qanastek/EMEA-V3 huggingface dataset:
Hypotension, orthostatic hypotension
Hipotensija, ortostatiska hipotensija
Dyspnoea Respiratory distress (including pneumonitis and pulmonary oedema)
Aizdusa Respiratora distresa sindroms (arī pneimonīts un plaušu tūska)
Diarrhoea, dry mouth, flatulence, Abdominal pain, constipation, dyspepsia, vomiting Gastritis
Caureja, sausuma sajūta mutē, meteorisms Sāpes vēderā, aizcietējums, dispepsija, vemšana Gastrīts
Hepatobiliary disorders
un/ vai žults izvades sistēmas traucējumi Reti:
Abnormal hepatic function/ liver disorder
Aknu darbības izmaiņas/ aknu darbības traucējumi
Angioedema, erythema, pruritus, rash, hyperhidrosis, urticaria
Angioneirotiska tūska, eritēma, nieze, izsitumi, hiperhidroze, nātrene
Muscoloskeletal, connective tissue and bone disorders
Skeleta- muskuļu un saistaudu sistēmas bojājumi
Back pain, muscle spasms myalgia Arthralgia, muscle cramps, pain in limb
Sāpes mugurā, muskuļu spazmas, mialģija Artralģija, muskuļu krampji, sāpes ekstremitātēs
Erectile dysfunction
Erektīlā disfunkcija
Chest pain Influenza-like illness, pain
Sāpes krūtīs Gripai līdzīga slimība, sāpes
Investigations
8 Izmeklējumi
Blood uric acid increased Blood creatinine increased, blood creatine phosphokinase increased, hepatic enzyme increased
Paaugstināts urīnskābes līmenis asinīs Paaugstināts kreatinīna līmenis asinīs, paaugstināts kreatīnfosfokināzes līmenis asinīs, paaugstināts aknu enzīmu līmenis
8 Additional information on individual components Undesirable effects previously reported with one of the individual components may be potential undesirable effects with Kinzalkomb, even if not observed in clinical trials with this product.
Papildus informācija par atsevišķām sastāvdaļām Iepriekšējie ziņojumi par katras no sastāvdaļas blakusparādībām ir arī potenciālās Kinzalkomb blakusparādības, pat ja tās nav pieminētas klīniskajos pētījumos ar šīm zālēm.
Telmisartan:
Telmisartāns:
Undesirable effects occurred with similar frequency in placebo and telmisartan treated patients.
Blakusparādību biežums bija vienāds gan ar placebo, gan ar telmisartānu ārstētiem pacientiem.
The overall incidence of adverse events reported with telmisartan (41.4%) was usually comparable to placebo (43.9%) in placebo controlled trials.
Kopumā ziņojumi par blakusparādību biežumu lietojot telmisartānu (41, 4%) ir salīdzināmi ar placebo (43, 9%), kas pierādīts placebo kontrolētajos pētījumos.
The following adverse drug reactions listed below have been accumulated from all clinical trials including 5788 hypertensive patients treated with telmisartan.
Zemāk uzskaitīto blakusparādību biežums apvienots no klīnisko pētījumu ziņojumiem par 5788 hipertensijas pacientiem, kuri terapijā lietojuši telmisartānu:
Adverse reactions of unknown frequency reported with the use of telmisartan alone include:
Lietojot telmisartānu monoterapijā, ziņots par šādām blakusparādībām, kuru rašanās biežums nav zināms.
Upper respiratory tract infection, urinary tract infection including cystitis
Augšējo elpceļu infekcija, urīnceļu infekcija, ieskaitot cistītu
Eosinophilia, anaemia, thrombocytopenia
Eozinofīlija, anēmija, trombocitopēnija
Hypersensitivity, anaphylactic reactions
Paaugstināta jutība, anafilaktiskas reakcijas
Not known:
funkcijas traucējumi Nav zināmi:
Stomach discomfort
Nepatīkama sajūta kuņģī
Skin and subcutaneous tissue disorders
un zemādas audu bojājumi Nav zināmi:
Eczema, drug eruption, toxic skin eruption
Ekzēma, zāļu izraisīti izsitumi, toksiski ādas izsitumi
Arthrosis, tendon pain
Artroze, cīpslas sāpes
Renal dysfunction, renal impairment (including acute renal failure)
Nieru disfunkcija, nieru bojājums (arī akūta nieru mazspēja)
Asthenia, drug ineffective
Astēnija, zāļu neefektivitāte
Investigations
9 Izmeklējumi
Haemoglobin decreased
Pazemināts hemoglobīna līmenis
Hydrochlorothiazide:
Hidrohlortiazīds:
Hydrochlorothiazide may cause or exacerbate hypovolaemia which could lead to electrolyte imbalance (see section 4.4).
Hidrohlortiazīds var izraisīt vai paasināt ar hipovolēmiju, kas var radīt elektrolītu līdzsvara traucējumus (skatīt apakšpunktu 4. 4).
Adverse reactions of unknown frequency reported with the use of hydrochlorothiazide alone include:
Hidrohlortiazīda monoterapijas izraisītās blakusparādības, kuru biežums nav zināms, ir sekojošas:
Sialoadenitis
Sialadenīts
9 Blood and lymphatic system disorders
Asins un limfātiskās sistēmas traucējumi
Anaemia aplastic, haemolytic anaemia, bone marrow failure, leukopenia, neutropenia, agranulocytosis, thrombocytopenia
Aplastiska anēmija, hemolītiskā anēmija, kaulu smadzeņu darbības nomākums, leikopēnija, neitropēnija, agranulocitoze, trombocitopēnija
Anaphylactic reactions, hypersensitivity
Anafilaktiskas reakcijas, paaugstināta jutība
Diabetes mellitus inadequate control
Nekontrolēts cukura diabēts
Anorexia, appetite decreased, electrolyte imbalance, hypercholesterolaemia, hyperglycaemia, hypovolaemia
Anoreksija, samazināta ēstgriba, elektrolītu līdzsvara traucējumi, hiperholesterinēmija, hiperglikēmija, hipovolēmija
Restlessness
Nemiers
Light-headedness
Neskaidra sajūta galvā
Not known
Nav zināmi:
Vasculitis necrotizing
Nekrotizējošs vaskulīts
Pancreatitis, stomach discomfort
Pankreatīts, diskomforta sajūta kuņģī
Hepatobiliary disorders
Aknu
Not known:
un/ vai žultsceļu traucējumi Nav zināmi:
Jaundice hepatocellular, jaundice cholestatic
Hepatocelulāra dzelte, holestātiska dzelte
Lupus-like syndrome, photosensitivity reactions, skin vasculitis, toxic epidermal necrolysis
Sarkanai vilkēdei līdzīgs sindroms, fotosensibilizācijas reakcijas, ādas vaskulīts, toksiska epidermāla nekrolīze
Weakness
Vājums
Nephritis interstitial, renal dysfunction, glycosuria
Intersticiālais nefrīts, nieru bojājums, glikozūrija
Triglycerides increased
Paaugstināts triglicerīdu līmenis
There is limited information available for telmisartan with regard to overdose in humans.
