qanastek/EMEA-V3 huggingface dataset:
In the treatment of HIV, combination antiretroviral therapy may also cause increased fats in the blood (hyperlipaemia) and resistance to insulin.
HIV ārstēšanā kombinēta pretretrovīrusu terapija var izraisīt arī palielinātu tauku līmeni asinīs (hiperlipēmiju) un rezistenci pret insulīnu.
34 If any of the side effects get serious, or if you notice any side effects not listed in this leaflet, please tell your doctor.
Ja novērojat jebkādas blakusparādības, kas šajā instrukcijā nav minētas vai kāda no minētajām blakusparādībām Jums izpaužas smagi, lūdzam par tām izstāstīt ārstam.
HOW TO STORE VIREAD
KĀ UZGLABĀT VIREAD
Do not use Viread after the expiry date which is stated on the bottle and carton after {EXP}.
Nelietot Viread pēc derīguma termiņa beigām, kas norādīts uz pudeles un kastītes pēc {Der. līdz}.
Medicines should not be disposed of via wastewater or household waste.
34 Zāles nedrīkst izmest kopā ar saimniecības atkritumiem vai kanalizācijā.
What Viread contains
Ko Viread satur
- The active substance is tenofovir.
- Aktīvā viela ir tenofovirs.
Each Viread tablet contains 245 mg of tenofovir disoproxil
Katra Viread tablete satur 245 mg tenofovira dizoproksila (Tenofovir
(in the form of 300 mg tenofovir disoproxil fumarate), equivalent to 136 mg of tenofovir.
disoproxil) (300 mg tenofovira dizoproksila fumarāta veidā), kas atbilst 136 mg tenofovira.
- The other ingredients are microcrystalline cellulose (E460), pregelatinised starch (gluten free),
- Citas sastāvdaļas ir mikrokristāliskā celuloze (E 460), preželatinizēta ciete (nesatur glutēnu),
croscarmellose sodium, lactose monohydrate, and magnesium stearate (E572) which make up the tablet core, and lactose monohydrate, hypromellose (E464), titanium dioxide (E171), glycerol triacetate (E1518) and indigo carmine aluminium lake (E132) which make up the tablet coating.
kroskarmelozes nātrija sāls, laktozes monohidrāts un magnija stearāts (E 572), kas veido tabletes kodolu, un laktozes monohidrāts, hipromeloze (E 464), titāna dioksīds (E 171), glicerola triacetāts (E 1518) un indigokarmīna alumīnija laka (E 132), kas veido tabletes apvalku.
What Viread looks like and contents of the pack
Viread ārējais izskats un iepakojums
Viread 245 mg film-coated tablets are almond-shaped and light blue in colour.
Viread 245 mg apvalkotām tabletēm ir mandeles forma un gaiši zila krāsa.
The tablets are marked on one side with “GILEAD” and “4331” and on the other side with “300”.
Tabletēm vienā pusē ir uzraksts “ GILEAD ” un “ 4331 ”, un “ 300 ” otrā pusē.
Viread 245 mg film-coated tablets are supplied in bottles containing 30 tablets.
Viread 245 mg apvalkotās tabletes ir pudelēs ar 30 tabletēm.
35 or
vai
For any information about this medicine, please contact the local representative of the Marketing Authorisation Holder:
35 Lai iegūtu papildus informāciju par šīm zālēm, lūdzam kontaktēties ar Reģistrācijas apliecības īpašnieka vietējo pārstāvniecību:
Invented Name
Izgudrotais Stiprums nosaukums
Concentrate for solution for infusion
Koncentrāts infūziju šķīduma
Vial (glass)
Intravenozai
5 ml
Flakons (stikla) 5 ml
This document is a summary of the European Public Assessment Report (EPAR).
Šis dokuments ir Eiropas Publiskā novērtējuma ziņojuma( EPAR) kopsavilkums.
What is Vistide?
Kas ir Vistide?
Vistide is a concentrate that is made up into a solution for infusion (drip into a vein).
Vistide ir koncentrāts, no kura pagatavo šķīdumu infūzijai (ievadīšanai vēnā pa pilienam).
It contains the active substance cidofovir (75 mg/ ml).
Tas satur aktīvo vielu cidofoviru (75 mg/ ml).
What is Vistide used for?
Kāpēc lieto Vistide?
Vistide is used to treat cytomegalovirus (CMV) retinitis, a viral infection of the retina (the light- sensitive surface at the back of the eye).
Vistide lieto, lai ārstētu citomegalovīrusa (CMV) izraisītu retinītu – tīklenes (gaismas jutīgās virsmas acs mugurpusē) vīrusu infekciju.
This disease can cause loss of vision.
Šī slimība var izraisīt redzes zudumu.
Vistide is used in patients with acquired immunodeficiency syndrome (AIDS) who do not have kidney disease.
Vistide lieto pacientiem ar iegūto imūndeficīta sindromu (AIDS), kam nav nieru slimības.
It should only be used when other medicines are unsuitable.
Tās drīkst lietot tikai tad, ja citas zāles nav piemērotas.
How is Vistide used?
Kā lieto Vistide?
Treatment with Vistide should be prescribed by a doctor who has experience in the management of human immunodeficiency virus (HIV) infection.
Ārstēšana ar Vistide ir jāuzsāk ārstam ar pieredzi cilvēka imūndeficīta vīrusa (HIV) infekcijas ārstēšanā.
Before receiving Vistide, the patient’ s kidneys must be checked, as the medicine must not be given to patients with kidney disease.
Pirms Vistide ievadīšanas ir jāpārbauda pacienta nieres, jo šīs zāles nedrīkst ievadīt pacientiem ar nieru slimību.
During the ‘ induction’ phase, Vistide is given as a one-hour infusion of 5 mg per kilogram body weight once a week for the first two weeks.
„ Indukcijas fāzē ” pirmajās divās nedēļās Vistide ievada reizi nedēļā ar vienu stundu ilgu infūziju devā 5 mg uz kilogramu ķermeņa svara.
Then, during the ‘ maintenance’ phase, it is given once every two weeks.
Pēc tam, „ uzturošā fāzē ”, tās ievada ik pēc divām nedēļām.
Treatment is continued for as long as recommended in local guidelines on the management of HIV-infected patients.
Ārstēšanu turpina tik ilgi, cik tas ieteikts vietējās vadlīnijās par to pacientu ārstēšanu, kuriem ir HIV infekcija.
To reduce the risk of kidney damage, patients must also take another medicine called probenecid (2 g three hours before the infusion, then 1 g two and eight hours after the infusion) and receive an infusion of one litre of saline solution one hour before the infusion of Vistide.
Lai samazinātu nieru bojājuma risku, pacientiem ir jālieto arī otras zāles, probenecīds (2 g trīs stundas pirms infūzijas, tad pa 1 g divas un astoņas stundas pēc infūzijas), un jāsaņem viena litra sāls šķīduma infūzija vienu stundu pirms Vistide infūzijas.
Probenecid is used because it prevents cidofovir building up in the kidneys, and saline is used to prevent dehydration.
