qanastek/EMEA-V3 huggingface dataset:
As with ACE inhibitors, concomitant use of angiotensin II antagonists and NSAIDs may lead to an increased risk of worsening of renal function, including possible acute renal failure, and an increase in serum potassium, especially in patients with poor pre-existing renal function.
Līdzīgi kā tas ir ar AKE inhibitoriem, arī angiotensīna II antagonistu lietošana vienlaikus ar NSPL var sekmēt nieru mazspējas risku, tostarp varbūtēju akūtu nieru mazspēju un kālija līmeņa serumā paaugstināšanos, sevišķi pacientiem ar jau iepriekš pavājinātu nieru darbību.
The combination should be administered with caution, especially in the elderly.
Šādu kombināciju jālieto piesardzīgi, sevišķi vecāka gadagājuma pacientiem.
Patients should be adequately hydrated and consideration should be given to monitoring renal function after initiation of concomitant therapy, and periodically thereafter.
Jānodrošina adekvāta hidratācija un jādomā par nieru funkcijas kontroli, terapiju uzsākot un tās laikā.
Additional information on irbesartan interactions: in clinical studies, the pharmacokinetic of irbesartan is not affected by hydrochlorothiazide.
Papildus informācija par irbesartāna mijiedarbību: klīniskos pētījumos irbesartāna farmakokinētiku neietekmēja hidrohlortiazīds.
Irbesartan is mainly metabolised by CYP2C9 and to a lesser extent by glucuronidation.
Irbesartānu galvenokārt metabolizē CYP2C9 un mazākā mērā glikuronizēšanas ceļā.
No significant pharmacokinetic or pharmacodynamic interactions were observed when irbesartan was coadministered with warfarin, a medicinal product metabolised by CYP2C9.
Nenovēroja nozīmīgu farmakokinētisku vai farmakodinamisku mijiedarbību, ja irbesartānu lietoja vienlaikus ar varfarīnu, kuru metabolizē CYP2C9.
The effects of CYP2C9 inducers such as rifampicin on the pharmacokinetic of irbesartan have not been evaluated.
CYP2C9 induktoru, piemēram rifampicīna, ietekme uz irbesartāna farmakokinētiku nav pētīta.
The pharmacokinetic of digoxin was not altered by co-administration of irbesartan.
Digoksīna farmakokinētika nemainījās, ja to vienlaikus lietoja ar irbesartānu.
Additional information on hydrochlorothiazide interactions: when administered concurrently, the following medicinal products may interact with thiazide diuretics:
Papildus informācija par hidrohlortiazīda mijiedarbību: lietojot vienlaikus, ar tiazīdu grupas diurētikām var mijiedarboties turpmāk norādītās zāles:
5 Alcohol: potentiation of orthostatic hypotension may occur;
Alkohols: var pastiprināties ortostatiska hipotensija.
Antidiabetic medicinal products (oral agents and insulins): dosage adjustment of the antidiabetic medicinal product may be required (see section 4.4);
Pretdiabēta līdzekļi (perorālie līdzekļi un insulīns): var būt jāpielāgo pretdiabēta līdzekļu devas (skatīt apakšpunktu 4. 4).
Colestyramine and Colestipol resins: absorption of hydrochlorothiazide is impaired in the presence of anionic exchange resins;
Kolestiramīns un kolestipola sveķi: hidrohlortiazīda uzsūkšanās var tikt kavēta anjonu apmaiņas sveķu klātbūtnē.
Corticosteroids, ACTH: electrolyte depletion, particularly hypokalaemia, may be increased;
Kortikosteroīdi, AKTH: var pastiprināties elektrolītu deficīts, īpaši hipokaliēmija.
Digitalis glycosides: thiazide induced hypokalaemia or hypomagnaesemia favour the onset of digitalis-induced cardiac arrhythmias (see section 4.4);
Sirds glikozīdi: tiazīdu izraisīta hipokaliēmija vai hipomagniēmija veicina sirds glikozīdu izraisītas sirds aritmijas (skatīt apakšpunktu 4. 4).
Non-steroidal anti-inflammatory drugs: the administration of a non-steroidal anti-inflammatory drug may reduce the diuretic, natriuretic and antihypertensive effects of thiazide diuretics in some patients;
5 Nesteroīdie pretiekaisuma līdzekļi: nesteroīdo pretiekaisuma līdzekļu lietošana dažiem pacientiem var mazināt tiazīdu grupas diurētiku diurētisko, nātrijurētisko un antihipertensīvo iedarbību.
Pressor amines (e. g. noradrenaline): the effect of pressor amines may be decreased, but not sufficiently to preclude their use;
Asinsspiedienu paaugstinoši amīni (piemēram, noradrenalīns): asinsspiedienu paaugstinošu amīnu ietekme var mazināties, taču ne tik lielā mērā, lai izslēgtu to lietošanu.
Nondepolarizing skeletal muscle relaxants (e. g. tubocurarine): the effect of nondepolarizing skeletal muscle relaxants may be potentiated by hydrochlorothiazide;
Nedepolarizējoši skeleta muskuļu relaksanti (piemēram, tubokurarīns): hidrohlortiazīds var pastiprināt nedepolarizējošu skeleta muskulatūras relaksantu darbību.
Antigout medicinal products: dosage adjustments of antigout medicinal products may be necessary as hydrochlorothiazide may raise the level of serum uric acid.
Zāles pret podagru: var būt jāpielāgo pretpodagras zāļu devas, jo hidrohlortiazīds var paaugstināt urīnskābes līmeni serumā.
Increase in dosage of probenecid or sulfinpyrazone may be necessary.
Var būt nepieciešama probenecīda vai sulfīnpirazona devas palielināšana.
Co-administration of thiazide diuretics may increase the incidence of hypersensitivity reactions to allopurinol;
Vienlaikus lietošana ar tiazīdu grupas diurētikām var palielināt paaugstinātas jutības reakcijas biežumu pret alopurinolu.
Calcium salts: thiazide diuretics may increase serum calcium levels due to decreased excretion.
Kalcija sāļi: tiazīdu grupas diurētikas var palielināt kalcija līmeni serumā, mazinot tā izdalīšanos.
If calcium supplements or calcium sparing medicinal products (e. g. vitamin D therapy) must be prescribed, serum calcium levels should be monitored and calcium dosage adjusted accordingly;
Ja nepieciešams ordinēt kalcija preparātus vai kalciju saudzējošas zāles (piemēram, D vitamīna terapiju), jākontrolē kalcija līmenis serumā un atbilstoši jāpielāgo kalcija deva.
Other interactions: the hyperglycaemic effect of beta-blockers and diazoxide may be enhanced by thiazides.
Citas mijiedarbības: tiazīdi var pastiprināt bēta blokatoru un diazoksīda hiperglikēmisko iedarbību.
Anticholinergic agents (e. g. atropine, beperiden) may increase the bioavailability of thiazide-type diuretics by decreasing gastrointestinal motility and stomach emptying rate.
Antiholīnerģiskie līdzekļi (piemēram, atropīns, beperidēns) var palielināt tiazīdu grupas diurētiku bioloģisko pieejamību, pazeminot kuņģa un zarnu trakta motilitāti un kuņģa iztukšošanās ātrumu.
