qanastek/EMEA-V3 huggingface dataset:
By Day 4, systemic exposure as measured by trough levels is similar for both kidney and liver transplant patients with both formulations.
Pacientiem ar nieru un aknu transplantātiem 4. dienā novēroja līdzīgu sistēmisko ekspozīciju, nosakot minimālo koncentrāciju abām zāļu formām.
Careful and frequent monitoring of tacrolimus trough levels is recommended in the first two weeks post-transplant with Advagraf to ensure adequate drug exposure in the immediate post-transplant period.
Ieteicama rūpīga un pastāvīga takrolīma minimālā koncentrācija novērošana pirmajās divās nedēļās pēc transplantācijas, lietojot Advagraf, lai pārliecinātos adekvātu zāļu iedarbību tūlītējā pēctransplantācijas periodā.
As tacrolimus is a substance with low clearance, adjustments to the Advagraf dose regimen may take several days before steady state is achieved.
Tā kā takrolīms ir savienojums ar zemu klīrensu, Advagraf devas pielāgošana var aizņemt vairākas dienas līdz līdzsvara koncentrācijas sasniegšanai.
In patients unable to take oral medicinal products during the immediate post-transplant period, tacrolimus therapy can be initiated intravenously (Prograf 5 mg/ ml Concentrate for Infusion) at a dose approximately 1/ 5th of the recommended oral dose for that indication.
Pacientiem, kuri uzreiz pēc transplantācijas nespēj lietot medicīnisko produktu iekšķīgi, takrolīmu var ievadīt intravenozi (Prograf 5 mg/ ml Koncentrāts infūziju šķīduma pagatavošanai) devā, kas sastāda 1/ 5 daļu no šai indikācijai paredzētās ieteicamās iekšķīgās devas.
Method of administration It is recommended that the oral daily dose of Advagraf be administered once daily in the morning.
Lietošanas veids Ieteicams iekšķīgi lietojamo Advagraf dienas devu ievadīt vienreiz dienā no rīta.
Advagraf prolonged-release capsules should be taken immediately following removal from the blister.
Advagraf ilgstošās darbības cietās kapsulas jāieņem nekavējoties pēc izņemšanas no blistera.
Patients should be advised not to swallow the desiccant.
Pacients jābrīdina, ka nedrīkst norīt adsorbentu.
The capsules should be swallowed with fluid (preferably water).
Kapsulas jānorij, uzdzerot šķidrumu (vēlams ūdeni).
Advagraf should generally be administered on an empty stomach or at least 1 hour before or 2 to 3 hours after a meal, to achieve maximal absorption (see section 5.2).
Lai sasniegtu maksimālu zāļu uzsūkšanos, Advagraf parasti vēlams lietot tukšā dūšā vai vismaz 1 stundu pirms vai 2 – 3 stundas pēc ēdienreizes (skatīt apakšpunktu 5. 2.).
A forgotten morning dose should be taken as soon as possible on the same day.
Ja aizmirsta rīta deva, tā jāieņem, cik ātri vien iespējams tai pašā dienā.
A double dose should not be taken on the next morning.
Nedrīkst ieņemt dubultu devu nākamā rītā.
Duration of dosing To suppress graft rejection, immunosuppression must be maintained; consequently, no limit to the duration of oral therapy can be given.
Lietošanas ilgums Lai nomāktu transplantāta tremi, jānodrošina nepārtraukta imūnsupresija; līdz ar to nevar ierobežot iekšķīgi lietojamas terapijas ilgumu.
Dose recommendations - Kidney transplantation Prophylaxis of transplant rejection Oral Advagraf therapy should commence at a dose of 0.20 - 0.30 mg/ kg/ day administered once daily in the morning.
Ieteikumi par devu – Nieru transplantācija Transplantāta tremes profilakse Terapija ar Advagraf iekšķīgi jāsāk ar 0, 20 – 0, 30 mg/ kg vienreiz dienā no rīta.
Administration should commence within 24 hours after the completion of surgery.
Lietošana jāsāk 24 stundu laikā pēc operācijas beigām.
Dose adjustment during post-transplant period Advagraf doses are usually reduced in the post-transplant period.
Terapijas pielāgošana periodā pēc transplantācijas Periodā pēc transplantācijas Advagraf deva parasti jāsamazina.
It is possible in some cases to withdraw concomitant immunosuppressive therapy, leading to Advagraf monotherapy.
Dažos gadījumos vienlaikus var nelietot citus imūnsupresijas līdzekļus (Advagraf monoterapija).
Post-transplant improvement in the condition of the patient may alter the pharmacokinetics of tacrolimus and may necessitate further dose adjustments.
Pacienta stāvokļa uzlabošanās periodā pēc transplantācijas var izmainīties takrolīma farmakokinētika un var rasties nepieciešamība pēc devas pielāgošanas.
Dose recommendations - Liver transplantation Prophylaxis of transplant rejection Oral Advagraf therapy should commence at a dose of 0.10 - 0.20 mg/ kg/ day administered once daily in the morning.
Ieteikumi par devu – Aknu transplantācija Transplantāta tremes profilakse Terapija ar Advagraf iekšķīgi jāsāk ar 0, 10 – 0, 20 mg/ kg vienreiz dienā no rīta.
Administration should commence approximately 12-18 hours after the completion of surgery.
Lietošana jāsāk 12- 18 stundu laikā pēc operācijas beigām.
Dose recommendations – Conversion of Prograf treated patients to Advagraf Allograft transplant patients maintained on twice daily Prograf capsules dosing requiring conversion to once daily Advagraf should be converted on a 1:1 (mg: mg) total daily dose basis.
Ieteikumi par devu – Pāreja no Prograf uz Advagraf Pacientiem ar allotransplantātu, kuri saņem balstterapiju ar Prograf kapsulām divreiz dienā, bet vēlas lietot Advagraf kapsulas vienreiz dienā, pāreja jāveic izvēloties analoģisku diennakts devu 1: 1 (mg: mg).
Advagraf should be administered in the morning.
Advagraf jālieto no rīta.
Following conversion, tacrolimus trough levels should be monitored and if necessary dose adjustments made to maintain similar systemic exposure.
Pēc zāļu nomaiņas jākontrolē takrolīma minimālā koncentrācija un, ja nepieciešams, jāpielāgo deva, lai saglabātu nemainīgu sistēmisko iedarbību.
3 Dose recommendations - Rejection therapy Increased doses of tacrolimus, supplemental corticosteroid therapy, and introduction of short courses of mono-/ polyclonal antibodies have all been used to manage rejection episodes.
3 Lai ārstētu tremes reakcijas epizodes, var lietot palielinātas takrolīma devas, papildus kortikosteroīdu terapiju un īsus monoklonālo vai poliklonālo antivielu terapijas kursus.
If signs of toxicity are noted (e. g. pronounced adverse reactions - see section 4.8) the dose of Advagraf may need to be reduced.