Par telmisartāna pārdozēšanu cilvēkam ir maz datu.
The degree to which hydrochlorothiazide is removed by haemodialysis has not been established.
Cik lielu daudzumu hidrohlortiazīda ir iespējams izvadīt ar hemodialīzes palīdzību, nav zināms.
The most prominent manifestations of telmisartan overdose were hypotension and tachycardia; bradycardia, dizziness, vomiting, increase in serum creatinine, and acute renal failure have also been reported.
Vispamanāmākie telmisartāna pārdozēšanas simptomi ir hipotensija un tahikardija.
Overdose with hydrochlorothiazide is associated with electrolyte depletion
Ziņots arī par bradikardiju, reiboni, vemšanu, palielinātu kreatinīna līmeni serumā un akūtu nieru mazspēju.
10 (hypokalaemia, hypochloraemia) and hypovolaemia resulting from excessive diuresis.
Hidrohlortiazīda pārdozēšana ir saistīta ar elektrolītu deficīta attīstību (hipokaliēmiju un hipohlorēmiju) un hipovolēmiju, ko izraisa pārāk intensīva diurēze.
The most common signs and symptoms of overdose are nausea and somnolence.
Visbiežāk sastopamās pārdozēšanas pazīmes un simptomi ir slikta dūša un miegainība.
Hypokalaemia may result in muscle spasms and/ or accentuate arrhythmia associated with the concomitant use of digitalis glycosides or certain anti-arrhythmic medicinal products.
Ar vienlaicīgu sirds glikozīdu vai noteiktu antiaritmisko līdzekļu lietošanu saistītas hipokaliēmijas rezultātā ir iespējamas muskulatūras spazmas un/ vai sirds aritmijas pastiprināšanās.
Treatment:
Terapija:
Telmisartan is not removed by haemodialysis.
Telmisartānu nevar izvadīt ar hemodialīzi.
The patient should be closely monitored, and the treatment should be symptomatic and supportive.
Pacients uzmanīgi jānovēro, jāveic simptomātiska un uzturoša terapija.
Management depends on the time since ingestion and the severity of the symptoms.
Pasākumi ir atkarīgi no tā, pirms cik ilga laika preparāts ir ieņemts, kā arī no simptomu smaguma pakāpes.
Suggested measures include induction of emesis and/ or gastric lavage.
Ieteicams izraisīt vemšanu un/ vai skalot kuņģi.
Activated charcoal may be useful in the treatment of overdose.
Pārdozēšanas ārstēšanā var izmantot aktivēto ogli.
Serum electrolytes and creatinine should be monitored frequently.
Bieži jākontrolē elektrolītu un kreatinīna līmenis serumā.
If hypotension occurs, the patient should be placed in a supine position, with salt and volume replacements given quickly.
Ja attīstās hipotensija, pacients jānovieto guļus stāvoklī, nekavējoties jādod sāls un tilpuma aizvietotāji.
Angiotensin II receptor antagonists and diuretics, ATC code:
Angiotenzīna II receptoru antagonisti un diurētiskie līdzekļi, ATĶ kods:
C09DA07
C09D A0707
Kinzalkomb is a combination of an angiotensin II receptor antagonist, telmisartan, and a thiazide diuretic, hydrochlorothiazide.
Kinzalkomb ir kombinēts angiotenzīna II receptoru antagonista telmisartāna un tiazīdu diurētiskā līdzekļa hidrohlortiazīda preparāts.
The combination of these ingredients has an additive antihypertensive effect, reducing blood pressure to a greater degree than either component alone.
Šo ingredientu kombinācijai piemīt savstarpēji papildinoša antihipertensīva iedarbība, kas asinsspiedienu pazemina lielākā mērā nekā katrs komponents atsevišķi.
Kinzalkomb once daily produces effective and smooth reductions in blood pressure across the therapeutic dose range.
Kinzalkomb lietošana vienu reizi dienā ir efektīvāka un asinsspiediena pazemināšanu veic vienmērīgāk visā terapeitiskās devas amplitūdā.
Telmisartan is an orally effective and specific angiotensin II receptor subtype 1 (AT1) antagonist.
Telmisartāns ir perorāli lietojams, efektīvs un specifisks angiotenzīna II receptoru 1 apakštipa (AT1) antagonists.
Telmisartan displaces angiotensin II with very high affinity from its binding site at the AT1 receptor subtype, which is responsible for the known actions of angiotensin II.
Telmisartāns ar ļoti lielu afinitāti izspiež angiotenzīnu II no tā saistīšanās vietas ar AT1 apakštipa receptoriem, no kuras ir atkarīga zināmā angiotenzīna II iedarbība.
Telmisartan does not exhibit any partial agonist activity at the AT1 receptor.
Telmisartānam nepiemīt nekāda agonista aktivitāte attiecībā pret AT1 receptoriem.
Telmisartan selectively binds the AT1 receptor.
Telmisartāns selektīvi saistās ar AT1 receptoriem.
The binding is long-lasting.
Saistība ir ilgstoša.
Telmisartan does not show affinity for other receptors, including AT2 and other less characterised AT receptors.
Telmisartānam nepiemīt afinitāte pret citiem receptoriem, ieskaitot AT2 un citus mazāk tipiskus AT receptorus.
The functional role of these receptors is not known, nor is the effect of their possible overstimulation by angiotensin II, whose levels are increased by telmisartan.
Šo receptoru funkcionālā loma nav zināma, ne arī to iespējamās pārmērīgas stimulācijas efekts ar angiotenzīnu II, kura līmeni paaugstina telmisartāns.
Plasma aldosterone levels are decreased by telmisartan.
Telmisartāns pazemina aldosterona līmeni plazmā.
Telmisartan does not inhibit human plasma renin or block ion channels.
Telmisartāns neinhibē cilvēka plazmas renīnu un nebloķē jonu kanālus.
Telmisartan does not inhibit angiotensin converting enzyme (kininase II), the enzyme which also degrades bradykinin.
Telmisartāns neinhibē angiotenzīna konvertējošo enzīmu (kināzi II), kurš noārda arī bradikinīnu.
Therefore, it is not expected to potentiate bradykinin- mediated adverse effects.
Tādēļ nav sagaidāms, ka tas varētu potencēt ar bradikinīnu saistītās blakusparādības.
An 80 mg dose of telmisartan administered to healthy volunteers almost completely inhibits the angiotensin II evoked blood pressure increase.
11 Ordinējot 80 mg telmisartāna veseliem brīvprātīgajiem, gandrīz pilnīgi tiek inhibēts angiotenzīna II izraisītais asinsspiediena paaugstinājums.
The inhibitory effect is maintained over 24 hours and still measurable up to 48 hours.
Inhibējošais efekts saglabājas 24 stundas un ir vērojams līdz pat 48 stundām.
After the first dose of telmisartan, the antihypertensive activity gradually becomes evident within 3 hours.
