qanastek/EMEA-V3 huggingface dataset:
In both studies, the effectiveness was measured by looking at how the liver damage had evolved after 48 weeks of treatment using a liver biopsy (when a sample of liver tissue is taken and examined under a microscope).
Abos pētījumos zāļu efektivitāte tika noteikta ar aknu biopsijas palīdzību (proti, paņemot aknu audu paraugu un izpētot to mikroskopā), izvērtējot, kā pēc 48 nedēļu ārstēšanas ir progresējis aknu bojājums.
Studies have also examined the effectiveness of Hepsera in patients whose disease was resistant to lamivudine.
Pētījumos pārbaudīja arī Hepsera iedarbību pacientiem, kuru slimība bija rezistenta pret lamivudīnu.
What benefit has Hepsera shown during the studies?
Kāds ir Hepsera iedarbīgums šajos pētījumos?
Hepsera was more effective than placebo in slowing down the progression of liver disease.
Hepsera daudz iedarbīgāk nekā placebo spēja palēnināt aknu slimības attīstību.
Among those who took Hepsera, 53% of the HBeAg positive and 64% of the HBeAg negative patients had an improvement in liver damage assessed in a biopsy, compared with 25% and 33%, respectively, in the patients who took placebo.
Biopsijā aknu bojājuma mazināšanos novēroja 53% HBeAg pozitīvo un 64% HBeAg negatīvo pacientu, kas lietoja Hepsera, salīdzinājumā ar attiecīgi 25% un 33% pacientu, kas lietoja placebo.
In the studies with lamivudine-resistant patients, treatment with Hepsera led to a decrease in the levels of viral DNA circulating in the blood.
Pētījumos ar pacientiem, kas rezistenti pret lamivudīnu, Hepsera samazināja vīrusa DNS līmeni asinīs.
What is the risk associated with Hepsera?
Kāds pastāv risks, lietojot Hepsera?
The most common side effects with Hepsera (seen in more than 1 patient in 10) are raised creatinine (a marker of kidney problems) and asthenia (weakness).
Visbiežāk sastopamās nevēlamās Hepsera blakusparādības (vairāk nekā vienam pacientam no desmit) ir paaugstināts kreatinīna līmenis (nieru slimību marķieris) un astēnija (vājums).
For the full list of all side effects reported with Hepsera, see the Package Leaflet.
Pilns visu Hepsera izraisīto blakusparādību apraksts ir atrodams zāļu lietošanas pamācībā.
Hepsera should not be used in people who may be hypersensitive (allergic) to adefovir dipivoxil or any of the other ingredients.
Hepsera nedrīkst lietot cilvēki ar paaugstinātu jutību (alerģiju) pret adefovira dipivoksilu vai kādu citu šo zāļu sastāvdaļu.
Why has Hepsera been approved?
Kāpēc Hepsera tika apstiprinātas?
The Committee for Medicinal Products for Human Use (CHMP) decided that Hepsera’ s benefits are greater than its risks for the treatment of chronic hepatitis B in adults with compensated liver disease with evidence of active viral replication, persistently elevated serum ALT levels and histological evidence of active liver inflammation and fibrosis, and in adults with decompensated liver disease.
Cilvēkiem paredzēto zāļu komiteja (CHMP) secināja, ka pacienta ieguvums, lietojot Hepsera pieaugušu hroniska B hepatīta pacientu, kuru slimība ir kompensēta un kuriem ir konstatēta aktīva vīrusa replikācija, pastāvīgi paaugstināts alanīnaminotransferāzes (ALAT) līmenis serumā un histoloģiski pierādīts aktīvs aknu iekaisums un fibroze, kā arī pieaugušu dekompensēta B hepatīta pacientu ārstēšanā, pārsniedz šo zāļu radīto risku.
The Committee recommended that Hepsera be given marketing authorisation.
Komiteja ieteica izsniegt Hepsera reģistrācijas apliecību.
Other information about Hepsera:
Cita informācija par Hepsera:
The European Commission granted a marketing authorisation valid throughout the European Union for Hepsera to Gilead Sciences International Limited on 6 March 2003.
Eiropas Komisija 2003. gada 6. martā izsniedza Hepsera reģistrācijas apliecību, kas ir derīga visā Eiropas Savienībā, uzņēmumam Gilead Sciences International Limited.
The marketing authorisation was renewed on 6 March 2008.
Reģistrācijas apliecība atjaunota 2008. gada 6. martā.
The full EPAR for Hepsera is available here.
Pilns Hepsera EPAR teksts ir atrodams šeit.
Pharmaceutical form Tablet Tablet
Tablete Tablete
Route of administration Oral use Oral use
Iekšķīgai lietošanai Iekšķīgai lietošanai
Packaging Bottle (HDPE) Bottle (HDPE)
Pudele (ABPE) Pudele (ABPE)
Package size 30 tablets 3 x 30 tablets
30 tabletes 3 x 30 tabletes
Hepsera 10 mg tablets
Hepsera 10 mg tabletes
Each tablet contains 10 mg adefovir dipivoxil.
Katra tablete satur 10 mg adefovira dipivoksila (Adefovir dipivoxil).
Each tablet contains 113 mg lactose monohydrate.
Katra tablete satur 113 mg laktozes monohidrātu.
White to off-white, round, flat-faced, bevelled-edge tablets, debossed with “ GILEAD” and “ 10” on one side and a stylised shape of a liver on the other side.
Baltas vai gandrīz baltas, apaļas tabletes ar plakanu virsmu un slīpi nogrieztām malām, ar uzrakstu “ GILEAD ” un “ 10 ” vienā pusē, un stilizētu aknu apveidu otrā pusē.