Ja novēro toksicitātes pazīmes (piemēram, izteiktas blakusparādības – skatīt apakšpunktu 4. 8.), var rasties nepieciešamība mazināt Advagraf devu.
For information on conversion from ciclosporin to Advagraf, see below under “ Dose adjustments in specific patient populations”.
Informāciju par ciklosporīna maiņu uz Advagraf, skatīt zemāk ” Devas pielāgošana īpašām pacientu grupām ”.
Kidney and liver transplantation For conversion from other immunosuppressants to once daily Advagraf, treatment should begin with the initial oral dose recommended in kidney and liver transplantation respectively for prophylaxis of transplant rejection.
Nieru un aknu transplantācija Lai citu imūnsupresijas līdzekli nomainītu uz Advagraf vienreiz dienā, terapija jāsāk iekšķīgi ar sākuma devu, kas ieteicama nieru un aknu transplantācijas gadījumā attiecīgi, transplantāta tremes profilaksei.
Heart transplantation In adult patients converted to Advagraf, an initial oral dose of 0.15 mg/ kg/ day should be administered once daily in the morning.
Sirds transplantācija Pieaugušiem pacientiem, kuriem terapiju nomaina uz Advagraf, sākuma devu jāordinē iekšķīgi 0, 15 mg/ kg/ diennaktī vienreiz dienā no rīta.
Other allografts transplantation Although there is no clinical experience with Advagraf in lung-transplanted, pancreas-transplanted and intestine-transplanted patients, Prograf has been used in lung-transplanted patients at an initial oral dose of 0.10 - 0.15 mg/ kg/ day, in pancreas-transplanted patients at an initial oral dose of 0.2 mg/ kg/ day and in intestinal transplantation at an initial oral dose of 0.3 mg/ kg/ day.
Citi allotransplantāti Kaut gan nav pieejami klīniskie dati par Advagraf lietošanu pacientiem ar plaušu, aizkuņģa dziedzera vai zarnu transplantātiem, pacienti pēc plaušu transplantācijas Prograf kapsulas lietoja iekšķīgi - sākuma devā 0, 10- 0, 15 mg/ kg/ diennaktī, pēc aizkuņģa dziedzera transplantācijas - iekšķīgi sākuma devā 0, 2 mg/ kg/ diennaktī, pēc zarnu transplantācijas - iekšķīgi sākuma devā 0, 3 mg/ kg/ diennaktī.
Dose adjustments in specific patient populations Patients with liver impairment Dose reduction may be necessary in patients with severe liver impairment in order to maintain the blood trough levels within the recommended target range.
Devas pielāgošana īpašām pacientu grupām Pacienti ar aknu darbības traucējumiem Pacientiem ar smagiem aknu darbības traucējumiem var būt nepieciešama devas mazināšana, lai minimālo koncentrāciju asinīs uzturētu ieteicamā terapijas mērķa robežās.
Patients with kidney impairment As the pharmacokinetics of tacrolimus are unaffected by renal function, no dose adjustment should be required.
Pacienti ar nieru darbības traucējumiem Tā kā nieru darbība neietekmē takrolīma farmakokinētiku, nav nepieciešama devas pielāgošana.
However, owing to the nephrotoxic potential of tacrolimus careful monitoring of renal function is recommended (including serial serum creatinine concentrations, calculation of creatinine clearance and monitoring of urine output).
Tomēr, sakarā ar takrolīma nefrotoksisko ietekmi, ieteicama rūpīga nieru funkcijas kontrole (t. i. regulāra kreatinīna koncentrācijas noteikšana serumā, kreatinīna klīrensa aprēķināšana un izdalītā urīna kontrole).
Race In comparison to Caucasians, black patients may require higher tacrolimus doses to achieve similar trough levels.
Rase Salīdzinot ar balto rasi, melnādainiem pacientiem var būt nepieciešamas lielākas takrolīma devas, lai sasniegtu vienādu minimālo koncentrāciju.
Gender There is no evidence that male and female patients require different doses to achieve similar trough levels.
Dzimums Nav nekādu pierādījumu, ka vīriešiem un sievietēm jālieto atšķirīgas devas, lai sasniegtu vienādu minimālo koncentrāciju.
Elderly patients There is no evidence currently available to indicate that dosing should be adjusted in elderly patients.
Gados vecāki pacienti Patreiz nav datu, kas liecinātu, ka gados vecākiem pacientiem nepieciešama devas pielāgošana.
Conversion from ciclosporin to Advagraf Care should be taken when converting patients from ciclosporin-based to tacrolimus-based therapy (see sections 4.4 and 4.5).
Terapijas maiņa no ciklosporīna uz Advagraf Mainot pacientiem terapiju, kas balstīta uz ciklosporīnu, pret terapiju, kam pamatā ir takrolīms, jāievēro piesardzība (skatīt apakšpunktus 4. 4. un 4. 5.).
Advagraf therapy should be initiated after considering ciclosporin blood concentrations and the clinical condition of the patient.
Pirms uzsākt terapiju ar Advagraf, jānovērtē ciklosporīna koncentrācija asinīs un pacienta klīniskais stāvoklis.
Dosing should be delayed in the presence of elevated ciclosporin blood levels.
Ja ir paaugstināta ciklosporīna koncentrācija asinīs, lietošana jāatliek.
In practice, tacrolimus-based therapy has been initiated 12 - 24 hours after discontinuation of ciclosporin.
Praktiski terapija ar takrolīmu tiek uzsākta 12 – 24 stundas pēc ciklosporīna pārtraukšanas.
Monitoring of ciclosporin blood levels should be continued following conversion as the clearance of ciclosporin might be affected.
Pēc terapijas maiņas jāturpina kontrolēt ciklosporīna koncentrācija asinīs, jo ciklosporīna klīrenss var izmainīties.
Target whole blood trough concentration recommendations Dosing should primarily be based on clinical assessments of rejection and tolerability in each individual patient aided by whole blood tacrolimus trough level monitoring.
Ieteikumi par minimālo mērķa koncentrāciju asinīs Devas galvenokārt jāizvēlas, ņemot vērā tremes klīnisko novērtējumu un panesību katram konkrētam pacientam, kontrolējot kopējo takrolīma minimālo koncentrāciju asinīs.
As an aid to optimise dosing, several immunoassays are available for determining tacrolimus concentrations in whole blood.
Kā palīglīdzeklis devas optimizēšanai, pieejami vairāki imunoloģiskie testi takrolīma koncentrācijas noteikšanai asinīs.
Comparisons of concentrations from the published literature to individual values in clinical practice should be assessed with care and knowledge of the assay methods employed.
Jāveic literatūrā rūpīga publicēto koncentrāciju salīdzināšana ar individuāliem klīniskās prakses radītājiem, izmantojot zināšanas par lietotām imunoloģisko testu metodēm.
