30 de ani de la Mineriadă: 24 de ore de haos, urmate de alte 48 în iad. Mărturiile personajelor-cheie.
Ultimii
manifestanţi ai protestului anticomunist din Piaţa Universităţii sunt evacuaţi
brutal de forţele de ordine. Protestatarii
atacă şi incendiază sediul Poliţiei Capitalei, Ministerul de Interne, sediul
SRI şi al TVR, care îşi întrerupe emisia. În
timpul violenţelor, 4 oameni mor împuşcaţi şi sute sunt arestaţi; pe 13 seara,
minerii pleacă spre Bucureşti.
Uite ce spun, după 30 de ani, personajele cheie ale zilei de 13 iunie 1990:Zile care au cutremurat RomâniaPe 24 mai, la patru zile după ce Ion Iliescu şi FSN au câştigat cu un scor zdrobitor alegerile din 20 mai, liderii demonstraţiei maraton (începuse pe 22 aprilie) din Piaţa Universităţii au anunţat că recunosc rezultatul votului şi se retrag. Balconul Universităţii, în care zeci de oameni îşi exprimaseră liber convingerile anticomuniste, a fost închis. Bucuria din "Golania" (numele spaţiului venise după ce Ion Iliescu îi numise pe demonstranţi "golani") cu cântecele lui Paţurcă şi ale lui Vali Sterian, cu lozinci pline de imaginaţie şi umor, se stingea. În Piaţă se mai adunau câteva sute din zecile de mii de oameni care o umpleau seară de seară.Majoritatea celor care participaseră zilnic la
cea mai mare demonstraţie anticomunistă din Europa de Est, convinsă că poate
pune România direct pe drumul spre o democraţie occidentală, îşi reluase, cu
gustul amar al înfrângerii, viaţa obişnuită.Pe esplanada din faţa Teatrului Naţional
rămăseseră, în corturi, protestatarii cei mai radicali, care intraseră în greva
foamei încă din aprilie. Aceştia cereau în principal respectarea punctului 8 al
declaraţiei de la Timişoara. Acesta prevedea ca foştii activişti de partid si
foştii ofiţeri de securitate să nu aibă dreptul să participe la alegeri timp de
trei mandate. Protestatarii doreau şi o televiziune independentă, pentru că
televiziunea publică, singura existentă pe atunci, era percepută ca instrument
de comunicare al puterii.Spiritul iute, încrederea şi solidaritatea
Pieţei erau istorie. Făcuseră loc unei atmosfere de rezistenţă disperată, care
avea sens doar pentru puţinii rămaşi. Au fost infiltraţi provocatori? Servicii?
Cert este că apăruseră tot felul de personaje bizare cu mesaje la fel de
bizare. Zvonuri de genul "din Timişoara vin 200 de avioane cu paraşutişti care
vor fi desantaţi în Piaţă să lupte de partea noastră" erau colportate în Piaţa
Universităţii în ziua de 11 iunie 1990, în timp ce reprezentanţii greviştilor
foamei se aflau la negocieri cu reprezentanţi ai guvernului.Pentru a părăsi Piaţa, greviştii foamei mai
aveau o singură revendicare la care nu voiau să renunţe: o televiziune
independentă. Au primit promisiunea, dar nu şi garanţia, aşa că au decis să
continue protestul.Tot pe 11 iunie, la Palatul Victoria încep
discuţii privind evacuarea în forţă a ultimilor manifestanţi din Piaţă, în
contextul în care pe 14 iunie 1990 urma ca noul guvern Roman să fie învestit în
Parlament. Poate că manifestaţia s-ar fi stins de la sine. Numai că pe 13
iunie, la patru dimineaţa protestatarii sunt scoşi din corturi cu forţa,
bătuţi, arestaţi. Dimineaţa, informaţiile despre evacuarea brutală din timpul
nopţii încep să circule şi oamenii încep să se adune furioşi. Forţele de ordine
sunt mobilizate pentru a preveni reocuparea Pieţei. Provocaţi de câţiva tineri,
scutierii reacţionează. Încep violenţe de-o parte şi de alta.La ora nouă dimineaţa în Piaţa Universităţii
ajung muncitorii de la IMGB, simpatizanţi ai FSN, scandând "IMGB face ordine",
"Noi muncim, nu gândim", "Moarte intelectualilor". Aceştia forţează intrarea în
facultatea de Arhitectură. În câteva ore violenţele escaladează în Bucureşti.
Demonstranţii devastează şi incendiază sediile Ministerului de Interne,
Poliţiei Capitalei, SRI şi TVR. Televiziunea îşi întrerupe emisia.Inexplicabil, autorităţile statului asistă la
actele de vandalism fără reacţie, complet dezorientate şi depăşite. Seara, Ion
Iliescu apare la televizor şi cheamă “toate forţele conştiente si
responsabile pentru a curma încercările de forţă ale acestor
grupuri extremiste" şi "a apăra democraţia." Spre miezul nopţii,
forţele de ordine opresc violenţele din Bucureşti cu focuri de armă. Patru
oameni mor împuşcaţi şi alte câteva sute de persoane sunt arestate.În cursul serii, trei garnituri de tren pline cu
mineri pleacă din Petroşani. Ajung în Bucureşti la două noaptea. Un alt tren
pleacă în aceeaşi noapte din Motru. După haosul din 13 iunie, în urmatoarele
două zile se va dezlănţui iadul mineriadei, cu violenţe de o cruzime
inimaginabilă.Autor: Ionela Bănărescu.