Hepsera is indicated for the treatment of chronic hepatitis B in adults with:
Hepsera indicēts hroniska B hepatīta pieaugušo ārstēšanai ar:
• compensated liver disease with evidence of active viral replication, persistently elevated serum alanine aminotransferase (ALT) levels and histological evidence of active liver inflammation and fibrosis
• kompensētu aknu slimību, kam ir aktīvas vīrusu replikācijas pazīmes, pastāvīgi paaugstināts alanīna aminotransferāzes (ALAT) līmenis serumā un histoloģiskas akūta aknu iekaisuma un fibrozes pazīmes
• decompensated liver disease.
• dekompensētu aknu slimību.
Therapy should be initiated by a physician experienced in the management of chronic hepatitis B.
Terapija jāuzsāk hroniska B hepatīta ārstēšanā pieredzējušam ārstam.
The recommended dose of Hepsera is 10 mg (one tablet) once daily taken orally with or without food.
Ieteicamā Hepsera deva ir 10 mg (viena tablete) reizi dienā iekšķīgi kopā ar uzturu vai bez.
Higher doses must not be administered.
Lielākas devas nedrīkst lietot.
The optimum duration of treatment is unknown.
Optimālais ārstēšanas ilgums nav zināms.
The relationship between treatment response and long-term outcomes such as hepatocellular carcinoma or decompensated cirrhosis is not known.
Saistība starp atbildes reakciju pret ārstēšanu un ilgtermiņa iznākumiem, piemēram, hepatocelulāru karcinomu vai dekompensētu cirozi, nav zināma.
Patients should be monitored every six months for hepatitis B biochemical, virological and serological markers.
Pacientiem jāpārbauda B hepatīta bioķīmiskie, viroloģiskie un seroloģiskie marķieri ik pēc sešiem mēnešiem.
Treatment discontinuation may be considered as follows:
Ārstēšanas pārtraukšanu var apsvērt šādos gadījumos:
In HBeAg positive patients, treatment should be administered at least until HBeAg seroconversion (HBeAg and HBV DNA loss with HBeAb detection on 2 consecutive serum samples at least 3 months apart) or until HBsAg seroconversion or in case of evidence of loss of efficacy (see section 4.4).
HBeAg pozitīviem pacientiem ārstēšana jāturpina vismaz līdz HBeAg serokonversijai (HBeAg un HBV DNS izzušana, nosakot HBeAb divos seruma paraugos pēc kārtas ar vismaz 3 mēnešu starplaiku) vai līdz HBsAg serokonversijai, kā arī parādoties efektivitātes zuduma pazīmēm (skatīt apakšpunktu 4. 4).
In HBeAg negative (pre-core mutant) patients, treatment should be administered at least until HBsAg seroconversion or in case of evidence of loss of efficacy (see section 4.4).
HBeAg negatīviem (ar prepamata mutāciju) pacientiem ārstēšana jāturpina vismaz līdz HBsAg serokonversijai vai arī parādoties efektivitātes zuduma pazīmēm (skatīt apakšpunktu 4. 4).
2 In patients with decompensated liver disease or cirrhosis, treatment cessation is not recommended (see section 4.4).
2 Pacientiem ar dekompensētu aknu slimību vai cirozi ārstēšanu nav ieteicams pārtraukt (skatīt apakšpunktu 4. 4).
Hepsera is not recommended for use in children below the age of 18 years due to insufficient data on safety and efficacy (see section 5.1).
Hepsera nav ieteicams lietošanai bērniem līdz 18 gadu vecumam, jo nav pietiekamas informācijas par drošību un efektivitāti (skatīt apakšpunktu 5. 1).
Elderly:
Gados vecākiem cilvēkiem:
No data are available to support a dose recommendation for patients over the age of 65 years (see section 4.4).
Nav pieejami dati, balstoties uz kuriem varētu sniegt ieteikumus par devām pacientiem, kuri vecāki par 65 gadiem (skatīt apakšpunktu 4. 4).
Renal insufficiency:
Nieru mazspēja:
Adefovir is eliminated by renal excretion and adjustments of the dosing interval are required in patients with a creatinine clearance < 50 ml/ min or on dialysis.
Adefovirs tiek izvadīts ekskrēcijas veidā caur nierēm, un pacientiem, kuriem kreatinīna klīrenss ir < 50 ml/ min vai tiem, kuriem nepieciešama dialīze, jāpielāgo devas lietošanas starplaiki.
The recommended dosing frequency according to renal function must not be exceeded (see sections 4.4 and 5.2).
Nedrīkst pārsniegt nieru darbībai atbilstošo ieteikto devas lietošanas starplaikus (skatīt apakšpunktus 4. 4 un 5. 2).
The proposed dose interval modification is based on extrapolation of limited data in patients with end stage renal disease (ESRD) and may not be optimal.
Ieteiktās devas lietošanas starplaika maiņa pamatojas uz ierobežotu datu ekstrapolāciju, kas iegūti pacientiem ar nieru slimību beigu stadijā (NSBS), un var nebūt optimāla.
Patients with creatinine clearance between 30 and 49 ml/ min:
Pacienti, kuriem kreatinīna klīrenss ir starp 30 un 49 ml/ min:
It is recommended to administer adefovir dipivoxil (one 10 mg tablet) every 48 hours in these patients.
Šiem pacientiem ieteicams lietot adefovira dipivoksilu (vienu 10 mg tableti) ik pēc 48 stundām.