Pēc pirmās telmisartāna devas antihipertensīvā iedarbība pakāpeniski parādās 3 stundu laikā.
The maximum reduction in blood pressure is generally attained 4-8 weeks after the start of treatment and is sustained during long-term therapy.
Maksimālais asinsspiedienu pazeminošais efekts tiek sasniegts 4- 8 nedēļas pēc ārstēšanās uzsākšanas un tas saglabājas ilgstošas terapijas laikā.
The antihypertensive effect persists constantly over 24 hours after dosing and includes the last 4 hours before the next dose as shown by ambulatory blood pressure measurements.
Antihipertensīvais efekts saglabājas konstants 24 stundas pēc devas ieņemšanas, ieskaitot pēdējās 4 stundas pirms nākamās devas, kas pierādīts ar ambulatoriem asinsspiediena mērījumiem.
This is confirmed by measurements made at the point of maximum effect and immediately prior to the next dose (through to peak ratios consistently above 80% after doses of 40 and 80 mg of telmisartan in placebo controlled clinical studies).
Tas ir apliecināts, veicot mērījumus maksimālās iedarbības laikā un tieši pirms nākamās devas (ar placebo kontrolētajos klīniskajos pētījumos pēc 40 mg un 80 mg telmisartāna devas ieplakas un maksimuma punkta attiecība vienmēr pārsniedza 80%).
In patients with hypertension telmisartan reduces both systolic and diastolic blood pressure without affecting pulse rate.
Pacientiem ar hipertensiju telmisartāns samazina gan sistolisko, gan diastolisko asinsspiedienu, neietekmējot pulsa frekvenci.
The antihypertensive efficacy of telmisartan is comparable to that of agents representative of other classes of antihypertensive medicinal products (demonstrated in clinical trials comparing telmisartan to amlodipine, atenolol, enalapril, hydrochlorothiazide, and lisinopril).
Telmisartāna antihipertensīvā iedarbība ir salīdzināma ar citu grupu antihipertensīviem līdzekļiem (tas ir pierādīts klīniskajos pētījumos, salīdzinot telmisartānu ar amlodipīnu, atenololu, enalaprilu, hidrohlortiazīdu un lizinoprilu).
Upon abrupt cessation of treatment with telmisartan, blood pressure gradually returns to pre-treatment values over a period of several days without evidence of rebound hypertension.
Pēkšņi pārtraucot ārstēšanu ar telmisartānu, asinsspiediens pakāpeniski vairākās dienās atgriežas līmenī, kāds bija pirms ārstēšanas, bez izteiktas atsitiena hipertensijas.
The incidence of dry cough was significantly lower in patients treated with telmisartan than in those given angiotensin converting enzyme inhibitors in clinical trials directly comparing the two antihypertensive treatments.
Klīniskajos pētījumos, salīdzinot divus antihipertensīvās terapijas veidus, sausa klepus gadījumi daudz mazāk bija sastopami pacientiem, kuriem ordinēja telmisartānu, nekā pacientiem, kuriem ordinēja angiotenzīna konvertējošā enzīma inhibitorus.
11 The effects of telmisartan on mortality and cardiovascular morbidity are currently unknown.
Patreiz nav zināma telmisartāna ietekme mirstības vai kardiovaskulāro slimību mazināšanā.
The mechanism of the antihypertensive effect of thiazide diuretics is not fully known.
Tiazīdu antihipertensīvās iedarbības mehānisms nav pilnībā zināms.
Thiazides have an effect on the renal tubular mechanisms of electrolyte reabsorption, directly increasing excretion of sodium and chloride in approximately equivalent amounts.
Tiazīdi iedarbojas uz nieru kanāliņiem ietekmējot elektrolītu resorbcijas mehānismu, tieši palielinot nātrija un hlorīdu ekskrēciju, aptuveni ekvivalentos apjomos.
The diuretic action of hydrochlorothiazide reduces plasma volume, increases plasma renin activity, increases aldosterone secretion, with consequent increases in urinary potassium and bicarbonate loss, and decreases in serum potassium.
Hidrohlortiazīda diurētiskās darbības dēļ samazinās plazmas tilpums, palielinās plazmas renīna aktivitāte, palielinās aldosterona sekrēcija, sekojoši palielinās kālija un bikarbonātu zudumi ar urīnu un samazinās kālija daudzums serumā.
Presumably through blockade of the renin- angiotensin-aldosterone system, co-administration of telmisartan tends to reverse the potassium loss associated with these diuretics.
Iespējams, renīna- angiotenzīna- aldosterona sistēmas blokādes dēļ, šo diurētisko līdzekli lietojot kopā ar telmisartānu, parādās kālija aiztures tendence, kas ir pretēja diurētiķu izraisītam kāliju izdalošam efektam.
With hydrochlorothiazide, onset of diuresis occurs in 2 hours, and peak effect occurs at about 4 hours, while the action persists for approximately 6-12 hours.
Hidrohlortiazīda diurētiskais efekts iestājas apmēram 2 stundu laikā, maksimumu sasniedzot pēc 4 stundām, un tā iedarbība ilgst apmēram 6- 12 stundas.
Epidemiological studies have shown that long-term treatment with hydrochlorothiazide reduces the risk of cardiovascular mortality and morbidity.
Epidemioloģiskie pētījumi ir pierādījuši, ka ilgstoša ārstēšana ar hidrohlortiazīdu samazina kardiovaskulāro saslimšanu un mirstības iespējamību.
The effects of Fixed Dose Combination of telmisartan/ HCTZ on mortality and cardiovascular morbidity are currently unknown.
Fiksētās telmisartāna/ hidrohlortiazīda devas kombinācijas ietekme uz mirstību un kardiovaskulārajām saslimšanām pašlaik nav zināma.
Pharmacokinetic properties
5. 2 Farmakokinētiskās īpašības
Concomitant administration of hydrochlorothiazide and telmisartan does not appear to affect the pharmacokinetics of either substance in healthy subjects.
Vienlaicīga hidrohlortiazīda un telmisartāna ordinēšana veseliem cilvēkiem neietekmēja vienas vai otras substances farmakokinētiskās īpašības.
Following oral administration peak concentrations of telmisartan are reached in 0.5 – 1.5 h after dosing.
Pēc perorālas ordinēšanas maksimālā telmisartāna koncentrācija tiek sasniegta 0, 5- 1, 5 stundās.
The absolute bioavailability of telmisartan at 40 mg and 160 mg was 42% and 58%, respectively.
Telmisartāna 40 mg un 160 mg devu absolūtā bioloģiskā pieejamība ir attiecīgi 42% un 58%.
Food slightly reduces the bioavailability of telmisartan with a reduction in the area under the plasma concentration time curve (AUC) of about 6% with the 40 mg tablet and about 19% after a 160 mg dose.
Pārtika nedaudz samazina telmisartāna bioloģisko pieejamību, samazinot laukumu zem vielas koncentrācijas plazmā un laika attiecības līknes (AUC) par apmēram 6% 40 mg zāļu devai un apmēram 19% 160 mg devai.