Thiazides may increase the risk of adverse effects caused by amantadine.
Tiazīdi var palielināt amantadīna izraisītu blakusparādību risku.
Thiazides may reduce the renal excretion of cytotoxic medicinal products (e. g. cyclophosphamide, methotrexate) and potentiate their myelosuppressive effects.
Tiazīdi var mazināt citotoksisko līdzekļu (piemēram, ciklofosfamīda, metotreksāta) izdalīšanos caur nierēm un pastiprināt to nomācošo ietekmi uz kaulu smadzenēm.
Pregnancy: the use of AIIRAs is not recommended during the first trimester of pregnancy (see section 4.4).
AIIRA nav vēlams lietot grūtniecības pirmajā trimestrī (skatīt apakšpunktu 4. 4).
The use of AIIRAs is contraindicated during the second and third trimester of pregnancy (see sections 4.3 and 4.4).
AIIRA lietošana grūtniecības otrajā un trešajā trimestrī ir kontrindicēta (skatīt apakšpunktu 4. 3 un 4. 4).
Epidemiological evidence regarding the risk of teratogenicity following exposure to ACE inhibitors during the first trimester of pregnancy has not been conclusive; however a small increase in risk cannot be excluded.
Nav pārliecinošu epidemioloģisku pierādījumu par teratogēno risku pēc AKE inhibitoru lietošanas grūtniecības pirmā trimestra laikā, tomēr nevar izslēgt mazliet paaugstinātu risku.
Whilst there is no controlled epidemiological data on the risk with Angiotensin II Receptor Antagonists (AIIRAs), similar risks may exist for this class of drugs.
Kamēr nav iegūti pārbaudīti epidemioloģiski dati par angiotensīna- II receptoru antagonistu (AIIRA) lietošanu, līdzīgs risks pastāv arī citām šīs grupas zālēm.
When pregnancy is diagnosed, treatment with AIIRAs should be stopped immediately, and, if appropriate, alternative therapy should be started.
Tiklīdz grūtniecība ir apstiprināta, ārstēšana ar AIIRA jāpārtrauc nekavējoties, un nepieciešamības gadījumā jāuzsāk alternatīva terapija.
(see section 5.3).
Ir zināms, ka AIIRA terapija otrajā un trešajā grūtniecības trimestrī izraisa cilvēka fetotoksicitāti (samazināta nieru funkcija, mazūdeņainība jeb oligohydramnion, galvaskausa pārkaulošanās aizkavēšanās) un neonatālo toksicitāti (nieru mazspēja, hipotensija, hiperkaliēmija) (skatīt apakšpunktu 5. 3).
6 Should exposure to AIIRAs have occurred from the second trimester of pregnancy, ultrasound check of renal function and skull is recommended.
Ja AIIRA ir lietoti no otrā grūtniecības trimestra, ieteicams ar ultrasonogrāfiju pārbaudīt galvaskausu un nieru darbību.
Infants whose mothers have taken AIIRAs should be closely observed for hypotension (see also sections 4.3 and 4.4).
Zīdaiņi, kuru mātes ir lietojušas AIIRA, rūpīgi jāuzrauga hipotensijas riska dēļ (skatīt apakšpunktu 4. 3 un 4. 4).
Thiazides cross the placental barrier and appear in cord blood.
Tiazīdi šķērso placentāro barjeru un nokļūst nabassaites asinīs.
They may cause a decrease in placental perfusion, foetal electrolyte disturbances and possibly other reactions that have occurred in the adults.
Tie var izraisīt samazinātu placentas apasiņošanu, elektrolītu līdzsvara traucējumus auglim un, iespējams, citas reakcijas, kas radās pieaugušajiem.
Cases of neonatal thrombocytopenia, or foetal or neonatal jaundice have been reported with maternal thiazide therapy.
Pēc tiazīdu terapijas mātei ziņots par jaundzimušā trombocitopēnijas vai augļa vai jaundzimušā dzeltes gadījumiem.
Since CoAprovel contains hydrochlorothiazide, it is not recommended during the first trimester of pregnancy.
Tā kā CoAprovel satur hidrohlortiazīdu, to neiesaka lietot pirmā grūtniecības trimestra laikā.
A switch to a suitable alternative treatment should be carried out in advance of a planned pregnancy.
Jāpāriet uz piemērotu alternatīvu ārstēšanu pirms plānotās grūtniecības.
Lactation:
Zīdīšana:
CoAprovel is contraindicated during breast-feeding.
CoAprovel ir kontrindicēts zīdīšanas laikā.
4.7 Effects on ability to drive and use machines
6 4. 7 Ietekme uz spēju vadīt transportlīdzekļus un apkalpot mehānismus
Based on its pharmacodynamic properties, CoAprovel is unlikely to affect this ability.
Pamatojoties uz farmakodinamiskajām īpašībām, CoAprovel nav raksturīga ietekme uz šo spēju.
When driving vehicles or operating machines, it should be taken into account that occasionally dizziness or weariness may occur during treatment of hypertension.
Vadot transportlīdzekli vai apkalpojot mehānismus, jāņem vērā, ka dažkārt hipertensijas ārstēšanas laikā var rasties reibonis vai nogurums.
Irbesartan/ hydrochlorothiazide combination:
Irbesartāna/ hidrohlortiazīda kombinācija:
37.5 mg/ 6.25 mg to 300 mg/ 25 mg irbesartan/ hydrochlorothiazide).
1. tabulā uzskaitītas novērotās blakusparādības, kas fiksētas spontānos ziņojumos un placebo kontrolētos pētījumos, kuros 898 pacienti ar hipertensiju saņēma dažādas devas (robežās no 37, 5 mg/ 6, 25 mg līdz 300 mg/ 25 mg irbesartāna/ hidrohlortiazīda).
The frequency of adverse reactions listed below is defined using the following convention: very common (≥ 1/ 10); common (≥ 1/ 100 to < 1/ 10); uncommon (≥ 1/ 1,000 to < 1/ 100); rare (≥ 1/ 10,000 to < 1/ 1,000); very rare (< 1/ 10,000).
Tālāk minēto blakusparādību sastopamības biežuma noteikšanai izmantotas šādas definīcijas: ļoti bieži (≥ 1/ 10); bieži (≥ 1/ 100 līdz < 1/ 10); retāk (≥ 1/ 1000 līdz < 1/ 100); reti (≥ 1/ 10 000 līdz < 1/ 1000); ļoti reti (< 1/ 10 000).