Probenecīdu lieto tāpēc, ka tas novērš cidofovira uzkrāšanos nierēs, sāls šķīdumu lieto, lai novērstu dehidratāciju.
How does Vistide work?
Kā Vistide darbojas?
The active substance in Vistide, cidofovir, is an antiviral medicine that belongs to the class ‘ nucleotide analogues’.
Vistide aktīvā viela cidofovirs ir pretvīrusu zāles, kas pieder nukleotīdu analogu grupai.
It blocks the activity of enzymes called ‘ DNA polymerases ’ in CMV, which the virus uses to produce DNA.
Tas bloķē CMV fermentu DNS polimerāzes, kuras vīruss izmanto, lai veidotu DNS.
When the virus cannot produce DNA, it cannot reproduce, slowing down the spread of infection.
Kad vīruss nespēj veidot DNS, tas nevar vairoties, tā samazinot infekcijas izplatīšanos.
7 Westferry Circus, Canary Wharf, London E14 4HB, UK Tel.
Uzturošajā pētījumā 7 Westferry Circus, Canary Wharf, London, E14 4HB, UK Tel.
The maintenance study compared two maintenance doses of Vistide (5 and 3 mg/ kg body weight) in 100 patients who had stopped responding to, or could not receive other medicines for CMV retinitis (ganciclovir or foscarnet).
Reproduction is authorised provided the source is acknowledged. salīdzināja divas Vistide uzturošās devas (5 un 3 mg/ kg ķermeņa svara) 100 pacientiem, kas vairs nereaģēja uz citām zālēm pret CMV retinītu (gancikloviru vai foskarnetu), vai nevarēja lietot šīs zāles.
In both studies, the main measure of effectiveness was the time taken for the disease to get worse.
Abos pētījumos galvenais efektivitātes kritērijs bija laiks līdz brīdim, kad slimība pasliktinājās.
What benefit has Vistide shown during the studies?
Kāds ir Vistide iedarbīgums šajos pētījumos?
In the treatment study, Vistide was more effective than no treatment.
Ārstēšanas pētījumā rezultāti, lietojot Vistide, bija labāki nekā grupā, kas nelietoja zāles.
It took an average of 120 days for CMV retinitis to get worse in patients receiving Vistide, compared with 22 days in those who did not receive any treatment.
Pacientiem, kas saņēma Vistide, CMV retinīta pasliktināšanās sākās vidēji pēc 120 dienām, salīdzinot ar 22 dienām grupai, kas nesaņēma nekādas zāles.
In the maintenance study, the 5-mg/ kg dose was more effective than the 3-mg/ kg dose (115 days and 49 days, respectively).
Uzturošā pētījumā 5 mg/ kg deva bija efektīvāka par 3 mg/ kg devu (attiecīgi, 115 dienas un 49 dienas).
What is the risk associated with Vistide?
Kāds pastāv risks, lietojot Vistide?
The most common side effects with Vistide (seen in more than 1 patient in 10) are neutropenia (low white blood cell counts), headache, nausea (feeling sick), vomiting, alopecia (hair loss), rash, proteinuria (protein in the urine), increased blood creatinine levels (a breakdown product of muscles), asthenia (weakness) and fever.
Visbiežāk novērotās nevēlamās Vistide blakusparādības (vairāk nekā vienam pacientam no desmit) ir neitropēnija (mazs balto asinsķermenīšu skaits), galvassāpes, nelabums (slikta dūša), vemšana, alopēcija (matu izkrišana), izsitumi, proteīnūrija (olbaltumvielas urīnā), paaugstināts kreatinīna (muskuļu noārdīšanās produkta) līmenis asinīs, astēnija (nespēks) un drudzis.
For the full list of all side effects reported with Vistide, see the Package Leaflet.
Pilns visu Vistide izraisīto blakusparādību saraksts ir atrodams zāļu lietošanas pamācībā.
Vistide should not be used in people who may be hypersensitive (allergic) to cidofovir or any of the other ingredients.
Vistide nedrīkst lietot cilvēki, kam ir paaugstināta jutība (alerģija) pret cidofoviru vai kādu citu šo zāļu sastāvdaļu.
It should also not be used in patients who have kidney disease or who are taking other medicines that might be harmful to the kidneys, or in patients who cannot take probenecid or other ‘ sulfa-containing’ medicines.
Tās nedrīkst lietot pacienti, kuriem ir nieru slimība vai kuri lieto citas zāles, kas var būt kaitīgas nierēm, vai pacienti, kas nevar lietot probenecīdu sakarā ar alerģiju pret probenecīdu vai citām „ sulfa– saturošām ” zālēm.
Vistide should not be injected directly into the eye.
Vistide nedrīkst injicēt tieši acī.
Why has Vistide been approved?
Kāpēc Vistide tika apstiprinātas?
The Committee for Medicinal Products for Human Use (CHMP) decided that Vistide’ s benefits are greater than its risks for the treatment of CMV retinitis in patients with AIDS and without kidney disease.
Cilvēkiem paredzēto zāļu komiteja (CHMP) secināja, ka pacienta ieguvumi, lietojot Vistide CMV retinīta ārstēšanā AIDS pacientiem bez nieru slimības, pārsniedz šo zāļu radīto risku.
The Committee recommended that Vistide be given marketing authorisation.
Komiteja ieteica izsniegt Vistide reģistrācijas apliecību.
Other information about Vistide:
Cita informācija par Vistide.
The European Commission granted a marketing authorisation valid throughout the European Union for Vistide on 23 April 1997.
Eiropas Komisija 1997. gada 23. aprīlī izsniedza Vistide reģistrācijas apliecību, kas derīga visā Eiropas Savienībā.
The marketing authorisation was renewed on 23 April 2002 and on 23 April 2007.
Reģistrācijas apliecību atjaunoja 2002. gada 23. aprīlī un 2007. gada 23. aprīlī.
The marketing authorisation holder is Gilead Sciences International.
Reģistrācijas apliecības īpašnieks ir Gilead Sciences International.
The full EPAR for Vistide is available here.
Pilns Vistide EPAR teksts ir atrodams šeit.
VISTIDE 75 mg/ ml concentrate for solution for infusion.
VISTIDE 75 mg/ ml koncentrāts infūziju šķīduma pagatavošanai
Each ml contains 75 mg cidofovir anhydrous.
Katrs ml satur 75 mg bezūdens cidofovira (cidofovir anhydrous).
Each vial contains 375 mg/ 5ml cidofovir anhydrous as the active substance.
Katrs flakons satur 375 mg/ 5 ml bezūdens cidofovira kā aktīvo vielu.
Each vial contains approximately 2.5 mmol (or 57 mg) sodium per vial (5 ml) as a constituent of the excipients.
Katrs flakons (5 ml) satur aptuveni 2. 5 mmol (vai 57 mg) nātrija kā palīgvielu sastāvdaļu.
The formulation is adjusted to pH 7.4.
Preparāts pielāgots līdz pH 7. 4.
