qanastek/EMEA-V3 huggingface dataset:
Cyclosporine A Following initiation of indinavir/ ritonavir (Indinavir/ ritonavir 800/ 100 800/ 100 BID or lopinavir/ ritonavir 400/ 100 BID) BID, dose reduction of cyclosporine A to 5- 20% of prior dose was needed to maintain cyclosporine A levels within therapeutic range in one study.
Sekojoši ārstēšanas uzsākšanai ar indinavīru/ ritonavīru 800/ 100 BID vai lopinavīru/ ritonavīru 400/ 100 BID, bija nepieciešama ciklosporīna A devas samazināšana līdz 5- 20% no sākotnējās devas, lai vienā pētījumā uzturētu ciklosporīna A līmeni terapeitiskās iedarbības robežās.
Cyclosporine A dose adjustments should be made according to measured cyclosporine A trough blood levels.
Ciklosporīna A devas pielāgošana jāveic atbilstoši noteiktajam ciklosporīna A līmenim asinīs.
PDE5 INHIBITOR
Takrolīms PDE5 INHIBITORI
Careful monitoring of therapeutic and adverse effects is recommended when tacrolimus is concomitantly administered with indinavir/ ritonavir.
Indinavīrs un ritonavīrs inhibē CYP3A4 un tāpēc paredzama takrolīma koncentrācijas paaugstināšanās plazmā.
Sildenafil, tadalafil Interaction not studied.
Mijiedarbība nav pētīta.
For sildenafil and tadalafil, same recommendations as for indinavir without ritonavir boosting (see Table 1).
Sildenafilam un tadalafilam piemērojami tie paši ieteikumi, kā lietojot ar indinavīru bez ritonavīra (skatīt 1. tabulu).
SEDATIVES/ HYPNOTICS
Vardenafils SEDATĪVIE/ MIEGA LĪDZEKĻI
Vardenafil dose should not exceed a maximum of 2.5 mg in a 72-hour period when given with a boosted protease inhibitor.
Lietojot kopā ar pastiprinātu proteāžu inhibitoru, vardenafila deva nedrīkst pārsniegt 2, 5 mg 72 stundās.
Buspirone Interaction with indinavir/ ritonavir not studied Indinavir and ritonavir inhibit CYP3A4 and as a result are expected to increase the plasma concentrations of buspirone.
Indinavīrs un ritonavīrs inhibē CYP3A4 un tāpēc paredzama buspirona koncentrācijas paaugstināšanās plazmā.
Careful monitoring of therapeutic and adverse effects is recommended when buspirone is concomitantly administered with indinavir/ ritonavir.
Lietojot buspironu vienlaikus ar indinavīru/ ritonavīru, ieteicams rūpīgi kontrolēt terapeitisko iedarbību un blakusparādības.
STEROIDS
Kombinētas lietošanas gadījumā paredzama midalozāma koncentrācijas nozīmīga paaugstināšanās, sevišķi gadījumā, ja midazolāmu lieto iekšķīgi (CYP3A4 inhibīcija).
CRIXIVAN with ritonavir and oral midazolam should not be coadministered (see section 4.3).
CRIXIVAN ar ritonavīru un midazolāmu iekšķīgai lietošanai nedrīkst lietot vienlaikus (skatīt apakšpunktu 4. 3).
Caution should be used with coadministration of CRIXIVAN with ritonavir and parenteral midazolam.
Vienlaikus lietojot CRIXIVAN ar ritonavīru un midazolāmu parenterālai lietošanai, jāievēro piesardzība.
If CRIXIVAN with ritonavir is coadministered with parenteral midazolam, it should be done in an intensive care unit with close clinical monitoring in case of respiratory depression and/ or prolonged sedation.
Ja CRIXIVAN ar ritonavīru tiek lietots kopā ar parenterālo midazolāmu, tas jādara intensīvās terapijas nodaļā, rūpīgi sekojot elpošanas nomākuma un/ vai ilgstošas sedācijas klīniskajām pazīmēm.
Dexamethasone Interaction with indinavir/ ritonavir not studied ↑ dexamethasone exposure expected (CYP3A inhibition). ↓ indinavir plasma concentrations may be expected (CYP3A induction).
17 Zāļu sadalījums terapeitiskās grupās KORTIKOSTEROĪDI
Careful monitoring of therapeutic and adverse effects is recommended when dexamethasone is concomitantly administered with indinavir/ ritonavir.
Ieteikumi, kas jāievēro lietojot vienlaikus
16
Deksametazons
For information regarding diet or the effect of food on indinavir absorption (see
Var būt paredzama ↓ indinavīra koncentrācija plazmā (CYP3A indukcija).
section 4.2 and 5.2).
Informāciju par diētas vai pārtikas produktu ietekmi uz indinavīra absorbciju skatīt apakšpunktā 4. 2 un 5. 2.
Use during pregnancy There are no adequate and well-controlled studies in pregnant patients.
Lietošanas grūtniecības periodā Nav veikti atbilstoši un plaši kontrolēti pētījumi pacientēm grūtniecības periodā.
Indinavir should be used during pregnancy only if the potential benefit justifies the potential risk to the foetus.
Grūtniecēm indinavīru drīkst ordinēt tikai tādos gadījumos, kad iespējamais ieguvums attaisno potenciālo risku auglim.
Given that substantially lower antepartum exposures have been observed in a small study of HIV-infected pregnant patients and the limited data in this patient population, indinavir use is not recommended in HIV-infected pregnant patients (see section 5.2).
Ņemot vērā to, ka mazā pētījumā HIV inficētām grūtniecēm tika novērota neliela indinavīra iedarbība pirms dzemdībām, un par šīs populācijas pacientēm dati ir ierobežoti, indinavīru neiesaka lietot HIV inficētām grūtniecēm (skatīt apakšpunktu 5. 2).
Hyperbilirubinaemia, reported predominantly as elevated indirect bilirubin, has occurred in 14% of patients during treatment with indinavir.
14% pacientu ārstēšanas laikā ar indinavīru tika novērota hiperbilirubinēmija, kas pārsvarā izpaudās kā palielināts netiešais bilirubīns.
Because it is unknown whether indinavir will exacerbate physiologic hyperbilirubinaemia in neonates, careful consideration must be given to the use of indinavir in pregnant women at the time of delivery (see section 4.8).
Tā kā nav zināms, vai indinavīrs pastiprinās fizioloģisko hiperbilirubinēmiju jaundzimušajiem, rūpīgi jāapdomā indinavīra lietošanas nepieciešamība grūtniecēm pirmsdzemdību periodā (skatīt apakšpunktu 4. 4).
In Rhesus monkeys, administration of indinavir to neonates caused a mild exacerbation of the transient physiologic hyperbilirubinaemia seen in this species after birth.
Indinavīra ordinēšana Rēzus pērtiķu jaundzimušajiem nedaudz pastiprināja pagaidu fizioloģisko hiperbilirubinēmiju, ko šai sugai novēro pēc piedzimšanas.
Administration of indinavir to pregnant Rhesus monkeys during the third trimester did not cause a similar exacerbation in neonates; however, only limited placental transfer of indinavir occurred.