Adverse Reactions in Placebo-Controlled Trials and Spontaneous Reports* Investigations:
Blakusparādības placebo kontrolētos pētījumos un spontānajos ziņojumos * Izmeklējumi:
increases in blood urea nitrogen (BUN), creatinine and creatine kinase
urīnvielas slāpekļa pieaugums asinīs, kreatinīna un kreatinīna kināzes palielināšanās asinīs
decreases in serum potassium and sodium
samazinās kālija un nātrija līmenis serumā sinkope, hipotensija, tahikardija, tūska
Cardiac disorders:
Nervu sistēmas traucējumi:
Uncommon:
Bieži:
syncope, hypotension, tachycardia, oedema
reibonis
Nervous system disorders:
Ausu un labirinta bojājumi
Common:
Retāk:
Uncommon:
Nav zināmi:
Not known:
Nav zināmi:
dizziness orthostatic dizziness headache
ortostatiskais reibonis galvassāpes tinnīts
tinnitus cough
klepus
nausea/ vomiting diarrhoea dyspepsia, dysgeusia
caureja dispepsija, disgeizija urinēšanas traucējumi
Renal and urinary disorders:
traucējumi:
abnormal urination impaired renal function including isolated cases of renal failure in patients at risk (see section 4.4)
nieru funkciju pasliktināšanās, ieskaitot izolētus nieru funkciju traucējumu gadījumus riska pacientiem (skatīt apakšpunktu 4. 4)
Metabolism and nutrition
Skeleta- muskuļu un saistaudu
swelling extremity arthralgia, myalgia hyperkalaemia
artralģija, mialģija Hiperkaliēmija
disorders:
Asinsvadu sistēmas traucējumi:
7
Retāk:
Vascular disorders:
Pietvīkums
flushing fatigue
Nespēks
cases of hypersensitivity reactions such as angioedema, rash, urticaria
paaugstinātas jutības reakciju gadījumi kā angioneirotiskā tūska, izsitumi, nātrene
Hepatobiliary disorders:
Nav Aknu un/ vai žults izvades sistēmas traucējumi:
Not known:
zināmi:
hepatitis, abnormal liver function
hepatīts, patoloģiska aknu darbība
Reproductive system and breast Uncommon: disorders:
Reproduktīvās sistēmas traucējumi un krūts slimības:
sexual dysfunction, libido changes
seksuālā disfunkcija, libido izmaiņas
* Frequency for adverse reactions detected by spontaneous reports is described as “ not known”
* Biežums nevēlamām blakusparādībām, kas atklātas pēc spontānajiem ziņojumiem, aprakstīts kā „ nav zināmi ”.
Additional information on individual components: in addition to the adverse reactions listed above for the combination product, other adverse reactions previously reported with one of the individual components may be potential adverse reactions with CoAprovel.
7 Papildus informācija par atsevišķām zāļu sastāvdaļām: papildus nevēlamām blakusparādībām, kas uzskaitītas iepriekš kombinētam preparātam, CoAprovel iespējamas arī blakusparādības, kas iepriekš novērotas atsevišķi kādai no aktīvajām vielām.
Tables 2 and 3 below detail the adverse reactions reported with the individual components of CoAprovel.
2. un 3. tabula izklāsta blakusparādības, kas ziņotas par atsevišķiem CoAprovel komponentiem.
Adverse reactions reported with the use of irbesartan alone General disorders and administration site conditions:
Vispārēji traucējumi un reakcijas ievadīšanas vietā:
chest pain
sāpes krūtīs
Adverse reactions (regardless of relationship to medicinal product) reported with the use of hydrochlorothiazide alone Investigations:
Izmeklējumi:
electrolyte imbalance (including hypokalaemia and hyponatraemia, see section 4.4), hyperuricaemia, glycosuria, hyperglycaemia, increases in cholesterol and triglycerides
elektrolītu līdzsvara traucējumi (ieskaitot hipokaliēmiju un hiponatriēmiju, skatīt apakšpunktu 4. 4), hiperurikēmija, glikozūrija, hiperglikēmija, holesterīna un triglicerīdu pieaugums
cardiac arrhythmias aplastic anaemia, bone marrow depression, neutropenia/ agranulocytosis, haemolytic anaemia, leucopenia, thrombocytopenia
aplastiskā anēmija, kaulu smadzeņu nomākums, neitropēnija/ agranulocitoze, hemolītiskā anēmija, leikopēnija, trombocitopēnija
vertigo, paraesthesia, light-headedness, restlessness
vertigo, parestēzija, neskaidra sajūta galvā, nemiers
Eye disorders:
Acu bojājumi:
Respiratory, thoracic and mediastinal disorders:
pārejoša neskaidra redze, ksantopsija
Not known:
Elpošanas sistēmas traucējumi, Nav zināmi: krūšu kurvja un videnes slimības:
transient blurred vision, xanthopsia respiratory distress (including pneumonitis and pulmonary oedema)
respiratorais distress (ieskaitot pneimonītu un plaušu tūsku)
pancreatitis, anorexia, diarrhoea, constipation, gastric irritation, sialadenitis, loss of appetite
pankreatīts, anoreksija, caureja, aizcietējums, kuņģa kairinājums, sialadenīts, apetītes zudums
Renal and urinary disorders:
Nav zināmi:
Skin and subcutaneous tissue disorders:
Nieru un urīnizvades sistēmas traucējumi:
Not known:
Ādas un zemādas audu bojājumi:
interstitial nephritis, renal dysfunction anaphylactic reactions, toxic epidermal necrolysis, necrotizing angitis (vasculitis, cutaneous vasculitis), cutaneous lupus erythematosus-like reactions, reactivation of cutaneous lupus erythematosus, photosensitivity reactions, rash, urticaria
anafilaktiskas reakcijas, toksiskā epidermālā nekrolīze, nekrotizējošais angīts (vaskulīts, ādas vaskulīts), sarkanai vilkēdei līdzīgas reakcijas uz ādas, sarkanās vilkēdes ādas formas paasinājums, fotosensitivitātes reakcijas, izsitumi, nātrene
weakness, muscle spasm
vājums, muskuļu spazmas
postural hypotension fever
posturāla hipotensija Drudzis
jaundice (intrahepatic cholestatic jaundice)
dzelte (intrahepatiskā holestatiskā dzelte)
Not known:
depresija, miega traucējumi
depression, sleep disturbances
Devas atkarīgie hidrohlortiazīda blakusefekti (īpaši palielinot hidrohlortiazīda devu.
8 The dose dependent adverse events of hydrochlorothiazide (particularly electrolyte disturbances) may increase when titrating the hydrochlorothiazide.
elektrolītu līdzsvara traucējumi) var pieaugt,
No specific information is available on the treatment of overdose with CoAprovel.
Nav pieejama specifiska informācija par CoAprovel pārdozēšanas ārstēšanu.
The patient should be closely monitored, and the treatment should be symptomatic and supportive.
Pacients rūpīgi jāuzrauga, ārstēšanai jābūt simptomātiskai un uzturošai.
Management depends on the time since ingestion and the severity of the symptoms.
Ārstēšanas metodes atkarīgas no laika kopš zāļu lietošanas un simptomu smaguma pakāpes.
Suggested measures include induction of emesis and/ or gastric lavage.
Ieteicamie pasākumi ir vemšanas izraisīšana un/ vai kuņģa skalošana.
Activated charcoal may be useful in the treatment of overdose.
Pārdozēšanas ārstēšanai noderīga var būt aktivētā ogle.
Serum electrolytes and creatinine should be monitored frequently.
Bieži jākontrolē elektrolītu un kreatinīna koncentrācija serumā.
If hypotension occurs, the patient should be placed in a supine position, with salt and volume replacements given quickly.