There are only limited data on the safety and efficacy of this dosing interval adjustment guideline.
Nav pieejami pietiekami daudz datu par devu lietošanas starplaiku pielāgošanu vadlīniju drošību un efektivitāti.
Therefore, clinical response to treatment and renal function should be closely monitored in these patients (see section 4.4).
Tādēļ šiem pacientiem stingri jākontrolē klīniskā atbildes reakcija pret ārstēšanu un nieru darbība (skatīt apakšpunktu 4. 4).
Patients with creatinine clearance < 30 ml/ min and dialysis patients:
Pacientiem, kuriem kreatinīna klīrenss ir < 30 ml/ min un pacientiem, kuriem nepieciešama dialīze:
There are no safety and efficacy data to support the use of adefovir dipivoxil in patients with a creatinine clearance < 30 ml/ min or on dialysis.
Nav informācijas par drošību un efektivitāti, kas atbalstītu adefovira dipivoksila lietošanu pacientiem ar kreatinīna klīrensu < 30 ml/ min vai tiem, kuriem nepieciešama dialīze.
Therefore, use of adefovir dipivoxil is not recommended in these patients and should only be considered if the potential benefits outweigh the potential risks.
Tādējādi adefovira dipivoksila lietošana šiem pacientiem nav ieteicama un izmantojama tikai, ja potenciālie ieguvumi atsver iespējamo risku.
In that case, the limited data available suggest that for patients with creatinine clearance between 10 and 29 ml/ min, adefovir dipivoxil (one 10 mg tablet) may be administered every 72 hours; for haemodialysis patients, adefovir dipivoxil (one 10 mg tablet) may be administered every 7 days following 12 hours continuous dialysis (or 3 dialysis sessions, each of 4 hours duration).
Šādā gadījumā ierobežotu datu pieejamība liecina, pacientiem, kuriem kreatinīna klīrenss ir starp 10 un 29 ml/ min, adefovira dipivoksilu (viena 10 mg tablete) var lietot ik pēc 72 stundām; pacientiem, kuriem tiek veikta hemodialīze, adefovira dipivoksilu (viena 10 mg tablete) var lietot ik pēc 7 dienām, sekojot 12 stundu dialīzei (vai 3 dialīzes seansi, katrs 4 stundas ilgs).
These patients should be closely monitored for possible adverse reactions and to ensure efficacy is maintained (see sections 4.4 and 4.8).
Stingri jākontrolē, vai šiem pacientiem nerodas iespējamās blakusparādības, kā arī lai nodrošinātu efektivitātes saglabāšanos (skatīt apakšpunktus 4. 4 un 4. 8).
No dosing interval recommendations are available for other dialysis patients (e. g. ambulatory peritoneal dialysis patients) or non-haemodialysed patients with creatinine clearance less than 10 ml/ min.
Nav pieejami devas lietošanas starplaika ieteikumi citiem dialīzes pacientiem (piemēram, ambulatoriskas peritoneālās dialīzes pacientiem) vai nehemodializētiem pacientiem, kuriem kreatinīna līmenis ir zemāks par 10 ml/ mg.
No dose adjustment is required in patients with hepatic impairment (see section 5.2).
Pacientiem ar aknu darbības traucējumiem deva nav jāpielāgo (skatīt apakšpunktu 5. 2).
Clinical resistance:
Klīniskā rezistence:
Lamivudine-refractory patients and patients harbouring HBV with evidence of resistance to lamivudine (mutations at rtL180M, rtA181T and/ or rtM204I/ V) should not be treated with adefovir dipivoxil monotherapy in order to reduce the risk of resistance to adefovir.
Pacientus, kuriem nav atbildes reakcijas uz ārstēšanu ar lamivudīnu, un pacientus, kuriem ir HBV ar pierādījumiem par rezistenci pret lamivudīnu (mutācijas rtL180M, rtA181T un/ vai rtM204I/ V), nevajadzētu ārstēt ar adefovira dipivoksila monoterapiju, lai samazinātu rezistences risku pret adefoviru.
Adefovir may be used in combination with lamivudine in lamivudine-refractory patients and in patients harbouring HBV with mutations at rtL180M and/ or rtM204I/ V.
Pacientiem, kuriem nav atbildes reakcijas uz ārstēšanu ar lamivudīnu, un pacientiem, kuriem ir HBV ar rtL180M un/ vai rtM204I/ V mutācijām, adefovirs jālieto kombinācijā ar lamivudīnu.
However, for patients harbouring HBV that contains the rtA181T mutation, consideration should be given to alternative treatment regimens due to the risk of reduced susceptibility to adefovir (see section 5.1).
Tomēr pacientiem, kuriem ir HBV ar rtA181T mutāciju, vajadzētu apsvērt alternatīvu terapijas režīmu izmantošanu, jo pastāv risks, ka samazināsies jutība pret adefoviru (skatīt apakšpunktu 5. 1).
In order to reduce the risk of resistance in patients receiving adefovir dipivoxil monotherapy, a modification of treatment should be considered if serum HBV DNA remains above 1,000 copies/ ml at or beyond 1 year of treatment.
Lai samazinātu rezistences risku pacientiem, kas saņem adefovira dipivoksila monoterapiju, jāapsver terapijas maiņa, ja pēc 1 gada vai ilgākas ārstēšanas seruma HBV DNS saglabājas augstāks par 1 000 kopijām/ ml.
• Hypersensitivity to the active substance or to any of the excipients.
• Paaugstināta jutība pret aktīvo vielu vai jebkuru no palīgvielām.