Indinavīra ordinēšana Rēzus pērtiķu mātītēm pēdējā grūtniecības trimestrī līdzīgu paasināšanos jaundzimušajiem neizraisīja; tomēr tikai neliela daļa indinavīra šķērsoja placentāro barjeru.
Use during lactation It is recommended that HIV− infected women do not breast− feed their infants under any circumstances in order to avoid transmission of HIV.
Lietošana laktācijas periodā Lai izvairītos no bērna inficēšanas ar HIV, ar HIV inficētām sievietēm bērnu zīdīt neiesaka.
It is not known whether indinavir is excreted in human milk.
Nav zināms, vai indinavīrs izdalās cilvēka pienā.
Mothers should be instructed to discontinue breast− feeding during treatment.
Mātes jābrīdina, ka ārstēšanas laikā bērna zīdīšana jāpārtrauc.
There are no data to suggest that indinavir affects the ability to drive and use machines.
Nav pieejami dati, kas liecinātu par indinavīra ietekmi uz spēju vadīt transportlīdzekļus un apkalpot mehānismus.
However, patients should be informed that dizziness and blurred vision have been reported during treatment with indinavir.
Tomēr pacients jāinformē, ka ārstēšanas laikā ar indinavīru ir novērots reibonis un redzes traucējumi.
In controlled clinical trials conducted world– wide, indinavir was administered alone or in combination with other antiretroviral agents (zidovudine, didanosine, stavudine, and/ or lamivudine) to approximately 2,000 patients, the majority of whom were adult Caucasian males (15% females).
Kontrolētos klīniskajos pētījumos, kas veikti daudzās vietās pasaulē, indinavīrs viens pats vai kopā ar citiem pret retrovīrusu līdzekļiem (zidovudīnu, didanozīnu, stavudīnu un/ vai lamivudīnu) ordinēts apmēram 2000 pacientu, no kuriem lielākā daļa bija baltās rases vīrieši (15% sievietes).
Indinavir did not alter the type, frequency, or severity of known major adverse effects associated with the use of zidovudine, didanosine, or lamivudine.
Indinavīrs neietekmēja būtiskāko nevēlamo blakusparādību veidu, biežumu, vai smagumu, kas saistītas ar zidovudīna, didanozīna vai lamivudīna lietošanu.
Clinical adverse reactions reported by the investigators as possibly, probably, or definitely related to CRIXIVAN in ≥ 5% of patients treated with CRIXIVAN alone or in combination (n = 309) for 24 weeks are listed below.
Daudzas no blakusparādībām tika atzītas arī
Many of these adverse reactions were also identified as common pre– existing or frequently occurring medical conditions in this population.
18 par iepriekš bijušām vai bieži novērotām medicīniskām problēmām šajā populācijā.
These adverse reactions were: nausea (35.3%), headache (25.2%), diarrhoea (24.6%), asthenia/ fatigue (24.3%), rash (19.1%), taste perversion (19.1%), dry skin (16.2%), abdominal pain (14.6%), vomiting (11.0%), dizziness (10.7%).
Šīs blakusparādības bija: slikta dūša (35, 3%), galvassāpes (25, 2%), caureja (24, 6%), astēnija/ nogurums (24, 3%), izsitumi (19, 1%), garšas traucējumi (19, 1%), ādas sausums (16, 2%), sāpes vēderā (14, 6%), vemšana (11, 0%), reibonis (10, 7%).
With the exception of dry skin, rash, and taste perversion, the incidence of clinical adverse reactions was similar or higher among patients treated with antiretroviral nucleoside analogue controls than among patients treated with CRIXIVAN alone or in combination.
Izņemot sausu ādu, izsitumus un garšas traucējumus, pārējo klīnisko nevēlamo blakusparādību biežums pacientiem, kurus ārstēja ar pretvīrusu nukleozīdu analogiem kontroles grupā, bija vienāds vai augstāks nekā tiem, kurus ārstēja ar CRIXIVAN vienu pašu vai kombinācijā.
This overall safety profile remained similar for 107 patients treated with CRIXIVAN alone or in combination for up to 48 weeks.
Līdzīgs vispārējais klīniskās drošības profils līdz pat 48 nedēļām saglabājās 107 pacientiem, kuri tika ārstēti ar CRIXIVAN vienu pašu vai kombinācijā.
Adverse reactions, including nephrolithiasis, may lead to treatment interruption.
Blakusparādības, ieskaitot nierakmeņu veidošanos, var būt par iemeslu terapijas pārtraukšanai.
Adverse reactions have also been reported during post-marketing experience* as they are derived from spontaneous reports, incidences cannot be determined.
Par nevēlamajām blakusparādībām tiek ziņots arī pēcreģistrācijas periodā *, tās apkopotas no brīvprātīgiem mediķu ziņojumiem, no kuriem nevar noteikt sastopamības biežumu.
17 The following adverse reactions have been reported during clinical studies and/ or post-marketing use for CRIXIVAN.
Zemāk uzskaitītas CRIXIVAN izraisītās blakusparādības, par ko ziņots klīniskajo pētījumu laikā un/ vai pēcreģistrācijas periodā.
Very common (≥ 1/ 10); Common (≥ 1/ 100, < 1/ 10); Uncommon (≥ 1/ 1,000, < 1/ 100); Rare (≥ 1/ 10,000, < 1/ 1,000); Very rare (< 1/ 10,000); not known (cannot be estimated from the available data).
Ļoti bieži (≥ 1/ 10); Bieži (≥ 1/ 100, < 1/ 10); Retāk (≥ 1/ 1, 000, < 1/ 100); Reti (≥1/ 10000, < 1/ 1000); Ļoti reti (< 1/ 10000, nav zināms (pēc pieejamajiem datiem biežumu nevar noteikt)).
Blood and the lymphatic disorders:
Asins un limfātiskās sistēmas traucējumi:
Not known*: increased spontaneous bleeding in patients with haemophilia; anemia including acute haemolytic anaemia; thrombocytopenia (see section 4.4).
Nav zināms *: spontānas asiņošanas gadījumu pieaugums pacientiem ar hemofīliju; anēmija, tai skaitā akūta hemolītiska anēmija; trombocitopēnija (skatīt apakšpunktu 4. 4).
Not known*: anaphylactoid reactions.
Nav zināms *: anafilaktoīdas reakcijas.
Not known*: new onset diabetes mellitus or hyperglycaemia, or exacerbation of pre-existing diabetes mellitus (see section 4.4).
Nav zināms *: pirmreizējs diabēts vai hiperglikēmija, vai esoša cukura diabēta paasināšanās (skatīt apakšpunktu 4. 4).
Very common: headache, dizziness Common: insomnia; hypoaesthesia; paraesthesia Not known*: oral paraesthesia.
Nav zināms *: mutes parestēzija.
Very common: nausea; vomiting; diarrhoea; dyspepsia Common: flatulence; dry mouth; acid regurgitation Not known*: hepatitis, including reports of hepatic failure; pancreatitis.
Nav zināms *: hepatīts, ieskaitot aknu funkcijas traucējumus, pankreatīts.
Skin and subcutaneous tissue disorders:
Ādas un zemādas audu bojājumi Ļoti bieži: izsitumi, ādas sausums.