Concentrate for solution for infusion.
Koncentrāts infūziju šķīduma pagatavošanai
VISTIDE is indicated for the treatment of CMV retinitis in patients with acquired immunodeficiency syndrome (AIDS) and without renal dysfunction.
VISTIDE ir indicēts CMV retinīta ārstēšanai pacientiem ar iegūtā imūndeficīta sindromu (AIDS), kuriem nav nieru funkcijas traucējumi.
VISTIDE should be used only when other agents are considered unsuitable.
VISTIDE lietojams tikai tajos gadījumos, kad nav iespējams izmantot citus līdzekļus.
The therapy should be prescribed by a physician experienced in the management of HIV infection.
Terapiju drīkst parakstīt tikai ārsts, kuram ir pieredze HIV infekcijas ārstēšanā.
Before each administration of VISTIDE, serum creatinine and urine protein levels should be investigated.
Pirms katras VISTIDE ievadīšanas jānosaka kreatinīna līmenis serumā un proteīnu daudzums urīnā.
VISTIDE must be administered with oral probenecid and intravenous saline as described below (see section 4.4 for appropriate recommendations, and under section 6.6 for information on obtaining probenecid).
VISTIDE jānozīmē kopā probenecīdu iekšķīgi un fizioloģisko šķīdumu intravenozi, kā aprakstīts tālāk (skatīt apakšpunktu 4. 4 par attiecīgajām rekomendācijām un apakšpunktu 6. 6 par probenecīda saņemšanu).
The recommended dosage, frequency, or infusion rate must not be exceeded.
Ieteicamās devas, ievadīšanas biežumu un infūzijas ātrumu nedrīkst pārsniegt.
VISTIDE must be diluted in 100 millilitres 0.9% (normal) saline prior to administration.
VISTIDE pirms ievadīšanas jāatšķaida 100 mililitros 0, 9% (fizioloģiskā) nātrija hlorīda šķīduma.
To minimise potential nephrotoxicity, oral probenecid and intravenous saline prehydration must be administered with each VISTIDE infusion.
Lai maksimāli samazinātu iespējamo nefrotoksicitāti, līdztekus katrai VISTIDE infūzijai pacientam iekšķīgi jālieto probenecīds un pirms infūzijas intravenozi jāievada fizioloģiskais šķīdums hidratācijai.
Dosage in adults
Devas pieaugušiem
Induction treatment.
Sākumterapija.
The recommended dose of cidofovir is 5 mg/ kg body weight (given as an intravenous infusion at a constant rate over 1 hour) administered once weekly for two consecutive weeks.
Ieteicamā cidofovira deva ir 5 mg/ kg ķermeņa svara (ko ievada 1 stundu ilgas intravenozas infūzijas veidā ar pastāvīgu infūzijas ātrumu), šo devu ievada reizi nedēļā divas nedēļas pēc kārtas.
Maintenance treatment.
Divas nedēļas pēc sākumterapijas veikšanas sāk balstterapiju.
Beginning two weeks after the completion of induction treatment, the recommended maintenance dose of cidofovir is 5 mg/ kg body weight (given as an intravenous infusion at a constant rate over 1 hour) administered once every two weeks.
Ieteicamā cidofovira balstdeva ir 5 mg/ kg ķermeņa svara (ko ievada 1 stundu ilgas intravenozas infūzijas veidā ar pastāvīgu infūzijas ātrumu), šo devu ievada ik pēc divām nedēļām.
Suspension of maintenance treatment with cidofovir should be considered in accordance with local recommendations for the management of HIV-infected patients.
Par cidofovira balstterapijas pārtraukšanu izlemj saskaņā ar pastāvošām rekomendācijām HIV inficēto pacientu ārstēšanai.
2 Dosage in elderly The safety and efficacy of VISTIDE have not been established for the treatment of CMV disease in patients over 60 years of age.
2 Devas gados vecākiem cilvēkiem VISTIDE lietošanas drošība un efektivitāte CMV infekcijas ārstēšanā par 60 gadiem vecākiem cilvēkiem nav noskaidrota.
Since elderly individuals frequently have reduced glomerular function, particular attention should be paid to assessing renal function before and during administration of VISTIDE.
Tā kā gados vecākiem cilvēkiem bieži ir samazināta glomerulu funkcija, tad pirms VISTIDE ievadīšanas un tās laikā sevišķi rūpīgi jāpārbauda nieru funkcija.
Dosage in children and neonates VISTIDE is not recommended for use in children below 18 years of age due to a lack of data on safety and efficacy.
Devas bērniem un jaundzimušiem VISTIDE neiesaka lietot bērniem vecumā līdz 18 gadiem, jo nav pietiekamu datu par zāļu efektivitāti un drošību.
Dosage in renal insufficiency Renal insufficiency [creatinine clearance ≤ 55 ml/ min or ≥ 2+ proteinuria (≥ 100 mg/ dl)] is a contraindication for the use of VISTIDE (see section 4.3 and 4.4).
Devas nieru mazspējas pacientiem Nieru mazspēja [kreatinīna klīrenss ≤55 ml/ min vai ≥2+ proteīna urīnā (≥ 100 mg/ dl)] ir kontrindikācija VISTIDE lietošanai (skatīt apakšpunktus 4. 3 un 4. 4).
Dosage in hepatic insufficiency The safety and efficacy of VISTIDE have not been established in patients with hepatic disease and therefore it should be used with caution in this patient population.
Devas aknu mazspējas pacientiem VISTIDE lietošanas drošība un efektivitāte pacientiem ar aknu darbības traucējumiem nav pētīta, un tādēļ tas šajā pacientu grupā jālieto ar piesardzību.
Hypersensitivity to the active substance (cidofovir) or to any excipients.
Paaugstināta jutība pret aktīvo vielu (cidofoviru) vai jebkuru no palīgvielām.
Cidofovir administration is contraindicated in patients unable to receive probenecid or other sulfa- containing medication (see section 4.4 Prevention of nephrotoxicity).
Cidofovira lietošana ir kontrindicēta pacientiem, kuri nevar saņemt probenecīdu vai citas sulfamīdu saturošas zāles (skatīt apakšpunktu 4. 4 „ Nefrotoksicitātes novēršana ”).
VISTIDE is contraindicated in patients with renal insufficiency (see section 4.2).
VISTIDE ir kontrindicēts pacientiem ar nieru mazspēju (skatīt apakšpunktu 4. 2).
Concomitant administration of VISTIDE and other potentially nephrotoxic agents is contraindicated (see section 4.4).
Vienlaicīga VISTIDE ievadīšana ar citu potenciāli nefrotoksisku medikamentu ir kontrindicēta (skatīt apakšpunktu 4. 4).
Direct intraocular injection of VISTIDE is contraindicated; direct injection may be associated with significant decreases in intraocular pressure and impairment of vision.
VISTIDE nedrīkst injicēt intraokulāri; tieša intraokulāra injekcija var ievērojami samazināt intraokulāro spiedienu un pasliktināt redzi.