Renal function:
Nieru darbība:
Adefovir is excreted renally, by a combination of glomerular filtration and active tubular secretion.
Adefovirs tiek izvadīts caur nierēm kombinētas glomerulārās filtrācijas un aktīvas tubulārās sekrēcijas veidā.
While the
Ārstēšana ar adefovira dipivoksilu var izraisīt nieru darbības traucējumus.
3 overall risk of renal impairment in patients with adequate renal function is low, this is of special importance in patients at risk of, or having underlying renal dysfunction and in patients receiving medicinal products that may affect renal function.
Lai gan kopējais nieru darbības traucējumu risks pacientiem ar adekvātu nieru darbību ir zems, tas ir īpaši svarīgi riska grupas pacientiem, kā arī pacientiem ar jau esošu nieru darbības traucējumu un pacientiem, kuri saņem zāles, kuras varētu bojāt nieru darbību.
It is recommended that creatinine clearance is calculated in all patients prior to initiating therapy with adefovir dipivoxil.
Pirms adefovira dipivoksila terapijas uzsākšanas visiem pacientiem ieteicams aprēķināt kreatinīna klīrensu.
In patients who develop renal insufficiency and have advanced liver disease or cirrhosis, dosing interval adjustment of adefovir or switch to an alternative therapy for hepatitis B infection should be considered.
Pacientiem, kam attīstās nieru mazspēja un ir progresējoša aknu slimība vai ciroze, jāapsver nepieciešamība pielāgot adefovira devas lietošanas starplaiku vai pāriet uz alternatīvu B hepatīta terapiju.
Treatment cessation for chronic hepatitis B in these patients is not recommended.
Hroniska B hepatīta ārstēšanas pārtraukšana šiem pacientiem nav ieteicama.
Patients with normal renal function:
Pacienti ar normālu nieru darbību:
Patients with normal renal function should be monitored for changes in serum creatinine every 3 months and creatinine clearance calculated.
Pacientiem ar normālu nieru darbību ik pēc 3 mēnešiem jāpārbauda, vai nemainās kreatinīna līmenis serumā, un jāaprēķina kreatinīna klīrenss.
In patients at risk of renal impairment (see section 4.8), consideration should be given to more frequent monitoring of renal function.
Pacientiem, kuriem pastāv nieru darbības traucējumu risks (skatīt apakšpunktu 4. 8), ir jāapsver biežāka nieru darbības pārbaužu nepieciešamība.
The dosing interval of adefovir dipivoxil should be adjusted in these patients (see section 4.2).
Šiem pacientiem ir jāpielāgo adefovira dipivoksila devu lietošanas starplaikus (skatīt apakšpunktu 4. 2).
In addition, renal function should be closely monitored with a frequency tailored to the individual patient’ s medical condition.
Turklāt, šo pacientu nieru darbība jākontrolē stingri ar starplaikiem, kas pielāgoti katra pacienta medicīniskajam stāvoklim.
Patients with creatinine clearance < 30 ml/ min and dialysis patients:
Pacienti, kuriem kreatinīna klīrenss ir < 30 ml/ min, vai pacienti, kuriem nepieciešama dialīze:
Administration of adefovir dipivoxil in these patients should only be considered if the potential benefits outweigh the potential risks.
Adefovira dipivoksila lietošana pacientiem ar kreatinīna klīrensu < 30 ml/ min vai tiem, kuriem nepieciešama dialīze nav ieteicama un izmantojama tikai, ja potenciālie ieguvumi atsver iespējamo risku.
If treatment with adefovir dipivoxil is considered essential, then the dosing interval should be adjusted (see section 4.2).
Ja adefovira dipivoksila terapija tiek uzskatīta par nepieciešamu, jāpielāgo devu lietošanas starplaikus (skatīt apakšpunktu 4. 2).
These patients should be closely monitored for possible adverse reactions and to ensure efficacy is maintained.
Stingri jākontrolē, vai šiem pacientiem nerodas iespējamās blakusparādības, kā arī lai nodrošinātu efektivitātes saglabāšanos.
Patients receiving medicinal products that may affect renal function:
Pacienti, kuri saņem zāles, kas iespējams ietekmē nieru darbību:
Adefovir dipivoxil should not be administered concurrently with tenofovir disoproxil fumarate (Viread).
Adefovira dipivoksilu nedrīkst lietot kopā ar tenofovira dizoproksila fumarātu (Viread).
Caution is advised in patients receiving other medicinal products that may affect renal function or are excreted renally (e. g. cyclosporin and tacrolimus, intravenous aminoglycosides, amphotericin B, foscarnet, pentamidine, vancomycin, or medicinal products which are secreted by the same renal transporter, human Organic Anion Transporter 1 (hOAT1), such as cidofovir).
Pacientiem, kuri saņem citas zāles, kuras varētu ietekmēt nieru darbību vai tiek izvadītas caur nierēm (piemēram, ciklosporīnu un takrolimu, intravenozi ievadāmus aminoglikozīdus, amfotericīnu B, foskarnetu, pentamidīnu, vankomicīnu vai zāles, kuras tiek izdalītas ar to pašu renālo transportaģentu – cilvēka organisko anjonu transportaģentu 1 (human Organic Anion Transporter 1 (hOAT1)), piemēram, cidofoviru), jāievēro piesardzība.
Co-administration of 10 mg adefovir dipivoxil with medicinal products in these patients may lead to an increase in serum concentrations of either adefovir or a co-administered medicinal product.