Very common: rash, dry skin Common: pruritus Not known*: rash including erythema multiforme and Stevens Johnson syndrome; hypersensitivity vasculitis; alopecia, hyperpigmentation; urticaria; ingrown toenails and/ or paronychia
Nav zināms *: izsitumi, ieskaitot erythema multiforme un Stīvena- Džonsona sindromu; alerģisks vaskulīts; alopēcija; hiperpigmentācija; nātrene; kāju nagu ieaugšana un/ vai paronīhija.
Musculoskeletal, connective tissue and bone disorders:
Skeleta- muskuļu un saistaudu sistēmas bojājumi Bieži: mialģija.
Common: myalgia Not known*: myositis; rhabdomyolysis
Nav zināms *: miozīts; rabdomiolīze.
Very common: nephrolithiasis in paediatric patients 3 years of age and older.
Nieru un urīnizvades sistēmas traucējumi Ļoti bieži: nierakmeņi bērniem vecumā no 3 gadiem un vecākiem.
Common: nephrolithiasis in adults; dysuria.
Bieži: nierakmeņi pieaugušajiem; dizūrija.
Nephrolithiasis, including flank pain with or without haematuria (including microscopic haematuria), has been reported in approximately 10% (252/ 2,577) of patients receiving CRIXIVAN in clinical trials at the recommended dose compared to 2.2% in the control arms.
Nierakmeņus, ieskaitot sāpes sānos ar vai bez hematūrijas (ieskaitot mikrohematūriju), novēroja aptuveni 10% (252/ 2577) pacientu, kuri klīniskajos pētījumos saņēma CRIXIVAN ieteicamās devās,
In general, these events were not associated with renal dysfunction and resolved with hydration and temporary interruption of therapy (e. g., 1– 3 days).
Kopumā šīs parādības nebija saistītas ar nieru disfunkciju un pārgāja pēc atbilstošas hidratācijas un īslaicīgas terapijas pārtraukšanas (piemēram, 1- 3 dienām).
In clinical trials in paediatric patients 3 years of age and older, the adverse experience profile was similar to that for adult patients except for a higher frequency of nephrolithiasis of 29% (20/ 70) in paediatric patients who were treated with CRIXIVAN at the recommended dose of 500 mg/ m2 every 8 hours.
Klīniskajos pētījumos 3 gadus vecu un vecāku bērnu vidū nevēlamo blakusparādību profils bija līdzīgs pieaugušo pacientu vidū novērotajam, izņemot par 29% (20/ 70) biežāk novēroja nierakmeņus bērniem, kuri tika ārstēti ar ieteikto CRIXIVAN devu pa 500 mg/ m2 devu katras 8 stundas.
Not known*: nephrolithiasis, in some cases with renal insufficiency or acute renal failure; pyelonephritis; interstitial nephritis, sometimes associated with indinavir crystal deposits.
Nav zināms *: nierakmeņi, dažos gadījumos ar nieru funkcijas traucējumiem vai akūtu nieru mazspēju; pielonefrīts; intersticiāls nefrīts, dažreiz saistīts ar indinavīra kristālu izgulsnēšanos.
In some patients, resolution of the interstitial nephritis did not occur following discontinuation of indinavir therapy; renal insufficiency; renal failure; leucocyturia (see section 4.4).
Dažiem pacientiem intersticiālais nefrīts nepārgāja pēc indinavīra terapijas pārtraukšanas; nieru mazspēja; nieru darbības traucējumi; leikocitūrija (skatīt apakšpunktu 4. 4).
Very common: asthenia/ fatigue; taste perversion; abdominal pain.
Vispārēji traucējumi un reakcijas ievadīšanas vietā Ļoti bieži: astēnija/ nogurums; garšas traucējumi; sāpes vēderā.
Not known*:
Nav zināms *:
Combination antiretroviral therapy has been associated with redistribution of body fat (lipodystrophy) in HIV patients, including the loss of peripheral and facial subcutaneous fat, increased intra-abdominal fat and visceral fat, breast hypertrophy and dorsocervical fat accumulation (buffalo hump).
Kombinēta pretretrovīrusu terapija HIV pacientiem ir bijusi saistīta ar taukaudu pārdali (lipodistrofiju), ieskaitot perifēro un sejas zemādas taukaudu zudumu, intraabdominālo un viscerālo taukaudu palielināšanos, krūšu hipertrofiju un dorsoviscerālo tauku uzkrāšanos (“ bifeļa kupris ”).
Combination antiretroviral therapy has been associated with metabolic abnormalities such as hypertriglyceridaemia, hypercholesterolaemia, insulin resistance, hyperglycaemia and hyperlactataemia (see section 4.4).
Kombinētā pretretrovīrusu terapija ir bijusi saistīta ar tādiem metabolisma traucējumiem kā hipertrigliceridēmija, hiperholesterēmija, insulīna rezistence, hiperglikēmija un hiperlaktatēmija (skatīt apakšpunktu 4. 4).
Laboratory test findings The laboratory abnormalities reported by the investigators as possibly, probably, or definitely related to CRIXIVAN in ≥ 10% of patients treated with CRIXIVAN alone or in combination were:
Laboratoriskie izmeklējumi Novirzes laboratoriskajos izmeklējumos, par kurām pētnieki ziņoja kā par iespējami, varbūtēji un noteikti saistītām ar zāļu lietošanu, ≥ 10% pacientu, kas bija ārstēti ar CRIXIVAN vienu pašu vai kombinācijā, bija šādas:
Very common (> 10%)
Ļoti bieži (> 10%)
Blood and lymphatic system disorders: increases in MCV, decreases in neutrophils.
Asins un limfātiskās sistēmas traucējumi: paaugstināts vidējais eritrocītu tilpums, samazināts neitrofīlu skaits.
Renal and urinary disorders: haematuria, proteinuria, crystalluria; pyuria in paediatric patients 3 years of age and older.
Nieru un urīnizvades sistēmas traucējumi: hematūrija, proteīnūrija, kristalūrija; piūrija bērniem vecumā no 3 gadiem un vecākiem.
Hepato-biliary disorders: isolated asymptomatic hyperbilirubinaemia (total bilirubin ≥ 2.5 mg/ dl, 43 mcmol/ l), reported predominantly as elevated indirect bilirubin and rarely associated with elevations in ALT, AST, or alkaline phosphatase, has occurred in approximately 14% of patients treated with CRIXIVAN alone or in combination with other antiretroviral agents.
Aknu un žults izvades sistēmas traucējumi: izolēta asimptomātiska hiperbilirubinēmija (kopējais bilirubīns ≥ 2, 5mg/ dl, 43 μmol/ l), kas pārsvarā izpaudās kā paaugstināts netiešais bilirubīns, ko reti pavadīja ALAT, ASAT vai sārmainās fosfatāzes līmeņa paaugstināšanās, ir novērota apmēram 14% pacientu, kas lietoja CRIXIVAN vienu pašu vai kombinācijā ar citiem pretretrovīrusu līdzekļiem.
Most patients continued treatment with CRIXIVAN without dosage reduction and bilirubin values gradually declined toward baseline.