VISTIDE is formulated for intravenous infusion only and must not be administered by intraocular injection.
VISTIDE paredzēts tikai intravenozām infūzijām, un to nedrīkst injicēt intraokulāri.
VISTIDE should be infused only into veins with adequate blood flow to permit rapid dilution and distribution.
VISTIDE jāievada vēnā ar pietiekami strauju asins plūsmu, lai tas ātri atšķaidītos un izplatītos organismā.
Renal insufficiency/ Haemodialysis Treatment with VISTIDE must not be initiated in patients with creatinine clearance ≤ 55 ml/ min, or ≥ 2+ Proteinuria (≥ 100 mg/ dl), as the optimum induction and maintenance doses for patients with moderate to severe renal impairment are not known.
Nieru mazspēja / hemodialīze Ārstēšanu ar Vistide nedrīkst uzsākt pacientiem, kuriem kreatinīna klīrenss ir ≤55 ml/ min vai ≥2+ proteīna urīnā (≥ 100 mg/ dl), jo optimālā sākumdeva un balstdeva pacientiem ar vidēji smagiem un smagiem nieru bojājumiem nav zināma.
The efficacy and safety of cidofovir in such conditions has not been established.
Cidofovira efektivitāte un drošība šādos apstākļos nav pētīta.
High flux haemodialysis has been shown to reduce the serum levels of cidofovir by approximately 75%.
Augstas plūsmas hemodialīze samazināja cidofovira līmeni serumā par aptuveni 75%.
The fraction of the dose extracted during haemodialysis is 51.9 ± 11.0%.
Devas frakcija, ko izdalīja hemodialīzes laikā, ir 51. 9± 11. 0%.
Nephrotoxicity Dose-dependent nephrotoxicity is the major dose-limiting toxicity related to administration of cidofovir.
Nefrotoksicitāte No devas atkarīgā nefrotoksicitāte ir galvenā devu ierobežojošā toksicitāte, kas saistīta ar cidofovira lietošanu.
The safety of cidofovir has not been evaluated in patients receiving other known potentially nephrotoxic agents (e. g. tenofovir, aminoglycosides, amphotericin B, foscarnet, intravenous pentamidine, adefovir and vancomycin).
Cidofovira lietošanas drošība nav izvērtēta pacientiem, kuri saņem citus zināmus potenciāli nefrotoksiskus medikamentus (piemēram, tenofoviru, aminoglikozīdus, amfotericīnu B, foskarnetu,, intravenozi lietojamu pentamidīnu un vankomicīnu).
(See section 4.8).
Iesaka pārtraukt potenciāli nefrotoksisko zāļu lietošanu vismaz 7 dienas pirms cidofovira lietošanas uzsākšanas (skatīt apakšpunktu 4. 8).
Patients treated at 3.0 mg/ kg, 5.0 mg/ kg or 10 mg/ kg without concomitant probenecid developed evidence of proximal tubular cell injury, including glycosuria, and decreases in serum phosphate, uric
Pacientiem, kuri tika ārstēti ar 3. 0 mg/ kg, 5. 0 mg/ kg vai 10 mg/ kg cidofovira bez līdztekus probenecīda lietošanas, attīstījās nieru proksimālo kanāliņu bojājums, ieskaitot glikozūriju, un samazinājās fosfātu, urīnskābes un bikarbonātu līmenis serumā, un palielinājās kreatinīna līmenis serumā.
The signs of nephrotoxicity were partially reversible in some patients.
3 lietošana ir būtiska izteiktas cidofovira nefrotoksicitātes samazināšanā tādā apjomā, lai cidofovira terapijas ieguvuma / riska līdzsvara rezultāts ir akceptējams.
Prevention of nephrotoxicity Therapy must be accompanied by administration of oral probenecid and adequate intravenous saline prehydration (see 6.6 for information on obtaining probenecid) with each cidofovir dose.
Nefrotoksicitātes novēršana Terapijas laikā jānodrošina iekšķīgi lietojama probenecīda ievadīšana un adekvāta intravenoza prehidratācija ar sāls šķīdumiem (skatīt apakšpunktu 6. 6 par probenecīda saņemšanu) ar katru cidofovira devu.
All clinical trials relevant to clinical efficacy evaluation were performed using probenecid concomitantly with cidofovir.
Visos klīniskajos pētījumos, kas bija veltīti klīniskās efektivitātes noteikšanai, pacienti saņēma cidofoviru kopā ar probenecīdu.
Two grams of probenecid should be administered 3 hours prior to the cidofovir dose and one gram administered at 2 and again at 8 hours after completion of the 1 hour cidofovir infusion (for a total of 4 grams).
Divi grami probenecīda jālieto 3 stundas pirms cidofovira devas ievadīšanas un pa vienam gramam − 2 stundas un 8 stundas pēc 1 stundu ilgās cidofovira infūzijas beigām (kopā 4 grami).
In order to reduce the potential for nausea and/ or vomiting associated with administration of probenecid, patients should be encouraged to eat food prior to each dose of probenecid.
Probenecīds mēdz izraisīt sliktu dūšu un / vai vemšanu, lai to mazinātu vai novērstu, pacientam jāiesaka paēst pirms katras probenecīda devas ieņemšanas.
The use of an anti-emetic may be necessary.
Var būt nepieciešamība lietot pretvemšanas līdzekli.
In patients who develop allergic or hypersensitivity symptoms to probenecid (e. g., rash, fever, chills and anaphylaxis), prophylactic or therapeutic use of an appropriate antihistamine and/ or paracetamol should be considered.
Ja probenecīds pacientam izraisa alerģiskus jeb paaugstinātas jutības simptomus (piemēram, izsitumus, drudzi, drebuļus vai anafilaksi), profilaktiskos un terapeitiskos nolūkos izmanto attiecīgus antihistamīna līdzekļus un / vai paracetamolu.
Cidofovir administration is contraindicated in patients unable to receive probenecid because of a clinically significant hypersensitivity to the active substance or medicinal product or to other sulfa- containing medicines.
Cidofovira lietošana ir kontrindicēta pacientiem, kuri nevar lietot probenecīdu sakarā ar klīniski izteiktu hipersensitivitāti pret aktīvo vielu vai šīm zālēm, vai pret citām sulfamīdu saturošām zālēm.
Use of cidofovir without concomitant probenecid has not been clinically investigated.
Par cidofovira lietošanu bez probenecīda nav klīnisku datu.
A probenecid desensitisation program is not recommended for use.
Veikt desensibilizāciju pret probenecīdu neiesaka.
In addition to probenecid, patients must receive a total of one litre of 0.9% (normal) saline solution intravenously immediately prior to each infusion of cidofovir.
Bez probenecīda pacientiem pirms katras cidofovira infūzijas intravenozi jāievada viens litrs 0, 9% (fizioloģiskā) nātrija hlorīda šķīduma.
Patients who can tolerate the additional fluid load may receive up to a total of 2 litres of 0.9% saline intravenously with each dose of cidofovir.