Šiem pacientiem, lietojot 10 mg adefovira dipivoksila vienlaikus ar šīm zālēm, var palielināties vai nu adefovira, vai vienlaikus lietoto zāļu koncentrācija serumā.
The renal function of these patients should be closely monitored with a frequency tailored to the individual patient’ s medical condition.
Šo pacientu nieru darbība jākontrolē stingri ar starplaikiem, kas pielāgoti katra pacienta medicīniskajam stāvoklim.
For renal safety in patients pre- and post-transplantation with lamivudine-resistant HBV, see section 4.8.
Nieru darbības drošībai pacientiem pirms un pēc aknu transplantācijas, kuriem ir lamivudīnu rezistenti HBV, skatīt apakšpunktu 4. 8.
Hepatic function:
Aknu darbība:
Spontaneous exacerbations in chronic hepatitis B are relatively common and are characterised by transient increases in serum ALT.
Diezgan bieži vērojama spontāna hroniska B hepatīta paasināšanās un ir raksturīga pārejoša seruma ALAT paaugstināšanās.
After initiating antiviral therapy, serum ALT may increase in some patients as serum HBV DNA levels decline.
Pēc pretvīrusu terapijas sākšanas dažiem pacientiem var paaugstināties seruma ALAT, kā arī seruma HBV DNS līmeņa pazemināšanās.
In patients with compensated liver disease, these increases in serum ALT are generally not accompanied by an increase in serum bilirubin concentrations or hepatic decompensation (see section 4.8).
Pacientiem ar kompensētu aknu slimību, šīs seruma ALAT paaugstināšanās laikā parasti nav vērojama bilirubīna koncentrācijas palielināšanās serumā vai aknu dekompensācija (skatīt apakšpunktu 4. 8).
Patients with advanced liver disease or cirrhosis may be at a higher risk for hepatic decompensation following hepatitis exacerbation which may be fatal.
Pacientiem ar progresējošu aknu slimību vai cirozi var būt lielāks aknu dekompensācijas risks pēc hepatīta paasinājuma, kas var būt letāls.
In these patients, including patients with decompensated liver disease, treatment cessation is not recommended and these patients should be monitored closely during therapy.
Šiem pacientiem, tostarp pacientiem ar dekompensētu aknu slimību, nav ieteicama ārstēšanas pārtraukšana, un terapijas laikā šie pacienti stingri jānovēro.
In the event of these patients developing renal insufficiency, see above Renal function.
Gadījumā, ja šiem pacientiem attīstās nieru mazspēja, skatīt iepriekš Nieru darbība.
If treatment cessation is necessary, patients should be closely monitored for several months after stopping treatment as exacerbations of hepatitis have occurred after discontinuation of 10 mg adefovir
4 Ja ārstēšanas pārtraukšana ir nepieciešama, pacienti stingri jānovēro vairākus mēnešus pēc ārstēšanas pārtraukšanas, jo pēc 10 mg adefovira dipivoksila lietošanas pārtraukšanas ir bijuši hepatīta paasinājuma gadījumi.
These exacerbations occurred in the absence of HBeAg seroconversion and presented as serum ALT elevations and increases in serum HBV DNA.
Šos paasinājumus vēroja bez HBeAg serokonversijas un tie izpaudās kā seruma ALAT līmeņa paaugstināšanās un HBV DNS daudzuma palielināšanās serumā.
Elevations in serum ALT that occurred in patients with compensated liver function treated with 10 mg adefovir dipivoxil were not accompanied by clinical and laboratory changes associated with liver decompensation.
ALAT līmeņa paaugstināšanos serumā, kas radās ar 10 mg adefovira dipivoksila ārstētiem pacientiem ar kompensētu aknu darbību, nepavadīja vienlaicīgas klīniskās un laboratoriskās izmaiņas, kuras liecinātu par aknu dekompensāciju.
Patients should be closely monitored after stopping treatment.
Pacienti pēc ārstēšanas pārtraukšanas stingri jānovēro.
Most post-treatment exacerbations of hepatitis were seen within 12 weeks of discontinuation of 10 mg adefovir dipivoxil.
Vairumu pēc ārstēšanas hepatīta paasinājuma gadījumu tika novēroti 12 nedēļu laikā pēc 10 mg adefovira dipivoksila lietošanas pārtraukšanas.
Lactic acidosis and severe hepatomegaly with steatosis:
Laktātacidoze un smaga hepatomegālija ar steatozi:
Occurrences of lactic acidosis (in the absence of hypoxaemia), sometimes fatal, usually associated with severe hepatomegaly and hepatic steatosis, have been reported with the use of nucleoside analogues.
Lietojot nukleozīdu analogu ir ziņots par laktātacidozi (bez hipoksēmijas), reizēm letālu, parasti saistīta ar smagu hepatomegāliju un aknu steatozi.
As adefovir is structurally related to nucleoside analogues, this risk cannot be excluded.
Tā kā adefovirs ir strukturāli radniecīgs nukleozīdu analogiem, šo risku nevar izslēgt.
Treatment with nucleoside analogues should be discontinued when rapidly elevating aminotransferase levels, progressive hepatomegaly or metabolic/ lactic acidosis of unknown aetiology occur.
Ja strauji paaugstinās aminotransferāžu līmenis, rodas progresējoša hepatomegālija vai nezināmas etioloģijas metaboliskā acidoze/ laktātacidoze, tad ārstēšana ar nukleozīdu analogiem ir jāpārtrauc.
Benign digestive symptoms, such as nausea, vomiting and abdominal pain, might be indicative of lactic acidosis development.
