qanastek/EMEA-V3 huggingface dataset:
In the original clinical studies (Phase II/III), adverse events with possible, probable or unknown relationship to ritonavir were reported in ≥ 2% of 1033 patients.
Oriģinālajos klīniskajos pētījumos (II/ III fāze) ≥ 2% no 1033 pacientiem konstatētas blakusparādības ar iespējamu, varbūtēju vai nezināmu saistību ar ritonavira lietošanu.
The following adverse reactions of moderate to severe intensity with possible or probable relationship to ritonavir have been reported.
Ziņots par tālāk minētajām vidēji smagām vai smagām blakusparādībām ar iespējamu vai varbūtēju saistību ar ritonavira lietošanu.
Within each frequency grouping, undesirable effects are presented in order of decreasing seriousness: very common (> 1/10); common (> 1/100 to < 1/10); uncommon (> 1/1000 to < 1/100); rare( > 1/10,000 to < 1/1,000).
Katrā sastopamības grupā blakusparādības norādītas smaguma pakāpes samazināšanās secībā: ļoti bieži (> 1/ 10); bieži (> 1/ 100 - < 1/ 10); retāk (> 1/ 1000 - < 1/ 100); reti (> 1/ 10 000 - < 1/ 1000).
Undesirable Effects in Clinical Studies and Post-marketing in Adult Patients Immune system disorders
Nevēlamās blakusparādības pieaugušiem pacientiem klīniskajos pētījumos un pēcreģistrācijas periodā Imūnās sistēmas traucējumi
Allergic reactions including urticaria, mild skin eruptions, bronchospasm and angioedema
Alerģiskas reakcijas, tostarp nātrene, nelieli ādas izsitumi, bronhu spazmas un angioneirotiska tūska
Anaphylaxis and Stevens Johnson syndrome
Anafilakse un Stīvensa- Džonsona sindroms
Decreased WBC, decreased haemoglobin, decreased neutrophils, increased eosinophils
Samazināts leikocītu skaits, pazemināts hemoglobīns, samazināts neitrofilu skaits, palielināts eozinofilo leikocītu skaits
Increased WBC, increased neutrophils and increased prothrombin time
Palielināts leikocītu skaits, palielināts neitrofilu skaits un palielināts protrombīna laiks
Unknown frequency
Nezināms
Metabolic and nutritional disorders
sastopamības biežums Metabolisma un barošanās traucējumi
Dehydration, diabetes mellitus
Dehidratācija, cukura diabēts
Hypertriglyceridaemia, hypercholesterolaemia, hyperuricaemia
Hipertrigliceridēmija, hiperholesterolēmija,
Taste perversion, circumoral and peripheral paresthesia, headache
Garšas sajūtas pārmaiņa, parestēzija ap muti un perifēriska parestēzija, galvassāpes
Dizziness, paraesthesia, hyperaesthesia, somnolence, insomnia, anxiety
Reibonis, parestēzija, hiperestēzija, miegainība, bezmiegs, trauksme
Seizure, syncope
Krampji, ģībonis
Vascular disorders
sastopamības biežums Asinsvadu sistēmas traucējumi
Vasodilation
Vazodilatācija
Orthostatic hypotension
Ortostatiska hipotensija
Respiratory, thoracic and mediastinal disorders
sastopamības biežums Respiratorās, krūšu kurvja un videnes slimības
Pharyngitis, cough increased
Faringīts, pastiprināts klepus
Abdominal pain, nausea, diarrhoea, vomiting
Sāpes vēderā, slikta dūša, caureja, vemšana
Dyspepsia, anorexia, local throat irritation, flatulence, dry mouth, eructation, mouth ulcer
Dispepsija, anoreksija, vietējs kakla kairinājums, vēdera pūšanās, sausa mute, atraugas, mutes čūlas
Hepatitis and jaundice
Hepatīts un dzelte
Rash, pruritus, sweating, lipodystrophy
Izsitumi, nieze, svīšana, lipodistrofija
Musculosketal and connective tissue disorders
Skeleta- muskuļu un saistaudu sistēmas bojājumi
Increased CPK, myalgia
Paaugstināts KFK līmenis, mialģija
Myositis, rhabdomyolysis
Miozīts, rabdomiolīze
Acute renal failure
Akūta nieru mazspēja
Reproductive system and breast disorders
sastopamības biežums Reproduktīvās sistēmas un krūts
Menorrhagia
Menorāgija
Fever, pain weight loss
Drudzis, sāpes, ķermeņa masas samazināšanās
Increased GGT, increased CPK, increased triglycerides, increased SGPT, increased SGOT, increased amylase, increased uric acid, decreased potassium, decreased free and total thyroxin
Paaugstināts GGT līmenis, paaugstināts KFK līmenis, paaugstināts triglicerīdu līmenis, paaugstināts SGPT līmenis, paaugstināts SGOT līmenis, paaugstināts amilāzes līmenis, paaugstināts urīnskābes līmenis, pazemināts kālija līmenis, pazemināts brīvā un kopējā tiroksīna līmenis
Increased glucose, decreased total calcium, increased magnesium, increased bilirubin, increased alkaline phosphatase
Paaugstināts glikozes līmenis, pazemināts kopējā kalcija līmenis, paaugstināts magnija līmenis, paaugstināts bilirubīns, paaugstināts sārmainās fosfatāzes līmenis
Events noted as having Unknown frequency were identified via post-marketing surveillance.
Blakusparādības, kurām norādīts nezināms sastopamības biežums, tika atklātas pēcreģistrācijas uzraudzības laikā.
Hepatic transaminase elevations exceeding five times the upper limit or normal, clinical hepatitis, and jaundice have occurred in patients receiving ritonavir alone or in combination with other antiretrovirals.
Pacientiem, kuri saņem ritonaviru monoterapijas veidā vai kombinācijā ar citiem pretretrovīrusu līdzekļiem, novērota aknu transamināžu līmeņa paaugstināšanās, piecas reizes pārsniedzot normas augšējo robežu, klīnisks hepatīts un dzelte.
Combination antiretroviral therapy has been associated with redistribution of body fat (lipodystrophy) in HIV patients including the loss of peripheral and facial subcutaneous fat, increased intra-abdominal and visceral fat, breast hypertrophy and dorsocervical fat accumulation (buffalo hump).
Kombinēta pretretrovīrusu terapija, tostarp shēmas ar proteāzes inhibitoru, ir saistīta ar organisma tauku pārsadali (lipodistrofiju) ar HIV inficētiem pacientiem, ietverot perifēriskā un sejas zemādas tauku slāņa mazināšanos, vēdera dobuma tauku daudzuma palielināšanos, krūšu hipertrofiju un tauku uzkrāšanos kakla mugurpusē (bifeļa kupris).
Combination antiretroviral therapy has been associated with metabolic abnormalities such as hypertriglyceridaemia, hypercholesterolaemia, insulin resistance, hyperglycaemia and hyperlactataemia (see section 4.4).
24 Kombinēta pretretrovīrusu terapija ir saistīta arī ar patoloģiskām vielmaiņas pārmaiņām, piemēram, hipertrigliceridēmiju, hiperholesterinēmiju, insulīna rezistenci, hiperglikēmiju un hiperlaktātēmiju (skatīt apakšpunktu 4. 4).