Ja rodas hipotensija, pacients jānovieto guļus stāvoklī, ātri nodrošinot sāļu un šķidruma aizstājterapiju.
The most likely manifestations of irbesartan overdose are expected to be hypotension and tachycardia; bradycardia might also occur.
8 Raksturīgākās irbesartāna pārdozēšanas izpausmes ir hipotensija un tahikardija; var rasties arī bradikardija.
Overdose with hydrochlorothiazide is associated with electrolyte depletion (hypokalaemia, hypochloremia, hyponatraemia) and dehydration resulting from excessive diuresis.
Hidrohlortiazīda pārdozēšana saistīta ar elektrolītu zudumu (hipokaliēmiju, hipohlorēmiju un hiponatriēmiju) un dehidratāciju, ko izraisa pārmērīga diurēze.
The most common signs and symptoms of overdose are nausea and somnolence.
Biežākās pārdozēšanas pazīmes un simptomi ir slikta dūša un miegainība.
Hypokalaemia may result in muscle spasms and/ or accentuate cardiac arrhythmias associated with the concomitant use of digitalis glycosides or certain anti-arrhythmic medicinal products.
Hipokaliēmija var izraisīt muskuļu spazmas un/ vai pastiprināt sirds aritmijas, ko izraisa vienlaikus sirds glikozīdu vai atsevišķu antiaritmisko līdzekļu lietošana.
Irbesartan is not removed by haemodialysis.
Irbesartānu nevar izvadīt no organisma ar hemodialīzes palīdzību.
The degree to which hydrochlorothiazide is removed by haemodialysis has not been established.
Nav noskaidrots, cik lielā mērā ar hemodialīzi tiek izvadīts hidrohlortiazīds.
PHARMACOLOGICAL PROPERTIES
5 FARMAKOLOĢISKĀS ĪPAŠĪBAS
Pharmacotherapeutic group: angiotensin-II antagonists, combinations ATC code:
Farmakoterapeitiskā grupa: angiotensīna II antagonisti, kombinācijas ATĶ kods:
CoAprovel is a combination of an angiotensin-II receptor antagonist, irbesartan, and a thiazide diuretic, hydrochlorothiazide.
CoAprovel ir angiotensīna II receptoru antagonista irbesartāna un tiazīdu grupas diurētikas hidrohlortiazīda kombinēts preparāts.
The combination of these ingredients has an additive antihypertensive effect, reducing blood pressure to a greater degree than either component alone.
Šo sastāvdaļu kombinācijai piemīt papildinoša antihipertensīva darbība, kas mazina asinsspiedienu lielākā mērā nekā katra aktīvā viela atsevišķi.
Irbesartan is a potent, orally active, selective angiotensin-II receptor (AT1 subtype) antagonist.
Irbesartāns ir spēcīgs, perorāli aktīvs, selektīvs angiotensīna II receptoru (AT1 apakštipa) antagonists.
It is expected to block all actions of angiotensin-II mediated by the AT1 receptor, regardless of the source or route of synthesis of angiotensin-II.
Domājams, ka tas bloķē visas AT1 receptoru mediētas angiotensīna II ietekmes, neatkarīgi no angiotensīna II avota vai sintēzes veida.
The selective antagonism of the angiotensin-II (AT1) receptors results in increases in plasma renin levels and angiotensin-II levels, and a decrease in plasma aldosterone concentration.
Selektīvs antagonisms pret angiotensīna II (AT1) receptoriem paaugstina renīna un angiotensīna II līmeni plazmā un mazina aldosterona koncentrāciju plazmā.
Serum potassium levels are not significantly affected by irbesartan alone at the recommended doses in patients without risk of electrolyte imbalance (see sections 4.4 and 4.5).
Irbesartāns monoterapijā, lietojot ieteiktās devās pacientiem bez elektrolītu līdzsvara traucējumu riska, būtiski neietekmē kālija līmeni serumā (skatīt apakšpunktu 4. 4 un 4. 5).
Irbesartan does not inhibit ACE (kininase-II), an enzyme which generates angiotensin-II and also degrades bradykinin into inactive metabolites.
Irbesartāns neinhibē AKE (kinināzi II) - enzīmu, kas sintezē angiotensīnu II, kā arī sadala bradikinīnu par neaktīviem metabolītiem.
Irbesartan does not require metabolic activation for its activity.
Lai darbotos, irbesartānam nav nepieciešama metaboliska aktivācija.
Hydrochlorothiazide is a thiazide diuretic.
Hidrohlortiazīds ir tiazīdu grupas diurētisks līdzeklis.
The mechanism of antihypertensive effect of thiazide diuretics is not fully known.
Tiazīdu antihipertensīvās darbības mehānisms pilnībā nav zināms.
Thiazides affect the renal tubular mechanisms of electrolyte reabsorption, directly increasing excretion of sodium and chloride in approximately equivalent amounts.
Tiazīdi ietekmē elektrolītu atpakaļuzsūkšanās mehānismus nieru kanāliņos, tieši palielinot nātrija un hlorīdu izdalīšanos aptuveni vienādā daudzumā.
The diuretic action of hydrochlorothiazide reduces plasma volume, increases plasma renin activity, increases aldosterone secretion, with consequent increases in urinary potassium and bicarbonate loss, and decreases in serum potassium.
Hidrohlortiazīda diurētiskās darbības ietekmē mazinās plazmas tilpums, palielinās plazmas renīna aktivitāte, palielinās aldosterona sekrēcija, kas izraisa palielinātu kālija un bikarbonātu izdalīšanos urīnā un kālija koncentrācijas mazināšanos serumā.
Presumably through blockade of the renin-angiotensin-aldosterone system, co-administration of irbesartan tends to reverse the potassium loss associated with these diuretics.
Jādomā, ka renīna- angiotensīna- aldosterona sistēmas blokādes dēļ lietošana kopā ar irbesartānu novērš šo diurētiku izraisīto kālija zudumu.
With hydrochlorothiazide, onset of diuresis occurs in 2 hours, and peak effect occurs at about 4 hours, while the action persists for approximately 6-12 hours.
Lietojot hidrohlortiazīdu, diurēze tiek izraisīta 2 stundu laikā, maksimālais darbības efekts rodas pēc apmēram 4 stundām un darbība ilgst aptuveni 6- 12 stundas.
9 The combination of hydrochlorothiazide and irbesartan produces dose-related additive reductions in blood pressure across their therapeutic dose ranges.
Hidrohlortiazīda un irbesartāna kombinācija, lietojot terapeitiskās devas robežās, rada no devas atkarīgu papildus asinsspiediena pazemināšanos.
The addition of 12.5 mg hydrochlorothiazide to 300 mg irbesartan once daily in patients not adequately controlled on 300 mg irbesartan alone resulted in further placebo-corrected diastolic blood pressure reductions at trough (24 hours post-dosing) of 6.1 mm Hg.
Pacientiem, kuru stāvokli neizdodas pietiekami uzlabot tikai ar 300 mg irbesartāna, 12, 5 mg hidrohlortiazīda devas pievienošana 300 mg irbesartānam reizi dienā izraisīja turpmāku, ar placebo salīdzinātu diastoliskā asinsspiediena pazemināšanos par 6, 1 mmHg pie zāļu minimālās koncentrācijas asinīs (24 stundas pēc lietošanas).