Par laktātacidozes attīstību var liecināt labdabīgi gremošanas simptomi, piemēram, slikta dūša, vemšana un sāpes vēderā.
Severe cases, sometimes with fatal outcome, were associated with pancreatitis, liver failure/ hepatic steatosis, renal failure and higher levels of serum lactate.
Smagi gadījumi, kas reizēm bija ar letālu iznākumu, tika saistīti ar pankreatītu, aknu darbības traucējumiem/ aknu steatozi, nieru darbības traucējumiem un paaugstinātu laktāta līmeni serumā.
Caution should be exercised when prescribing nucleoside analogues to any patient (particularly obese women) with hepatomegaly, hepatitis or other known risk factors for liver disease.
Jāievēro piesardzība, parakstot nukleozīdu analogus jebkuram pacientam (īpaši sievietēm ar lieko svaru) ar hepatomegāliju, hepatītu vai citiem zināmiem aknu slimības riska faktoriem.
These patients should be followed closely.
Šie pacienti stingri jānovēro.
To differentiate between elevations in transaminases due to response to treatment and increases potentially related to lactic acidosis, physicians should ensure that changes in ALT are associated with improvements in other laboratory markers of chronic hepatitis B.
Lai atšķirtu transamināžu līmeņa paaugstināšanos ārstēšanas ietekmē no paaugstināšanās, kas varētu būt saistīta ar laktātacidozi, ārstam jāpārliecinās, ka ALAT līmeņa pārmaiņa ir saistīta ar citu laboratorisko hroniska B hepatīta marķieru uzlabošanos.
Co-infection with hepatitis C or D:
Vienlaikus C vai D hepatīta infekcija:
There are no data on the efficacy of adefovir dipivoxil in patients co-infected with hepatitis C or hepatitis D.
Nav ziņu par adefovira dipivoksila efektivitāti pacientiem, kuriem vienlaikus ir C vai D hepatīta infekcija.
Co-infection with HIV:
Vienlaikus HIV infekcija:
Limited data are available on the safety and efficacy of 10 mg adefovir dipivoxil in patients with chronic hepatitis B, co-infected with HIV.
Nav daudz datu par 10 mg adefovira dipivoksila lietošanas drošību un efektivitāti pacientiem ar hronisku B hepatītu, kuriem vienlaikus ir HIV infekcija.
To date there is no evidence that daily dosing with 10 mg adefovir dipivoxil results in emergence of adefovir-associated resistance mutations in the HIV reverse transcriptase.
Līdz šim nav iegūti pierādījumi, ka 10 mg adefovira dipivoksila lietošana ikdienā izraisītu ar adefoviru saistītas rezistences mutācijas HIV reversajā transkriptāzē.
Nonetheless, there is a potential risk of selection of HIV strains resistant to adefovir with possible cross-resistance to other antiviral medicinal products.
Taču pastāv potenciāls risks izveidoties HIV celmiem, kas ir rezistenti pret adefoviru, ar iespējamu krustenisku rezistenci pret citām pretvīrusu zālēm.
As far as possible, treatment of hepatitis B by adefovir dipivoxil in an HIV co-infected patient should be reserved for patients whose HIV RNA is controlled.
Cik vien iespējams, B hepatīta ārstēšana ar adefovira dipivoksilu pacientiem, kuriem vienlaikus ir arī HIV infekcija, jāveic tikai tādiem pacientiem, kuriem HIV RNS daudzums ir kontrolēts.
Treatment with 10 mg adefovir dipivoxil has not been shown to be effective against HIV replication and therefore should not be used to control HIV infection.
Nav pierādīts, ka ārstēšana ar 10 mg adefovira dipivoksila būtu efektīva pret HIV replikāciju, tāpēc to nedrīkst lietot HIV infekcijas kontrolēšanai.
Elderly:
Gados vecākiem pacientiem:
The clinical experience in patients > 65 years of age is very limited.
Klīniskā pieredze par pacientu, kuri vecāki par 65 gadiem, ārstēšanu ir ļoti neliela.
Caution should be exercised when prescribing adefovir dipivoxil to the elderly, keeping in mind the greater frequency of decreased renal or cardiac function in these patients, and the increase in concomitant diseases or concomitant use of other medicinal products in the elderly.
Parakstot adefovira dipivoksilu gados vecākiem pacientiem, jāievēro piesardzība, atceroties, ka šiem pacientiem biežāk ir pavājināta nieru vai sirds funkcija, kā arī blakusslimības, vai arī tie vienlaikus lieto citas zāles.
Resistance to adefovir dipivoxil (see section 5.1) can result in viral load rebound which may result in exacerbation of hepatitis B and, in the setting of diminished hepatic function, lead to liver decompensation and possible fatal outcome.
Rezistences pret adefovira dipivoksilu (skatīt apakšpunktu 5. 1) rezultātā var rasties vīrusa slodzes atgriešanās, kas var izraisīt B hepatīta paasinājumu un samazinātās aknu funkcijas dēļ novest pie aknu dekompensācijas un iespējama letāla iznākuma.
Virological response should be closely monitored in patients treated with adefovir dipivoxil, with HBV DNA measured every 3 months.
Pacientiem, kas tiek ārstēti ar adefoviru dipivoksilu, stingri jākontrolē virusoloğiskā atbildreakcija, katrus 3 mēnešus nosakot HBV DNS.
If viral rebound occurs, resistance testing should be performed.
Ja notiek vīrusa atgriešanās, jāveic rezistences pārbaude.
In case of emergence of resistance, treatment should be modified.
Rezistences rašanās gadījumā, jāmaina ārstēšana.