22 In HIV-infected patients with severe immune deficiency at the time of initiation of combination antiretroviral therapy (CART), an inflammatory reaction to asymptomatic or residual opportunistic infections may arise (see section 4.4).
HIV inficētiem pacientiem, kuriem, uzsākot kombinēto pretretrovīrusu terapiju (combination antiretroviral therapy - CART), ir smags imūndeficīts, var parādīties iekaisuma reakcija uz asimptomātiskiem vai esošiem oportūniskajiem patogēnajiem mikroorganismiem (skatīt apakšpunktu 4. 4).
Pancreatitis has been observed in patients receiving ritonavir therapy, including those who developed hypertriglyceridemia.
Pacientiem, kuri saņem ritonaviru, novērots pankreatīts, arī pacientiem, kuriem attīstījās hipertrigliceridēmija.
In some cases fatalities have been observed.
Daži gadījumi beigušies letāli.
Patients with advanced HIV disease may be at risk of elevated triglycerides and pancreatitis (see section 4.4).
Pacientiem ar progresējušu HIV slimību var būt palielināta triglicerīdu līmeņa un pankreatīta risks (skatīt apakšpunktu 4. 4).
Human experience of acute overdose with ritonavir is limited.
Informācija par akūtu ritonavira pārdozēšanu cilvēkiem ir ierobežota.
One patient in clinical trials took ritonavir 1500 mg/day for two days and reported paraesthesia, which resolved after the dose was decreased.
Viens pacients klīniskos pētījumos lietoja ritonaviru 1500 mg dienā 2 dienas un ziņoja par parestēziju, kas izzuda samazinot devu.
A case of renal failure with eosinophilia has been reported.
Ziņots par nieru mazspējas gadījumu ar eozinofiliju.
The signs of toxicity observed in animals (mice and rats) included decreased activity, ataxia, dyspnoea and tremors.
Dzīvniekiem (žurkām un pelēm) novērotās toksiskuma pazīmes bija aktivitātes mazināšanās, ataksija, dispnoja un trīce.
There is no specific antidote for overdose with ritonavir.
Ritonavira pārdozēšanas gadījumā specifiska antidota nav.
Treatment of overdose with ritonavir should consist of general supportive measures including monitoring of vital signs and observation of the clinical status of the patient.
Ritonavira pārdozēšanas ārstēšanai jāietver vispārēji uzturoši pasākumi, tostarp dzīvībai svarīgo orgānu darbības kontrole un pacienta klīniskā stāvokļa novērošana.
Due to the solubility characteristics and possibility of transintestinal elimination, it is proposed that management of overdose could entail gastric lavage and administration of activated charcoal.
Ņemot vērā preparāta šķīdības īpašības un transintestinālo elimināciju, ārstējot pārdozēšanu, ieteicams veikt kuņģa skalošanu un lietot aktivēto ogli.
Since ritonavir is extensively metabolised by the liver and is highly protein bound, dialysis is unlikely to be beneficial in significant removal of the medicine.
Tā kā ritonavirs tiek plaši metabolizēts aknās un plaši saistās ar olbaltumiem, maz ticams, ka dialīze nodrošina nozīmīgu preparāta izvadi no organisma.
Pharmaco-therapeutic group: antiviral for systemic use, ATC code:
Farmakoterapeitiskā grupa: pretvīrusu līdzeklis sistēmiskai lietošanai, ATĶ kods:
Pharmacokinetic enhancement by ritonavir is based on ritonavir’s activity as a potent inhibitor of CYP3A- mediated metabolism.
Ritonavira izraisītā farmakokinētikas pastiprināšana pamatojas uz ritonavira kā spēcīga CYP3A mediētā metabolisma inhibitora darbību.
The degree of enhancement is related to the metabolic pathway of the co-administered protease inhibitor and the impact of the co-administered protease inhibitor on the metabolism of ritonavir.
Pastiprināšanas pakāpe ir saistīta ar vienlaikus lietotā proteāzes inhibitora metabolisma ceļu un vienlaikus lietotā proteāzes inhibitora ietekmi uz ritonavira metabolismu.
Maximal inhibition of metabolism of the co-administered protease inhibitor is generally achieved with ritonavir doses of 100 mg daily to 200 mg twice daily, and is dependent on the co-administered protease inhibitor.
Maksimālā vienlaikus lietotā proteāzes inhibitora metabolisma inhibīcija parasti tiek sasniegta ar 100 mg ritonavira dienā vai ar 200 mg ritonavira divreiz dienā un tā ir atkarīga no vienlaikus lietotā proteāzes inhibitora.
For additional information on the effect of ritonavir on co-administered protease inhibitor metabolism, see section 4.5 and refer to the Summary of Product Characteristics of the particular co-administered PIs.
Papildus informāciju par ritonavira ietekmi uz vienlaikus lietotā proteāzes inhibitora metabolismu skatiet konkrētā vienlaikus lietotā PI zāļu apraksta 4. 5 apakšpunktā.
Ritonavir is an orally active peptidomimetic inhibitor of the HIV-1 and HIV-2 aspartyl proteases.
Ritonavirs ir perorāli aktīvs peptidomimētisks HIV– 1 un HIV– 2 aspartilproteāzes inhibitors.
Inhibition of HIV protease renders the enzyme incapable of processing the gag-pol polyprotein precursor which leads to the production of HIV particles with immature morphology that are unable to initiate new rounds of infection.
HIV proteāzes nomākšana padara enzīmu nespējīgu pārveidot gag– pol poliproteīna priekšteci, kas noved pie morfoloģiski nenobriedušu HIV daļiņu, kas nav spējīgas sākt jaunu infekcijas ciklu, veidošanās.
Ritonavir has selective affinity for the HIV protease and has little inhibitory activity against human aspartyl proteases.
Ritonaviram piemīt selektīva afinitāte pret HIV proteāzi, kā arī neliela inhibējoša aktivitāte pret cilvēka aspartilproteāzi.
Ritonavir was the first protease inhibitor (approved in 1996) for which efficacy was proven in a study with clinical endpoints.
25 Ritonavirs bija pirmais proteāzes inhibitors (apstiprināts 1996. gadā), kura efektivitāte tika apstiprināta pētījumā ar klīniskiem beigu vērtējamiem raksturlielumiem.
However, due to ritonavir’s metabolic inhibitory properties its use as a 23 pharmacokinetic enhancer of other protease inhibitors is the prevalent use of ritonavir in clinical practice (see section 4.2).
Tomēr ritonavira metabolismu kavējošo īpašību dēļ tā lietošana par citu proteāzes inhibitoru farmakokinētikas pastiprinātāju ir svarīgākais ritonavira izmantošanas veids klīniskajā praksē (skatīt apakšpunktu 4. 2).
Effects on the Electrocardiogram
Ietekme uz elektrokardiogrammu:
QTcF interval was evaluated in a randomised, placebo and active (moxifloxacin 400 mg once daily) controlled crossover study in 45 healthy adults, with 10 measurements over 12 hours on Day 3.