Lielākā daļa pacientu turpināja ārstēšanos ar CRIXIVAN, nesamazinot devu, un bilirubīna līmenis pakāpeniski pazeminājās līdz sākotnējam līmenim.
Hyperbilirubinaemia occurred more frequently at doses exceeding 2.4 g/ day compared to doses less than 2.4 g/ day.
Hiperbilirubinēmiju biežāk novēroja, lietojot devas, kas pārsniedza 2, 4 g/ dienā, salīdzinot ar devām, kas bija mazākas par 2, 4 g/ dienā.
Increased ALT and AST.
Paaugstināts ALAT un ASAT.
In clinical trials with CRIXIVAN in paediatric patients 3 years of age and older, asymptomatic pyuria of unknown etiology was noted in 10.9% (6/ 55) of patients who received CRIXIVAN at the recommended dose of 500 mg/ m2 every 8 hours.
CRIXIVAN klīniskajos pētījumos 3 gadus vecu un vecāku bērnu vidū, bērniem, kuri lietoja ieteikto CRIXIVAN devu pa 500 mg/ m2 katrs 8 stundas, 10, 9% (6/ 55) gadījumu novēroja asimptomātisku, nezināmas etioloģijas piūriju.
Some of these events were associated with mild elevation of serum creatinine.
Daži no šiem efektiem bija saistīti ar nelielu seruma kreatinīna līmeņa paaugstināšanos.
The following additional laboratory abnormalities have been reported during post-marketing experience; they are derived from spontaneous reports for which precise incidences cannot be determined:
Periodā pēc zāļu pārdošanas ir ziņots par sekojošām papildus izmaiņām laboratorijas izmeklējumos; tie apkopoti no brīvprātīgiem ziņojumiem, no kuriem nevar noteikt sastopamības biežumu:
Metabolic and nutritional disorders: increased serum triglycerides, increased serum cholesterol.
20 Vielmaiņas un uztures traucējumi: paaugstināts seruma triglicerīdu līmenis, paaugstināts seruma holesterīns.
Hepato-biliary disorders: liver function abnormalities.
Aknu un žults izvades sistēmas traucējumi: aknu funkcijas traucējumi.
Musculoskeletal and connective tissue and bone disorders: increased CPK.
Skeleta- muskuļu un saistaudu sistēmas bojājumi: paaugstināts kreatīnfosfokināzes līmenis.
There have been reports of human overdose with CRIXIVAN.
Ir ziņots par CRIXIVAN pārdozēšanas gadījumiem cilvēkiem.
The most commonly reported symptoms were gastro-intestinal (e. g., nausea, vomiting, diarrhoea) and renal (e. g., nephrolithiasis, flank pain, haematuria).
Visbiežāk ir ziņots par simptomiem kuņģa un zarnu traktā (piemēram, sliktu dūšu, vemšanu, caureju) un nierēs (piemēram, nefrolitiāzi, sāpēm sānos, hematūriju).
It is not known whether indinavir is dialyzable by peritoneal or haemodialysis.
Nav zināms, vai indinavīrs ir dializējams ar peritoneālo vai hemodialīzi.
Mechanism of action Indinavir inhibits recombinant HIV– 1 and HIV– 2 protease with an approximate tenfold selectivity for HIV– 1 over HIV– 2 proteinase.
Darbības mehānisms Indinavīrs inhibē rekombinētu HIV- 1 un HIV- 2 proteāzi ar apmēram desmitreiz lielāku selektivitāti pret HIV- 1 proteināzi, salīdzinot ar HIV- 2 proteināzi.
Indinavir binds reversibly to the protease active site and inhibits competitively the enzyme, thereby preventing cleavage of the viral precursor polyproteins that occurs during maturation of the newly formed viral particle.
Indinavīrs atgriezeniski saistās ar proteāzes aktīvo daļu un konkurējoši inhibē enzīmu, tādējādi novēršot vīrusa prekursora poliproteīnu šķelšanos jaunizveidotās vīrusa daļiņas nobriešanas laikā.
The resulting immature particles are non– infectious and are incapable of establishing new cycles of infection.
Rezultātā izveidojušās nenobriedušās vīrusa daļiņas ir neinfekciozas un nav spējīgas uzsākt jaunus infekcijas ciklus.
Indinavir did not significantly inhibit the eukaryotic proteases human renin, human cathepsin D, human elastase, and human factor Xa.
Indinavīrs būtiski neinhibēja cilvēku eikariotiskās proteāzes renīnu, cilvēku katepsīnu D, cilvēku elastāzi un cilvēku Xa faktoru.
Microbiology Indinavir at concentrations of 50 to 100 nM mediated 95% inhibition (IC95) of viral spread (relative to an untreated virus– infected control) in human T– lymphoid cell cultures and primary human monocytes/ macrophages infected with HIV− 1 variants LAI, MN, RF, and a macrophage– tropic variant SF– 162, respectively.
Mikrobioloģija Koncentrācijā no 50 līdz 100 nM indinavīrs par 95% (IC95) inhibēja vīrusu izplatīšanos (salīdzinot ar neārstētām ar vīrusu inficētām kontroles grupas šūnām) cilvēku T- limfocītu šūnu kultūrās un cilvēku primārajos monocītos/ makrofāgos, kas, attiecīgi, inficēti ar HIV- 1 paveidiem LAI, MN, RF un makrofāgu- tropisko variāciju SF- 162.
Indinavir at concentrations of 25 to 100 nM mediated 95% inhibition of viral spread in cultures of mitogen– activated human peripheral blood mononuclear cells infected with diverse, primary clinical isolates of HIV− 1, including isolates resistant to zidovudine and non– nucleoside reverse transcriptase inhibitors (NNRTIs).
Koncentrācijā no 25 līdz 100 nM indinavīrs nodrošināja 95% vīrusu izplatīšanās inhibīciju ar mitogēnu aktivētās cilvēku perifēro asiņu mononukleārās šūnās, kas inficētas ar dažādiem HIV- 1 primāriem klīniskajiem izolātiem, ieskaitot izolātus, kas rezistenti pret zidovudīnu un atgriezeniskās transkriptāzes nenukleozīdu inhibitoriem (NNRTI).
Synergistic antiretroviral activity was observed when human T– lymphoid cells infected with the LAI variant of HIV– 1 were incubated with indinavir and either zidovudine, didanosine, or NNRTIs.
Sinerģisku pretvīrusu aktivitāti novēroja, inkubējot ar HIV- 1 LAI paveidu inficētu cilvēku T- limfocītu šūnas ar indinavīru un vai nu zidovudīnu, vai didanozīnu, vai atgriezeniskās transkriptāzes nenukleozīdu inhibitoru.
Drug resistance Loss of suppression of viral RNA levels occurred in some patients; however, CD4 cell counts were often sustained above pre– treatment levels.
Zāļu rezistence Dažiem pacientiem tika novērots vīrusa RNS līmeņa supresijas zudums, taču CD4 šūnu skaits bieži tika uzturēts lielāks, nekā pirms ārstēšanas uzsākšanas.
When loss of viral RNA suppression occurred, it was typically associated with replacement of circulating susceptible virus with resistant viral variants.