By 3 hours after administration plasma concentrations are similar whether telmisartan is taken fasting or with food.
Trīs stundas pēc telmisartāna ordinēšanas plazmas koncentrācija bija līdzīga neatkarīgi no tā, vai zāles ordinēja tukšā dūšā vai ar pārtiku.
The small reduction in AUC is not expected to cause a reduction in the therapeutic efficacy.
Nelielas AUC samazināšanās dēļ nav sagaidāma terapeitiskās iedarbības samazināšanās.
The pharmacokinetics of orally administered telmisartan are non- linear over doses from 20 – 160 mg with greater than proportional increases of plasma concentrations (Cmax and AUC) with increasing doses.
Perorāli ordinējot 20 - 160 mg lielas devas, telmisartāna farmakokinētika nav lineāra proporcionāli lielākas plazmas koncentrācijas kāpuma dēļ (Cmax un AUC) attiecībā pret devas palielināšanos.
Telmisartan does not accumulate significantly in plasma on repeated administration.
Atkārtoti nozīmējot, nenovēro būtisku telmisartāna uzkrāšanos plazmā.
Hydrochlorothiazide:
12 Hidrohlortiazīds:
Following oral administration of Kinzalkomb peak concentrations of hydrochlorothiazide are reached in approximately 1.0 – 3.0 hours after dosing.
Pēc perorālas Kinzalkomb ordinēšanas maksimālā hidrohlortiazīda koncentrācija tiek sasniegta pēc 1, 0- 3, 0 stundām.
Based on cumulative renal excretion of hydrochlorothiazide the absolute bioavailability was about 60%.
Pamatojoties uz hidrohlortiazīda kumulatīvo nieru ekskrēciju, absolūtā bioloģiskā pieejamība ir apmēram 60%.
Telmisartan is highly bound to plasma proteins (> 99.5%) mainly albumin and alpha l- acid glycoprotein.
Telmisartāns lielā mērā saistās ar plazmas olbaltumvielām (> 99, 5%), galvenokārt ar albumīnu un alfa- 1 skābo glikoproteīnu.
The apparent volume of distribution for telmisartan is approximately 500 litres indicating additional tissue binding.
Telmisartāna šķietamais izkliedes tilpums ir apmēram 500 litri, kas parāda saistību audos.
Hydrochlorothiazide is 68% protein bound in the plasma and its apparent volume of distribution is 0.83 – 1.14 l/ kg.
Hidrohlortiazīda saistība ar plazmas olbaltumvielām ir 68% un šķietamais izkliedes tilpums ir 0, 83 - 1, 14 l/ kg.
Biotransformation and elimination:
Biotransformācija un eliminācija:
Following either intravenous or oral administration of 14 C-labelled telmisartan most of the administered dose (> 97%) was eliminated in faeces via biliary excretion.
Pēc intravenozas vai perorālas ar 14C iezīmēta telmisartāna ordinēšanas lielākā daļa (> 97%) izdalās fēcēs žults ekskrēcijas ceļā.
Only minute amounts were found in urine.
Urīnā izdalītais daudzums ir ļoti niecīgs.
Telmisartan is metabolised by conjugation to form a pharmacologically inactive acylglucuronide.
Telmisartāns tiek metabolizēts konjugācijas ceļā līdz farmakoloģiski neaktīvam acilglikuronīdam.
The glucuronide of the parent compound is the only metabolite that has been identified in humans.
Šis pamatsavienojuma glikuronīds ir vienīgais metabolīts, ko identificēja cilvēkiem.
After a single dose of 14C-labelled telmisartan the glucuronide represents approximately 11% of the measured radioactivity in plasma.
Pēc vienas ar 14C iezīmēta telmisartāna devas, veicot radioaktivitātes mērījumus plazmā, glikuronīdi ir apmēram 11%.
The cytochrome P450 isoenzymes are not involved in the metabolism of telmisartan.
Telmisartāna metabolismā nav iesaistīts citohroma P450 izoenzīms.
Total plasma clearance of telmisartan after oral administration is > 1500 ml/ min.
Kopējais plazmas klīrenss pēc perorālas telmisartāna ordinēšanas ir > 1500 ml/ min.
Terminal elimination half-life was > 20 hours.
Terminālais eliminācijas pusperiods ir > 20 stundas.
Hydrochlorothiazide is not metabolised in man and is excreted almost entirely as unchanged substance in urine.
Hidrohlortiazīds cilvēka organismā nemetabolizējas un gandrīz viss izdalās ar urīnu nemainītā veidā.
About 60% of the oral dose is eliminated as unchanged substance within 48 hours.
Apmēram 60% perorālās devas eliminējas nemainītā veidā 48 stundu laikā.
Renal clearance is about 250 – 300 ml/ min.
Renālais klīrenss ir apmēram 250- 300 ml/ min.
The terminal elimination half-life of hydrochlorothiazide is 10 – 15 hours.
Hidrohlortiazīda terminālais eliminācijas pusperiods ir 10 - 15 stundas.
12 Special populations
Īpašas populācijas
Pharmacokinetics of telmisartan do not differ between the elderly and those younger than 65 years.
Telmisartāna farmakokinētika neatšķiras gados vecākiem pacientiem un pacientiem, kas jaunāki par 65 gadiem.
Plasma concentrations of telmisartan are generally 2 – 3 times higher in females than in males.
Telmisartāna plazmas koncentrācija ir 2- 3 reizes augstāka sievietēm nekā vīriešiem.
In clinical trials however, no significant increases in blood pressure response or in the incidence of orthostatic hypotension were found in women.
Tomēr klīniskajos pētījumos pierādīts, ka tam nav būtiskas ietekmes uz asinsspiediena reakciju vai ortostatiskās hipotensijas biežuma palielināšanos sievietēm.
No dosage adjustment is necessary.
Devas pielāgošana nav nepieciešama.
There was a trend towards higher plasma concentrations of hydrochlorothiazide in female than in male subjects.
Ir vērojama arī tendence, ka sievietēm, salīdzinot ar vīriešiem, hidrohlortiazīda koncentrācija plazmā ir lielāka.
This is not considered to be of clinical relevance.
Pastāv uzskats, ka šim faktam nav klīniski svarīgas nozīmes.
Patients with renal impairment:
Pacienti ar nieru funkcijas traucējumiem:
Renal excretion does not contribute to the clearance of telmisartan.
Nieru ekskrēcija telmisartāna klīrensu neietekmē.
Based on modest experience in patients with mild to moderate renal impairment (creatinine clearance of 30 – 60 ml/ min, mean about 50 ml/ min) no dosage adjustment is necessary in patients with decreased renal function.
Balstoties uz nelielo pieredzi par pacientiem ar viegliem vai mēreniem nieru funkcijas traucējumiem (kreatinīna klīrenss 30- 60 ml/ min, vidēji apmēram 50 ml/ min), pacientiem ar pavājinātu nieru funkciju deva īpaši nav jāpiemēro.