QTcF intervāls tika vērtēts randomizētā, placebo un aktīvas vielas (moksifloksacīns 400 mg reizi dienā) kontrolētā krusteniskā pētījumā 45 veseliem pieaugušajiem, 12 stundu laikā 3. dienā veicot 10 mērījumus.
The maximum mean (95% upper confidence bound) difference in QTcF from placebo was 5.5 (7.6) for 400 mg twice daily ritonavir.
Maksimālā vidējā (95% augšējā ticamības robeža) QTcF atšķirība no placebo bija 5, 5 (7, 6) lietojot 400 mg ritonavira divreiz dienā.
The Day 3 ritonavir exposure was approximately 1.5 fold higher than that observed with the 600 mg twice daily dose at steady state.
3. dienā ritonavira darbība bija apmēram 1, 5 reizes stiprāka nekā novērots pēc 600 mg lietošanas divreiz dienā līdzsvara stāvoklī.
No subject experienced an increase in QTcF of ≥ 60 msec from baseline or a QTcF interval exceeding the potentially clinically relevant threshold of 500 msec.
Nevienam dalībniekam QTcF nepalielinājās par ≥ 60 msec no sākotnējā vai QTcF intervāls nepārsniedza potenciāli klīniski nozīmīgo 500 msec slieksni.
Modest prolongation of the PR interval was also noted in subjects receiving ritonavir in the same study on Day 3.
Šajā pašā pētījumā pacientiem, kuri saņēma ritonaviru, 3. dienā novēroja arī mērenu PR intervāla pagarināšanos.
The mean changes from baseline in PR interval ranged from 11.0 to 24.0 msec in the 12 hour interval post dose.
Salīdzinot ar sākumstāvokli, vidējās izmaiņas PR intervālā svārstījās no 11, 0 msec līdz 24, 0 msec 12 stundu intervālā pēc devas ieņemšanas.
Maximum PR interval was 252 msec and no second or third degree heart block was observed (see section 4.4).
Maksimālais PR intervāls bija 252 msec un 2. vai 3. pakāpes sirds blokāde netika novērota (skatīt apakšpunktu 4. 4).
Ritonavir-resistant isolates of HIV-1 have been selected in vitro and isolated from patients treated with therapeutic doses of ritonavir.
In vitro tika atlasīti un no pacientiem, kas ārstēti ar terapeitiskām ritonavira devām, izolēti pret ritonaviru rezistenti HIV– 1 izolāti.
Reduction in the antiretroviral activity of ritonavir is primarily associated with the protease mutations V82A/F/T/S and I84V.
Ritonavira pretretrovīrusu darbības pavājināšanās primāri ir saistīta ar proteāzes mutācijām V82A/ F/ T/ S un I84V.
Accumulation of other mutations in the protease gene (including at positions 20, 33, 36, 46, 54, 71, and 90) can also contribute to ritonavir resistance.
Citu mutāciju uzkrāšanās proteāzes gēnā (tostarp 20., 33., 36., 46., 54., 71. un 90. pozīcijā) arī var veicināt ritonavira rezistenci.
In general, as mutations associated with ritonavir resistance accumulate, susceptibility to select other PIs may decrease due to cross-resistance.
Kopumā, ar ritonavira rezistenci saistītajām mutācijām uzkrājoties, krustotās rezistences dēļ jutība pret atsevišķiem citiem PI var mazināties.
The Summary of Product Characteristics of other protease inhibitors or official continuous updates should be consulted for specific information regarding protease mutations associated with reduced response to these agents.
Specifiska informācija par proteāzes mutācijām, kas saistītas ar samazinātu atbildreakciju pret citiem proteāzes inhibitoriem, jāmeklē šo līdzekļu zāļu aprakstā vai oficiālajos regulārajos atjauninājumos.
The effects of ritonavir (alone or combined with other antiretroviral agents) on biological markers of disease activity such as CD4 cell count and viral RNA were evaluated in several studies involving HIV-1 infected patients.
Ritonavira iedarbību (lietojot atsevišķi vai kombinācijā ar citiem pretretrovīrusu līdzekļiem) uz slimības aktivitātes bioloģiskiem marķeriem, piemēram, CD4 šūnu skaitu un vīrusu RNS, vērtēja vairākos pētījumos, iesaistot ar HIV– 1 inficētus pacientus.
The following studies are the most important.
Tālāk minēti svarīgākie pētījumi.
A controlled study completed in 1996 with ritonavir as add-on therapy in HIV-1 infected patients extensively pre-treated with nucleoside analogues and baseline CD4 cell counts ≤ 100 cells/μl showed a reduction in mortality and AIDS defining events.
Kontrolētā pētījumā, kas tika pabeigts 1996. gadā, ar ritonaviru kā papildlīdzekli ar HIV– 1 inficētiem pacientiem, kuri iepriekš ārstēti ar nukleozīdu analogiem un kuriem sākotnējais CD4 šūnu skaits ≤ 100 šūnas/ μl, konstatēja mirstības un AIDS simptomu kompleksa mazināšanos.
The mean average change from baseline over 16 weeks for HIV RNA levels was -0.79 log10 (maximum mean decrease:
Vidējās HIV RNS līmeņa pārmaiņas, salīdzinot ar sākotnējo līmeni, 16 nedēļu laikā bija - 0, 79 log10 (vidējais maksimuma samazinājums:
1.29 log10) in the ritonavir group versus-0.01 log10 in the control group.
1, 29 log10) ritonavira grupā pret - 0, 01 log10 kontrolgrupā.
The most frequently used nucleosides in this study were zidovudine, stavudine, didanosine and zalcitabine.
Biežāk izmantotie nukleozīdi šajā pētījumā bija zidovudīns, stavudīns, didanozīns un zalcitabīns.
In a study completed in 1996 recruiting less advanced HIV-1 infected patients (CD4 200-500 cells/μl) without previous antiretroviral therapy, ritonavir in combination with zidovudine or alone reduced viral load in plasma and increased CD4 count.
Pētījumā, kas tika pabeigts 1996. gadā un kurā iesaistīja pacientus ar mazāk progresējušu HIV– 1 infekciju (CD4 200 – 500 šūnas/ μl) bez iepriekšējas pretretrovīrusu terapijas, ritonavirs kombinācijā ar zidovudīnu vai monoterapijas veidā mazināja vīrusu slodzi plazmā un palielināja CD4 šūnu skaitu.
The mean average change from baseline over 48 weeks for HIV RNA levels was -0.88 log10 in the ritonavir group versus -0.66 log10 in the ritonavir + zidovudine group versus -0.42 log10 in the zidovudine group.
Vidējās HIV RNS līmeņa pārmaiņas 48 nedēļu laikā, salīdzinot ar sākotnējo līmeni, bija - 0, 88 log10 ritonavira grupā pret - 0, 66 log10 ritonavira un zidovudīna grupā pret - 0, 42 log10 zidovudīna grupā.
The continuation of ritonavir therapy should be evaluated by viral load because of the possibility of the emergence of resistance as described under section 4.1 Therapeutic indications.