Gadījumos, kad radās vīrusa RNS supresijas zudums, tas parasti sakrita ar cirkulējošo jutīgo vīrusu nomaiņu uz rezistentiem vīrusa variantiem.
Resistance was correlated with the accumulation of mutations in the viral genome that resulted in the expression of amino acid substitutions in the viral protease.
Rezistence korelēja ar vīrusa genoma mutāciju uzkrāšanos, kas izpaudās kā aminoskābju aizvietošana vīrusa proteāzē.
At least eleven amino acid sites in the protease have been associated with indinavir resistance:
Proteāzei konstatētas vismaz 11 aminoskābju pozīcijas, kuru aizvietošana saistīta ar rezistenci pret indinavīru:
L10, K20, L24, M46, I54, L63, I64, A71, V82, I84, and L90.
L10, K20, L24, M46, I54, L63, I64, A71, V82, I84 un L90.
The basis for their contributions to resistance, however, is complex.
Tomēr šo substitūciju rezistenci veicinošais mehānisms ir sarežģīts.
None of these substitutions was either necessary or sufficient for resistance.
Neviena no šīm substitūcijām nebija nepieciešama, ne arī pietiekoša, lai attīstītos rezistence.
For example, no single substitution or pair of substitutions was capable of engendering measurable (≥ four– fold) resistance to indinavir, and the level of resistance was dependent on the ways in which multiple substitutions were combined.
Piemēram, neviena atsevišķa substitūcija vai substitūciju pāris nespēja izraisīt nosakāmu (≥ četras reizes) rezistenci pret indinavīru, un rezistences pakāpe bija atkarīga no veidiem, kādos multiplas substitūcijas kombinējās.
In general, however, higher levels of resistance resulted from the co– expression of greater numbers of substitutions at the eleven identified positions.
Kopumā tomēr augstākas pakāpes rezistence veidojās no lielāka skaita substitūciju vienlaicīgas ekspresijas vienpadsmit atrastajās pozīcijās.
Among patients experiencing viral RNA rebound during indinavir monotherapy at 800 mg q8h, substitutions at only three of these sites were observed in the majority of patients:
V82 (līdz
V82 (to A or F), M46 (to I or L), and L10 (to I or R).
21 A vai F), M46 (līdz I vai L) un L10 (līdz I vai R).
Other substitutions were observed less frequently.
Citas substitūcijas novēroja retāk.
The observed amino acid substitutions appeared to accumulate sequentially and in no consistent order, probably as a result of ongoing viral replication.
Novērotām substitūcijām bija tendence uzkrāties secīgi un bez konsekventas kārtības, iespējams, nepārtrauktas vīrusa replikācijas rezultātā.
It should be noted that the decrease in suppression of viral RNA levels was seen more frequently when therapy with indinavir was initiated at doses lower than the recommended oral dose of 2.4 g/ day.
Jāatzīmē, ka, uzsākot terapiju ar tādu indinavīra devu, kas zemāka par ieteikto perorālo devu (2, 4 g/ dienā), biežāk novēroja vīrusa RNS līmeņa supresijas samazināšanos.
Therefore, therapy with indinavir should be initiated at the recommended dose to increase suppression of viral replication and therefore inhibit the emergence of resistant virus.
Šī iemesla dēļ terapija ar indinavīru jāuzsāk, lietojot ieteicamo devu, lai pastiprinātu vīrusa replikācijas procesa supresiju un tādējādi kavētu rezistentu vīrusu parādīšanos.
In one comparative trial, combination therapy with nucleoside analogues (triple therapy with zidovudine plus didanosine) conferred protection against the selection of virus expressing at least one resistance–
Vienlaicīga indinavīra un nukleozīdu analogu (pacientiem, kas tos agrāk nav saņēmuši) lietošana, var samazināt risku rezistences attīstībai gan pret indinavīru, gan pret nukleozīdu analogu.
20 associated amino acid substitution to both indinavir (from 13/ 24 to 2/ 20 at therapy week 24) and to the nucleoside analogues (from 10/ 16 to 0/ 20 at therapy week 24).
Vienā salīdzinošā pētījumā kombinētā terapija ar nukleozīdu analogiem (trīskāršā terapija ar zidovudīnu plus didanozīnu) aizsargāja pret tādu vīrusu selekciju, kuriem parādās vismaz viena aminoskābes substitūcija, kas saistīta ar rezistenci pret indinavīru (no 13/ 24 līdz 2/ 20 terapijas 24. nedēļā) un pret nukleozīdu analogiem (no 10/ 16 līdz 0/ 20 terapijas 24. nedēļā).
Cross resistance HIV− 1 patient isolates with reduced susceptibility to indinavir expressed varying patterns and degrees of cross– resistance to a series of diverse HIV PIs, including ritonavir and saquinavir.
Krustotā rezistence No HIV- 1 pacientiem izolētiem vīrusiem ar pazeminātu jutīgumu pret indinavīru novēroja dažāda veida un pakāpes krustoto rezistenci pret dažādiem HIV PI, ieskaitot ritonavīru un sakvinavīru.
Complete cross− resistance was noted between indinavir and ritonavir; however, cross− resistance to saquinavir varied among isolates.
Pilnīgu krustoto rezistenci novēroja starp indinavīru un ritonavīru, tomēr krustotā rezistence pret sakvinavīru dažādiem izolētajiem vīrusiem bija atšķirīga.
Many of the protease amino acid substitutions reported to be associated with resistance to ritonavir and saquinavir were also associated with resistance to indinavir.
Konstatēja, ka daudzas no proteāzes aminoskābju substitūcijām, kas saistītas ar rezistenci pret ritonavīru un sakvinavīru ir saistītas ar rezistenci arī pret indinavīru.
Pharmacodynamic effects
Farmakodinamiskās īpašības
Adults Treatment with indinavir alone or in combination with other antiretroviral agents (i. e., nucleoside analogues) has so far been documented to reduce viral load and increase CD4 lymphocytes in patients with CD4 cell counts below 500 cells/ mm3.
Pieaugušajiem Līdz šim ir pierādīts, ka ārstēšana ar indinavīru vienu pašu vai kombinācijā ar citiem pretvīrusu līdzekļiem (t. i., nukleozīdu analogiem) samazina vīrusu slodzi un palielina CD4 limfocītu skaitu pacientiem, kuriem CD4 šūnu skaits bija mazāks par 500 šūnām/ mm3.
In one published study, 20 HIV-infected patients with undetectable plasma viral load (< 200 copies / ml) receiving indinavir 800 mg every 8 hours were switched in an open, cross-over design to indinavir/ ritonavir 400/ 100 mg every 12 hours.
Vienā publicētā pētījumā, 20 HIV- inficēti pacienti ar nenosakāmu virusu slodzi plazmā (< 200 kopijas / ml), kuri saņēma indinavīru 800 mg ik pēc 8 stundām, tika iesaistīti atklātā, krusteniskā pētījumā, kur lietoja indinavīru/ ritonavīru 400/ 100 mg ik pēc 12 stundām.
Eighteen patients completed the study to week 48.
Astoņpadsmit pacienti pabeidza pētījumu līdz 48. nedēļai.
Viral load remained < 200 copies/ mL for 48 weeks in all patients.