The combination of 300 mg irbesartan and 12.5 mg hydrochlorothiazide resulted in an overall placebo-subtracted systolic/ diastolic reductions of up to 13.6/ 11.5 mm Hg.
300 mg irbesartāna un 12, 5 mg hidrohlortiazīda kombinācijas lietošana izraisīja kopumā no placebo atšķirīgu sistoliskā/ diastoliskā spiediena pazemināšanos par maksimāli 13, 6/ 11, 5 mmHg.
Limited clinical data (7 out of 22 patients) suggest that patients not controlled with the 300 mg/ 12.5 mg combination may respond when uptitrated to 300 mg/ 25 mg.
Ierobežoti klīniskie dati (7 no 22 pacientiem) liek domāt, ka pacienti, kuriem 300 mg/ 12, 5 mg kombinācija nav pietiekami efektīva, var iegūt labu efektu saņemot 300 mg/ 25 mg.
In these patients, an incremental blood pressure lowering effect was observed for both systolic blood pressure (SBP) and diastolic blood pressure (DBP) (13.3 and 8.3 mm Hg, respectively).
Tādiem pacientiem novēroja asinsspiediena pazeminošā efekta palielinājumu gan sistoliskajam asinsspiedienam (SBP), gan diastoliskajam asinsspiedienam (DBP) (attiecīgi 13, 3 un 8, 3 mm Hg).
Once daily dosing with 150 mg irbesartan and 12.5 mg hydrochlorothiazide gave systolic/ diastolic mean placebo-adjusted blood pressure reductions at trough (24 hours post-dosing) of 12.9/ 6.9 mm Hg in patients with mild-to-moderate hypertension.
9 Pacientiem ar vieglas līdz vidēji smagas pakāpes hipertensiju 150 mg irbesartāna un 12, 5 mg hidrohlortiazīda lietošana reizi dienā izraisīja vidēju, ar placebo kontrolētu sistoliskā/ diastoliskā asinsspiediena pazemināšanos par 12, 9/ 6, 9 mmHg pie zāļu minimālās koncentrācijas asinīs (24 stundas pēc lietošanas).
Peak effects occurred at 3-6 hours.
Maksimālā iedarbība tika sasniegta pēc 3- 6 stundām.
When assessed by ambulatory blood pressure monitoring, the combination 150 mg irbesartan and 12.5 mg hydrochlorothiazide once daily produced consistent reduction in blood pressure over the 24 hours period with mean 24-hour placebo-subtracted systolic/ diastolic reductions of 15.8/ 10.0 mm Hg.
Vērtējot ar ambulatoriskas asinsspiediena kontrolēšanas metodi, 150 mg irbesartāna un 12, 5 mg hidrohlortiazīda lietošana reizi dienā radīja ilgstošu asinsspiediena pazemināšanos 24 stundu laikā ar vidēju, no placebo atšķirīgu (24 stundu laikā) sistēmiskā/ diastoliskā asinsspiediena pazemināšanos par 15, 8/ 10, 0 mmHg.
When measured by ambulatory blood pressure monitoring, the trough to peak effects of CoAprovel 150 mg/ 12.5 mg were 100%.
Vērtējot ar ambulatoriskas asinsspiediena kontrolēšanas metodi, CoAprovel 150 mg/ 12, 5 mg ietekme no minimālās līdz maksimālai koncentrācijai bija 100%.
The trough to peak effects measured by cuff during office visits were 68% and 76% for CoAprovel 150 mg/ 12.5 mg and CoAprovel 300 mg/ 12.5 mg, respectively.
Ārsta vizīšu laikā ar manšeti mērītā CoAprovel 150 mg/ 12, 5 mg un CoAprovel 300 mg/ 12, 5 mg ietekme no minimālās līdz maksimālai bija attiecīgi 68% un 76%.
These 24-hour effects were observed without excessive blood pressure lowering at peak and are consistent with safe and effective blood-pressure lowering over the once-daily dosing interval.
Šai ietekmei 24 stundu laikā netika novērota pārmērīga asinsspiediena pazemināšana maksimālās koncentrācijas gadījumā un tā atbilst drošai un efektīvai asinsspiediena pazemināšanai, lietojot zāles reizi dienā.
In patients not adequately controlled on 25 mg hydrochlorothiazide alone, the addition of irbesartan gave an added placebo-subtracted systolic/ diastolic mean reduction of 11.1/ 7.2 mm Hg.
Pacientiem, kam asinsspiedienu neizdevās kontrolēt ar tikai 25 mg hidrohlortiazīda, irbesartāna pievienošana radīja papildus, ar placebo kontrolētu sistoliskā/ diastoliskā asinsspiediena pazemināšanos vidēji par 11, 1/ 7, 2 mmHg.
The blood pressure lowering effect of irbesartan in combination with hydrochlorothiazide is apparent after the first dose and substantially present within 1-2 weeks, with the maximal effect occurring by 6-8 weeks.
Irbesartāna un hidrohlortiazīda kombinācijas asinsspiedienu mazinošā ietekme parādās pēc pirmās devas un saglabājas 1- 2 nedēļas, maksimālā iedarbība rodas pēc 6- 8 nedēļām.
In long-term follow-up studies, the effect of irbesartan/ hydrochlorothiazide was maintained for over one year.
Pētījumos ar ilgstošu novērošanas periodu, irbesartāna/ hidrohlortiazīda iedarbība saglabājās vienu gadu ilgi.
Although not specifically studied with the CoAprovel, rebound hypertension has not been seen with either irbesartan or hydrochlorothiazide.
Lai gan nav veikti specifiski pētījumi ar CoAprovel, atsitiena fenomens (saistībā ar hipertensiju) nav novērots nedz ar irbesartānu, nedz ar hidrohlortiazīdu.
The effect of the combination of irbesartan and hydrochlorothiazide on morbidity and mortality has not been studied.
Nav pētīta irbesartāna un hidrohlortiazīda kombinācijas ietekme uz saslimstību un mirstību.
Epidemiological studies have shown that long term treatment with hydrochlorothiazide reduces the risk of cardiovascular mortality and morbidity.
Epidemioloģiskos pētījumos pierādīts, ka ilgstoša terapija ar hidrohlortiazīdu mazina kardiovaskulāras saslimstības un mirstības risku.
There is no difference in response to CoAprovel, regardless of age or gender.
Atbildes reakciju pret CoAprovel neietekmē vecums vai dzimums.
As is the case with other medicinal products that affect the renin-angiotensin system, black hypertensive patients have notably less response to irbesartan monotherapy.
Tāpat kā lietojot citus renīna - angiotenzīna sistēmu ietekmējošus medicīniskos produktus, melnādainiem hipertensijas pacientiem ir ievērojami vājāka atbildes reakcija pret irbesartāna monoterapiju.
12.5 mg daily), the antihypertensive response in black patients approaches that of non-black patients.
Lietojot irbesartānu vienlaikus ar mazu hidrohlortiazīda devu (piemēram, 12, 5 mg dienā), antihipertensīvā atbildes reakcija melnādainiem pacientiem ir tāda pati kā citu rasu pacientiem.