Rezistences rašanās iespējamības dēļ, kā aprakstīts apakšpunktā 4. 1 Terapeitiskās indikācijas, ritonavira terapijas turpināšana jāvērtē, ņemot vērā vīrusu slodzi.
Paediatric Use
26 Lietošana bērniem
24 In an open label trial completed in 1998 in HIV infected, clinically stable children there was a significant difference (p = 0.03) in the detectable RNA levels in favour of a triple regimen (ritonavir, zidovudine and lamivudine) following 48 weeks treatment.
Atklātā pētījumā ar HIV inficētiem, klīniski stabiliem bērniem, kas tika pabeigts 1998. gadā, pēc 48 ārstēšanas nedēļām konstatēja nozīmīgu nosakāmā RNS līmeņa atšķirību (p = 0, 03) par labu trīskāršai ārstēšanas shēmai (ritonavirs, zidovudīns un lamivudīns).
In a study completed in 2003, 50 HIV-1 infected, protease inhibitor and lamivudine naïve children age 4 weeks to 2 years received ritonavir 350 or 450 mg/m2 every 12 hours co-administered with zidovudine 160 mg/m2 every 8 hours and lamivudine 4 mg/kg every 12 hours.
2003. gadā pabeigtā pētījumā 50 ar HIV- 1 inficēti bērni vecumā no 4 nedēļām līdz diviem gadiem, kuri iepriekš nebija ārstēti ar proteāzes inhibitoru un lamivudīnu, saņēma 350 - 450 mg/ m2 ritonavira ik pēc 12 stundām vienlaikus ar 160 mg/ m2 zidovudīna ik pēc 8 stundām un 4 mg/ kg lamivudīna ik pēc 12 stundām.
In intent to treat analyses, 72% and 36% of patients achieved reduction in plasma HIV-1 RNA of ≤ 400 copies/ml at Week 16 and 104, respectively.
Mērķtiecīgās ārstēšanas analīzēs 72% un 36% pacientu sasniedza HIV- 1 RNS samazināšanos plazmā pa 400 kopijām/ ml atiecīgi 16. un 104. nedēļā.
Response was similar in both dosing regimens and across patient age.
Atbildreakcija, lietojot abas dozēšanas shēmas, kā arī visās pacientu vecuma grupās bija līdzīga.
There is no parenteral formulation of ritonavir, therefore the extent of absorption and absolute bioavailability have not been determined.
Uzsūkšanās Nav ritonavira zāļu formas parenterālai ievadei, tādēļ uzsūkšanās apjoms un absolūtā bioloģiskā pieejamība nav noteikta.
The pharmacokinetics of ritonavir during multiple dose regimens were studied in non-fasting HIV-infected adult volunteers.
Ritonavira farmakokinētiku, lietojot daudzkārtēju devu veidā, pētīja HIV pozitīviem pieaugušiem brīvprātīgajiem, paraugus ņemot pēc ēšanas.
Upon multiple dosing, ritonavir accumulation is slightly less than predicted from a single dose due to a time and dose-related increase in apparent clearance (Cl/F).
Lietojot daudzkārtējas devas, ritonavira uzkrāšanās ir nedaudz mazāka nekā varētu būt, ņemot vērā datus par vienreizējas devas lietošanu, jo atkarībā no laika un devas palielinās šķietamais klīrenss (Cl/ F).
Trough concentrations of ritonavir decrease over time, possibly due to enzyme induction, but appeared to stabilise by the end of 2 weeks.
Konstatēja, ka laika gaitā ritonavira vidējā minimālā koncentrācija mazinās, iespējams, enzīma indukcijas dēļ, bet tā stabilizējās 2. terapijas nedēļas beigās.
The time to maximum concentration (Tmax) remained constant at approximately 4 hours with increasing dose.
Palielinot devu, laiks līdz maksimālās koncentrācijas sasniegšanai (tmax) nemainījās (aptuveni 4 stundas).
Renal clearance averaged less than 0.1 l/h and was relatively constant throughout the dosage range.
Nieru klīrenss vidēji bija < 0, 1 l/ h, un tas bija salīdzinoši nemainīgs visā devu diapazonā.
The pharmacokinetic parameters observed with various dosing schemes of ritonavir alone are shown in the table below.
Farmakokinētikas raksturlielumi ritonavira monoterapijas gadījumā, lietojot dažādas dozēšanas shēmas, parādītas šajā tabulā.
Ritonavir Dosing Regimen
Ritonavira dozēšanas shēma
100
100 mg reizi
100 mg twice 200 mg once daily1 daily
100 mg divreiz dienā1
200 mg twice daily
200 mg reizi 200 mg
Cmax (µg/ml)
dienā dienā
Ctrough (µg/ml)
Ctrough (g/ ml)
AUC12 or 24 (µg•h/ml)
AUC12 vai 24 (g• h/ ml)
~3 to 5
~3 līdz 5
Values expressed as geometric means.
Raksturlielumi izteikti kā ģeometriskie vidējie.
Note: ritonavir was dosed after a meal for all listed regimens.
Piezīme: ritonavirs visu norādīto lietošanas shēmu ietvaros tika lietots pēc ēšanas.
Ingestion of ritonavir with food results in higher ritonavir exposure than ingestion in the fasted state.
Uztura ietekme uz perorālo uzsūkšanos Ritonavira lietošana iekšķīgi kopā ar uzturu izraisa lielāku kopējo ritonavira iedarbību nekā iekšķīga lietošana tukšā dūšā.
The apparent volume of distribution (VB/F) of ritonavir is approximately 20 - 40 l after a single 600 mg dose.
Izkliede Ritonavira šķietamais izkliedes tilpums (VB/ F) pēc vienreizējās 600 mg devas lietošanas ir aptuveni 20 – 40 l.
The protein binding of ritonavir in human plasma is approximately 98 - 99% and is constant over the concentration range of 1.0 – 100 μg /ml.
Konstatēja, ka aptuveni 98 – 99% ritonavira saistās ar cilvēka plazmas olbaltumiem, kas 1, 0 – 100 μg / ml koncentrācijas robežās ir nemainīgs.
Ritonavir binds to both human alpha 1-acid glycoprotein (AAG) and human serum albumin (HSA) with comparable affinities.
Ritonavirs vienlīdz izteikti saistās gan ar cilvēka alfa 1- skābo glikoproteīnu (ASG), gan ar cilvēka seruma albumīnu (CSA).
Tissue distribution studies with 14C-labelled ritonavir in rats showed the liver, adrenals, pancreas, kidneys and thyroid to have the highest concentrations of ritonavir.
Žurku limfmezglos
Tissue to plasma ratios of approximately 1 measured in rat lymph nodes suggests that ritonavir distributes into lymphatic tissues.
27 noteiktā attiecība starp preparāta koncentrāciju audos un plazmā ir aptuveni 1, kas liecina par ritonavira izplatību limfātiskos audos.
Ritonavir penetrates minimally into the brain.
Smadzenēs ritonavirs nokļūst minimāli.
Ritonavir was noted to be extensively metabolised by the hepatic cytochrome P450 system, primarily by the CYP3A isozyme family and to a lesser extent by the CYP2D6 isoform.