Vīrusu slodze < 200 copies/ mL palika nemainīga visiem pacientiem 48 nedēļu garumā.
Another published study evaluated the efficacy and safety of indinavir/ ritonavir 400/ 100 mg every 12 hours in 40 antiretroviral-naïve patients.
Citā publicētā pētījumā ar 40 antiretrovirālo terapiju iepriekš nesaņēmušiem pacientiem, tika izvērtēta indinavīra/ ritonavīra efektivitāte un drošība, lietojot 400/ 100 mg devu ik pēc 12 stundām.
Thirty subjects completed 48 weeks of treatment.
Trīsdesmit pacienti pabeidza 48 nedēļu ārstēšanas periodu.
At week 4, the indinavir Cmin was 500 ng/ mL with substantial trough variability (range 5 to 8100 ng/ mL).
4. nedēļā indinavīra Cmin bija 500 ng/ ml ar būtisku caurmēra nepastāvību (diapazonā no 5 līdz 8100 ng/ ml).
By intent to treat analysis 65% of patients had HIV RNA < 400 copies/ mL and 50% had viral load < 50 copies/ mL; by on-treatment analysis 96% of patients had HIV RNA < 400 copies/ mL and 74% had viral load < 50 copies/ mL.
65% ārstēšanai plānoto pacientu bija HIV RNA < 400 kopijas/ ml un 50% bija vīrusu slodze < 50 kopijas/ ml; 96% ārstēto pacientu bija HIV RNA < 400 kopijas/ ml un 74% bija vīrusu slodze < 50 kopijas/ ml.
Eighty antiretroviral naïve patients were entered into a third published study.
Astoņdesmit antiretrovirālo terapiju iepriekš nesaņēmušie pacienti piedalījās trešajā publicētajā pētījumā.
In this open label non- randomized single arm study, patients were treated with stavudine and lamivudine plus indinavir/ ritonavir 400/ 100 mg every 12 hours.
Šajā atklātajā, nerandomizētajā vienas grupas pētījumā pacienti tika ārstēti ar stavudīnu un lamivudīnu plus indinavīru/ ritonavīru 400/ 100 mg ik pēc 12 stundām.
Sixty-two patients completed the study to week 96.
Sešdesmit divi pacienti pabeidza pētījumu līdz 96. nedēļai.
In the intent to treat and on treatment analyses the proportion of patients with HIV RNA of < 50 copies/ mL was 68.8% and 88.7%, respectively, at week 96.
96. nedēļā ārstēšanai plānoto un ārstēto pacientu grupās bija attiecīgi 68, 8% un88, 7% pacientu ar HIV RNA < 50 kopijas/ ml.
Indinavir alone or in combination with nucleoside analogues (zidovudine/ stavudine and lamivudine) has been shown to delay clinical progression rate compared with nucleoside analogues and to provide a sustained effect on viral load and CD4 count.
Ir pierādīts, ka indinavīrs viens pats vai kombinācijā ar nukleozīdu analogiem (zidovudīnu/ stavudīnu un lamivudīnu) aizkavē klīnisko progresēšanas ātrumu, salīdzinot ar nukleozīdu analogiem, un nodrošina paliekošu ietekmi uz vīrusu slodzi un CD4 skaitu.
In zidovudine experienced patients, indinavir, zidovudine and lamivudine in combination compared with lamivudine added to zidovudine reduced the probability of AIDS defining illness or death (ADID) at 48 weeks from 13% to 7%.
Pacientiem, kas agrāk bija saņēmuši zidovudīnu, indinavīra, zidovudīna un lamivudīna kombinācija, salīdzinot ar lamivudīna pievienošanu zidovudīnam, samazināja AIDS indikatorslimības un nāves
Similarly, in antiretroviral naive patients, indinavir with and without zidovudine compared with zidovudine alone reduced the probability of ADID at 48 weeks from 15% with zidovudine alone to approximately 6% with indinavir alone or in combination with zidovudine.
Līdzīgi, pacientiem, kas nebija iepriekš saņēmuši pretvīrusu terapiju, indinavīrs ar vai bez zidovudīna, salīdzinot ar zidovudīnu vienu pašu, samazināja AIDS varbūtību 48. nedēļā no 15% ar vienu pašu zidovudīnu līdz aptuveni 6% ar indinavīru vienu pašu vai kopā ar zidovudīnu.
Effects on viral load were consistently more pronounced in patients treated with indinavir in combination with nucleoside analogues, but the proportion of patients with serum viral RNA below the limit of quantification (500 copies/ ml) varied between studies, at week 24 from 40% to more than 80%.
Ietekme uz vīrusu slodzi konsekventi bija izteiktāka pacientiem, kas bija ārstēti ar indinavīru kombinācijā ar nukleozīdu analogiem, bet pacientu proporcija, kuriem vīrusa RNS serumā bija zem skaita noteikšanas robežas (< 500 kopijām/ ml), 24. nedēļā atšķīrās starp pētījumiem no 40% līdz vairāk kā 80%.
This proportion tends to remain stable over prolonged periods of follow– up.
Ilgstošākos novērošanas periodos šī proporcija tiecās saglabāties stabila.
Similarly, effects on CD4 cell count tend to be more pronounced in patients treated with indinavir in combination with nucleoside analogues compared with indinavir alone.
Līdzīgā kārtā ietekme uz CD4 šūnu skaitu tiecās būt izteiktāka pacientiem, kas bija ārstēti ar indinavīru kombinācijā ar nukleozīdu analogiem, salīdzinājumā ar vienu pašu indinavīru.
Within studies, this effect is sustained also after prolonged periods of follow– up.
Šo pētījumu robežās šī ietekme saglabājās arī pēc ilgākiem novērošanas periodiem.
Paediatric patients Two clinical trials in 41 paediatric patients (4 to 15 years of age) were designed to characterise the safety, antiretroviral activity, and pharmacokinetics of indinavir in combination with stavudine and
Bērniem Divi klīniskie pētījumi, kuros iesaistīts 41 bērns (vecumā no 4- 15 gadiem), tika plānoti, lai raksturotu indinavīra kombinācijas ar stavudīnu un lamivudīnu drošību, pretretrovīrusu aktivitāti un farmakokinētiku.
In one study, at week 24, the proportion of patients with plasma viral RNA below 400 copies/ ml was 60%; the mean increase in CD4 cell counts was 242 cells/ mm3; and the mean increase in percent CD4 cell counts was 4.2%.
Vienā pētījumā 24. nedēļā pacientu īpatsvars ar plazmas vīrusu RNS zem 400 kopijām/ ml bija 60%, vidējais CD4 šūnu skaita pieaugums bija 242 šūnas/ mm3 un vidējais CD4 šūnu skaita pieauguma procents bija 4, 2%.
At week 60, the proportion of patients with plasma viral RNA below 400 copies/ ml was 59%.
60. nedēļā pacientu īpatsvars ar plazmas vīrusu RNS zem 400 kopijām/ ml bija 59%.
In another study, at week 16, the proportion of patients with plasma viral RNA below 400 copies/ ml was 59%; the mean increase in CD4 cell counts was 73 cells/ mm3; and the mean increase in percent CD4 cell counts was 1.2%.