Pacientiem, kuri labi panes liela šķidruma daudzuma ievadīšanu, var pirms katras cidofovira infūzijas ievadīt vēnā kopā 2 litrus 0, 9% nātrija hlorīda šķīduma.
The first litre of saline solution should be infused over a 1 hour period immediately before the cidofovir infusion, and the second litre, if given, infused over a 1-3 hour period beginning simultaneously with the cidofovir infusion or starting immediately after the infusion of cidofovir.
Pirmo fizioloģiskā šķīduma litru ievada 1 stundu ilgas infūzijas veidā pirms cidofovira infūzijas, un otro litru − 1−3 stundu ilgā laikposmā vai nu vienlaicīgi ar cidofovira infūziju, vai arī tūliņ pēc cidofovira infūzijas.
Cidofovir therapy should be discontinued and intravenous hydration is advised if serum creatinine increases by ≥ 44 µmol/ l (≥ 0.5 mg/ dl), or if persistent proteinuria ≥ 2+ develops.
Cidofovira terapija jāpārtrauc un jāveic intravenoza hidratācija tad, ja kreatinīna līmenis serumā pieaudzis ≥ 44 μmol/ l (≥ 0, 5 mg/ dl) vai attīstās pastāvīga proteinūrija ≥ 2+.
In patients exhibiting ≥ 2+ proteinuria, intravenous hydration should be performed and the test repeated.
Pacientiem, kuriem ir proteinūrija ≥ 2+, veic intravenozu hidratāciju un pēc tam atkārto urīna analīzi.
If following hydration, a ≥ 2+ proteinuria is still observed, cidofovir therapy should be discontinued.
Ja arī pēc hidratācijas saglabājas proteinūrija ≥ 2+, cidofovira terapija jāpārtrauc.
Continued administration of cidofovir to patients with persistent ≥ 2+ proteinuria following intravenous hydration may result in further evidence of proximal tubular injury, including glycosuria, decreases in serum phosphate, uric acid and bicarbonate, and elevations in serum creatinine.
Ja pacientiem, kam pēc intravenozas hidratācijas saglabājas proteinūrija ≥ 2+, turpina ievadīt cidofoviru, vēl vairāk tiks bojāti nieru proksimālie kanāliņi, kas izpaudīsies ar glikozūriju, fosfātu, urīnskābes un bikarbonātu samazināšanos serumā un kreatinīna līmeņa pieaugumu.
Interruption, and possibly discontinuation, is required for changes in renal function.
Terapijas pārtraukšana vai atcelšana ir nepieciešama nieru funkciju izmaiņu gadījumā.
For those patients who fully recover from cidofovir associated renal toxicity, the benefits-risk balance of reintroducing cidofovir has not yet been evaluated.
Pacientiem, kuri pilnībā atveseļojušies no ar cidofovira lietošanu izraisītu nefrotoksicitāti, cidofovira atkārtotas lietošanas ieguvuma - riska līdzsvars nav izvērtēts.
Patient Monitoring Proteinuria appears to be an early and sensitive indicator of cidofovir-induced nephrotoxicity.
Pacientu uzraudzība Proteīnūrija ir agrīns un jutīgs cidofovira izraisītas nefrotoksicitātes simptoms.
Patients receiving cidofovir must have their serum creatinine and urine protein levels determined on specimens obtained within 24 hours prior to the administration of each dose of cidofovir.
Pacientiem, kuri tiek ārstēti ar cidofoviru, jānosaka kreatinīna līmenis serumā un olbaltumvielu daudzums urīnā 24 stundu laikā pirms katras cidofovira devas ievadīšanas.
Differential white blood cell counts should also be performed prior to each dose of cidofovir (see section 4.8).
Pirms katras cidofovira devas ievadīšanas jānosaka arī leikocītu skaits asinīs un leikocītu formula (skatīt apakšpunktu 4. 8).
Ocular Events Patients receiving cidofovir should be advised to have regular follow-up ophthalmologic examinations for possible occurrence of Uveitis/ Iritis and Ocular Hypotony.
Redzes traucējumi Pacientiem, kuri saņem cidofoviru, jāiesaka regulāri veikt oftalmoloģisku kontroli, jo iespējama uveīta / irīta un intraokulārās hipotonijas attīstīšanās.
In case of Uveitis/ Iritis cidofovir should be discontinued if there is no response to treatment with a topical corticosteroid or the condition worsens, or if iritis/ uveitis reoccurs after successful treatment.
Uveīta / irīta gadījumā cidofovira lietošana jāpārtrauc tad, ja nav atbildes reakcijas uz ārstēšanu ar vietēji lietojamiem kortikosteroīdiem vai, ja stāvoklis pasliktinās, vai, ja irīts / uveīts atkārtojas pēc sekmīgas terapijas.
4 Other Cidofovir should be considered a potential carcinogen in humans (see section 5.3 Preclinical safety data).
4 Citi piesardzības pasākumi Cidofovirs jāuzskata par potenciāli kancerogēnu cilvēkam (skatīt apakšpunktu 5. 3 “ Preklīniskie dati par drošību ”).
Caution should be applied when considering cidofovir treatment of patients with diabetes mellitus due to the potential increased risk of developing ocular hypotony.
Cidofovirs piesardzīgi lietojams pacientiem ar cukura diabētu, jo tas var izraisīt intraokulāru hipotoniju.
Male patients should be advised that cidofovir caused reduced testes weight and hypospermia in animals.
Pacienti vīrieši jābrīdina, ka dzīvniekiem cidofovira ietekmē samazinās sēklinieku svars un rodas hipospermija.
Although not observed in clinical studies of cidofovir, such changes may occur in humans and cause infertility.
Cidofovira klīniskajos pētījumos šāds efekts cilvēkiem nav novērots, taču tas var rasties, izraisot neauglību.
Appropriate precautions should continue to be employed to prevent transmission of HIV.
Jāturpina ievērot atbilstoša piesardzība, lai novērstu HIV pārnešanu.
Probenecid increases the AUC of zidovudine.
Probenecīds palielina zidovudīna AUC.
Patients receiving both drugs should be closely monitored for zidovudine induced haematological toxicity.
Pacienti, kuri saņem abas zāles, rūpīgi jānovēro zidovudīna izraisītās hematoloģiskās toksicitātes dēļ.
For other NRTI drugs administered concomitantly with probenecid, reference should be made to their respective prescribing information for any appropriate recommendations.
Citām NRTI zālēm, kuras tiek lietotas vienlaikus ar probenecīdu, to lietošanas informācijā jābūt norādei ar atbilstošām rekomendācijām.
Interactions of cidofovir/ probenecid and anti-HIV drugs or drugs used to treat common chronic viral infections in this population, such as HCV and HBV-related hepatitis, have not been investigated in clinical trials.
Nav veikti klīniski pētījumi par cidofovira, probenecīda un HIV terapijas līdzekļu vai zāļu, ko lieto hronisku vīrusu infekciju (piemēram, HCV un HBV izraisīts hepatīts) ārstēšanai šajā pacientu grupā, mijiedarbību.