In current clinical practice, whole blood levels are monitored using immunoassay methods.
Patreiz klīniskā praksē kopējo koncentrāciju asinīs nosaka ar imunoloģiskiem testiem.
The relationship between tacrolimus trough levels (C24) and systemic exposure (AUC 0-24) is similar between the two formulations Advagraf and Prograf.
Attiecība starp takrolīma minimālo koncentrāciju (C24) un sistēmisku ekspozīciju (AUC0- 24) ir vienāda, diviem formulējumiem Advagraf un Prograf.
Blood trough levels of tacrolimus should be monitored during the post-transplantation period.
Periodā pēc transplantācijas jākontrolē takrolīma minimālā koncentrācija asinīs.
Blood trough levels for Advagraf should be drawn approximately 24 hours post-dosing, just prior to the next dose.
Lietojot iekšķīgi, asins paraugs Advagraf minimālās koncentrācijas noteikšanai jāpaņem aptuveni 24 stundas pēc lietošanas, tieši pirms nākamās devas.
Frequent trough level monitoring in the initial two weeks post transplantation is recommended, 4 followed by periodic monitoring during maintenance therapy.
4 Ieteicama minimālās koncentrācijas pastāvīga novērošana agrīnā pēctransplantācijas periodā divu nedēļu laikā, kuram seko periodiska kontrole balstterapijas laikā.
Blood trough levels of tacrolimus should also be monitored following conversion from Prograf to Advagraf, dose adjustment, changes in the immunosuppressive regimen, or co-administration of substances which may alter tacrolimus whole blood concentrations (see section 4.5).
Takrolīma līmenis asinīs jākontrolē pārejas laikā no Prograf uz Advagraf, pēc devas pielāgošanas, imūnosupresīvas terapijas maiņas, vai pēc vienlaikus lietošanas ar vielām, kas var mainīt takrolīma koncentrāciju asinīs (skatīt apakšpunktu 4. 5.).
The frequency of blood level monitoring should be based on clinical needs.
Koncentrācijas asinīs noteikšanas biežums atkarīgs no klīniskās nepieciešamības.
As Advagraf is a medicinal product with low clearance, adjustments to the Advagraf dose regimen may take several days before steady state is achieved.
Tā kā Advagraf ir medicīniskais produkts ar zemu klīrensu, Advagraf devas pielāgošana var aizņemt vairākas dienas līdz līdzsvara koncentrācijas sasniegšanai.
Clinical study analysis suggests that the majority of patients can be successfully managed if tacrolimus blood trough levels are maintained below 20 ng/ ml.
Klīnisko pētījumu analīze liecina, ka lielāko pacientu daļu var veiksmīgi ārstēt, ja takrolīma minimālā koncentrācija asinīs tiek uzturēta zem 20 ng/ ml.
It is necessary to consider the clinical condition of the patient when interpreting whole blood levels.
Interpretējot koncentrāciju asinīs, jāņem vērā pacienta klīniskais stāvoklis.
In clinical practice, whole blood trough levels have generally been in the range 5 - 20 ng/ ml in liver transplant recipients and 10 - 20 ng/ ml in kidney and heart transplant patients in the early post- transplant period.
Klīniskā praksē, agrīnā pēctransplantācijas periodā minimālā koncentrācija asinīs aknu transplantācijas gadījumā parasti ir robežās no 5 līdz 20 ng/ ml un no 10 līdz 20 ng/ ml pacientiem ar nieru un sirds transplantātu.
During subsequent maintenance therapy, blood concentrations have generally been in the range of 5 - 15 ng/ ml in liver, kidney and heart transplant recipients.
Līdz ar to balstterapijas laikā koncentrācija asinīs pacientiem pēc aknu, nieru un sirds transplantācijas parasti ir 5 – 15 ng/ ml.
Hypersensitivity to tacrolimus or other macrolides or to any of the excipients.
Paaugstināta jutība pret takrolīmu vai citiem makrolīdiem, vai jebkuru no palīgvielām.
Medication errors, including inadvertent, unintentional or unsupervised substitution of immediate- or prolonged-release tacrolimus formulations, have been observed.
Novērotas lietošanas kļūdas, arī neuzmanības izraisīta, nejauša vai nepārraudzīta ātras vai ilgstošas darbības takrolīma zāļu formu maiņa.
This has led to serious adverse events, including graft rejection, or other side effects which could be a consequence of either under- or over- exposure to tacrolimus.
Tas izraisīja nopietnas blakusparādības, arī transplantāta atgrūšanu vai citas blakusparādības, kas var rasties nepietiekamas vai pārmērīgas takrolīma iedarbības dēļ.
Patients should be maintained on a single formulation of tacrolimus with the corresponding daily dosing regimen; alterations in formulation or regimen should only take place under the close supervision of a transplant specialist (see sections 4.2 and 4.8).
Pacientiem visu laiku jālieto viena takrolīma zāļu forma pēc atbilstošas dozēšanas shēmas katru dienu; zāļu formas vai lietošanas shēmu drīkst mainīt tikai stingrā transplantācijas speciālista uzraudzībā (skatīt apakšpunktu 4. 2 un 4. 8).
There is limited experience in non-Caucasian patients and patients at elevated immunological risk (e. g. retransplantation, evidence of panel reactive antibodies (PRA)).
Ir ierobežoti dati par pacientiem, kas nepieder baltajai rasei, un pacientiem ar iespējamu imūnoloģisku risku (piemēram, retransplantācija, pierādījumi par reaktīvu antivielu spektru (panel reactive antibodies - PRA)).
For treatment of allograft rejection resistant to treatment with other immunosuppressive medicinal products in adult patients clinical data are not yet available for the prolonged-release formulation Advagraf.
Nav pieejami klīniskie dati par Advagraf ilgstošās darbības zāļu formas lietošanu allotransplantāta tremes terapijai, kas bija rezistenta pret ārstēšanu ar citiem imūnosupresijas līdzekļiem pieaugušiem cilvēkiem.
For prophylaxis of transplant rejection in adult heart allograft recipients and for paediatric allograft recipients clinical data are not yet available for the prolonged-release formulation Advagraf.
Pētījumu dati nav pieejami par ilgstošās darbības Advagraf lietošanu transplantāta tremes profilaksei pieaugušiem recipientiem un bērniem ar sirds allotransplantātu.
During the initial post-transplant period, monitoring of the following parameters should be undertaken on a routine basis: blood pressure, ECG, neurological and visual status, fasting blood glucose levels, electrolytes (particularly potassium), liver and renal function tests, haematology parameters, coagulation values, and plasma protein determinations.
Sākotnējā pēctransplantācijas periodā parasti jākontrolē šādi rādītāji: asinsspiediens, EKG, neiroloģiskais un vizuālais stāvoklis, glikozes līmenis asinīs tukšā dūšā, elektrolītu (īpaši kālija) līmenis, aknu un nieru funkcionālie testi, asinsrades rādītāji, asinsreces rādītāji un plazmas olbaltumvielu līmenis.