Citā pētījumā, 16 nedēļā pacientu īpatsvars ar plazmas vīrusu RNS zem 400 kopijām/ ml bija 59%, vidējais CD4 šūnu skaita pieaugums bija 73 šūnas/ mm3 un vidējais CD4 šūnu skaita pieaugums procentos bija 1, 2%.
At week 24, the proportion of patients with plasma viral RNA below 400 copies/ ml was 60%.
24. nedēļā pacientu īpatsvars ar plazmas vīrusu RNS zem 400 kopijām/ ml bija 60%.
Absorption Indinavir is rapidly absorbed in the fasted state with a time to peak plasma concentration of 0.8 hours ± 0.3 hours (mean ± S. D.).
Absorbcija Indinavīrs, lietots tukšā dūšā, strauji uzsūcas, sasniedzot maksimālo koncentrāciju plazmā 0, 8 stundu ± 0, 3 stundu laikā (vidēji ± S. D.).
A greater than dose– proportional increase in indinavir plasma concentrations was observed over the 200 – 800 mg dose range.
Lietojot indinavīru devās 200 – 800 mg, novēroja lielāku kā devai proporcionālu indinavīra plazmas koncentrācijas paaugstināšanos.
Between 800– mg and 1,000– mg dose levels, the deviation from dose– proportionality is less pronounced.
Lietojot devas 800 – 1000 mg, šī novirze no proporcionalitātes devai bija mazāk izteikta.
As a result of the short half– life, 1.8 ± 0.4 hours, only a minimal increase in plasma concentrations occurred after multiple dosing.
Pēc atkārtotu devu ordinēšanas plazmas koncentrācijas pieaugums bija minimāls īsā eliminācijas pusperioda, 1, 8 ± 0, 4 stundas, dēļ.
The bioavailability of a single 800– mg dose of indinavir was approximately 65% (90% CI, 58 – 72%).
Indinavīra vienas 800 mg devas bioloģiskā pieejamība bija aptuveni 65% (90% CI, 58- 72%).
Data from a steady state study in healthy volunteers indicate that there is a diurnal variation in the pharmacokinetics of indinavir.
Dati no pētījuma ar veseliem brīvprātīgajiem, kurā tika izvērtēts stabilais indinavira līmenis plazmā, liecina, ka indinavira farmakokinētikai ir diennakts svārstības.
Following a dosage regimen of 800 mg every 8 hours, measured peak plasma concentrations (Cmax) after morning, afternoon and evening doses were 15,550 nM, 8,720 nM and 8,880 nM, respectively.
Ievadīja 800 mg devu ik pēc 8 stundām un noteica maksimālo plazmas koncentrāciju (Cmax) pēc rīta, pēcpusdienas un vakara devām (attiecīgi 15550 nM, 8720 nM un 8880 nM).
Corresponding plasma concentrations at 8 hours post dose were 220 nM, 210 nM and 370 nM, respectively.
Atbilstošā koncentrācija plazmā 8 stundas pēc devas attiecīgi bija 220 nM, 210 nM un 370 nM.
The relevance of these findings for ritonavir boosted indinavir is unknown.
Nav skaidra šo atklājumu nozīme uz indinavira lietošanu kopā ar ritonaviru.
AUC0-8h of 27,813 nM*h (90% confidence interval = 22,185, 34,869), peak plasma concentrations 11,144 nM (90% confidence interval = 9,192, 13,512) and plasma concentrations at 8 hours post dose 211 nM (90% confidence interval = 163, 274).
Sasniedzot stabilu līmeni pēc 800 mg devu lietošanas ik pēc 8 stundām, vienā pētījumā HIV seropozitīviem pacientiem AUC0- 8h sasniedza 27813 nM* h (90% ticamības intervāls = 22185, 34869), maksimālā plazmas koncentrācija bija 11144 nM (90% ticamības intervāls = 9192, 13512) un plazmas koncentrācija 8. stundā pēc devas lietošanas bija 211 nM (90% ticamības intervāls = 163, 274).
Food effect At steady state following a dosage regimen of 800 mg/ 100 mg of indinavir/ ritonavir every 12 hours with a low-fat meal, healthy volunteers in one study achieved geometric means:
Uztura ietekme Vienā pētījumā veseliem brīvprātīgajiem pēc indinavīra/ ritanovīra lietošanas pa 800 mg/ 100 mg katras 12 stundas kopā ar maza tauku satura pārtikas produktiem stabils stāvoklis tika sasniegts ģeometriskā progresijā:
AUC0-12h 116,067 nM*h (90% confidence interval = 101,680, 132,490), peak plasma concentrations 19001 nM (90% confidence interval = 17,538, 20,588), and plasma concentrations at 12 hours post dose 2274 nM (90% confidence interval = 1,701, 3,042).
AUC0- 12h 116067 nM* h (90% ticamības intervāls = 101680, 132490), maksimālā koncentrācija plazmā 19001 nM (90% ticamības intervāls = 17538, 20588), un plazmas koncentrācija 12. stundā pēc devas lietošanas bija 2274 nM (90% ticamības intervāls = 1701, 3042).
No significant difference in exposure was seen when the regimen was given with a high-fat meal.
Netika novērotas būtiskas izmaiņas iedarbībā, ja zāles lietoja kopā ar augsta tauku satura pārtikas produktiem.
Indinavir boosted regimen.
Indinavīrs pastiprinātā ārstēšanas režīmā.
Limited data are available on the pharmacokinetics of indinavir in association with low dose ritonavir.
Pieejami ierobežoti dati par indinavīra farmakokinētiku, to lietojot kopā ar ritonavīra mazu devu.
The pharmacokinetics of indinavir (400 mg) with ritonavir (100 mg) dosed twice daily was examined in two studies.
Divos pētījumos tika izvērtēta farmakokinētika, lietojot indinavīru (400 mg) kopā ar ritonavīru (100 mg) divreiz dienā.
Pharmacokinetic analysis in one study was performed on nineteen of the patients, with a median (range) indinavir AUC 0-12hr, Cmax, and Cmin of 25421 nM*h (21489-36236 nM*h), 5758 nM (5056-6742 nM) and 239 (169-421 nM), respectively.
Vienā pētījumā farmakokinētika tika 23 analizēta deviņpadsmit pacientiem ar vidējo (intervālu) indinavīra AUC 0- 12hr, Cmax, un Cmin 25421 nM* h (21489- 36236 nM* h), 5758 nM (5056- 6742 nM) 239 (169- 421 nM), attiecīgi.
The pharmacokinetic parameters in the second study were comparable.
Farmakokinēriskie rādītāji otrajā pētījumā bija salīdzināmi.
In HIV− infected paediatric patients, a dosage regimen of indinavir hard capsules, 500 mg/ m2 every 8 hours, produced AUC0– 8hr values of 27,412 nM*h, peak plasma concentrations of 12,182 nM, and plasma concentrations at 8 hours post dose of 122 nM.
HIV inficētiem bērniem indinavīra cietās kapsulas ordinēšana 500 mg/ m2 ik pēc 8 stundām izraisīja AUC0- 8hr vērtību 27412 nM* h, maksimālo koncentrāciju plazmā 12182 nM* h, koncentrāciju plazmā 8 stundas pēc devas 122 nM.