Metabolisms Konstatēts, ka ritonaviru plaši metabolizē aknu citohroma P450 sistēma, galvenokārt, izozīms CYP3A4 un mazākā mērā CYP2D6.
Animal studies as well as in vitro experiments with human hepatic microsomes indicated that ritonavir primarily underwent oxidative metabolism.
Pētījumos ar dzīvniekiem, kā arī in vitro eksperimentos ar cilvēku aknu mikrosomām konstatēja, ka ritonavirs tiek pakļauts galvenokārt oksidatīvam metabolismam.
Four ritonavir metabolites have been identified in man.
Cilvēkam noteica 4 ritonavira metabolītus.
The isopropylthiazole 25 oxidation metabolite (M-2) is the major metabolite and has antiviral activity similar to that of parent drug.
Izopropiltiazola oksidēšanās metabolīts (M– 2) ir galvenais metabolīts un tam piemīt pamatpreparātam līdzīga pretvīrusu aktivitāte.
However, the AUC of the M-2 metabolite was approximately 3% of the AUC of parent drug.
Tomēr M– 2 metabolīta AUC bija aptuveni 3% no pamatpreparāta AUC.
Low doses of ritonavir have shown profound effects on the pharmacokinetics of other protease inhibitors (and other products metabolised by CYP3A4) and other protease inhibitors may influence the pharmacokinetics of ritonavir (see section 4.5).
Konstatēts, ka mazām ritonavira devām ir fundamentāla ietekme uz citu proteāzes inhibitoru (un citu CYP3A4 metabolizētu preparātu) farmakokinētiku, un citi proteāzes inhibitori var ietekmēt ritonavira farmakokinētiku (skatīt apakšpunktu 4. 5).
Human studies with radiolabelled ritonavir demonstrated that the elimination of ritonavir was primarily via the hepatobiliary system; approximately 86% of radiolabel was recovered from stool, part of which is expected to be unabsorbed ritonavir.
Eliminācija Cilvēku pētījumos ar radioaktīvi iezīmētu ritonaviru konstatēja, ka ritonavira eliminācija notiek galvenokārt caur hepatobiliāro sistēmu; aptuveni 86% radioaktīvā elementa konstatēja izkārnījumos, no kuras daļa, iespējams, bija neabsorbēts ritonavirs.
In these studies renal elimination was not found to be a major route of elimination of ritonavir.
Šajos pētījumos netika atklāts, ka eliminācija caur nierēm būtu galvenais ritonavira eliminācijas ceļš.
This was consistent with the observations in animal studies.
Līdzīgus rezultātus ieguva pētījumos ar dzīvniekiem.
No clinically significant differences in AUC or Cmax were noted between males and females.
Īpašas pacientu grupas: nekonstatēja klīniski nozīmīgas AUC vai Cmax atšķirības vīriešiem un sievietēm.
Ritonavir pharmacokinetic parameters were not statistically significantly associated with body weight or lean body mass.
Ritonavira farmakokinētiskie raksturlielumi nebija statistiski nozīmīgi atkarīgi no ķermeņa masas vai muskuļu masas.
Ritonavir plasma exposures in patients 50 – 70 years of age when dosed 100 mg in combination with lopinavir or at higher doses in the absence of other protease inhibitors is similar to that observed in younger adults.
50 līdz 70 gadus veciem pacientiem, kuri lietoja 100 mg ritonavira vienlaikus ar lopinaviru vai lielāku ritonavira devu nekombinējot to ar citu proteāzes inhibitoru, novēroja līdzīgas ritonavira plazmas koncentrācijas, kā gados jaunākiem pieaugušiem pacientiem.
Patients with impaired liver function: after multiple dosing of ritonavir to healthy volunteers (500 mg twice daily) and subjects with mild to moderate hepatic impairment (Child Pugh Class A and B, 400 mg twice daily) exposure to ritonavir after dose normalisation was not significantly different between the two groups.
Pacienti ar pavājinātu aknu darbību: ritonavira iedarbība pēc daudzkārtēju ritonavira devu lietošanas veseliem brīvprātīgiem (500 mg divreiz dienā) un cilvēkiem ar vieglu vai vidēji smagu aknu mazspēju (A un B grupa atbilstoši Child Pugh klasifikācijai, 400 mg divreiz dienā) pēc devas normalizēšanas starp abām grupām būtiski neatšķīrās.
Ritonavir pharmacokinetic parameters have not been studied in patients with renal impairment.
Pacienti ar nieru darbības traucējumiem: pacientiem ar nieru darbības traucējumiem ritonavira farmakokinētikas raksturlielumi nav pētīti.
However, since the renal clearance of ritonavir is negligible, no changes in the total body clearance are expected in patients with renal impairment.
Tomēr, tā kā ritonavira nieru klīrenss ir nenozīmīgs, pacientiem ar nieru darbības traucējumiem nav gaidāmas nekādas kopējā organisma klīrensa pārmaiņas.
Ritonavir steady-state pharmacokinetic parameters were evaluated in HIV infected children above 2 years of age receiving doses ranging from 250 mg/m² twice daily to 400 mg/m² twice daily.
Bērnu vecuma pacienti: ritonavira līdzsvara koncentrācijas farmakokinētiskos raksturlielumus pētīja ar HIV inficētiem bērniem, kuri ir vecāki par 2 gadiem un kuri saņēma 250 mg/ m2 – 400 mg/ m2 preparāta divreiz dienā.
Ritonavir concentrations obtained after 350 to 400 mg/m² twice daily in paediatric patients were comparable to those obtained in adults receiving 600 mg (approximately 330 mg/m²) twice daily.
Ritonavira koncentrācija bērniem, lietojot 350 – 400 mg/ m2 preparāta divreiz dienā, bija līdzīga kā pieaugušajiem, lietojot 600 mg preparāta (aptuveni 330 mg/ m2) divreiz dienā.
Across dose groups, ritonavir oral clearance (CL/F/m2) was approximately 1.5 to 1.7 times faster in paediatric patients above 2 years of age than in adult subjects.
Visās devu grupās ritonavira perorālais klīrenss (CL/ F/ m2) par 2 gadiem vecākiem bērnu vecuma pacientiem bija aptuveni 1, 5 – 1, 7 reizes ātrāks nekā pieaugušiem indivīdiem.
Ritonavir steady-state pharmacokinetic parameters were evaluated in HIV infected children less than 2 years of age receiving doses ranging from 350 to 450 mg/m² twice daily.
Ritonavira līdzsvara koncentrācijas farmakokinētiskos raksturlielumus pētīja ar HIV inficētiem bērniem, kuri ir jaunāki par 2 gadiem un kuri saņēma 350 mg/ m2 – 450 mg/ m2 preparāta divreiz dienā.
Ritonavir concentrations in this study were highly variable and somewhat lower than those obtained in adults receiving 600 mg (approximately 330 mg/m²) twice daily.
Ritonavira koncentrācija šajā pētījumā bija ļoti dažāda un nedaudz zemāka nekā tā, kas tika konstatēta pieaugušajiem, kuri saņēma 600 mg (aptuveni 330 mg/ m²) divreiz dienā.