Probenecid is known to increase the exposure of many substances (e. g., paracetamol, acyclovir, angiotensin-converting enzyme inhibitors, aminosalicyclic acid, barbiturates, benzodiazepines, bumetanide, clofibrate, methotrexate, famotidine, furosemide, nonsteroidal anti-inflammatory agents, theophylline, and zidovudine).
Zināms, ka probenecīds ietekmē daudzu zāļu (piemēram, paracetamola, aciklovira, angiotensīnkonvertāzes inhibitoru, aminosalicilskābes, barbiturātu, benzodiazepīnu, bumetanīda, klofibrāta, metotreksāta, famotidīna, furosemīda, nesteroīdo pretiekaisuma līdzekļu, teofilīna un zidovudīna) iedarbību.
Therefore, when co-prescribing cidofovir/ probenecid with other agents, it is important for prescribers to consult the current probenecid SPC (or an appropriate drug reference source) and the respective prescribing information of the other co-administered products for full information regarding drug interactions and other features of that product.
Tādēļ, parakstot probenecīdu lietošanai kopā ar cidofoviru, svarīgi iepazīties ar jaunāko probenecīda zāļu aprakstu (vai citu atbilstošu ziņu avotu), lai noskaidrotu visu informāciju par zāļu mijiedarbību un citām šo zāļu īpašībām.
A significantly increased foetal incidence of external, soft tissue and skeletal anomalies occurred in rabbits at 1.0 mg/ kg/ day, which was also maternally toxic.
Ievadot trušiem 1, 0 mg/ kg dienā, mazuļiem bieži attīstījās ārējas, mīksto audu un skeleta anomālijas, turklāt šī deva bija toksiska arī trušu mātītei.
Pregnancy There are no studies of cidofovir in pregnant women.
Grūtniecība Cidofovira pētījumi ar grūtniecēm nav veikti.
VISTIDE should not be used during pregnancy.
VISTIDE nedrīkst lietot grūtniecības laikā.
Women of childbearing potential should be advised to use effective contraception during and after treatment with cidofovir.
Sievietēm dzemdētspējīgā vecumā jāiesaka cidofovira terapijas laikā un arī pēc tam lietot efektīvu kontracepciju.
Lactation It is not known whether cidofovir is excreted in human milk.
Zīdīšana Nav zināms, vai cidofovirs izdalās mātes pienā.
Because many substances are excreted in human milk, nursing mothers should be instructed to discontinue cidofovir or discontinue nursing if they continue to receive cidofovir.
Tā kā daudzi medikamenti nonāk mātes pienā, tad mātēm, kas baro ar krūti, jāiesaka vai nu pārtraukt ārstēšanos ar cidofoviru, vai pārtraukt barošanu ar krūti, ja viņas turpina saņemt cidofoviru.
Passage of the placenta barrier of cidofovir-related compound was observed in pregnant rats.
Novērots, ka grūsnām žurkām no cidofovira atvasināts savienojums iet cauri placentai.
Excretion of cidofovir-related material into milk of lactating animals was not examined.
Ar cidofoviru saistītu vielu ekskrēcija žurku mātīšu pienā nav pētīta.
Refer to section 4.4 for further information
Sīkāka informācija atrodama apakšpunktā 4. 4.
5 4.7 Effects on ability to drive and use machines
5 4. 7 Ietekme uz spēju vadīt transportlīdzekļus un apkalpot mehānismus
Adverse reactions such as asthenia may occur during cidofovir therapy.
Cidofovira terapijas laikā var rasties tādas blakusparādības kā astēnija.
The physician is advised to discuss this issue with the patient, and based upon the condition of the disease and the tolerance of medication, give his recommendation in the individual case.
Ārstam par šo jautājumu jāaprunājas ar pacientu un, novērtējot slimības izpausmes un medikamenta panesību, jādod savas rekomendācijas konkrētam gadījumam.
The table below lists the adverse reactions identified through clinical trials or post-marketing surveillance by system organ class (SOC) and frequency.
Tālāk tabulā uzskaitītas klīniskajos pētījumos un pēcreģistrācijas uzraudzības laikā novērotās blakusparādības pēc orgānu sistēmas un sastopamības biežuma.
Within each frequency grouping, adverse reactions are presented in order of decreasing seriousness.
Katrā biežuma grupā nevēlamās blakusparādības sakārtotas to nopietnības samazinājuma secībā.
Frequencies are defined as: very common (≥ 1/ 10), common (≥ 1/ 100 to < 1/ 10), uncommon (≥ 1/ 1000 to < 1/ 100) or not known (cannot be estimated from the available data).
Pēc biežuma blakusparādības klasificētas kā ļoti biežas (≥1/ 10), biežas (≥1/ 100 līdz < 1/ 10), retākas (≥1/ 1000 līdz < 1/ 100) vai biežums nav zināms (pēc esošiem datiem nav iespējams noteikt).
Adverse reactions identified from post-marketing experience are included in italics.
Blakusparādības, par kurām ziņots pēcreģistrācijas uzraudzības laikā, norādītas slīpiem burtiem.
Adverse reactions possibly or probably related to cidofovir based on clinical trial experience and post-marketing surveillance
Ar cidofovira lietošanu iespējami vai varbūtēji saistītās blakusparādības pēc klīnisko pētījumu un pēcreģistrācijas uzraudzības datiem
System Organ Class Blood and lymphatic system disorders
Orgānu sistēma Asins un limfātiskās sistēmas traucējumi
Adverse reactions
Nevēlamās zāļu blakusparādības
Very common Nervous system disorders
Ļoti bieži Nervu sistēmas traucējumi
Very common Eye disorders
Ļoti bieži Acu slimības
Common Ear and labyrinth disorders
Bieži Ausu un labirinta bojājumi
Iritis, uveitis, hypotony of the eye (see Section 4.4)
Irīts, uveīts, pazemināts intraokulārais spiediens (skatīt apakšpunktu 4. 4)
Not known Respiratory, thoracic and mediastinal disorders
Nav zināms Respiratorās, krūšu kurvja un videnes slimības
Common Gastrointestinal disorders
Bieži Kuņģa - zarnu trakta traucējumi
Dyspnea
Elpas trūkums
Very common Not known Skin and subcutaneous tissue disorders
Ļoti bieži Nav zināms Ādas un zemādas audu bojājumi
Nausea, Vomiting Pancreatitis
Slikta dūša, vemšana Pankreatīts
Very common Renal and urinary disorders
Ļoti bieži Nieru un urīnceļu traucējumi
Alopecia, rash
Alopēcija, izsitumi,
Proteinuria, blood creatinine increased (see Section 4.4)
Proteinūrija, paaugstināts kreatinīna līmenis asinīs (skatīt apakšpunktu 4. 4)
Renal failure Fanconi syndrome acquired
Nieru mazspēja Iegūts Fankoni sindroms
General disorders and administration site conditions Very common Common
Vispārēji traucējumi un reakcijas ievadīšanas vietā Ļoti bieži Bieži
Asthenia, fever Chills
Astēnija, drudzis Drebuļi
Reports of renal failure (plus events possibly caused by renal failure, e. g. blood creatinine increased, proteinuria, glycosuria) received during post-marketing surveillance include some which were fatal.