General:
Vispārēji norādījumi:
Patients should be advised that therapy with adefovir dipivoxil has not been proven to reduce the risk of transmission of hepatitis B virus to others and therefore appropriate precautions should still be taken.
Pacienti jāinformē, ka nav pierādīts, ka terapija ar adefovira dipivoksilu mazinātu B hepatīta vīrusa pārnešanas risku citiem, tādēļ jāturpina ievērot atbilstoša piesardzība.
Hepsera contains lactose monohydrate.
5 Hepsera satur laktozes monohidrātu.
Consequently, patients with rare hereditary problems of galactose intolerance, the Lapp lactase deficiency, or glucose-galactose malabsorption should not take this medicinal product.
Tādēļ, šīs zāles nevajadzētu lietot pacientiem ar retu iedzimtu galaktozes nepanesību, Lapp laktāzes deficītu vai glikozes- galaktozes malabsorbciju.
5 4.5 Interaction with other medicinal products and other forms of interaction
4. 5 Mijiedarbība ar citām zālēm un citi mijiedarbības veidi
The potential for CYP450 mediated interactions involving adefovir with other medicinal products is low, based on the results of in vitro experiments in which adefovir did not influence any of the common CYP isoforms known to be involved in human drug metabolism and based on the known elimination pathway of adefovir.
Ņemot vērā in vitro eksperimentu rezultātus, kuros adefovirs neietekmēja nevienu no biežāk sastopamajām CYP izoformām, kas, kā zināms, piedalās zāļu metabolismā cilvēka organismā, kā arī ņemot vērā zināmo adefovira eliminācijas ceļu, kurā iesaistītā CYP450 mijiedarbības potenciāla iespēja starp adefoviru un citām zālēm ir maza.
A clinical study in liver-transplant patients has shown that no pharmacokinetic interaction occurs when adefovir dipivoxil 10 mg once daily is administered concomitantly with tacrolimus, an immunosuppressant which is predominantly metabolised via the CYP450 system.
Klīniskā pētījumā pacientiem pēc aknu transplantācijas nenovēroja farmakokinētisku mijiedarbību, ja adefovira dipivoksilu 10 mg vienu reizi dienā nozīmēja vienlaicīgi ar takrolimu, imunosupresantu, kas pārsvarā tiek metabolizēts caur CYP450 sistēmu.
A pharmacokinetic interaction between adefovir and the immunosuppressant, cyclosporin, is also considered unlikely as cyclosporin shares the same metabolic pathway as tacrolimus.
Arī adefovira un imunosupresanta- ciklosporīna farmakokinētiska mijiedarbība tiek uzskatīta par maz iespējamu, jo ciklosporīns iziet to pašu metabolisma ceļu kā takrolims.
Nevertheless, given that tacrolimus and cyclosporin can affect renal function, close monitoring is recommended when either of these agents is coadministered with adefovir dipivoxil (see section 4.4).
Tomēr, pieņemot, ka takrolims un ciklosporīns var ietekmēt nieru darbību, ir ieteicama stingra novērošana, kad kāds no šiem līdzekļiem tiek lietots vienlaikus ar adefovira dipivoksilu (skatīt apakšpunktu 4. 4).
Concomitant administration of 10 mg adefovir dipivoxil and 100 mg lamivudine did not alter the pharmacokinetic profile of either medicinal product.
Vienlaicīga 10 mg adefovira dipivoksila un 100 mg lamivudīna lietošana nemainījās abu šo zāļu farmakokinētiskās īpašības.
Adefovir is excreted renally, by a combination of glomerular filtration and active tubular secretion.
Adefovirs tiek izvadīts caur nierēm kombinētas glomerulāras filtrācijas un aktīvas tubulāras sekrēcijas veidā.
Co-administration of 10 mg adefovir dipivoxil with other medicinal products that are eliminated by tubular secretion or alter tubular function may increase serum concentrations of either adefovir or the co-administered medicinal product (see section 4.4).
10 mg adefovira dipivoksila lietošana vienlaikus ar citām zālēm, kas tiek izvadītas tubulārā sekrēcijā vai izmaina tubulāro darbību, var paaugstināt vai nu adefovira, vai vienlaikus lietoto zāļu koncentrāciju serumā (skatīt apakšpunktu 4. 4).
No data on the concomitant use with other medicinal products (including interferon) are available.
Nav pieejami dati par lietošanu vienlaikus ar citām zālēm (tostarp interferonu).
There are no adequate data on the use of adefovir dipivoxil in pregnant women.
Nav pietiekamu datu par adefovira dipivoksila lietošanu grūtniecēm.
Studies in animals administered adefovir intravenously have shown reproductive toxicity (see section 5.3).
Pētījumi ar dzīvniekiem, kam adefoviru ievadīja intravenozi, pierāda reproduktīvo toksicitāti (skatīt apakšpunktu 5. 3).
Studies in orally dosed animals do not indicate teratogenic or foetotoxic effects.
Pētījumi ar dzīvniekiem, kam devu ievadīja perorāli, neuzrāda teratogēnu vai fetotoksisku ietekmi.
Adefovir dipivoxil should be used during pregnancy only if the potential benefit justifies the potential risk to the foetus.
Adefovira dipivoksilu grūtniecības laikā jālieto tikai tādā gadījumā, ja iespējamais ieguvums atsver potenciālo risku auglim.
There are no data on the effect of adefovir dipivoxil on transmission of HBV from mother to infant.
Nav datu par adefovira dipivoksila ietekmi uz HBV pārnešanu no mātes zīdainim.