Across dose groups, ritonavir oral clearance (CL/F/m2) declined with age with median values of 9.0 L/h/m2 in children less than 3 months of age, 7.8 L/h/m2 in children between 3 and 6 months of age and 4.4 L/h/m2 in children between 6 and 24 months of age.
Visās devu grupās ritonavira perorālais klīrenss (CL/ F/ m2) samazinājās līdz ar vecumu, un tā vidējais raksturlielums par 3 mēnešiem jaunākiem bērniem bija 9, 0 l/ h/ m2, 7, 8 l/ h/ m2 bērniem no 3 līdz 6 mēnešu vecumam un 4, 4 l/ h/ m2 bērniem no 6 līdz 24 mēnešu vecumam.
Repeated dose toxicity studies in animals identified major target organs as the liver, retina, thyroid gland and kidney.
Atkārtoto devu toksicitātes pētījumos ar dzīvniekiem konstatēja, ka galvenie mērķa orgāni ir aknas, tīklene, vairogdziedzeris un nieres.
Hepatic changes involved hepatocellular, biliary and phagocytic elements and were accompanied by increases in hepatic enzymes.
28 pārmaiņas ar aknu enzīmu līmeņa paaugstināšanos.
Hyperplasia of the retinal pigment epithelium (RPE) and retinal degeneration have been seen in all of the rodent studies conducted with ritonavir, but have not been seen in dogs.
Tīklenes pigmentepitēlija (RPE – retinal pigment epithelium) hiperplāziju un tīklenes deģenerāciju novēroja visos ritonavira pētījumos ar grauzējiem, bet šādas pārmaiņas nekonstatēja suņiem.
Ultrastructural evidence suggests that these retinal changes may be secondary to phospholipidosis.
Ultrastrukturāli pierādījumi liecina, ka šīs tīklenes pārmaiņas var attīstīties sekundāri fosfolipidozes dēļ.
However, clinical trials revealed no evidence of drug-induced ocular changes in humans.
Tomēr klīniskos pētījumos ar cilvēkiem nekonstatēja zāļu izraisītas pārmaiņas acīs.
All thyroid changes were reversible upon discontinuation of ritonavir.
Vairogdziedzera pārmaiņas bija atgriezeniskas pēc ritonavira lietošanas pārtraukšanas.
Clinical investigation in humans has revealed no clinically significant alteration in thyroid function tests.
Klīniskos pētījumos ar cilvēkiem nekonstatēja klīniski nozīmīgas vairogdziedzera funkcionālo testu novirzes.
Renal changes including tubular degeneration, chronic inflammation and proteinurea were noted in rats and are felt to be attributable to species-specific spontaneous disease.
Žurkām konstatēja nieru pārmaiņas – tubulāru deģenerāciju, hronisku iekaisumu un proteinūriju, un tās ir saistāmas ar sugai specifisku spontānu slimību.
Furthermore, no clinically significant renal abnormalities were noted in clinical trials.
Turklāt klīniskos pētījumos nekonstatēja klīniski nozīmīgas patoloģiskas nieru pārmaiņas.
26 Developmental toxicity observed in rats (embryolethality, decreased foetal body weight and ossification delays and visceral changes, including delayed testicular descent) occurred mainly at a maternally toxic dosage.
Toksiska ietekme uz attīstību žurkām (embrioletalitāte, samazināta augļa ķermeņa masa un pārkaulošanās aizkavēšanās, kā arī viscerālas pārmaiņas, tostarp aizkavēta sēklinieku noslīdēšana) radās galvenokārt gadījumos, kad deva bija toksiska mātei.
Developmental toxicity in rabbits (embryolethality, decreased litter size and decreased foetal weights) occurred at a maternally toxic dosage.
Toksiska ietekme uz attīstību trušiem (embrioletalitāte, samazināts metiens un samazināta augļa ķermeņa masa) radās gadījumos, kad deva bija toksiska mātei.
Ritonavir was not found to be mutagenic or clastogenic in a battery of in vitro and in vivo assays including the Ames bacterial reverse mutation assay using S. typhimurium and E. coli, the mouse lymphoma assay, the mouse micronucleus test and chromosomal aberration assays in human lymphocytes.
Ritonaviram nekonstatēja mutagēniskas vai klastogēniskas īpašības, veicot vairākus in vitro un in vivo testus, to vidū Eimsa bakteriālo atgriezenisko mutāciju testu ar S. typhimurium un E. coli, peļu limfomas testu, peļu kodoliņu testu un hromosomu aberāciju testu ar cilvēka limfocītiem.
Long term carcinogenicity studies of ritonavir in mice and rats revealed tumourigenic potential specific for these species, but are regarded as of no relevance for humans.
Ilgtermiņa kanceroģenēzes pētījumos ar pelēm un žurkām ritonaviram konstatēja šīm sugām specifisku tumorogēnisku iedarbību, bet tā nav nozīmīga cilvēkiem.
Norvir oral solution contains: alcohol, purified water, polyoxyl 35 castor oil, propylene glycol, anhydrous citric acid, saccharin sodium, peppermint oil, creamy caramel flavour, sunset yellow E110
Norvir šķīdums iekšķīgai lietošanai satur: etilspirtu, attīrītu ūdeni, polioksil- 35- rīcineļļu, propilēnglikolu, bezūdens citronskābi, saharīna nātrija sāli, piparmētru eļļu, krēmveida karameļu aromātvielu, saulrieta dzelteno E110.
Norvir should not be diluted with water.
Norvir nedrīkst atšķaidīt ar ūdeni.
Store below 25°C and use within the expiry date shown on the bottle.
Uzglabājiet temperatūrā līdz 25°C un izlietojiet, kamēr nav beidzies uz pudeles norādītais derīguma termiņš.
Avoid exposure to excessive heat.
Sargāt no pārmērīga siltuma ietekmes.
Keep the bottle tightly closed.
Uzglabājiet pudeli cieši noslēgtu.
Norvir oral solution is supplied in amber coloured multiple-dose polyethylene terephthalate (PET) bottles in a 90 ml size.
29 Norvir šķīdums iekšķīgai lietošanai ir pieejams dzintarkrāsas vairāku devu 90 ml polietilēna tereftalāta (PET) pudelēs.
Each pack contains 5 bottles of 90 ml (450 ml).
Iepakojumā ir 5 pudeles ar 90 ml (450 ml).
A dosage cup containing graduations at 3.75 ml (300 mg dose), 5 ml (400 mg dose), 6.25 ml (500 mg dose) and 7.5 ml (600 mg dose) is provided.
Iepakojumā ir dozēšanas kausiņš, kam ir 3, 75 ml (300 mg deva), 5 ml (400 mg deva), 6, 25 ml (500 mg deva) un 7, 5 ml (600 mg deva) iedaļas.
Shake well before each use.
Pirms katras lietošanas reizes labi sakratiet.
If, after shaking, particles or precipitate can be seen in the solution, the patient should take the next dose and see their doctor about a fresh supply.
Jādodas pie ārsta pēc jauna zāļu krājuma.
The dosage cup or oral syringe should be cleaned immediately with hot water and dish soap after use.