Pēcreģistrācijas uzraudzības laikā saņemti ziņojumi par nieru mazspējas gadījumiem (tostarp par pārmaiņām, kas varētu būt saistītas ar nieru mazspējas attīstību, proti, paaugstināts kreatinīna līmenis asinīs, proteinūrija, glikozūrija), kas dažkārt beigušies fatāli.
Cases of acute renal failure have been reported after only one or two doses of cidofovir.
Saņemti arī ziņojumi par akūtu nieru mazspēju, kas iestājusies pēc tikai vienas vai divu cidofovira devu lietošanas.
The finding of any glycosuria, proteinuria/ aminoaciduria, hypouricemia, hypophosphatemia and/ or hypokalemia, should prompt for the consideration of cidofovir-related Fanconi syndrome.
Izmeklējumos konstatēta glikozūrija, proteinūrija/ aminoacidūrija, hipouricēmija, hipofosfatēmija un/ vai hipokaliēmija jāsaista ar cidofovira lietošanu saistītu Fankoni sindromu.
6 The following table lists adverse reactions possibly or probably related to probenecid based on clinical trial experience:
6 Tālāk tabulā uzskaitītas klīnisko pētījumu laikā novērotās blakusparādības, kas varētu būt saistītas ar probenecīda lietošanu:
System Organ Class Nervous system disorders
Orgānu sistēma Nervu sistēmas traucējumi
Common Gastrointestinal disorders
Ļoti bieži Kuņģa- zarnu trakta traucējumi
Very common Skin and subcutaneous tissue disorders
Ļoti bieži Ādas un zemādas audu bojājumi
Fever Asthenia, chills
Drudzis Astēnija, drebuļi
In addition probenecid may also cause other adverse
Bez minētajām parādībām probenecīds var izraisīt
reactions including anorexia, gingival pain,
vēl citas blakusparādības, tostarp anoreksiju,
flushing, alopecia, dizziness, anaemia, and pollakiuria.
smaganu sāpīgumu, pietvīkumu, alopēciju, reiboņus, anēmiju un polakiūriju.
Hypersensitivity reactions, with dermatitis, pruritus, urticaria and, rarely, anaphylaxis, and Stevens-Johnson syndrome have occurred.
Novērotas hipersensitivitātes reakcijas, proti, dermatīts, nieze, nātrene, un, retumis, anafilakse un Stīvensa - Džonsona sindroms.
There have been reports of leukopenia, hepatic necrosis, nephrotic syndrome, and aplastic anaemia.
Ziņots par leikēmiju, aknu nekrozi, nefrotisko sindromu un aplastisku anēmiju.
Haemolytic anaemia has also occurred, and may be associated with G6DP deficiency.
Novērota arī hemolītiskā anēmija, kas varētu būt saistīta ar G6DP deficītu.
Therefore, when co- prescribing probenecid with cidofovir, it is important for prescribers to consult the current probenecid SmPC (or an appropriate drug reference source) for full information on the safety profile and other features of that product.
Tādēļ, parakstot probenecīdu lietošanai kopā ar cidofoviru, svarīgi iepazīties ar jaunāko probenecīda zāļu aprakstu (vai citu atbilstošu ziņu avotu), lai iegūtu pilnīgu informāciju par šo zāļu drošības profilu un pārējām tā īpašībām.
Two cases of cidofovir overdose have been reported.
Ziņots par diviem cidofovira pārdozēšanas gadījumiem.
In both cases, the overdose occurred during the first induction dose and no additional cidofovir therapy was administered.
Abos gadījumos pārdozēšana notika, ievadot pirmo sākumdevu, un nākamās cidofovira devas netika ievadītas.
One patient received a single dose of 16.4 mg/ kg and the other patient received a single dose of 17.3 mg/ kg.
Viens pacients saņēma vienu atsevišķu 16, 4 mg/ kg devu un otrs pacients − vienu atsevišķu 17, 3 mg/ kg devu.
Both patients were hospitalised and received prophylactic oral probenecid and vigorous hydration for 3 to 7 days.
Abi pacienti tika hospitalizēti un profilaktiski saņēma per os probenecīdu, kā arī 3−7 dienas tika intesīvi hidratēti.
One of these patients experienced a minor transient change in renal function, while the other patient had no change in renal function (see section 4.4).
Vienam no pacientiem radās neizteikti un pārejoši nieru funkcijas traucējumi, bet otram pacientam nieru funkcija nemainījās (skatīt apakšpunktu 4. 4)..
Pharmacotherapeutic group:
Farmakoterapeitiskā grupa: sistēmiskie pretvīrusu līdzekļi.
Antiviral for systemic use, ATC Code:
ATĶ kods:
General Cidofovir is a cytidine analogue with in vitro and in vivo activity against human cytomegalovirus (HCMV).
Vispārīgs raksturojums Cidofovirs ir citidīna analogs, kuram in vitro un in vivo piemīt aktivitāte pret cilvēka jeb humāno citomegalovīrusu (HCMV).
HCMV strains resistant to ganciclovir may still be susceptible to cidofovir.
Pret gancikloviru rezistentiem HCMV celmiem var saglabāties jutība pret cidofoviru.
Mechanism of action Cidofovir suppresses HCMV replication by selective inhibition of viral DNA synthesis.
Darbības mehānisms Cidofovirs nomāc HCMV replikāciju, selektīvi inhibējot virusālās DNS sintēzi.
Biochemical data support selective inhibition of HSV-1, HSV-2 and HCMV DNA polymerases by cidofovir diphosphate, the active intracellular metabolite of cidofovir.
Bioķīmiskie dati liecina, ka inhibējošā darbība piemīt aktīvam intracelulāram cidofovira metabolītam − cidofovira difosfātam, un tas selektīvi inhibē HSV- 1, HSV- 2 un HCMV DNS polimerāzes.
Cidofovir diphosphate inhibits these viral polymerases at concentrations that are 8- to 600-fold lower than those needed to inhibit human cellular DNA polymerases alpha, beta, and gamma.
Cidofovira difosfāts šīs virusālās polimerāzes inhibē koncentrācijā, kas ir no 8 līdz 600 reizēm mazāka par koncentrāciju, kāda nepieciešama, lai tiktu inhibētas cilvēka šūnu DNS polimerāzes alfa, beta un gamma.
Incorporation of cidofovir into viral DNA results in reductions in the rate of viral DNA synthesis.
Cidofovirs inkorporējas vīrusa DNS struktūrā, rezultātā samazinās virusālās DNS sintēzes ātrums.
Prolonged antiviral effects of cidofovir are related to the half-lives of its metabolites; cidofovir diphosphate persists inside cells with a half-life of 17-65 hours and a cidofovir phosphate-choline adduct has a half-life of 87 hours.