If clinically relevant changes are seen, adjustments of the immunosuppressive regimen should be considered.
Ja novēro klīniski nozīmīgas pārmaiņas, jāapsver imūnsupresīvās terapijas shēmas maiņa.
Herbal preparations containing St.
Advagraf lietošanas laikā jāizvairās no divšķautņu asinszāli (Hypericum perforatum) saturošu ārstniecības augu preparātu un citu ārstniecības augu preparātu lietošanas.
John’ s Wort (Hypericum perforatum) or other herbal preparations should be avoided when taking Advagraf due to the risk of interactions that lead to decrease in blood concentrations of tacrolimus and reduced clinical effect of tacrolimus (see section 4.5).
Šo preparātu vienlaikus lietošana var izraisīt mijiedarbību, kas samazina takrolīma koncentrāciju asinīs un takrolīma klīnisko efektivitāti (skatīt apakšpunktu 4. 5.).
Since levels of tacrolimus in blood may significantly change during diarrhoea episodes, extra monitoring of tacrolimus concentrations is recommended during episodes of diarrhoea.
Tā kā caurejas epizožu laikā takrolīma līmenis asinīs var būtiski mainīties, šai laikā ieteicama papildus takrolīma koncentrācijas kontrole asinīs.
The combined administration of ciclosporin and tacrolimus should be avoided and care should be taken when administering tacrolimus to patients who have previously received ciclosporin (see sections 4.2 and 4.5).
Jāizvairās no kombinētas ciklosporīna un takrolīma lietošanas, takrolīms jālieto uzmanīgi pacientiem, kas iepriekš lietojuši ciklosporīnu (skatīt apakšpunktus 4. 2. un 4. 5.).
Ventricular hypertrophy or hypertrophy of the septum, reported as cardiomyopathies, have been observed in Prograf treated patients on rare occasions and may therefore also occur with Advagraf.
5 Prograf lietošanas laikā retos gadījumos pacientiem novērota kambaru hipertrofija vai starpsienas hipertrofija, kas ziņotas kā kardiomiopātijas, tāpēc tās iespējamas arī Advagraf lietošanas laikā.
Most cases have been reversible, occurring with tacrolimus blood trough concentrations much higher than the recommended maximum levels.
Vairums gadījumu bija atgriezeniski un radās galvenokārt tad, kad takrolīma minimālā koncentrācija asinīs bija daudz lielāka par ieteicamo maksimālo līmeni.
Other factors observed to increase the risk of these clinical 5 conditions included pre-existing heart disease, corticosteroid usage, hypertension, renal or hepatic dysfunction, infections, fluid overload, and oedema.
Citi faktori, kurus novēroja saistībā ar palielinātu šo klīnisko stāvokļu risku, bija iepriekš eksistējoša sirds slimība, kortikosteroīdu lietošana, hipertensija, nieru vai aknu darbības traucējumi, infekcijas, pārmērīgs šķidruma daudzums organismā un tūska.
Accordingly, high-risk patients receiving substantial immunosuppression should be monitored, using such procedures as echocardiography or ECG pre- and post-transplant (e. g. initially at 3 months and then at 9 -12 months).
Sakarā ar to, augsta riska pacienti, kas saņem nozīmīgu imūnsupresīvu terapiju, jākontrolē, veicot ehokardiogrāfiju vai EKG pirms un pēc transplantācijas (piemēram, sākumā pēc 3 mēnešiem un tad pēc 9 – 12 mēnešiem).
If abnormalities develop, dose reduction of Advagraf therapy, or change of treatment to another immunosuppressive agent should be considered.
Konstatējot novirzes no normas, jāapsver Advagraf devas mazināšana vai maiņa uz citu imūnsupresīvu līdzekli.
Tacrolimus may prolong the QT interval but at this time lacks substantial evidence for causing Torsades de Pointes.
Takrolīms var pagarināt QT intervālu, bet šajā gadījumā nav nozīmīgu pierādījumu par Torsades de Pointes izraisīšanu.
Caution should be exercised in patients with diagnosed or suspected Congenital Long QT Syndrome.
Piesardzība jāievēro pacientiem, kam ir diagnosticēts iedzimts gara QT intervāla sindroms vai ir aizdomas par to.
Patients treated with tacrolimus have been reported to develop EBV-associated lymphoproliferative disorders.
Pacientiem, ārstēšanas laikā ar takrolīmu, novēroja EBV- saistītu limfoproliferācijas traucējumus.
A combination of immunosuppressives such as antilymphocytic antibodies given concomitantly increases the risk of EBV-associated lymphoproliferative disorders.
Vienlaikus lietošana kombinācijā ar imūnosupresīviem līdzekļiem, tādām kā antilimfocītu antivielas, paaugstina EBV - saistītu limfoproliferācijas traucējumus.
EBV-Viral Capsid Antigen (VCA)-negative patients have been reported to have an increased risk of developing lymphoproliferative disorders.
Pacientiem ar negatīvu EBV- Vīrusa Kapsīda Antigēna (VCA) testu, tāpat paaugstina limfoproliferācijas traucējumu attīstīšanos.
Therefore, in this patient group, EBV-VCA serology should be ascertained before starting treatment with Advagraf.
Līdz ar to, šai pacientu grupai obligāti jānoteic EBV- VCA serumā līdz ārstēšanas sākumam ar Advagraf.
During treatment, careful monitoring with EBV- PCR is recommended.
Ieteicams rūpīgi novērot EBV- PCR reakciju visā ārstēšanas periodā.
Positive EBV-PCR may persist for months and is per se not indicative of lymphoproliferative disease or lymphoma.
Pozitīva EBV- PCR reakcija var pastāvēt vairākus mēnešus un tās nav limfoproliferācijas slimības vai limfomas norādošs faktors.
Patients treated with immunosuppressants, including Advagraf are at increased risk for opportunistic infections (bacterial, fungal, viral and protozoal).
Pacienti, kas tiek ārstēti ar imūnsupresantiem, ieskaitot Advagraf, ir pakļauti oportūnistisko infekciju (bakteriālu, sēnīšinfekciju, vīrusu izraisītu un vienšūņu izraisītu) rašanās riskam.
Among these conditions are BK virus associated nephropathy and JC virus associated progressive multifocal leukoencephalopathy (PML).
To starpā iespējama nefropātija, kas saistīta ar BK vīrusu un progresējoša multifokāla leikoencefalopātija (PML), kas saistīta ar Džona Kanningama (JC) vīrusu.
These infections are often related to a high total immunosuppressive burden and may lead to serious or fatal conditions that physicians should consider in the differential diagnosis in immunosuppressed patients with deteriorating renal function or neurological symptoms.