Efficacy and safety of CoAprovel as initial therapy for severe hypertension (defined as SeDBP ≥ 110 mmHg) was evaluated in a multicenter, randomized, double-blind, active-controlled, 8-week, parallel-arm study.
CoAprovel kā sākumterapijas efektivitāte un drošība smagas pakāpes hipertensijas gadījumā (pēc definīcijas (DASS) diastoliskais asinsspiediens sēdus stāvoklī ≥ 110 mmHg) tika novērtēta daudzcentru, randomizētā, dubultaklā, aktīvās vielas- kontrolētā, 8 nedēļu, paralēlajā pētījumā.
A total of 697 patients were randomized in a 2:1 ratio to either irbesartan/ hydrochlorothiazide 150 mg/ 12.5 mg or to irbesartan 150 mg and systematically force- titrated (before assessing the response to the lower dose) after one week to irbesartan/ hydrochlorothiazide 300 mg/ 25 mg or irbesartan 300 mg, respectively.
Kopumā 697 pacienti tika randomizēti attiecībā 2: 1 vai nu ar irbesartānu/ hidrohlortiazīdu 150 mg/ 12, 5 mg, vai ar irbesartānu 150 mg, un sistemātiski paātrināti titrējot (pirms atbildes reakcijas noteikšanas uz zemākajām devām) pēc vienas nedēļas attiecīgi uz irbesartānu/ hidrohlortiazīdu 300 mg/ 25 mg vai irbesartānu 300 mg.
The study recruited 58% males.
Pētījumā piedalījās 58% vīriešu.
The mean age of patients was 52.5 years, 13% were ≥ 65 years of age, and just 2% were ≥ 75 years of age.
Pacientu vidējais vecums bija 52, 5 gadi, 13% bija ≥ 65 gadus veci un tikai 2% bija ≥ 75 gadus veci.
Twelve percent (12%) of patients were diabetic, 34% were hyperlipidemic and the most frequent cardiovascular condition was stable angina pectoris in 3.5% of the participants.
Divpadsmit procentiem (12%) pacientu bija diabēts, 34% pacientu bija hiperlipidēmija un visbiežāk sastopamais kardiovaskulārais stāvoklis bija stabila stenokardija, ko novēroja 3, 5% pacientu.
Forty-seven percent (47.2%) of patients on
Šī pētījuma primārais mērķis bija salīdzināt ārstēšanas 5. nedēļā to pacientu īpatsvaru, kuru diastoliskais asinsspiedients sēdus stāvoklī bija kontrolēts (diastoliskais asinsspiediens sēdus stāvoklī < 90 mmHg).
10 the combination achieved trough SeDBP < 90 mmHg compared to 33.2% of patients on irbesartan (p = 0.0005).
Četrdesmit septiņiem procentiem (47, 2%) pacientu ar zāļu kombināciju panāca diastoliskā asinsspiediena sēdus stāvoklī pazemināšanos < 90 mmHg, salīdzinājumā ar 33, 2% pacientu ar irbesartānu (p = 0, 005).
The mean baseline blood pressure was approximately 172/ 113 mmHg in each treatment group and decreases of SeSBP/ SeDBP at five weeks were 30.8/ 24.0 mmHg and 21.1/ 19.3 mmHg for irbesartan/ hydrochlorothiazide and irbesartan, respectively (p < 0.0001).
Vidējais sākuma asinsspiediens bija aptuveni 172/ 113 mmHg katrā ārstēšanas grupā un sistoliskā/ diastoliskā asinsspiediena sēdus stāvoklī pazemināšanās piecās nedēļās bija par 30, 8/ 24, 0 mmHg un 21, 1/ 19, 3 mmHg attiecīgi irbesartāna/ hidrohlortiazīda un irbesartāna grupās (p < 0, 0001).
The types and incidences of adverse events reported for patients treated with the combination were similar to the adverse event profile for patients on monotherapy.
10 Blakusparādību veids un biežums pacientiem, kurus ārstēja ar zāļu kombināciju bija līdzīgs kā blakusparādību profils pacientiem ar monoterapiju.
During the 8-week treatment period, there were no reported cases of syncope in either treatment group.
8 nedēļu ārstēšanas laikā netika ziņots par sinkopes gadījumiem vienā vai otrā ārstēšanas grupā.
There were 0.6% and 0% of patients with hypotension and 2.8% and 3.1% of patients with dizziness as adverse reactions reported in the combination and monotherapy groups, respectively.
Tika ziņots par tādiem nevēlamiem notikumiem kā hipotensija 0, 6% un 0% pacientu un reibonis 2, 8% un 3. 1% pacientu, attiecīgi kombinēto zāļu un monoterāpijas grupās.
Concomitant administration of hydrochlorothiazide and irbesartan has no effect on the pharmacokinetics of either medicinal product.
Vienlaikus hidrohlortiazīda un irbesartāna lietošana neietekmēja abu šo zāļu farmakokinētiku.
Irbesartan and hydrochlorothiazide are orally active agents and do not require biotransformation for their activity.
Irbesartāns un hidrohlortiazīds ir perorāli aktīvi līdzekļi un to darbībai nav nepieciešama bioloģiska pārveidošana.
Following oral administration of CoAprovel, the absolute oral bioavailability is 60-80% and 50-80% for irbesartan and hydrochlorothiazide, respectively.
Pēc perorālas CoAprovel lietošanas irbesartāna un hidrohlortiazīda absolūtā bioloģiskā pieejamība ir attiecīgi aptuveni 60- 80% un 50- 80%.
Food does not affect the bioavailability of CoAprovel.
Uzturs neietekmē CoAprovel bioloģisko pieejamību.
Peak plasma concentration occurs at 1.5-2 hours after oral administration for irbesartan and 1-2.5 hours for hydrochlorothiazide.
Maksimālā koncentrācija plazmā irbesartānam rodas 1, 5- 2 stundas pēc lietošanas un hidrohlortiazīdam pēc 1- 2, 5 stundām.
Plasma protein binding of irbesartan is approximately 96%, with negligible binding to cellular blood components.
Ar plazmas olbaltumvielām saistās aptuveni 96% irbesartāna, niecīga daļa saistās ar asins šūnām.
The volume of distribution for irbesartan is 53-93 litres.
Irbesartāna izkliedes tilpums ir 53- 93 litri.
Hydrochlorothiazide is 68% protein-bound in the plasma, and its apparent volume of distribution is 0.83-1.14 l/ kg.
Ar plazmas olbaltumvielām saistās 68% hidrohlortiazīda, un tā šķietamais izkliedes tilpums ir 0, 83- 1, 14 l/ kg.
Irbesartan exhibits linear and dose proportional pharmacokinetics over the dose range of 10 to 600 mg.
Lietojot 10- 600 mg devu, irbesartānam piemīt lineāra un devai proporcionāla farmakokinētika.
A less than proportional increase in oral absorption at doses beyond 600 mg was observed; the mechanism for this is unknown.
Lietojot par 600 mg lielāku devu, novēro mazāk nekā proporcionālu perorālās uzsūkšanās palielināšanos; šīs atrades mehānisms nav zināms.