Telmisartan is not removed from blood by haemodialysis.
Telmisartānu no asinīm nevar izdalīt ar hemodialīzi.
In patients with impaired renal function the rate of hydrochlorothiazide elimination is reduced.
Pacientiem ar pavājinātu nieru funkciju hidrohlortiazīda eliminācijas laiks ir samazināts.
In a typical study in patients with a mean creatinine clearance of 90 ml/ min the elimination half-life of hydrochlorothiazide was increased.
Tipiskos pētījumos pacientiem ar kreatinīna klīrensu vidēji 90 ml/ min hidrohlortiazīda eliminācijas pusperiods palielinājās.
In functionally anephric patients the elimination half-life is about 34 hours.
Pacientiem bez funkcionējošām nierēm eliminācijas pusperiods ir apmēram 34 stundas.
Pharmacokinetic studies in patients with hepatic impairment showed an increase in absolute bioavailability up to nearly 100%.
Farmakokinētiskie pētījumi ar pacientiem ar aknu funkcijas traucējumiem pierādīja, ka absolūtā bioloģiskā pieejamība palielinās gandrīz līdz 100%.
The elimination half-life is not changed in patients with hepatic impairment.
Eliminācijas pusperiods pacientiem ar aknu funkcijas traucējumiem nemainās.
In preclinical safety studies performed with co-administration of telmisartan and hydrochlorothiazide in normotensive rats and dogs, doses producing exposure comparable to that in the clinical therapeutic range caused no additional findings not already observed with administration of either substance alone.
Preklīniskos drošības pētījumos telmisartāna un hidrohlortiazīda vienlaicīgas ievadīšanas rezultātā normotensīvām žurkām un suņiem devās, kas salīdzināmas ar klīniski terapeitiskām devām, netika iegūti papildu dati, kādi iegūti par katru sastāvdaļu atsevišķi.
The toxicological findings observed appear to have no relevance to human therapeutic use.
Toksikoloģisko pētījumu rezultātiem humānajā terapijā nav svarīga nozīme.
Toxicological findings also well known from preclinical studies with angiotensin converting enzyme inhibitors and angiotensin II receptor antagonists were: a reduction of red cell parameters (erythrocytes, haemoglobin, haematocrit), changes of renal haemodynamics (increased blood urea nitrogen and creatinine), increased plasma renin activity, hypertrophy/ hyperplasia of the juxtaglomerular cells and gastric mucosal injury.
Preklīniskajos pētījumos iegūtie toksikoloģisko pētījumu rezultāti ar angiotenzīna konvertējošā enzīma inhibitoriem un agiotenzīna II receptoru antagonistiem liecina par samazinātiem sarkano asins šūnu parametriem (eritrocīti, hemoglobīns, hematokrīts), izmaiņām nieru hemodinamikā (palielināts atlieku slāpeklis asinīs un kreatinīns), palielinātu plazmas renīna aktivitāti, jukstaglomerulāro šūnu
Gastric lesions could be prevented/ ameliorated by oral saline supplementation and group housing of animals.
Kuņģa bojājumus dzīvniekiem var novērst/ uzlabot ar perorālām sāls pārtikas piedevām un tiem dzīvojot grupās.
In dogs renal tubular dilation and atrophy were observed.
Suņiem tika novērota nieru kanāliņu dilatācija un atrofija.
These findings are considered to be due to the pharmacological activity of telmisartan.
Uzskata, ka šie fakti ir saistīti ar telmisartāna farmakoloģisko aktivitāti.
Telmisartan showed no evidence of mutagenicity and relevant clastogenic activity in in vitro studies and no evidence of carcinogenicity in rats and mice.
Pētījumos in vitro netika pierādīta telmisartāna mutagenitāte un būtiska klastogēna aktivitāte, un netika pierādīta kancerogenitāte žurkām un pelēm.
Studies with hydrochlorothiazide have shown equivocal evidence for a genotoxic or carcinogenic effect in some experimental models.
Pētījumi ar hidrohlortiazīdu parādīja apšaubāmus genotoksicitātes vai kancerogenitātes efektus atsevišķiem eksperimentāliem modeļiem.
However, the extensive human experience with hydrochlorothiazide has failed to show an association between its use and an increase in neoplasms.
Tomēr plašā pieredze izmantojot hidrohlortiazīdu humānajā terapijā nepierādīja saistību starp tā lietošanu un neoplazmu biežuma pieaugumu.
For the foetotoxic potential of the telmisartan/ hydrochlorothiazide combination see section 4.6.
Par iespējamo telmisartāna/ hidrohlortiazīda kombinācijas toksisko ietekmi uz augli skatīt apakšpunktu 4. 6.
13 Red ferric oxide (E172) Sodium hydroxide Sodium starch glycollate (type A) Sorbitol (E420).
Laktozes monohidrāts Magnija stearāts Kukurūzas ciete Meglumīns Mikrokristāliskā celuloze Povidons (K25) Sarkanais dzelzs oksīds (E172) Nātrija hidroksīds Nātrija cietes glikolāts (A tipa) Sorbitols (E420)
One blister contains 7 or 10 tablets.
Alumīnija/ alumīnija (PA/ Al/ PVH/ Al vai PA/ PA/ Al/ PVH/ Al) blisteri pa 7 vai 10 tabletēm.
Blister with 14, 28, 56, or 98 tablets or perforated unit dose blisters with 28 x 1 tablets.
Blisteri pa 14, 28, 56 vai 98 tabletēm vai 28 tablešu blisteri ar perforējumu katrai devai.
Occasionally, the outer layer of the blister pack has been observed to separate from the inner layer between the blister pockets.
Reizēm var novērot, ka blistera ārējā kārtiņa atdalās no iekšējā slāņa.
No action needs to be taken if this is observed.
Tādēļ nav jāveic nekādas papildus darbības.
Bayer HealthCare AG D-51368 Leverkusen Germany
Bayer HealthCare AG 51368 Leverkusen Vācija
Date of first authorisation:19 April 2002 Date of last renewal:
2002. gada 19. aprīlis Pēdējās pārreģistrācijas datums:
19 April 2007
2007. gada 19. aprīlis
Kinzalkomb 80 mg/ 12.5 mg tablets
Kinzalkomb 80 mg/ 12, 5 mg tabletes
Each tablet contains 80 mg telmisartan and 12.5 mg hydrochlorothiazide.
Katra tablete satur 80 mg telmisartāna (telmisartan) un 12, 5 mg hidrohlortiazīda (hydrochlorothiazide).
Each tablet contains 112 mg of lactose monohydrate and 338 mg sorbitol (E420).
Palīgvielas: katra tablete satur 112 mg laktozes monohidrāta un 338 mg sorbitola (E420).
Red and white oval shaped two layer tablet engraved with the code number'H8 '.
Sarkani balta ovāla divslāņaina tablete ar iegravētu kodu 'H8'.
