ja Bluetooth.

Lamarr oli abielus 6 korda. Kõik abielud lõppesid lahutusega ja kõige pikem neist kestis 7 aastat. Viimane abielu lahutati 1965 ja pärast seda elas Lamarr 35 aastat kuni oma surmani vallalisena.

Lamarril oli kolm last. Teisest abielust stsenaristi ja produtsendi Gene Markeyga oli tal lapsendatud poeg ning kolmandast abielust näitleja John Loderiga tütar ja poeg.
**Feliks Villak** (sünninimi **Feliks Villomann**, ka **Felix Villak**; 25. september 1921 Kodasema küla, Harku vald – 8. oktoober 1997 Tallinn) oli eesti viiulimeister ja laulja.

1941. aasta juulis mobiliseeriti Punaarmeesse.

Aastatel 1958–1970 töötas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi muusikariistatöökojas ja valmistas viiuleid. Osales üleliidulistel ja rahvusvahelistel viiulimeistrite võistlustel, kus saavutas auhinnalisi kohti. Tema valmistatud viiulitel mängisid paljud eesti viiuldajad.

Aastatel 1944–1983 laulis ta Eesti Televisiooni ja Raadio Segakooris, oli ka koori solist.

Ta on maetud Rahumäe kalmistule.

Tunnustus
---------

* 1974 Eesti NSV teeneline kunstitegelane

Viited
------

1. ↑  Leo Õispuu (koostaja). Eestlased Vene sõjaväes 1940–1945. Kolmas osa (Selmet–Üüde). Tallinn: Eesti Represseeritute Registri Büroo, 2001, lk 567
2. ↑  Eesti muusika biograafiline leksikon. Tallinn: Valgus, 1990
3. ↑  Kalmistute register HAUDI

Välislingid
-----------

* Võistlusjuttu Feliks Villakuga. Sirp ja Vasar, 7. juuni 1974
* ERR arhiiv. Mis tehtud, mis teoksil? Feliks Villak 60 (1981)
Sjur Røthe (2019)
**Sjur Røthe** (sündinud 2. juulil 1988 Vossis) on Norra murdmaasuusataja. 

Juunioride maailmameistrivõistlustel 2007. aastal Travisios võitis Røthe hõbemedali 20 km suusavahetusega sõidus. 2011. aasta maailmameistrivõistlustel Oslos sai ta 50 km ühisstardiga vabasõidus 4. koha ja 30 km suusavahetusega sõidus 14. koha ning 15 km klassikasõidus 21. koha. 

2019. aasta maailmameistrivõistlustel Seefeldis tuli ta maailmameistriks 30 km suusavahetusega sõidus ja teatesõidus.

Maailma karikasarjas debüteeris Røthe 14. märtsil 2009 Trondheimis 50 km ühisstardiga klassikasõidus, kus ta katkestas. Esimest korda jõudis ta punktikohale ehk 30 parema hulka 21. novembril 2009 Beitostølenis 15 km vabasõidus, kus ta sai 18. koha. 2010. aasta märtsis Lahti Mk-etapil kuulus ta 4×10 km teatesõidus Norra võidukasse meeskonda. Kaks aastat hiljem 2011.–2012. aasta maailma karikasarjas Lahtis peetud MK-etapil sai ta oma parima koha individuaaldistantsil, olles 30 km suusavahetusega sõidus neljas. Esimest korda jõudis ta poodiumile 13. detsembril 2012 Canmore'is, kui oli 15 km ühisstardiga klassikasõidus teine. Esimese etapivõidu sai ta 14. märtsil 2015, kui võitis 50 km vabatehnikaetapi Oslos.

Saavutused
----------

### Maailmameistrivõistlustel

* 2013 Itaalia Val di Fiemmes
	+ Kuld **maailmameister** 4×10 km teatesõidus
	+ Pronks pronksmedal 30 km suusavahetusega sõidus
* 2019 Austria Seefeldis
	+ Kuld **maailmameister** 30 suusavahetusega sõidus
	+ Kuld **maailmameister** teatesõidus

### Juunioride maailmameistrivõistlustel

* 2007 Itaalia Tarvisios
	+ Hõbe hõbemedal 20 km suusavahetusega sõidus

### Maailma karikasarjas

Sjur Røthe on individuaalselt osalenud 138 maailma karikasarja etapil (seisuga 24. veebruar 2019) ja jõudnud poodiumile 14 korral, millest 4 korral kõige kõrgemal astmel. 

#### Maailma karikasarja etapivõidud

| Jrk-nr | Aasta | Kuupäev | Koht | Riik | Ala |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **1.** | 2015 | 14. märts | Oslo |  Norra | 50 km vaba ühisstart |
| **2.** | 2018 | 1. detsember | Lillehammer |  Norra | 15 km vaba |
| **3.** | 2018 | 8. detsember | Beitostølen |  Norra | 30 km vaba |
| **4.** | 2019 | 6. jaanuar | Val di Fiemme |  Itaalia | 9 km vaba |

Välislingid
-----------

* Sjur Røthe FIS-i kodulehel (fis-ski.com)
Nicole Schmidhofer (2017)
**Nicole Schmidhofer** (sündinud 15. märtsil 1989 Friesachis) on Austria mäesuusataja. Ta on spetsialiseerunud kiirsuusaaladele.

Tema esimesed taliolümpiamängud olid 2010. aastal Vancouveris, kus ta osales ainult ülisuurslaalomis, kuid katkestas seal.

2013. aasta maailmameistrivõistlustel Schladmingis oli ta ülisuurslaalomis 11. ja 2015. aasta maailmameistrivõistlustel Beaver Creekis kiirlaskumises neljas.

2017. aastal tuli ta ülisuurslaalomis maailmameistriks.

2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis oli ta kiirlaskumises 12. ja ülisuurslaalomis 18.

Maailma karikasarjas tegi Schmidhofer debüüdi 15. märtsil 2007. Esimest korda jõudis ta poodiumile 20. jaanuaril 2023 Itaalias Cortina d'Ampezzos, kui oli ülisuurslaalomis teine. Esimese etapivõidu sai ta 30. novembril 2018 Kanadas Lake Louise'is kiirlaskumises. Päev hiljem võitis ta sealsamas teise etapi.

Saavutused
----------

### Maailmameistrivõistlustel

* 2017 Šveits Sankt Moritzis
	+ Kuld **maailmameister** ülisuurslaalomis

### Juunioride maailmameistrivõistlustel

* 2007 Austria Altenmarkt im Pongaus ja Flachaus
	+ Kuld **maailmameister** ülisuurslaalomis
	+ Kuld **maailmameister** suurslaalomis
	+ Hõbe hõbemedal Alpi kahevõistluses
	+ Pronks pronksmedal kiirlaskumises
* 2009 Saksamaa Garmisch-Partenkirchenis
	+ Pronks pronksmedal kiirlaskumises

### Maailma karikasarjas

Nicole Schmidhofer on osalenud (seisuga 5. detsember 2018) 131 MK-etapil ja jõudnud esikolmikusse kuuel korral, neist kahel korral on ta võitnud.

#### Maailma karikasarja etapivõidud

| Jrk-nr | Aasta | Kuupäev | Koht | Riik | Ala |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **1.** | 2018 | 30. november | Lake Louise |  Kanada | kiirlaskumine |
| **2.** | 2018 | 1. detsember | Lake Louise |  Kanada | kiirlaskumine |

Välislingid
-----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pildid, videod ja helifailid Commonsis: **Nicole Schmidhofer** |

* Nicole Schmidhofer FIS-i lehel