The AUC and peak plasma concentrations were generally similar to those previously observed in HIV– infected adults receiving the recommended dose of 800 mg every 8 hours; it should be observed that the plasma concentrations 8 hours post dose were lower.
AUC un maksimālā koncentrācija plazmā visumā bija līdzīga HIV inficēto pieaugušo vidū, kuri lietoja ieteikto 800 mg devu katras 8 stundas, jāņem vērā, ka koncentrācija plazmā 8 stundas pēc devas bija zemāka.
Crixivan, 800 mg every 8 hours + zidovudine 200 mg every 8 hours and lamivudine 150 mg twice a day).
Ir pierādīts, ka indinavīra sistēmiskā iedarbība grūtniecības laikā būtiski samazinās (PACTG 358, Crixivan pa 800 mg katras 8 stundas + zidovudīns pa 200 mg katras 8 stundas un lamivudīns 150 mg divas reizes dienā).
The mean indinavir plasma AUC0-8hr at week 30-32 of gestation (n=11) was 9,231 nM∗ hr, which is 74% (95% CI:
Indinavīra vidējais plazmas AUC0- 8st 30. - 32. grūtniecības nedēļā (n=11) bija 9231 nM* h, kas ir par 74% (95% ticamības intervāls:
50%, 86%) lower than that observed 6 weeks postpartum.
50%, 86%) zemāks nekā novērots 6 nedēlās pēc dzemdībām.
The pharmacokinetics of
Sešām no šīm 11 (55%) pacientēm indinavīra vidējā plazmas koncentrācija 8 stundas pēc devas lietošanas (Cmin) bija trīs reizes zemāka par parasti novēroto.
22 indinavir in these 11 patients at 6 weeks postpartum were generally similar to those observed in non-pregnant patients in another study (see section 4.6).
Indinavīra farmakokinētika šīm 11 pacientēm 6. nedēļā pēc dzemdībām parasti bija līdzīga tai, ko novēroja citā pētījumā pacientēm, kuras nebija grūtnieces (skatīt apakšpunktu 4. 6).
Administration of indinavir with a meal high in calories, fat, and protein resulted in a blunted and reduced absorption with an approximate 80% reduction in AUC and an 86% reduction in Cmax.
Vienlaicīgas indinavīra un kalorijām, taukiem un proteīniem bagātas maltītes uzņemšanas rezultātā indinavīra uzsūkšanās bija traucēta un samazināta, AUC samazinājās par aptuveni 80% un Cmax samazinājās par 86%.
Administration with light meals (e. g., dry toast with jam or fruit conserve, apple juice, and coffee with skimmed or fat– free milk and sugar or corn flakes, skimmed or fat– free milk and sugar) resulted in plasma concentrations comparable to the corresponding fasted values.
Uzņemot to kopā ar vieglu maltīti (piemēram, sausu tostermaizi ar džemu vai konservētiem augļiem, ābolu sulu, kafiju ar vājpienu vai beztauku pienu un cukuru vai kukurūzas pārslām, vājpienu vai beztauku pienu un cukuru), plazmas koncentrācija bija līdzīga kā lietojot indinavīru tukšā dūšā.
The pharmacokinetics of indinavir taken as indinavir sulphate salt (from opened hard capsules) mixed in apple sauce were generally comparable to the pharmacokinetics of indinavir taken as hard capsules, under fasting conditions.
Indinavīra kā indinavīra sulfāta sāls (no atvērtām cietām kapsulām), sajaukta ar ābolu biezeni, farmakokinētika visumā bija salīdzināma ar indinavīra kā cietās kapsulas farmakokinētiku, lietojot tukšā dūšā.
In HIV– infected paediatric patients, the pharmacokinetic parameters of indinavir in apple sauce were:
HIV inficētiem bērniem indinavīra farmakokinētiskie parametri ābolu biezenī bija:
AUC0– 8hr of 26,980 nM*h; peak plasma concentration of 13,711 nM; and plasma concentration at 8 hours post dose of 146 nM.
AUC0- 8hr 26980 nM* h, maksimālā koncentrācija plazmā 13711 nM, koncentrācija plazmā 8 stundas pēc devas 146 nM.
Distribution Indinavir was not highly bound to human plasma proteins (39% unbound).
Sadale Indinavīrs ne sevišķi aktīvi saistās ar cilvēku plazmas olbaltumvielām (39% nesaistīti).
There are no data concerning the penetration of indinavir into the central nervous system in humans.
Nav datu par indinavīra iekļūšanu cilvēka centrālajā nervu sistēmā.
Biotransformation Seven major metabolites were identified and the metabolic pathways were identified as glucuronidation at the pyridine nitrogen, pyridine– N– oxidation with and without 3’– hydroxylation on the indane ring, 3’– hydroxylation of indane, p– hydroxylation of phenylmethyl moiety, and N– depyridomethylation with and without the 3’– hydroxylation.
Bioloģiskā pieejamība Ir identificēti septiņi galvenie metabolīti, un noteikti metabolisma ceļi: glikuronācija pie piridīna slāpekļa, piridīna- N- oksidācija ar un bez 3 '- hidroksilēšanas pie indāna gredzena, indāna 3' - hidroksilēšana, fenilmetil daļas p- hidroksilēšana un N- depiridometilēšana ar un bez 3 '- hidroksilācijas.
In vitro studies with human liver microsomes indicated that CYP3A4 is the only P450 isozyme that plays a major role in the oxidative metabolism of indinavir.
In vitro pētījumi ar cilvēku aknu mikrosomām liecināja, ka CYP3A4 ir vienīgais P450 izoenzīms, kam pieder galvenā loma indinavīra oksidatīvajā metabolismā.
Analysis of plasma and urine samples from subjects who received indinavir indicated that indinavir metabolites had little proteinase inhibitory activity.
Ar indinavīru ārstētu pacientu plazmas un urīna analīzes parādīja, ka indinavīra metabolītiem bija neliela proteināzi inhibējoša aktivitāte.
Elimination Over the 200– 1,000– mg dose range administered in both volunteers and HIV infected patients, there was a slightly greater than dose– proportional increase in urinary recovery of indinavir.
Eliminācija Ievadot 200 – 1000 mg devu gan veseliem brīvprātīgajiem, gan ar HIV inficētiem pacientiem, indinavīra izdale urīnā bija proporcionāli nedaudz lielāka kā devas palielināšanās.
Renal clearance (116 ml/ min) of indinavir is concentration– independent over the clinical dose range.
Indinavīra nieru klīrenss (116 ml/ min) nav atkarīgs no koncentrācijas klīnisko devu robežās.
Less than 20% of indinavir is excreted renally.
Mazāk kā 20% indinavīra tiek izvadīti caur nierēm.
Mean urinary excretion of unchanged drug following single dose administration in the fasted state was 10.4% following a 700– mg dose, and 12.0% following a 1,000– mg dose.
Pēc reizes devas lietošanas tukšā dūšā neizmainīta zāļu vidējā izdale urīnā bija 10, 4% pēc 700 mg devas un 12% pēc 1000 mg devas.