Kinzalkomb fixed dose combination (80 mg telmisartan/ 12.5 mg hydrochlorothiazide) is indicated in patients whose blood pressure is not adequately controlled on telmisartan alone.
Kinzalkomb fiksēto devu kombināciju (80 mg telmisartāna/ 12, 5 mg hidrohlortiazīda) ordinē pacientiem, kuru asinsspiedienu nevar pienācīgi regulēt tikai ar telmisartānu.
Individual dose titration with each of the two components is recommended before changing to the fixed dose combination.
Pirms pārejas uz fiksēto kombināciju, katra no abām aktīvās vielas devām jāpielāgo individuāli.
When clinically appropriate, direct change from monotherapy to the fixed combination may be considered
Ja klīniski nepieciešams, var apsvērt tiešu pāreju no monoterapijas uz fiksēto devu kombināciju:
4.3 Contraindications
16 4. 3 Kontrindikācijas
15 • Hypersensitivity to other sulphonamide-derived substances (since hydrochlorothiazide is a sulphonamide-derived medicinal product). • Second and third trimester of pregnancy and lactation (see sections 4.4 and 4.6). • Cholestasis and biliary obstructive disorders. • Severe hepatic impairment. • Severe renal impairment (creatinine clearance < 30 ml/ min). • Refractory hypokalaemia, hypercalcaemia.
• Paaugstināta jutība pret kādu no aktīvajām vielām vai palīgvielām (skatīt apakšpunktu 6. 1) • Paaugstināta jutība pret citiem sulfonamīdu savienojumiem vai to atvasinājumiem (jo hidrohlortiazīds pieder pie sulfonamīdu atvasinājumiem) • Grūtniecības otrais vai trešais trimestris un laktācijas periods (skatīt apakšpunktus 4. 4 un 4. 6) • Holestāze un obstruktīvas žultsceļu slimības • Smagi aknu bojājumi • Smagi nieru bojājumi (kreatinīna klīrenss < 30 ml/ min) • Refraktāra hipokaliēmija, hiperkalciēmija
16 Metabolic and endocrine effects:
17 Metabolisms un ietekme uz endokrīno sistēmu:
An increase in cholesterol and triglyceride levels has been associated with thiazide diuretic therapy; however, at the 12.5 mg dose contained in Kinzalkomb, minimal or no effects were reported.
Diurētiskā terapija ar tiazīdu ir bijusi saistīta ar holesterīna un triglicerīdu līmeņa paaugstināšanos; tomēr Kinzalkomb saturošā 12, 5 mg hidrohlortiazīda deva to praktiski neietekmē.
Thiazides, including hydrochlorothiazide, can cause fluid or electrolyte imbalance (including hypokalaemia, hyponatraemia, and hypochloraemic alkalosis).
Tiazīdi, ieskaitot hidrohlortiazīdu, var izraisīt šķidruma vai elektrolītu līdzsvara traucējumus (ieskaitot hipokaliēmiju, hiponatriēmiju un hipohlorēmisko alkalozi).
Warning signs of fluid or electrolyte imbalance are dryness of mouth, thirst, asthenia, lethargy, drowsiness, restlessness, muscle pain or cramps, muscular fatigue, hypotension, oliguria, tachycardia, and gastrointestinal disturbances such as nausea or vomiting (see section 4.8).
Šķidruma vai elektrolītu līdzsvara traucējumu brīdinājuma simptomi ir sausuma sajūta mutē, slāpes, astēnija, letarģija, miegainība, nemierīgums, muskuļu sāpes vai krampji, muskuļu gurdenums, hipotensija, oligūrija, tahikardija, kuņģa - zarnu trakta traucējumi, tādi kā slikta dūša vai vemšana (skatīt apakšpunktu 4. 8).
The risk of hypokalaemia is greater in patients with cirrhosis of liver, in patients experiencing brisk diuresis, in patients who are receiving inadequate oral intake of electrolytes and in patients receiving concomitant therapy with corticosteroids or Adrenocorticotropic hormone (ACTH) (see section 4.5).
Hipokaliēmijas risks ir lielāks pacientiem ar aknu cirozi, pacientiem ar pastiprinātu diurēzi anamnēzē, pacientiem ar iespējamu neadekvātu perorālu elektrolītu uzņemšanu, un pacientiem, kuri vienlaicīgi tiek ārstēti ar kortikosteroīdiem vai adrenokortikotropo hormonu AKTH (skatīt apakšpunktu 4. 5).
Conversely, due to the antagonism of the angiotensin II (AT1) receptors by the telmisartan component of Kinzalkomb, hyperkalaemia might occur.
Kinzalkomb sastāvdaļa telmisartāns, sakarā ar antagonismu pret angiotenzīna II( AT1) receptoriem, var izsaukt hiperkaliēmiju.
Although clinically significant hyperkalaemia has not been documented with Kinzalkomb, risk factors for the development of hyperkalaemia include renal insufficiency and/ or heart failure, and diabetes mellitus.
Lai gan, ordinējot Kinzalkomb klīniski nozīmīgi hiperkaliēmijas gadījumi netika konstatēti, tomēr hiperkaliēmijas attīstīšanās riska faktori ir nieru bojājumi un/ vai sirds mazspēja, kā arī cukura diabēts.
Thiazides have been shown to increase the urinary excretion of magnesium, which may result in hypomagnesaemia (see section 4.5).
Tiazīdi palielina magnija daudzumu izdalītajā urīnā, kā rezultātā var rasties hipomagniēmija (skatīt apakšpunktu 4. 5).
As with all other angiotensin II receptor antagonists telmisartan is apparently less effective in lowering blood pressure in black patients than in non blacks, possibly because of higher prevalence of low renin states in the black hypertensive population.
Tāpat kā visi citi angiotenzīna II receptoru antagonisti, telmisartāns, acīmredzami izrāda mazāku asinsspiediena pazeminošu iedarbību melnas ādas krāsas pacientiem, salīdzinot ar pārējām rasēm, iespējams, melnādaino pamatiedzīvotāju zemākas renīna aktivitātes dēļ.
17 Other:
Citi:
As with any antihypertensive agent, excessive reduction of blood pressure in patients with ischaemic cardiopathy or ischaemic cardiovascular disease could result in a myocardial infarction or stroke.
Tāpat kā ar jebkuru antihipertensīvu līdzekli, pārmērīga asinsspiediena samazināšana ar telmisartānu pacientiem ar išēmisko kardiopātiju un išēmisko kardiovaskulāro slimību var izraisīt miokarda infarktu vai insultu.
General:
18 Vispārējie:
Interaction studies have only been performed in adults.
Mijiedarbības pētījumi veikti tikai pieaugušajiem
Reversible increases in serum lithium concentrations and toxicity have been reported during concomitant administration of lithium with angiotensin converting enzyme inhibitors.
Vienlaicīgi ordinējot litiju ar angiotensīna konvertējošo enzīmu inhibitoriem ir iespējama atgriezeniska litija koncentrācijas serumā un toksicitātes palielināšanās.