Šīs infekcijas bieži ir saistītas ar augstu kopējo imūnsupresīvo slodzi un var izraisīt nopietnas vai letālas sekas, kas ārstam jāņem vērā veicot dažādus izmeklējumus imūnosupresētiem pacientiem ar pasliktinātu nieru darbību vai neiroloģiskiem simptomiem.
As with other immunosuppressive agents, owing to the potential risk of malignant skin changes, exposure to sunlight and UV light should be limited by wearing protective clothing and using a sunscreen with a high protection factor.
Tāpat kā citu imūnsupresīvu līdzekļu lietošanas gadījumā, ļaundabīgu ādas pārmaiņu iespējamā riska dēļ, jāierobežo saules staru un UV starojumu ietekme, valkājot aizsargājošu apģērbu un lietojot saules aizsargkrēmu ar augstu aizsardzības faktoru.
As with other potent immunosuppressive compounds, the risk of secondary cancer is unknown (see section 4.8).
Tāpat kā lietojot citus spēcīgus imunitāti nomācošus līdzekļus, sekundāra vēža risks nav zināms (skatīt apakšpunktu 4. 8.).
Patients treated with tacrolimus have been reported to develop posterior reversible encephalopathy syndrome (PRES).
Ziņots, ka ar takrolīmu ārstētiem pacientiem attīstās mugurējas atgriezeniskas encefalopātijas sindroms (posterior reversible encephalopathy syndrome, PRES).
MRI) should be performed.
Ja takrolīmu lietojošiem pacientiem rodas par PRES liecinoši simptomi, piemēram, galvassāpes, psihiskā stāvokļa pārmaiņas, krampji un redzes traucējumi, jāveic radioloģiska procedūra (piemēram, MR skenēšana).
If PRES is diagnosed, adequate blood pressure and seizure control and immediate discontinuation of systemic tacrolimus is advised.
Ja tiek diagnosticēts PRES, ieteicams nodrošināt atbilstošu asinsspiediena un krampju kontroli un tūlīt pārtraukt sistēmisku takrolīma lietošanu.
Most patients completely recover after appropriate measures are taken.
Pēc atbilstošu pasākumu veikšanas lielākā daļa pacientu atveseļojas.
As Advagraf prolonged-release capsules contain lactose, special care should be taken in patients with rare hereditary problems of galactose intolerance, the Lapp lactase deficiency or glucose-galactose malabsorption.
Tā kā Advagraf ilgstošās darbības kapsulas satur laktozi, pacientiem ar retu iedzimtu galaktozes nepanesību, Lapp laktāzes deficītu vai glikozes- galaktozes malabsorbciju jāievēro īpaša piesardzība.
Metabolic interactions Systemically available tacrolimus is metabolised by hepatic CYP3A4.
Metaboliska mijiedarbība Sistēmiski pieejams takrolīms metabolizējas ar aknu CYP3A4 enzīma palīdzību.
There is also evidence of gastrointestinal metabolism by CYP3A4 in the intestinal wall.
Pierādīts arī gastrointestināls metabolisms, ko zarnu sienā veic CYP3A4.
Concomitant use of medicinal products or herbal remedies known to inhibit or induce CYP3A4 may affect the metabolism of tacrolimus and thereby increase or decrease tacrolimus blood levels.
Lietojot vienlaikus zāles vai augu valsts līdzekļus, kas inhibē vai inducē CYP3A4, var mainīties takrolīma metabolisms un līdz ar to samazināties vai palielināties takrolīma koncentrācija asinīs.
Strong interactions have been observed with antifungal agents such as ketoconazole, fluconazole, itraconazole and voriconazole, the macrolide antibiotic erythromycin or HIV protease inhibitors (e. g.
Tādēļ ieteicams kontrolēt takrolīma koncentrāciju asinīs, ja vienlaikus tiek lietotas šādas zāles, kas var potenciāli mainīt CYP3A metabolismu, un atbilstoši pielāgot takrolīma devu, lai saglabātu līdzīgu takrolīma iedarbību (skatīt apakšpunktus 4. 2. un 4. 4.).
6 ritonavir).
6 Metabolisma inhibitori Klīniski novērots, ka takrolīma koncentrāciju asinīs palielina:
Concomitant use of these substances may require decreased tacrolimus doses in nearly all patients.
Lietojot vienlaikus šīs zāles, gandrīz visiem pacientiem var būt jāsamazina takrolīma deva.
Pharmacokinetics studies have indicated that the increase in blood levels is mainly a result of increase in oral bioavailability of tacrolimus owing to the inhibition of gastrointestinal metabolism.
Farmakokinētiskie pētījumi norāda, ka līmeņa paaugstināšanās asinīs ir galvenokārt takrolīma perorālas biopieejamības paaugstināšanās rezultāts, sakarā ar metabolisma inhibēšanu kuņģa- zarnu traktā.
Effect on hepatic clearance is less pronounced.
Ietekme uz aknu klīrensu ir mazāk izteikta.
Weaker interactions have been observed with clotrimazole, clarithromycin, josamycin, nifedipine, nicardipine, diltiazem, verapamil, danazol, ethinylestradiol, omeprazole and nefazodone.
Vājāka mijiedarbība novērota ar klotrimazolu, klaritromicīnu, josamicīnu, nifedipīnu, nikardipīnu, diltiazemu, verapamilu, danazolu, etinilestradiolu, omeprazolu un nefazodonu.
In vitro the following substances have been shown to be potential inhibitors of tacrolimus metabolism: bromocriptine, cortisone, dapsone, ergotamine, gestodene, lidocaine, mephenytoin, miconazole, midazolam, nilvadipine, norethindrone, quinidine, tamoxifen, (triacetyl)oleandomycin.
In vitro novērots, ka iespējami takrolīma metabolisma inhibitori ir: bromokriptīns, kortizons, dapsons, ergotamīns, gestodēns, lidokaīns, mefenitoīns, mikonazols, midazolāms, nilvadipīns, noretindrons, hinidīns, tamoksifēns, (triacetil) oleandomicīns.
Grapefruit juice has been reported to increase the blood level of tacrolimus and should therefore be avoided.
Ziņots, ka greipfrūtu sula palielina takrolīma koncentrāciju asinīs un tādēļ no tās lietošanas ir jāizvairās.
Lansoprazol and ciclosporin may potentially inhibit CYP3A4-mediated metabolism of tacrolimus and thereby increase tacrolimus whole blood concentrations.
Lansoprazols un ciklosporīns ir spējīgi inhibēt takrolīma CYP3A4- pastarpinātu metabolismu un tādējādi paaugstināt takrolīma kopēju koncentrāciju asinīs.
Inducers of metabolism Clinically the following substances have been shown to decrease tacrolimus blood levels:
Metabolisma induktori Klīniski novērots, ka takrolīma koncentrāciju asinīs samazina:
John’ s Wort (Hypericum perforatum) which may require increased tacrolimus doses in almost all patients.
