Pandemia a făcut ca lumea să conștientizeze importanța contactului uman.
Pentru a opri răspândirea COVID-19, oamenii au renunțat la strângerile de mână, mângâierile, îmbrățișările și atingerile care încălzesc interacțiunile zilnice. Și, totuși, atingerea este la fel de necesară supraviețuirii umane ca și hrana și apa. Fără simțul tactil, care ne permite să detectăm stimuli precum presiunea, temperatura și textura, am fi incapabili să mergem sau să simțim durerea.
Pandemia a făcut ca lumea să conștientizeze importanța contactului uman, a fost un exercițiu de sustragere. Există golurile lăsate de cei dragi care au cedat la COVID-19, golurile lăsate de locurile de muncă și de școală, precum și absența prietenilor și a familiei. Și mai sunt și lucrurile mai mici care lipsesc.Pentru a opri răspândirea COVID-19, oamenii au renunțat la strângerile de mână, mângâierile, îmbrățișările și atingerile care încălzesc interacțiunile zilnice. Pierderea oricărei persoane nu pare să fie demnă de luat în seamă, a scris The Economist.Și, totuși, atingerea este la fel de necesară supraviețuirii umane ca și hrana și apa, spune Tiffany Field, director al Institutului de Cercetare a Atingerii la Școala de Medicină Miller, parte a Universității din Miami. Este primul simț care se dezvoltă și singurul necesar pentru supraviețuire. Putem trăi cu pierderea vederii sau a auzului. Dar fără simțul tactil, care ne permite să detectăm stimuli precum presiunea, temperatura și textura, am fi incapabili să mergem sau să simțim durerea. Pielea noastră este vehiculul prin care navigăm prin lume.Oamenii au nevoie de atingere pentru a forma relații apropiate. Pentru a-și îmbunătăți șansele de supraviețuire, Homo sapiens a evoluat pentru a trăi în grupuri. Oamenii "au nevoie să interacționeze unii cu alții", explică Alberto Gallace, psihobiolog la Universitatea din Milano-Bicocca, ceea ce ar putea explica de ce, la fel ca și alte animale sociale, au dezvoltat un sistem neurologic conceput pentru a răspunde la atingerea afectuoasă. Stimulii aplicați pe piele cu o anumită presiune și viteză – "practic o mângâiere", spune Dr. Gallace – activează o fibră nervoasă dedicată din piele. Stimularea acestei fibre activează părți ale creierului responsabile de plăcere, eliberând un cocktail de hormoni, inclusiv dopamina, serotonina și oxitocina, care calmează anxietatea și ne fac să ne simțim mai fericiți.Importanța atingerii începe devreme. O analiză a literaturii științifice realizată în 2016 a constatat că bebelușii care au avut contact piele pe piele cu mamele lor imediat după naștere au avut cu 32% mai multe șanse de a alăpta cu succes la prima încercare decât cei care nu au avut acest contact. Câteva ore mai târziu, aceștia aveau, de asemenea, o funcție cardiacă și pulmonară mai bună și un nivel mai ridicat al zahărului din sânge. Într-un studiu realizat în 1986 în America, bebelușii prematuri care au primit masaje regulate timp de zece zile la scurt timp după naștere au luat în greutate mai repede și au părăsit mai repede secția de terapie intensivă decât bebelușii prematuri care nu au primit aceste masaje. Dezvoltarea lor fizică și cognitivă a fost, de asemenea, mai bună decât a grupului de control în testele efectuate un an mai târziu.Lipsa contactului uman este dăunătoareÎn schimb, lipsa de atingere este dăunătoare. După ce se analizează factori precum sărăcia și calitatea îngrijirii medicale, studiile efectuate pe sugari arată că absența atingerii duce la o gamă largă de probleme de dezvoltare, susține David J. Linden, profesor de neuroștiințe la Universitatea Johns Hopkins, într-o carte intitulată "Touch". Copiii care nu sunt mângâiați au tendința de a dezvolta anumite abilități cognitive mai târziu decât colegii lor. Lipsa atingerii poate alimenta agresivitatea. În 2002, Dr. Field a observat că, în comparație cu adolescenții francezi, copiii din America primeau mai puțin contact fizic afectuos și erau mai combativi. Dar cei care au primit masaje zilnice au devenit mai puțin agresivi după cinci zile.Fără un contact regulat, oamenii pot deveni "înfometați de piele", o stare în care experimentează mai puțină atingere decât își doresc. Puținele studii care au fost realizate cu privire la foamea de piele sugerează că este dăunătoare. Un sondaj realizat în 2014 pe 509 adulți din întreaga lume a sugerat că a fi privat de atingere a fost legat de singurătate, depresie, stres, tulburări de dispoziție și anxietate și tulburări imunitare secundare.Simțul tactil este ușor de trecut cu vederea. Verișorii săi mai ostentativi, vederea și auzul, au forme de artă care le sunt dedicate, în timp ce bucătarii și parfumierii ne servesc papilele gustative și nările. Oamenii de știință îl neglijează. Pentru fiecare lucrare de cercetare despre atingere, există 100 despre vedere. În secolul al XIX-lea, intelectualii europeni au respins simțul tactil considerându-l "un mod de percepție rudimentar și necivilizat", inferior vederii, potrivit lui Constance Classen, istoric cultural.În țările anglofone, oroarea victoriană față de corp a dat un balast popular acestei prejudecăți. Restricțiile împotriva atingerii au persistat în aceste țări până în secolul următor. În anii 1960, Sidney Jourard, psiholog la Universitatea din Florida, a observat comportamentul cuplurilor din cafenelele din întreaga lume. Pe parcursul unei ore, cuplurile din Paris și Puerto Rico s-au atins de 110 și, respectiv, 180 de ori. Colegii lor din Florida s-au atins doar de două ori. Cei din Londra au evitat orice contact.