Rare cases have also been reported with angiotensin II receptor antagonists (including Kinzalkomb).
Reti tiek ziņots par šādiem gadījumiem ordinējot kopā ar angiotensīna II receptoru antagonistiem (ieskaitot Kinzalkomb).
Co-administration of lithium and Kinzalkomb is not recommended (see section 4.4).
Nerekomendē ordinēt vienlaicīgi litiju ar Kinzalkomb (skatīt apakšpunktu 4. 4).
If this combination proves essential, careful monitoring of serum lithium level is recommended during concomitant use.
Ja tomēr nepieciešams izmantot šādu zāļu kombināciju, tad lietošanas laikā rūpīgi jākontrolē litija līmenis serumā
Medicinal products associated with potassium loss and hypokalaemia (e. g. other kaliuretic diuretics, laxatives, corticosteroids, ACTH, amphotericin, carbenoxolone, penicillin G sodium, salicylic acid and derivatives):
Zāles, kas saistītas ar kālija izvadīšanu un hipokaliēmiju (piemēram, citi kāliju izdalošie diurētiskie līdzekļi, laksatīvie līdzekļi, kortikosteroīdi, AKTH, amfotericīns, karbenoksolons, penicilīna G nātrija sāls, salicilskābe un tās atvasinājumi):
If these substances are to be prescribed with the hydrochlorothiazide-telmisartan combination, monitoring of potassium plasma levels is advised.
Ja šīs aktīvās vielas tiek lietotas kopā ar hidrohlortiazīda - telmisartāna kombināciju, jākontrolē kālija līmenis plazmā.
ACE inhibitors, potassium-sparing diuretics, potassium supplements, salt substitutes containing potassium, cyclosporin or other medicinal products such as heparin sodium):
Zāles, kas var palielināt kālija līmeni vai izraisīt hiperkaliēmiju (piemēram, AKE inhibitori, kāliju aizturošie diurētiskie līdzekļi, kāliju saturošas pārtikas piedevas, kāliju saturoši sāls aizvietotāji, ciklosporīns un citas zāles, kā heparīna nātrija sāls).
If these medicinal products are to be prescribed with the hydrochlorothiazide-telmisartan combination, monitoring of potassium plasma levels is advised.
Ja šīs zāles ordinē vienlaicīgi ar hidrohlortiazīda - telmisartāna kombināciju, ir ieteicams kontrolēt kālija līmenis plazmā.
Based on the experience with the use of other medicinal products that blunt the renin- angiotensin system, concomitant use of the above medicinal products may lead to increases in serum potassium and is, therefore, not recommended (see section 4.4).
Balstoties uz pieredzi par citu zāļu, kas ietekmē renīna- angiotensīna sistēmu, vienlaicīgu lietošanu ar iepriekšminētajām zālēm, iespējama kālija līmeņa serumā palielināšanās, tāpēc tā nav vēlama (skatīt apakšpunktu 4. 4).
Periodic monitoring of serum potassium and ECG is recommended when Kinzalkomb is administered with medicinal products affected by serum potassium disturbances (e. g. digitalis glycosides, antiarrhythmics) and the following torsades de pointes inducing medicinal products (which include some antiarrhythmics), hypokalaemia being a predisposing factor to torsades de pointes.
Tas jāveic arī vienlaicīgi lietojot zāles (kas ietver arī dažus antiaritmiskos līdzekļus), kuras ir hipokaliēmijas izraisoši faktori, kas var izsaukt torsades de pointes lēkmes un norādītas zemāk uzskaitītajos punktos:
Thiazide-induced hypokalaemia or hypomagnesaemia favours the onset of digitalis-induced arrhythmia (see section 4.4).
Tiazīdu izraisīta hipokalēmija vai hipomagnēmija veicina sirds glikozīdu izraisītas aritmijas sākumu (skatīt apakšpunktu 4. 4)
18 Metformin:
19 Metformīns:
NSAIDs (i. e. acetylsalicylic acid at anti- inflammatory dosage regimens, COX-2 inhibitors and non-selective NSAIDs) may reduce the diuretic, natriuretic and antihypertensive effects of thiazide diuretics and the antihypertensive effects of angiotensin II receptor antagonists.
NPL (t. i. acetilsalicilskābe pretiekaisuma devās, COX- 2 inhibitori un neselektīvie NPL) var samazināt tiazīdu diurētisko līdzekļu diurētisko, natriurētisko un antihipertensīvo efektus, kā arī angiotensīna II receptoru antagonistu antihipertensīvo efektu.
In some patients with compromised renal function (eg dehydrated patients or elderly patients with compromised renal function) the co-administration of angiotensin II receptor antagonists and agents that inhibit cyclo-oxygenase may result in further deterioration of renal function, including possible acute renal failure, which is usually reversible.
Dažiem pacientiem ar vāju nieru funkciju (piemēram, dehidratētiem pacientiem vai gados vecākiem pacientiem ar vāju nieru funciju vienlaicīga lietošana ar angiotensīna II receptoru antagonistiem un ciklooksigenāzes inhibitoriem var novest pie turpmākas nieru funkijas pasliktināšanās, pat iespējamu akūtu nieru mazspēju, kas parasti ir atgriezeniska.
Medicinal products used in the treatment for gout (e. g. probenecid, sulfinpyrazone and allopurinol):
Zāles, ko izmanto podagras ārstēšanai (probenecīds, sulfīnpirazons un alopurinols):
Dosage adjustment of uricosuric medications may be necessary as hydrochlorothiazide may raise the level of serum uric acid.
Tā kā hidrohlortiazīds var paaugstināt urīnskābes līmeni serumā, var būt nepieciešamība atbilstoši pielāgot urikozurisko līdzekļu zāļu devas.
Anticholinergic agents (e. g. atropine, biperiden) may increase the bioavailability of thiazide-type diuretics by decreasing gastrointestinal motility and stomach emptying rate.
Antiholīnerģiskās zāles (piemēram, atropīns, biperidēns): var paaugstināt tiazīdu grupas diurētisko līdzekļu bioloģisko pieejamību, pazeminot kuņģa un zarnu trakta kustīgumu un kuņģa iztukšošanās tempu.
19 Pregnancy (see section 4.3):
Grūtniecība (skatīt apakšpunktu 4. 3):
Epidemiological evidence regarding the risk of teratogenicity following exposure to ACE inhibitors during the first trimester of pregnancy has not been conclusive; however a small increase in risk cannot be excluded.
Epidemioloģiski pierādījumi par AKE inhibitoru radītu teratogenitātes risku grūtniecības pirmajā
Adverse reactions reported in all clinical trials and occurring more frequently (p ≤ 0.05) with telmisartan plus hydrochlorothiazide than with placebo are shown below according to system organ class.
Visos klīnisko pētījumu ziņojumos sastopamās blakusparādības un to biežums( p ≤0, 05), veicot ārstēšanu ar telmisartānu plus hidrohlortiazīdu un salīdzinot ar placebo, norādītas zemāk atbilstoši orgānu sistēmai.