7 Cidofovira ilgstošā pretvīrusu darbība ir saistīta ar tā metabolītu eliminācijas pusperiodu: cidofovira difosfāts šūnās persistē ar 17−65 stundu garu pusperiodu un cidofovira fosfāta- holīna savienojumam ir 87 stundas ilgs pusperiods.
7 Antiviral activity Cidofovir is active in vitro against HCMV, a member of the herpesviridae family.
Pretvīrusu aktivitāte Cidofovirs in vitro ir aktīvs pret HCMV, kurš ir herpes viridae vīrusu grupas pārstāvis. Pretvīrusu aktivitāte konstatējama pie koncentrācijām, kas ir ievērojami mazākas par tām, kuras izraisa šūnu bojāeju.
Antiviral activity is seen at concentrations significantly below those which cause cell death.
Cidofovira in vitro sensitivitāte parādīta tabulā.
The in vitro sensitivity to cidofovir is shown in the following table:
Cidofovira spēja inhibēt vīrusa multiplikāciju šūnu kultūrā Vīruss Wild- type CMV izolāti Ganciklovir- rezistenti CMV izolāti
Cidofovir Inhibition of Virus Multiplication in Cell Culture
IC50 (μM) 0, 7 (± 0, 6) 7, 5 (± 4, 3)
Virus wild-type CMV isolates ganciclovir-resistant CMV isolates foscarnet-resistant CMV isolates
Foskarnet- rezistenti CMV izolāti
IC50 (µM) 0.7 (± 0.6) 7.5 (± 4.3) 0.59 (± 0.07)
0, 59 (± 0, 07)
In vivo activity against HCMV was confirmed with controlled clinical studies of cidofovir for the treatment of CMV retinitis in patients with AIDS, which demonstrated statistically significant delays in time to CMV retinitis progression for patients on cidofovir when compared to control patients.
Cidofovira in vivo aktivitāte pret HCMV apstiprinājusies kontrolētos klīniskos pētījumos, kuros AIDS pacienti ar CMV retinītu tika ārstēti ar cidofoviru.
The median times to retinitis progression in the two efficacy studies (GS-93-106 and GS-93-105), were 120 days and not reached for the treatment arms vs.
Pacientiem, kuri saņēma cidofoviru, laikposms līdz CMV retinīta turpmākai progresēšanai bija statistiski būtiski garāks nekā kontrolgrupas pacientiem.
22 days and 21 days for the untreated (deferred treatment) arms, respectively.
Abos cidofovira efektivitātes izpētei veltītos pētījumos (GS- 93- 106 un GS- 93- 105), laika intervāls līdz retinīta progresēšanai vidēji bija 120 dienas, kamēr neārstētiem kontrolgrupu pacientiem šis rādītājs bija attiecīgi 22 dienas un 21 diena.
In study GS-93-107 conducted in patients who had relapsed after treatment with other agents, the median time to retinitis progression was 115 days.
GS- 93- 107 pētījumā, kurā tika iekļauti pacienti ar retinīta paasinājumu pēc terapijas ar citiem līdzekļiem, vidējais laiks līdz retinīta progresēšanai bija 115 dienas.
Viral resistance Following in vitro selection of ganciclovir-resistant HCMV isolates, cross-resistance between ganciclovir and cidofovir was seen with ganciclovir-selected mutations in the HCMV DNA polymerase gene but not with mutations in the UL97 gene.
Vīrusu rezistence In vitro tika veikta ganciklovir- rezistentu HCMV izolātu selekcija, kuru izpētē konstatēts, ka izolātiem ar mutācijām HCMV DNS polimerāzes gēnā piemita krustota rezistence pret gancikloviru un cidofoviru, bet izolātiem ar mutācijām UL97 gēnā šādas krustotas rezistences nebija.
No cross-resistance between foscarnet and cidofovir was seen with foscarnet-selected mutants.
Ar foskarnetu atlasītiem mutantiem netika novērota krustota rezistence pret foskarnetu un cidofoviru.
Cidofovir-selected mutants had a mutation in the DNA polymerase gene and were cross-resistant to ganciclovir, but susceptible to foscarnet.
Ar cidofoviru atlasītiem mutantiem bija mutācija DNS polimerāzes gēnā, un tiem piemita krustota rezistence pret gancikloviru, turpretim pret foskarnetu tie bija jutīgi.
The major route of elimination of cidofovir was by renal excretion of unchanged drug by a combination of glomerular filtration and tubular secretion.
Galvenais cidofovira eliminācijas ceļš ir caur nierēm nepārveidota preparāta formā, tas pa daļai filtrējas caur glomeruliem un pa daļai tiek secernēts tubulos.
In patients with normal renal function, 80 to 100% of the intravenous dose was recovered in the urine over 24 hours as unchanged cidofovir.
Pacientiem ar normālām nieru funkcijām 24 stundu laikā 80−100% no intravenozās devas nonāk urīnā nepārveidota cidofovira formā.
No metabolites of cidofovir have been detected in serum or urine of patients.
Pacienta serumā un urīnā cidofovira metabolīti nav atrodami.
At the end of a one-hour infusion of cidofovir 5 mg/ kg administered with concomitant oral probenecid, the mean (± SD) serum concentration of cidofovir was 19.6 (± 7.18) mcg/ ml.
Pacientam ievadot 5 mg/ kg cidofovira kombinācijā ar probenecīdu per os, stundu ilgās infūzijas beigās cidofovira vidējā (± SD) koncentrācija serumā bija 19, 6 (± 7, 18) mkg/ ml.
The mean values of total serum clearance, volume of distribution at steady-state and terminal elimination half-life were 138 (± 36) ml/ hr/ kg, 388 (± 125) ml/ kg and 2.2 (±0.5) hour, respectively.
Pilnīgs klīrenss no plazmas vidēji bija 138 (± 36) ml/ h/ kg, izplatības tilpums stabilas koncentrācijas apstākļos − vidēji 388 (± 125 ml/ kg un galīgās eliminācijas pusperiods − vidēji 2, 2 (± 0, 5) stundas.
Dose-independent kinetics were demonstrated with single doses of cidofovir given over the dose range 3 to 7.5 mg/ kg.
Ievadot atsevišķas cidofovira devas robežās no 3 līdz 7, 5 mg/ kg, cidofoviram pierādīta no devas neatkarīga kinētika.
In vitro protein binding In vitro protein binding of cidofovir to plasma or serum protein was 10% or less over the cidofovir concentration range 0.25 to 25 mcg/ ml.
Saistīšanās ar proteīnu in vitro Pie cidofovira koncentrācijām robežās no 0, 25 līdz 25 mcg/ ml, in vitro ar plazmas vai seruma proteīnu saistās 10% cidofovira vai vēl mazāk.
8 5.3 Preclinical safety data
8 5. 3 Preklīniskie dati par drošību
Preclinical animal studies demonstrated that nephrotoxicity was the major dose-limiting toxicity of cidofovir.
Preklīniskos pētījumos ar dzīvniekiem pierādīts, ka cidofovira galvenais, devu limitējošais efekts ir nefrotoksicitāte.