Spēcīga mijiedarbība novērota ar rifampicīnu, fenitoīnu, divšķautņu asinszāli (Hypericum perforatum), kā dēļ gandrīz visiem pacientiem var būt nepieciešama palielināta takrolīma deva.
Clinically significant interactions have also been observed with phenobarbital.
Klīniski nozīmīga mijiedarbība novērota arī ar fenobarbitālu.
Maintenance doses of corticosteroids have been shown to reduce tacrolimus blood levels.
Novērots, ka kortikosteroīdu balstdeva samazina takrolīma līmeni asinīs.
High dose prednisolone or methylprednisolone administered for the treatment of acute rejection have the potential to increase or decrease tacrolimus blood levels.
Augstas prednizolona vai metilprednizolona devas, ko lieto akūtas tremes ārstēšanai, var palielināt vai samazināt takrolīma līmeni asinīs.
Carbamazepine, metamizole and isoniazid have the potential to decrease tacrolimus concentrations.
Karbamazepīns, metamizols un izoniazīds var samazināt takrolīma koncentrāciju.
Effect of tacrolimus on the metabolism of other medicinal products Tacrolimus is a known CYP3A4 inhibitor; thus concomitant use of tacrolimus with medicinal products known to be metabolised by CYP3A4 may affect the metabolism of such medicinal products.
Takrolīma ietekme uz citu zāļu metabolismu Zināms, ka takrolīms ir CYP3A4 inhibitors; tādēļ takrolīma un citu zāļu, ko metabolizē CYP3A4, vienlaikus lietošana var ietekmēt šo zāļu metabolismu.
The half-life of ciclosporin is prolonged when tacrolimus is given concomitantly.
Lietojot vienlaikus ar takrolīmu, pagarinās ciklosporīna eliminācijas pusperiods.
In addition, synergistic/ additive nephrotoxic effects can occur.
Papildus tam var rasties sinerģiska/ papildus nefrotoksiska ietekme.
For these reasons, the combined administration of ciclosporin and tacrolimus is not recommended and care should be taken when administering tacrolimus to patients who have previously received ciclosporin (see sections 4.2 and 4.4).
Šā iemesla dēļ kombinēta ciklosporīna un takrolīma lietošana nav ieteicama un pacientiem, kam tiek ordinēts takrolīms un kas iepriekš lietojuši ciklosporīnu, jāievēro piesardzība (skatīt apakšpunktus 4. 2. un 4. 4.).
Tacrolimus has been shown to increase the blood level of phenytoin.
Konstatēja, ka takrolīms palielina fenitoīna koncentrāciju asinīs.
As tacrolimus may reduce the clearance of steroid-based contraceptives leading to increased hormone exposure, particular care should be exercised when deciding upon contraceptive measures.
Tā kā takrolīms var mazināt steroīdu kontraceptīvo līdzekļu klīrensu, kas var radīt pastiprinātu hormonu ietekmi uz organismu, īpaša uzmanība jāpievērš kontracepcijas metodes izvēlei.
Limited knowledge of interactions between tacrolimus and statins is available.
Nav pieejams pietiekams daudzums informācijas par mijiedarbību starp takrolīmu un statīniem.
Clinical data suggest that the pharmacokinetics of statins are largely unaltered by the co-administration of tacrolimus.
Klīniskie dati liecina, ka, lietojot vienlaikus ar takrolīmu, statīnu farmakokinētika būtiski nemainās.
Animal data have shown that tacrolimus could potentially decrease the clearance and increase the half- life of pentobarbital and antipyrine.
Dati par dzīvniekiem liecina, ka takrolīms var iespējami pazemināt fenobarbitāla un antipirīna klīrensu un palielināt to eliminācijas pusperiodu.
Other potential interactions that may increase systemic exposure of tacrolimus Prokinetic agents such as metoclopramide and cisapride.
Citas potenciālas mijiedarbības, kas var palielināt takrolīma sistēmisku ekspozīciju Prokinētiskie aģenti, tādi kā metoklopramīds un cisaprīds.
Cimetidine.
Cimetidīns.
Magnesium-aluminum-hydroxide.
Magnija alumīnija hidroksīds.
Other interactions which have led to clinically detrimental effects Concurrent use of tacrolimus with medicinal products known to have nephrotoxic or neurotoxic effects may increase these effects (e. g., aminoglycosides, gyrase inhibitors, vancomycin, cotrimoxazole, NSAIDs, ganciclovir or aciclovir).
Cita veida mijiedarbība, kas izraisījusi klīniski nelabvēlīgu ietekmi Takrolīma vienlaikus lietošana ar zālēm, kam zināma nefrotoksiska vai neirotoksiska ietekme (piemēram, aminoglikozīdiem, žirāzes inhibitoriem, vankomicīnu, kotrimoksazolu, NPL, ganciklovīru vai aciklovīru), var šo ietekmi pastiprināt.
Enhanced nephrotoxicity has been observed following the administration of amphotericin B and ibuprofen in conjunction with tacrolimus.
Pastiprināta nefrotoksicitāte novērota pēc amfotericīna B un ibuprofēna vienlaikus lietošanas ar takrolīmu.
As tacrolimus treatment may be associated with hyperkalaemia, or may increase pre-existing hyperkalaemia, high potassium intake, or potassium-sparing diuretics (e. g., amiloride, triamterene, or spironolactone) should be avoided.
7 Tā kā takrolīma terapija var izraisīt hiperkaliēmiju vai paaugstināt jau esošu hiperkaliēmiju, jāizvairās no liela kālija daudzuma vai kālijsaudzējošu diurētiku (piemēram, amilorīda, triamterēna vai spironolaktona) lietošanas.
Immunosuppressants may affect the response to vaccination and vaccination during treatment with tacrolimus may be less effective.
Imūnsupresanti var ietekmēt atbildes reakciju pret vakcināciju, kas takrolīma terapijas laikā var būt mazāk efektīva.
The use of live attenuated vaccines should be avoided.
Jāizvairās no dzīvu novājinātu vakcīnu lietošanas.
Protein binding considerations 7 Tacrolimus is extensively bound to plasma proteins.
Saistīšanās ar olbaltumvielām Takrolīms plaši saistās ar plazmas olbaltumvielām.
Possible interactions with other medicinal products known to have high affinity for plasma proteins should be considered (e. g., NSAIDs, oral anticoagulants, or oral antidiabetics).
Jāņem vērā iespējama mijiedarbība ar zālēm, kurām ir augsta afinitāte pret plazmas olbaltumvielām (piemēram, NPL, iekšķīgi lietojamiem antikoagulantiem vai iekšķīgi lietojamiem pretdiabēta līdzekļiem).
Human data show that tacrolimus crosses the placenta.
Dati par cilvēkiem liecina, ka takrolīms var šķērsot placentu.