The total body and renal clearance are 157-176 and 3.0-3.5 ml/ min, respectively.
Kopējais organisma un nieru klīrenss ir attiecīgi 157- 176 un 3- 3, 5 ml/ min.
The terminal elimination half-life of irbesartan is 11-15 hours.
Irbesartāna terminālais eliminācijas pusperiods ir 11- 15 stundas.
Steady-state plasma concentrations are attained within 3 days after initiation of a once-daily dosing regimen.
Līdzsvara koncentrācija plazmā tiek sasniegta 3 dienu laikā pēc preparāta lietošanas sākšanas reizi dienā.
Limited accumulation of irbesartan (< 20%) is observed in plasma upon repeated once-daily dosing.
Pēc atkārtotas preparāta lietošanas reizi dienā novērota neliela irbesartāna uzkrāšanās plazmā (< 20%).
However, there was no difference in the half-life and accumulation of irbesartan.
Pētījumā nedaudz augstāku irbesartāna koncentrāciju plazmā konstatēja sievietēm ar hipertensiju, tomēr irbesartāna eliminācijas pusperioda un uzkrāšanās atšķirības nekonstatēja.
No dosage adjustment is necessary in female patients.
Sievietēm deva na jāpielāgo.
Irbesartan AUC and Cmax values were also somewhat greater in elderly subjects (≥ 65 years) than those of young subjects (18-40 years).
Irbesartāna AUC un Cmax bija nedaudz lielāki arī gados veciem cilvēkiem (≥ 65 g. v.) salīdzinājumā ar jauniem cilvēkiem (18- 40 g. v.).
However the terminal half-life was not significantly altered.
Tomēr terminālais pusperiods būtiski nemainījās.
No dosage adjustment is necessary in elderly patients.
Gados vecākiem cilvēkiem deva nav jāpielāgo.
The mean plasma half-life of hydrochlorothiazide reportedly ranges from 5-15 hours.
Hidrohlortiazīdam novērotais vidējais eliminācijas pusperiods bija 5- 15 stundu robežās.
Following oral or intravenous administration of 14C irbesartan, 80-85% of the circulating plasma radioactivity is attributable to unchanged irbesartan.
Pēc perorālas vai intravenozas 14C irbesartāna ievades 80- 85% no plazmā cirkulējošās radioaktīvās vielas saistīta ar nemainītu irbesartānu.
Irbesartan is metabolised by the liver via glucuronide conjugation and oxidation.
Irbesartāns metabolizējas aknās konjugācijas ar glikuronīdu un oksidēšanās ceļā.
The major circulating metabolite is irbesartan glucuronide (approximately 6%).
Galvenais cirkulējošais metabolīts ir irbesartāna glikuronīds (aptuveni 6%).
In vitro studies indicate that irbesartan is primarily oxidised by the cytochrome P450 enzyme CYP2C9; isoenzyme CYP3A4 has negligible effect.
In vitro pētījumi liecina, ka irbesartānu galvenokārt oksidē citohroma P450 enzīms CYP2C9; izoenzīmam CYP3A4 ir niecīga nozīme.
Irbesartan and its metabolites are eliminated by both biliary and renal pathways.
Irbesartāns un tā metabolīti tiek izvadīti gan ar žulti, gan caur nierēm.
After either oral or intravenous administration of 14C irbesartan, about 20% of the radioactivity is recovered in the urine, and the remainder in the faeces.
Pēc perorālas vai intravenozas 14C irbesartāna lietošanas aptuveni 20% radioaktīvās vielas konstatēta urīnā un atlikusī daļa - izkārnījumos.
Less than 2% of the dose is excreted in the urine as unchanged irbesartan.
Mazāk nekā 2% devas izdalās ar urīnu nemainīta irbesartāna veidā.
Hydrochlorothiazide is not metabolized but is eliminated rapidly by the kidneys.
Hidrohlortiazīds nemetabolizējas, bet strauji tiek izvadīts caur nierēm.
At least 61% of the oral dose is eliminated unchanged within 24 hours.
24 stundu laikā nemainītā veidā izdalās vismaz 61% no perorāli lietotas devas.
Hydrochlorothiazide crosses the placental but not the blood-brain barrier, and is excreted in breast milk.
Hidrohlortiazīds šķērso placentāro barjeru, bet ne hematoencefālisko barjeru, tas izdalās mātes pienā.
Renal impairment: in patients with renal impairment or those undergoing haemodialysis, the pharmacokinetic parameters of irbesartan are not significantly altered.
Pavājināta nieru darbība: pacientiem ar pavājinātu nieru darbību vai pacientiem, kam tiek veikta hemodialīze, irbesartāna farmakokinētiskie raksturlielumi būtiski nemainās.
In patients with creatinine clearance < 20 ml/ min, the elimination half-life of hydrochlorothiazide was reported to increase to 21 hours.
Pacientiem ar kreatinīna klīrensu < 20 ml/ min novērota hidrohlortiazīda eliminācijas pusperioda palielināšanās līdz 21 stundai.
11 Hepatic impairment: in patients with mild to moderate cirrhosis, the pharmacokinetic parameters of irbesartan are not significantly altered.
Pavājināta aknu darbība: pacientiem ar vieglu vai vidēji smagu aknu cirozi irbesartāna farmakokinētiskie raksturlielumi būtiski nemainās.
Studies have not been performed in patients with severe hepatic impairment.
Pacientiem ar smagiem aknu darbības traucējumiem pētījumi nav veikti.
5.3 Preclinical safety data
11 5. 3 Preklīniskie dati par drošību
Irbesartan/ hydrochlorothiazide: the potential toxicity of the irbesartan/ hydrochlorothiazide combination after oral administration was evaluated in rats and macaques in studies lasting up to 6 months.
Irbesartāns/ hidrohlortiazīds: irbesartāna/ hidrohlortiazīda kombinācijas iespējamā toksiskā ietekme pēc perorālas lietošanas tika vērtēta žurkām un makaka sugas pērtiķiem līdz 6 mēnešus ilgos pētījumos.
There were no toxicological findings observed of relevance to human therapeutic use.
Lietojot devas, kas atbilst terapeitiskām devām cilvēkam, toksiskas izpausmes netika novērotas.
The following changes, observed in rats and macaques receiving the irbesartan/ hydrochlorothiazide combination at 10/ 10 and 90/ 90 mg/ kg/ day, were also seen with one of the two medicinal products alone and/ or were secondary to decreases in blood pressure (no significant toxicologic interactions were observed): kidney changes, characterized by slight increases in serum urea and creatinine, and hyperplasia/ hypertrophy of the juxtaglomerular apparatus, which are a direct consequence of the interaction of irbesartan with the renin-angiotensin system; slight decreases in erythrocyte parameters (erythrocytes, haemoglobin, haematocrit); stomach discoloration, ulcers and focal necrosis of gastric mucosa were observed in few rats in a 6 months toxicity study at irbesartan 90 mg/ kg/ day, hydrochlorothiazide 90 mg/ kg/ day, and irbesartan/ hydrochlorothiazide 10/ 10 mg/ kg/ day.