Bronchitis Pharyngitis, sinusitis
Bronhīts Faringīts, sinusīts
20 Metabolism and nutrition disorders
Vielmaiņas un uztures traucējumi
Rare:
Aknu darbības izmaiņas/ aknu darbības traucējumi
Abnormal hepatic function/ liver disorder
Ādas
Skin and subcutaneous tissue disorders
un zemādas audu bojājumi Reti:
Back pain, muscle spasms, myalgia Arthralgia, muscle cramps, pain in limb
Sāpes mugurā, muskuļu spazmas, mialģija Artralģija, muskuļu krampji, sāpes ekstremitātēs
21 Additional information on individual components Undesirable effects previously reported with one of the individual components may be potential undesirable effects with Kinzalkomb, even if not observed in clinical trials with this product.
Papildus informācija par atsevišķām sastāvdaļām Iepriekšējie ziņojumi par katras no sastāvdaļas blakusparādībām ir arī potenciālās Kinzalkomb blakusparādības, pat ja tās nav pieminētas klīniskajos pētījumos ar šīm zālēm.
Hydrochlorothiazide:
23 Hidrohlortiazīds:
Hydrochlorothiazide may cause or exacerbate hypovolaemia which could lead to electrolyte imbalance (see section 4.4).
Hidrohlortiazīds var izraisīt vai paasināt ar hipovolēmiju saistītus elektrolītu līdzsvara traucējumus (skatīt arī apakšpunktu 4. 4).
22 Infections and infestations
Infekcijas un infestācijas
Blood and lymphatic system disorders
un limfātiskās sistēmas traucējumi Nav zināmi:
General disorders and administration site conditions
24 Vispārēji traucējumi un reakcijas ievadīšanas vietā
The most prominent manifestations of telmisartan overdose were hypotension and tachycardia; bradycardia, dizziness, vomiting, increase in serum creatinine, and acute renal failure have also been reported.
Ziņots arī par bradikardiju, reiboni, vemšanu, palielinātu kreatinīna līmeni serumā un akūtu nieru mazspēju.
Overdose with hydrochlorothiazide is associated with electrolyte depletion (hypokalaemia, hypochloraemia) and hypovolaemia resulting from excessive diuresis.
Hidrohlortiazīda pārdozēšana ir saistīta ar elektrolītu deficīta attīstību (hipokaliēmiju un hipohlorēmiju) un dehidratāciju, ko izraisa pārāk intensīva diurēze.
Serum electrolytes and creatinine should be monitored frequently.
Bieži jākontrolē elektrolītu līmenis un kreatinīna līmenis serumā.
An 80 mg dose of telmisartan administered to healthy volunteers almost completely inhibits the angiotensin II evoked blood pressure increase.
Ordinējot 80 mg telmisartāna veseliem brīvprātīgajiem, gandrīz pilnīgi tiek inhibēts angiotenzīna II izraisītais asinsspiediena paaugstinājums.
After the first dose of telmisartan, the antihypertensive activity gradually becomes evident within 3 hours.
25 Pēc pirmās telmisartāna devas antihipertensīvā iedarbība pakāpeniski parādās 3 stundu laikā.
The maximum reduction in blood pressure is generally attained 4-8 weeks after the start of treatment and is sustained during long-term therapy.
Maksimālais asinsspiedienu pazeminošais efekts tiek sasniegts 4- 8 nedēļas pēc ārstēšanās uzsākšanas, un tas saglabājas ilgstošas terapijas laikā.
24 Upon abrupt cessation of treatment with telmisartan, blood pressure gradually returns to pre-treatment values over a period of several days without evidence of rebound hypertension.
Pēkšņi pārtraucot ārstēšanu ar telmisartānu, asinsspiediens pakāpeniski vairākās dienās atgriežas līmenī, kāds bija pirms ārstēšanas, bez izteiktas atsitiena hipertensijas.
The effects of telmisartan on mortality and cardiovascular morbidity are currently unknown.
Patreiz nav zināma telmisartāna ietekme mirstības vai kardiovaskulāro slimību mazināšanā.
The pharmacokinetics of orally administered telmisartan are non- linear over doses from 20 – 160 mg with greater than proportional increases of plasma concentrations (Cmax and AUC) with increasing doses.
Perorāli ordinējot 20 – 160 mg lielas devas, telmisartāna farmakokinētika nav lineāra proporcionāli lielākas plazmas koncentrācijas kāpuma dēļ (Cmax un AUC) attiecībā pret devas palielināšanos.
Based on cumulative renal excretion of hydrochlorothiazide the absolute bioavailability was about 60%.
Pamatojoties uz hidrohlortiazīda kumulatīvo nieru ekskrēciju absolūtā bioloģiskā pieejamība ir apmēram 60%.
Distribution:
26 Izkliede:
Hydrochlorothiazide is 68% protein bound in the plasma and its apparent volume of distribution is 0.83 – 1.14 1/ kg.
Hidrohlortiazīda saistība ar plazmas olbaltumvielām ir 68% un šķietamais izkliedes tilpums ir 0, 83 - 1, 14 l/ kg.
Following either intravenous or oral administration of 14 C-labelled telmisartan most of the administered dose (> 97%) was eliminated in faeces via biliary excretion.
Pēc intravenozas vai perorālas ar 14C iezīmētas telmisartāna ordinēšanas lielākā daļa (> 97%) izdalās fēcēs žults ekskrēcijas ceļā.
After a single dose of 14C-labelled telmisartan the glucuronide represents approximately 11% of the measured radioactivity in plasma.
Pēc vienas ar 14C iezīmētas telmisartāna devas, veicot radioaktivitātes mērījumus plazmā, glikuronīdi ir apmēram 11%.
25 Hydrochlorothiazide:
Hidrohlortiazīds:
Special populations
Īpašas populācijas
This is not considered to be of clinical relevance.
Tomēr šim faktam nav klīniski svarīgas nozīmes.
Toxicological findings also well known from preclinical studies with angiotensin converting enzyme inhibitors and angiotensin II receptor antagonists were: a reduction of red cell parameters (erythrocytes, haemoglobin, haematocrit), changes of renal haemodynamics (increased blood urea nitrogen and creatinine), increased plasma renin activity, hypertrophy/ hyperplasia of the juxtaglomerular cells and gastric mucosal injury.
Preklīniskajos pētījumos iegūtie toksikoloģisko pētījumu rezultāti ar angiotenzīna konvertējošā enzīma inhibitoriem un agiotenzīna II receptoru antagonistiem liecina par samazinātiem sarkano asins šūnu parametriem (eritrocīti, hemoglobīns, hematokrīts), izmaiņām nieru hemodinamikā (palielināts atlieku slāpeklis asinīs un kreatinīns), palielinātu plazmas renīna aktivitāti, jukstaglomerulāro šūnu hipertrofiju/ hiperplāziju un kuņģa gļotādas bojājumiem.