Limited data from organ transplant recipients show no evidence of an increased risk of adverse events on the course and outcome of pregnancy under tacrolimus treatment compared with other immunosuppressive medicinal products.
Dati, kas pieejami no orgānu transplantātu recipientiem, neliecina par palielinātu nevēlamu gadījumu skaitu uz grūtniecību vai tās iznākumu risku takrolīma lietošanas laikā, salīdzinot ar citiem imūnsupresīviem līdzekļiem.
To date, no other relevant epidemiological data are available.
Līdz šim citi nozīmīgi plašu pētījumu dati nav pieejami.
Tacrolimus treatment can be considered in pregnant women, when there is no safer alternative and when the perceived benefit justifies the potential risk to the foetus.
Ja auglis dzemdē (in utero) ir bijis pakļauts takrolīma ietekmei, ieteicams novērot, vai jaundzimušajam nerodas iespējamas takrolīma nevēlamas blakusparādības (īpaši ietekme uz nierēm).
In case of in utero exposure, monitoring of the newborn for the potential adverse events of tacrolimus is recommended (in particular effects on the kidneys). There is a risk for premature delivery (< 37 week) as well as for hyperkalaemia in the newborn (incidence 8 of 111 neonates, i. e.
Pastāv priekšlaicīgu dzemdību (< 37. nedēļu), kā arī hiperkaliēmijas risks jaundzimušajam (8 gadījumi uz 111 jaundzimušajiem, t. i.
7.2%) which, however normalises spontaneously.
7, 2%), kas tomēr spontāni normalizējas.
In rats and rabbits, tacrolimus caused embryofoetal toxicity at doses which demonstrated maternal toxicity (see section 5.3).
Žurkām un trušiem takrolīms radīja toksisku ietekmi uz embriju un augli, lietojot devas, kam pierādīta toksiska ietekme uz mātītes organismu (skatīt apakšpunktu 5. 3.).
Tacrolimus affected fertility in male rats (see section 5.3).
Žurkām takrolīms ietekmēja tēviņu auglību (skatīt apakšpunktu 5. 3.).
Lactation Human data demonstrate that tacrolimus is excreted in breast milk.
Zīdīšana Dati par cilvēkiem liecina, ka takrolīms izdalās mātes pienā.
As detrimental effects on the newborn cannot be excluded, women should not breast-feed whilst receiving Advagraf.
Tā kā nevar izslēgt kaitīgu ietekmi uz jaundzimušo, sievietes, kas lieto Advagraf, nedrīkst zīdīt bērnu.
Tacrolimus may cause visual and neurological disturbances.
Takrolīms var izraisīt redzes un neiroloģiskus traucējumus.
This effect may be enhanced if Advagraf is administered in association with alcohol.
Šī ietekme var pastiprināties, ja Advagraf lieto vienlaikus ar alkoholu.
The adverse reaction profile associated with immunosuppressive agents is often difficult to establish owing to the underlying disease and the concurrent use of multiple medications.
Imūnsupresīvo blakusparādību profilu bieži ir grūti noteikt sakarā ar pamatslimību un vienlaikus terapiju ar vairākām zālēm.
Many of the adverse reactions stated below are reversible and/ or respond to dose reduction.
Daudzas no zemāk minētām blakusparādībām ir atgriezeniskas un/ vai mazinās pēc devas mazināšanas.
Adverse reactions are listed below in descending order by frequency of occurrence: very common (≥ 1/ 10); common (≥ 1/ 100 to < 1/ 10); uncommon (≥ 1/ 1,000 to < 1/ 100); rare (≥ 1/ 10,000 to < 1/ 1,000); very rare (< 1/ 10,000), not known (cannot be estimated from the available data).
Zemāk minētas nevēlamās blakusparādības sakārtotas lejupejošā secībā pēc tās sastopamības biežuma: ļoti bieži (≥1/ 10); bieži (≥1/ 100 līdz < 1/ 10); retāk (≥1/ 1 000 līdz < 1/ 100); reti (≥1/ 10 000 līdz < 1/ 1 000); ļoti reti (< 1/ 10 000,), nezināmi (nevar noteikt pēc pieejamiem datiem).
Cardiac disorders common: uncommon:
Sirds funkcijas traucējumi išēmiski koronārās artērijas traucējumi, tahikardija bieži: retāk: reti:
ischaemic coronary artery disorders, tachycardia ventricular arrhythmias and cardiac arrest, heart failures, cardiomyopathies, ventricular hypertrophy, supraventricular arrhythmias, palpitations, ECG investigations abnormal, heart rate and pulse investigations abnormal
kambaru aritmijas un sirdsdarbības apstāšanās, sirds mazspēja, kardiomiopātijas, kambaru hipertrofija, supraventrikulāras aritmijas, sirdsklauves, patoloģiska EKG atrade, patoloģiskas sirdsdarbības ātruma un pulsa pārmaiņas perikarda izsvīdums
rare: very rare:
ļoti reti:
pericardial effusion echocardiogram abnormal
patoloģiska ehokardiogrāfiskā aina
Blood and lymphatic system disorders common:
Asins un limfatiskās sistēmas traucējumi
anaemia, leukopenia, thrombocytopenia, leukocytosis, red blood cell analyses abnormal
8 anēmija, leikopēnija, trombocitopēnija, leikocitoze, patoloģiski sarkano asins šūnu bieži: analīžu rezultāti retāk: reti:
coagulopathies, coagulation and bleeding analyses abnormal, pancytopenia, neutropenia
koagulopātijas, patoloģiski asinsreces un asinsteces analīžu rezultāti, pancitopēnija, neitropēnija trombotiska trombocitopēniska purpura, hipoprotrombinēmija
rare:
Nervu sistēmas traucējumi ļoti bieži: bieži:
thrombotic thrombocytopenic purpura, hypoprothrombinaemia
trīce, galvassāpes krampji, samaņas traucējumi, parestēzijas un dizestēzijas, perifēras neiropātijas, reibonis, rakstīšanas traucējumi, nervu sistēmas traucējumi
Nervous system disorders very common: common:
retāk:
tremor, headache seizures, disturbances in consciousness, paraesthesias and dysaesthesias, peripheral neuropathies, dizziness, writing impaired, nervous system disorders 8
koma, asiņošana centrālā nervu sistēmā un cerebrovaskulāri traucējumi, paralīze un parēze, encefalopātija, runas un valodas traucējumi, amnēzija
uncommon:
reti: ļoti reti:
coma, central nervous system haemorrhages and cerebrovascular accidents, paralysis and paresis, encephalopathy, speech and language abnormalities, amnesia
hipertonija miastēnija
rare: very rare:
Acu bojājumi bieži:
hypertonia myasthenia
neskaidra redze, fotofobija, acu patoloģijas
Eye disorders
retāk: reti:
