STUDIU. Care sunt profesiile ce protejează împotriva demenței.
Cercetătorii de la New York au dat indicii cu privire la profesiile care ne protejează împotriva demenței, ajutând deficiența cognitivă. Demența este una dintre cele mai mari temeri ale oamenilor după ce ating o anumită vârstă. Printre ele se numără profesia de avocat sau arhitect.
Cercetătorii de la New York au dat indicii cu privire la profesiile care ne protejează împotriva demenței, ajutând deficiența cognitivă. Demența este una dintre cele mai mari temeri ale oamenilor după ce ating o anumită vârstă. AvocatAvocații nu se ocupă doar de documente, ci și lucrează activ cu oamenii, efectuează operațiuni analitice serioase, ceea ce îi ajută pe reprezentanții acestei profesii să lucreze atât timp cât au forță fizică.Oamenii de știință spun că profesiile complexe, care necesită o concentrare maximă și rezolvarea unei varietăți de sarcini, mențin tonusul creierului mult mai mult timp, nepermițând încetinirea multor procese chimice, scrie BGNES.ChirurgChirurgul este una dintre cele mai solicitante profesii, care necesită nu numai cunoștințe excepționale, ci și un talent și o rezistență deosebită. Adesea, chirurgul trebuie să ia decizii neconvenționale de care depinde viața pacientului.Cu cât sunt mai complexe sarcinile pe care creierul trebuie să le îndeplinească, cu atât este mai puțin probabil ca demența să afecteze un membru al profesiei respective, dar nu trebuie excluși alți factori, cum ar fi ereditatea.ArhitectArhitectul este, de asemenea, o profesie care necesită o mare dedicare, cunoștințe și competențe complexe. Pe lângă faptul că trebuie să gândească un proiect de la început până la sfârșit, până la ultimul detaliu, un arhitect trebuie să fie capabil să convingă conducerea de ideile sale și să aibă capacitatea de a convinge. Există mulți arhitecți care își dedică întreaga viață profesiei lor, iar vârsta este rareori o barieră în calea a ceea ce le place.TraducătorTraducătorii profesioniști sunt adesea persoane care nu prezintă niciun risc de demență și care foarte rar au probleme cognitive. Interpretarea simultană este cea mai dificilă, necesitând un talent și o personalitate deosebită și forțând creierul să lucreze la limită.Majoritatea traducătorilor buni preferă interpretarea sau traducerea clasică, care nu solicită creierul la fel de mult ca interpretarea simultană și îl menține în permanență în alertă.