Dozēšanas kausiņš vai šļirce zāļu iekšķīgai lietošanai tūlīt pēc lietošanas jāizmazgā ar karstu ūdeni un trauku mazgājamo līdzekli.
When cleaned immediately, drug residue is removed.
Nekavējoši veikta mazgāšana likvidē zāļu atliekas.
The device must be dry prior to use
Pirms lietošanas ierīcei jābūt sausai.
26 August 1996 Date of last renewal:
1996. gada 26. augustā Pēdējās pārreģistrācijas datums:
27 August 2006
2006. gada 27. augustā
Norvir 100 mg soft capsules
Norvir 100 mg mīkstās kapsulas
Each soft capsule contains 100 mg ritonavir.
Mīkstā kapsula satur 100 mg ritonavira (Ritonavir).
Excipients (per soft capsule):
Palīgvielas (mīkstajā kapsulā):
Alcohol (12%w/w) Castor Oil Polyoxyl 35
Etilspirts (12 tilp.%) Polioksil- 35- rīcineļļa
Soft capsule.
Mīkstā kapsula
The capsule is white with “Abbott A” and the code “DS100” imprinted on the shell in black ink.
Kapsula ir balta, ar melnas tintes iespiedumu “ Abbott A ” un kodu “ DS100 ” uz apvalka.
Ritonavir soft capsules are administered orally and should preferably be ingested with food.
Norvir šķīdumu lieto iekšķīgi, vēlams kopā ar uzturu.
The following HIV-1 protease inhibitors have been approved for use with ritonavir as a pharmacokinetic enhancer at the noted doses.
Tālāk minētie HIV- 1 proteāzes inhibitori (PI) apstiprināti lietošanai kopā ar ritonaviru kā farmakokinētikas pastiprinātāju norādītajās devās.
Amprenavir 600 mg twice daily with ritonavir 100 mg twice daily Atazanavir 300 mg daily with ritonavir 100 mg daily Fosamprenavir 700 mg twice daily with ritonavir 100 mg twice daily Lopinavir 400 mg co-formulated with ritonavir 100 mg twice daily Saquinavir 1000 mg twice daily with ritonavir 100 mg twice daily Tipranvir 500 mg twice daily with ritonavir 200 mg twice daily Darunavir 600 mg twice daily with ritonavir 100 mg twice daily
600 mg amprenavira divreiz dienā kopā ar 100 mg ritonavira divreiz dienā 300 mg atazanavira dienā kopā ar 100 mg ritonavira dienā 700 mg fosamprenavira divreiz dienā kopā ar 100 mg ritonavira divreiz dienā 400 mg lopinavira un 100 mg ritonavira kombinētā zāļu formā divreiz dienā 1000 mg sakvinavira divreiz dienā kopā ar 100 mg ritonavira divreiz dienā 500 mg tipranvira divreiz dienā kopā ar 200 mg ritonavira divreiz dienā 600 mg darunavira divreiz dienā kopā ar 100 mg ritonavira divreiz dienā
Renal impairment:
Nieru darbības traucējumi: ritonavirs primāri tiek metabolizēts aknās, tāpēc tas var būt piemērots uzmanīgai lietošanai par farmakokinētikas pastiprinātāju pacientiem ar nieru mazspēju, ņemot vērā konkrēto proteāzes inhibitoru, ar ko to lieto kopā.
As ritonavir is primarily metabolised by the liver, ritonavir may be appropriate for use with caution as a pharmacokinetic enhancer in patients with renal insufficiency depending on the
Tomēr, tā kā ritonavira nieru klīrenss ir niecīgs,
However, since the renal clearance of ritonavir is negligible, the decrease in the total body clearance is not expected in patients with renal impairment.
31 pacientiem ar nieru darbības traucējumiem nav paredzama kopējā organisma klīrensa samazināšanās.
Ritonavir should not be given as a pharmacokinetic enhancer to patients with decompensated liver disease.
Aknu darbības traucējumi: ritonaviru kā farmakokinētikas pastiprinātāju nedrīkst dot pacientiem ar dekompensētu aknu slimību.
Adult use:
Lietošana pieaugušajiem.
The recommended dosage of Norvir soft capsules is 600 mg (6 capsules) twice daily by mouth.
Norvir mīksto kapsulu ieteicamā deva ir 600 mg (6 kapsulas) divreiz dienā perorāli.
Treatment should be initiated at 300 mg (3 capsules) twice daily for a period of three days and increased by 100 mg (1 capsule) twice daily increments up to 600 mg twice daily over a period of no longer than 14 days.
Ārstēšana jāsāk ar 300 mg (3 kapsulas) divreiz dienā 3 dienas, pēc tam deva jāpalielina pa 100 mg (1 kapsula) divreiz dienā līdz 600 mg divreiz dienā ne ilgāk kā 14 dienu laikā.
Paediatric use (2 years of age and above): the recommended dosage of Norvir in children is 350 mg/m² by mouth twice daily and should not exceed 600 mg twice daily.
Norvir ieteicamā deva bērniem ir 350 mg/ m2 divreiz dienā perorāli, un deva nedrīkst pārsniegt 600 mg divreiz dienā.
Norvir should be started at 250 mg/m² and increased at 2 to 3 day intervals by 50 mg/m² twice daily (please refer to the Norvir 80 mg/ml oral solution Summary of Product Characteristics)
Norvir sākumdevai jābūt 250 mg/ m2, pēc tam deva ar 2 – 3 dienu starplaiku jāpalielina pa 50 mg/ m2 divreiz dienā (lūdzu, skatīt Norvir 80 mg/ ml šķīdums iekšķīgai lietošanai Zāļu aprakstu).
For older children it may be feasible to substitute soft capsules for the maintenance dose of the oral solution.
Vecākiem bērniem ir iespējams uzturošās terapijas laikā Norvir šķīdumu iekšķīgai lietošanai aizstāt ar mīkstajām kapsulām.
Dosage conversion from oral solution to soft capsules for children
Devas bērniem pārejai no šķīduma iekšķīgai lietošanai uz kapsulām
Oral solution dose 175 mg (2.2 ml) twice daily 350 mg (4.4 ml) twice daily 437.5 mg (5.5 ml) twice daily 525 mg (6.6 ml) twice daily
Deva šķīdumam iekšķīgai lietošanai 175 mg (2, 2 ml) divreiz dienā 350 mg (4, 4 ml) divreiz dienā 437, 5 mg (5, 5 ml) divreiz dienā 525 mg (6, 6 ml) divreiz dienā
Capsule dose 200 mg in the morning and 200 mg in the evening 400 mg in the morning and 300 mg in the evening 500 mg in the morning and 400 mg in the evening 500 mg in the morning and 500 mg in the evening
Deva kapsulām 200 mg no rīta un 200 mg vakarā 400 mg no rīta un 300 mg vakarā 500 mg no rīta un 400 mg vakarā 500 mg no rīta un 500 mg vakarā
The safety and efficacy of ritonavir in children under the age of 2 have not been established.
Ritonavira drošība un efektivitāte bērniem līdz 2 gadu vecumam nav pierādīta.