common: uncommon: rare:
katarakta aklums
vision blurred, photophobia, eye disorders cataract blindness
Ausu un labirinta bojājumi troksnis ausīs bieži: retāk: reti: ļoti reti:
Ear and labyrinth disorders common: uncommon: rare: very rare:
pavājināta dzirde neirosensors kurlums dzirdes traucējumi
tinnitus hypoacusis deafness neurosensory hearing impaired
Elpošanas sistēmas
Respiratory, thoracic and mediastinal disorders common:
traucējumi, krūšu kurvja un videnes slimības
dyspnoea, parenchymal lung disorders, pleural effusion, pharyngitis, cough, nasal congestion and inflammations
aizdusa, plaušu parenhīmas slimības, pleiras izsvīdums, faringīts, klepus, aizlikts bieži: deguns un iekaisums retāk: reti:
respiratory failures, respiratory tract disorders, asthma acute respiratory distress syndrome
elpošanas mazspēja, elpceļu slimības, bronhiālā astma akūts respiratorā distresa sindroms
Gastrointestinal disorders very common: common:
Kuņģa- zarnu trakta traucējumi ļoti bieži: bieži:
diarrhoea, nausea gastrointestinal inflammatory conditions, gastrointestinal ulceration and perforation, gastrointestinal haemorrhages, stomatitis and ulceration, ascites, vomiting, gastrointestinal and abdominal pains, dyspeptic signs and symptoms, constipation, flatulence, bloating and distension, loose stools, gastrointestinal signs and symptoms
caureja, slikta dūša kuņģa- zarnu trakta iekaisuma slimības, kuņģa- zarnu trakta čūlas un perforācija, kuņģa- zarnu trakta asiņošana, stomatīts un čūlas, ascīts, vemšana, kuņģa- zarnu trakta un vēdera sāpes, dispepsijas pazīmes un simptomi, aizcietējums, meteorisms, vēdera uzpūšanās un distensija, mīksti izkārnījumi, kuņģa- zarnu trakta darbības traucējumu pazīmes un simptomi
uncommon:
retāk: reti:
ileus paralytic, peritonitis, acute and chronic pancreatitis, blood amylase increased, gastrooesophageal reflux disease, impaired gastric emptying
paralītisks ileuss, peritonīts, akūts un hronisks pankreatīts, palielināts amilāzes līmenis asinīs, gastroezofagālā atviļņa slimība, kuņģa iztukšošanās traucējumi subileuss, aizkuņģa dziedzera pseidocista
Renal and urinary disorders very common: common:
Nieru un urīnizvades sistēmas traucējumi ļoti bieži: bieži:
renal impairment renal failure, renal failure acute, oliguria, renal tubular necrosis, nephropathy toxic, urinary abnormalities, bladder and urethral symptoms
nieru darbības traucējumi nieru mazspēja, akūta nieru mazspēja, oligūrija, nieru kanāliņu nekroze, toksiska nefropātija, urīna patoloģiskas pārmaiņas, urīnpūšļa un urīnizvadkanāla simptomi
uncommon: very rare:
retāk: ļoti reti:
anuria, haemolytic uraemic syndrome nephropathy, cystitis haemorrhagic
anūrija, hemolītiski urēmiskais sindroms nefropātija, hemorāģisks cistīts
Skin and subcutaneous tissue disorders common: uncommon: rare: very rare:
Ādas un zemādas audu bojājumi nieze, izsitumi, alopēcija, pinnes, pastiprināta svīšana bieži: retāk: reti:
pruritus, rash, alopecias, acne, sweating increased dermatitis, photosensitivity toxic epidermal necrolysis (Lyell’ s syndrome) Stevens Johnson syndrome
dermatīts, fotosensitivitāte toksiska epidermas nekrolīze (Laiela sindroms)
Musculoskeletal and connective tissue disorders common: uncommon:
ļoti reti:
arthralgia, muscle cramps, pain in limb, back pain joint disorders
9 Skeleta- muskuļu un saistaudu sistēmas bojājumi artralģija, muskuļu krampji, sāpes ekstremitātēs, sāpes mugurā bieži: retāk:
Endocrine disorders rare: hirsutism
locītavu bojājumi
Metabolism and nutrition disorders very common: common:
Endokrīnās sistēmas traucējumi hirsūtisms reti:
hyperglycaemic conditions, diabetes mellitus, hyperkalaemia hypomagnesaemia, hypophosphataemia, hypokalaemia, hypocalcaemia, hyponatraemia, fluid overload, hyperuricaemia, appetite decreased, anorexia,
Vielmaiņas un uztures traucējumi ļoti bieži: bieži:
9 metabolic acidoses, hyperlipidaemia, hypercholesterolaemia, hypertriglyceridaemia, other electrolyte abnormalities
hiperglikēmija, cukura diabēts, hiperkaliēmija hipomagnēmija, hipofosfātēmija, hipokaliēmija, hipokalciēmija, hiponātriēmija, hipervolēmija, hiperurikēmija, samazināta ēstgriba, anoreksija, metaboliskā acidoze, hiperlipidēmija, hiperholesterīnēmija, hipertriglicerīdēmija, citas elektrolītu novirzes
uncommon:
retāk:
dehydration, hypoproteinaemia, hyperphosphataemia, hypoglycaemia
dehidratācija, hipoproteīnēmija, hiperfosfātēmija, hipoglikēmija
Infections and infestations As is well known for other potent immunosuppressive agents, patients receiving tacrolimus are frequently at increased risk for infections (viral, bacterial, fungal, protozoal).
Infekcijas un infestācijas Tāpat kā tas labi zināms par citiem imūnsupresīviem līdzekļiem, arī pacientiem, kas saņem takrolīmu, bieži ir palielināts infekciju (vīrusu, bakteriālu, sēnīšu un vienšūņu) risks.
The course of pre- existing infections may be aggravated.
Iepriekš esošu infekciju norise var paasināties.
Both generalised and localised infections can occur.
Var rasties gan vispārējās, gan vietējas infekcijas.
Cases of BK virus associated nephropathy, as well as cases of JC virus associated progressive multifocal leukoencephalopathy (PML), have been reported in patients treated with immunosuppressants, including Advagraf.
Pacientiem, kas lietojuši imūnosupresantus, ieskaitot Advagraf, novērota ar BK vīrusu saistīta nefropātija, kā arī ar Džona Kanningama (JC) vīrusu saistīta progresējoša multifokāla leikoencefalopātija (PML).
Injury, poisoning and procedural complications common:
Traumas, saindēšanās un ar manipulācijām saistītas komplikācijas primāra transplantāta disfunkcija bieži:
A number of associated cases of transplant rejection have been reported (frequency cannot be estimated from available data).
Saistībā ar to ziņots par vairākiem transplantāta atgrūšanas gadījumiem (sastopamības biežumu pēc pieejamiem datiem nevar noteikt).