Žurkām un makaka sugas pērtiķiem, kas saņēma irbesartāna/ hidrohlortiazīda kombināciju ar 10/ 10 un 90/ 90 mg/ kg devu dienā, tika novērotas turpmāk norādītās pārmaiņas, ko novēroja arī atsevišķi kādai no zālēm un/ vai kas radās sekundāri pēc asinsspiediena pazemināšanas (netika novērota nozīmīga toksiska mijiedarbība): pārmaiņas nierēs, kam raksturīga neliela urīnvielas un kreatinīna līmeņa paaugstināšanās serumā un jukstaglomerulārā aparāta hiperplāzija/ hipertrofija, kas ir tiešas sekas irbesartāna mijiedarbībai ar renīna- angiotensīna sistēmu; neliela eritrocītu raksturlielumu (eritrocītu skaita, hemoglobīna un hematokrīta) mazināšanās; 6 mēnešus ilgā toksicitātes pētījumā, lietojot 90 mg/ kg irbesartāna dienā, 90 mg/ kg hidrohlortiazīda dienā un 10/ 10 mg/ kg irbesartāna/ hidrohlortiazīda dienā, dažām žurkām novēroja kuņģa gļotādas krāsas maiņu, čūlas un fokālu nekrozi.
These lesions were not observed in macaques; decreases in serum potassium due to hydrochlorothiazide and partly prevented when hydrochlorothiazide was given in combination with irbesartan.
Šie bojājumi netika novēroti makaka sugas pērtiķiem; hidrohlortiazīda izraisīta kālija līmeņa pazemināšanās serumā, kas daļēji tika novērsta, lietojot hidrohlortiazīdu kopā ar irbesartānu.
Most of the above mentioned effects appear to be due to the pharmacological activity of irbesartan (blockade of angiotensin-II-induced inhibition of renin release, with stimulation of the renin-producing cells) and occur also with angiotensin converting enzyme inhibitors.
Lielākā daļa iepriekš minēto blakusparādību rodas irbesartāna farmakoloģiskās darbības dēļ (angiotensīna II inducētas kavētas renīna izdalīšanās bloķēšana un renīnu producējošo šūnu stimulācija) un tās novēro arī angiotensīnu konvertējošā enzīma inhibitoriem.
These findings appear to have no relevance to the use of therapeutic doses of irbesartan/ hydrochlorothiazide in humans.
Šīm atradēm nav lielas nozīmes, lietojot irbesartāna/ hidrohlortiazīda terapeitiskās devas cilvēkam.
No teratogenic effects were seen in rats given irbesartan and hydrochlorothiazide in combination at doses that produced maternal toxicity.
Nav novērota teratogēniska ietekme žurkām, lietojot irbesartāna un hidrohlortiazīda kombināciju ar devām, kas radīja toksisku ietekmi uz mātītes organismu.
The effects of the irbesartan/ hydrochlorothiazide combination on fertility have not been evaluated in animal studies, as there is no evidence of adverse effect on fertility in animals or humans with either irbesartan or hydrochlorothiazide when administered alone.
Irbesartāna/ hidrohlortiazīda kombinācijas ietekme uz auglību nav vērtēta pētījumos ar dzīvniekiem, jo nav novērota nevēlama ietekme uz auglību dzīvniekiem vai cilvēkam, lietojot irbesartānu vai hidrohlortiazīdu monoterapijā.
However, another angiotensin-II antagonist affected fertility parameters in animal studies when given alone.
Tomēr cits angiotensīna II antagonists, ko lietoja monoterapijā pētījumos ar dzīvniekiem, ietekmēja auglības raksturlielumus.
These findings were also observed with lower doses of this other angiotensin-II antagonist when given in combination with hydrochlorothiazide.
Šīs atrades tika novērotas arī ar mazākām šā angiotensīna II antagonista devām, lietojot kopā ar hidrohlortiazīdu.
There was no evidence of mutagenicity or clastogenicity with the irbesartan/ hydrochlorothiazide combination.
Irbesartāna/ hidrohlortiazīda kombinācijai nav pierādīta mutagēniska vai klastogēniska ietekme.
The carcinogenic potential of irbesartan and hydrochlorothiazide in combination has not been evaluated in animal studies.
Irbesartāna un hidrohlortiazīda kombinācijas kancerogēniskā ietekme nav vērtēta pētījumos ar dzīvniekiem.
Irbesartan: there was no evidence of abnormal systemic or target organ toxicity at clinically relevant doses.
Irbesartāns: lietojot klīniski nozīmīgas devas, nekonstatēja patoloģisku sistēmisku vai mērķorgānu toksicitāti.
In non-clinical safety studies, high doses of irbesartan (≥ 250 mg/ kg/ day in rats and ≥ 100 mg/ kg/ day in macaques) caused a reduction of red blood cell parameters (erythrocytes, haemoglobin, haematocrit).
Ne- klīniskos drošības pētījumos lielas irbesartāna devas (≥ 250 mg/ kg dienā žurkām un ≥ 100 mg/ kg dienā makaka sugas pērtiķiem) mazināja sarkano asinsšūnu raksturlielumus (eritrocītu skaitu, hemoglobīnu, hematokrītu).
At very high doses (≥ 500 mg/ kg/ day) degenerative changes in the kidneys (such as interstitial nephritis, tubular distention, basophilic tubules, increased plasma concentrations of urea and creatinine) were induced by irbesartan in the rat and the macaque and are considered secondary to the hypotensive effects of the medicinal product which led to decreased renal perfusion.
Lietojot ļoti lielas devas (≥ 500 mg // kg dienā), irbesartāns žurkām un makaka sugas pērtiķiem izraisīja deģeneratīvas pārmaiņas nierēs (piemēram, intersticiālu nefrītu, tubulāru distensiju, bazofīliskas kanāliņu pārmaiņas, palielinātu urīnvielas un kreatinīna koncentrāciju plazmā), ko uzskata par zāļu hipotensīvās iedarbības sekundāru ietekmi, kas mazina nieru perfūziju.
Furthermore, irbesartan induced hyperplasia/ hypertrophy of the juxtaglomerular cells (in rats at ≥ 90 mg/ kg/ day, in macaques at ≥ 10 mg/ kg/ day).
Turklāt irbesartāns izraisīja jukstaglomerulāro šūnu hiperplāziju/ hipertrofiju (lietojot žurkām ≥ 90 mg/ kg preparāta dienā un makaka sugas pērtiķiem ≥ 10 mg/ kg dienā).
All of these changes were considered to be caused by the pharmacological action of irbesartan.
Uzskatīja, ka visas šīs pārmaiņas saistītas ar irbesartāna farmakoloģisko darbību.
For therapeutic doses of irbesartan in humans, the hyperplasia/ hypertrophy of the renal juxtaglomerular cells does not appear to have any relevance.
Lietojot terapeitiskas irbesartāna devas cilvēkam, nieru jukstaglomerulāro šūnu hiperplāzijai/ hipertrofijai nav nozīmes.
There was no evidence of mutagenicity, clastogenicity or carcinogenicity.
Nekonstatēja mutagēniskas, klastogēniskas vai kancerogēniskas īpašības.