The renal clearance of ritonavir is negligible, therefore, a decrease in the total body clearance is not expected in patients with renal impairment.
Pavājināta nieru darbība: pašlaik nav pieejami specifiski dati šai pacientu grupai un tādēļ specifiski ieteikumi par devu nav sniegti.
Because ritonavir is highly protein bound it is unlikely that it will be significantly removed by haemodialysis or peritoneal dialysis.
Ritonavira nieru klīrenss ir niecīgs, tāpēc pacientiem ar nieru darbības traucējumiem nav paredzama kopējā organisma klīrensa samazināšanās Tā kā ritonavirs stipri saistās ar olbaltumiem, maz ticams, ka to var nozīmīgā daudzumā izvadīt ar hemodialīzes vai peritoneālās dialīzes palīdzību.
Ritonavir is principally metabolised and eliminated by the liver.
Pavājināta aknu darbība: ritonavirs tiek metabolizēts un izvadīts galvenokārt caur aknām.
Pharmacokinetic data indicate that no dose adjustment is necessary in patients with mild to moderate hepatic impairment (see section 5.2).
Farmakokinētiskie dati liecina, ka pacientiem ar viegliem vai vidēji smagiem aknu darbības traucējumiem (skatīt apakšpunktu 5. 2) deva nav jāpielāgo.
Hypersensitivity to the active substance or to any of the excipients.
4. 3 Kontrindikācijas 32 Paaugstināta jutība pret aktīvo vielu vai jebkuru no palīgvielām.
Drug Class
Zāļu grupa
Drugs within Class
Zāles šajā grupā
Rationale
Pamatojums
Concomitant Drug Levels Increased α1-Adrenoreceptor Antagonist
Vienlaikus lietoto zāļu līmenis paaugstinās
Increased plasma concentrations of alfuzosin which may lead to severe hypotension (see section 4.5).
Paaugstināta alfuzosīna koncentrācija plazmā, kas
Analgesics
antagonisti
Thereby, increasing the risk of serious respiratory depression or haematologic abnormalities, or other serious adverse effects from these agents.
Tādējādi palielinās smaga elpošanas nomākuma vai hematoloģisku noviržu, vai citu nopietnu šiem līdzekļiem raksturīgu blakusparādību risks.
Thereby, increasing the risk of arrhythmias or other serious adverse effects from these agents.
Tādējādi palielinās aritmiju vai citu nopietnu šo līdzekļu blakusparādību risks.
Antihistamines
Prethistamīna līdzekļi
31 Antimycobacterial
33 Pretmikobaktēriju līdzekļi
Sedatives/hypnotics
Nomierinošie/ miega līdzekļi
(For caution on parenterally administered midazolam, see section 4.5.)
(Par piesardzību, lietojot midazolāmu parenterāli, skatīt apakšpunktā 4. 5.)
John’s Wort
Asinszāle
Herbal preparations containing St John’s wort (Hypericum perforatum) due to the risk of decreased plasma concentrations and reduced clinical effects of ritonavir (see section 4.5).
Asinszāli (Hypericum perforatum) saturoši ārstniecības augu preparāti samazinātas plazmas koncentrācijas un pavājinātas ritonavira klīniskās iedarbības riska dēļ (skatīt apakšpunktu 4. 5).
4.4 Special warnings and precautions for use
un piesardzība lietošanā
Patients receiving Ritonavir or any other antiretroviral therapy may continue to develop opportunistic infections and other complications of HIV-1 infection.
Pacientiem, kuri saņem ritonaviru vai kādu citu pretretrovīrusu terapiju, var turpināt attīstīties oportūnistiskas infekcijas un citas HIV- 1 infekcijas komplikācijas.
Ritonavir dosed as an antiretroviral agent or as a pharmacokinetic enhancer 32 Patients with chronic diarrhoea or malabsorption:
Ritonavira kā pretretrovīrusu līdzekļa vai kā farmakokinētikas pastiprinātāja lietošana
Extra monitoring is recommended when diarrhoea occurs.
34 Pacienti ar hronisku caureju vai malabsorbciju: ja sākas caureja, ieteicama papildu uzraudzība.
Serious persistent vomiting and/or diarrhoea associated with ritonavir use might also compromise renal function.
Ar ritonavira lietošanu saistītā smagā un ilgstošā vemšana un/ vai caureja var arī pavājināt nieru funkciju.
Relevant examples are cytomegalovirus retinitis, generalised and/or focal mycobacterial infections, and Pneumocystis carinii pneumonia.
Nozīmīgākie šādu reakciju piemēri ir citomegalovīrusu izraisīts tīklenes iekaisums, ģeneralizētas un/ vai vietējas mikobaktēriju izraisītas infekcijas un Pneumocystis carinii plaušu karsonis.
Patients with pre-existing liver dysfunction including chronic active hepatitis have an increased frequency of liver function abnormalities during combination antiretroviral therapy and should be monitored according to standard practice.
Pacientiem ar iepriekš pastāvošu aknu disfunkciju, tostarp hronisku aktīvu hepatītu, ir palielināts patoloģisku aknu darbības traucējumu sastopamības biežums kombinētas pretretrovīrusu terapijas laikā, un šie pacienti jāuzrauga atbilstoši standarta praksei.
Since the renal clearance of ritonavir is negligible, the decrease in the total body clearance is not expected in patients with renal impairment.
35 Nieru slimība: ritonavira nieru klīrenss ir niecīgs, tāpēc kopējā organisma klīrensa samazināšanās pacientiem ar nieru darbības traucējumiem nav paredzama.
Although the etiology is considered to be multifactorial (including corticosteroid use, alcohol consumption, severe immunosuppression, higher body mass index), cases of osteonecrosis have been reported in patients with advanced HIV-disease and/or long-term exposure to combination antiretroviral therapy (CART).
Tiek ziņots par osteonekrozes gadījumiem, īpaši pacientiem ar progresējošu HIV - slimību un/ vai pacientiem, kuri ilgstoši saņēmuši kombinēto pretretrovīrusu terapiju (combination antiretroviral therapy - CART), lai gan tiek uzskatīts, ka etioloģiju nosaka vairāki faktori (tai skaitā kortikosteroīdu lietošana, alkohola lietošana, smaga imūnsupresija, palielināts ķermeņa masas indekss).
The following Warnings and Precautions should be considered when ritonavir is used as a antiretroviral agent.
Ritonaviru lietojot kā pretretrovīrusu līdzekli, jāņem vērā tālāk minētie brīdinājumi un norādījumi par piesardzību.
PDE5 inhibitors:
PDE5 inhibitori:
The metabolism of pravastatin and fluvastatin is not dependent of CYP3A, and interactions are not expected with ritonavir.
Pravastatīna un fluvastatīna metabolisms nav atkarīgs no CYP3A, tāpēc mijiedarbība ar ritonaviru nav paredzama.
If treatment with an HMG-CoA reductase inhibitor is indicated, pravastatin or fluvastatin is recommended (see section 4.5).
Ja indicēta ārstēšana ar HMG– CoA reduktāzes inhibitoru, ieteicams lietot pravastatīnu vai fluvastatīnu (skatīt apakšpunktu 4. 5).