Therefore, the standard recommended procedures for immunisation of infants should be followed to prevent neonatal acquisition of HBV.
Tādēļ, lai novērstu jaundzimušā inficēšanos ar HBV, jāievēro ieteiktās jaundzimušo standarta imunizācijas procedūras.
Given that the potential risks to developing human foetuses are unknown, it is recommended that women of child-bearing potential treated with adefovir dipivoxil use effective contraception.
Ņemot vērā to, ka iespējamais risks cilvēka auglim attīstības stadijā nav zināms, adefovira dipivoksila lietošanas laikā sievietēm reproduktīvā vecumā jālieto efektīva kontracepcijas metode.
Lactation:
Zīdīšanas periods:
It is not known whether adefovir is excreted in human milk.
Nav zināms, vai adefovirs izdalās cilvēkam ar mātes pienu.
Mothers should be instructed not to breast-feed if they are taking adefovir dipivoxil tablets.
Mātēm adefovira dipivoksila tablešu lietošanas laikā jānorāda nebarot zīdaiņus ar krūti.
However, based on the safety profile and mechanism of action, adefovir dipivoxil is expected to have no or negligible influence on these abilities.
Tomēr, pamatojoties uz adefovira dipivoksila drošības profilu un darbības mehānismu, sagaidāms, ka šīs zāles neietekmēs vai nedaudz ietekmēs šīs spējas.
In patients with compensated liver disease, the most frequently reported adverse reactions during 48 weeks of adefovir dipivoxil therapy were asthenia (13%), headache (9%), abdominal pain (9%) and nausea (5%).
Pacientiem ar kompensētu aknu slimību 48 nedēļas ilgajā ārstēšanas laikā ar adefovira dipivoksilu visbiežāk tika ziņots par šādām blakusparādībām: astēniju (13%), galvassāpēm (9%), sāpēm vēderā (9%) un sliktu dūšu (5%).
6 Assessment of adverse reactions is based on experience from post-marketing surveillance and from three pivotal clinical studies in patients with chronic hepatitis B:
Blakusparādību vērtējums pamatojas uz pieredzi, kas iegūta pēcreģistrācijas novērošanā un trīs galvenajos klīniskajos pētījumos pacientiem ar hronisku B hepatītu:
• two placebo-controlled studies in which 522 patients with chronic hepatitis B and compensated liver disease received double-blind treatment with 10 mg adefovir dipivoxil (n=294) or placebo (n=228) for 48 weeks. • an open-label study in which pre- (n=226) and post-liver transplantation patients (n=241) with lamivudine-resistant HBV were treated with 10 mg adefovir dipivoxil once daily, for up to 203 weeks (median 51 and 99 weeks, respectively).
• diviem placebo kontrolētiem pētījumiem, kuros 522 pacienti ar hronisku B hepatītu un kompensētu aknu slimību saņēma dubultmaskētu ārstēšanu ar 10 mg adefovira dipivoksila (n = 294) vai placebo (n = 228) 48 nedēļas. • atklātu pētījumu, kurā pacienti, kuriem ir pret lamivudīnu rezistents HBV, pirms aknu transplantācijas (n = 226) un pēc aknu transplantācijas (n = 241) tika ārstēti ar 10 mg adefovira dipivoksila reizi dienā līdz 203 nedēļu ilgumam (vidējais ārstēšanas ilgums attiecīgi 51 un 99 nedēļas).
The adverse reactions considered at least possibly related to treatment are listed below, by body system organ class, and frequency.
Blakusparādības, ko uzskatīja par vismaz iespējami saistītām ar ārstēšanu, minētas tālāk pēc ķermeņa orgānu grupu sistēmu klasifikācijas un pēc sastopamības biežuma.
Frequencies are defined as very common (≥ 1/ 10), common (≥ 1/ 100, < 1/ 10) or not known (identified through post-marketing safety surveillance and the frequency cannot be estimated from the available data).
Biežums definēts kā ļoti bieži (≥ 1/ 10), bieži (≥ 1/ 100, < 1/ 10) vai nezināmi (atklātas pēcreģistrācijas drošības novērošanā un biežumu nevar noteikt pēc pieejamiem datiem).
Common (≥ 1/ 100, < 1/ 10): headache.
Bieži (≥ 1/ 100, < 1/ 10): galvassāpes.
Common (≥ 1/ 100, < 1/ 10): diarrhoea, vomiting, abdominal pain, dyspepsia, nausea, flatulence.
Bieži (≥ 1/ 100, < 1/ 10): caureja, vemšana, sāpes vēderā, dispepsija, slikta dūša, meteorisms.
Frequency not known: pancreatitis.
Biežums nav zināms: pankreatīts.
Common (≥ 1/ 100, < 1/ 10): rash, pruritus.
Bieži (≥ 1/ 100, < 1/ 10): izsitumi, nieze.
Frequency not known: myopathy, osteomalacia (both associated with proximal renal tubulopathy).
Biežums nav zināms: miopātija, osteomalācija (abas saistītas ar proksimālu nieru tubulopātiju).
Very common (≥ 1/ 10): increases in creatinine.
Ļoti bieži (≥ 1/ 10): kreatinīna līmeņa paaugstināšanās.
Common (≥ 1/ 100, < 1/ 10): renal failure, abnormal renal function, hypophosphatemia.
Bieži (≥ 1/ 100, < 1/ 10): nieru nepietiekamība, nieru darbības traucējumi, hipofosfatēmija.
Frequency not known:
Biežums nav zināms:
Fanconi syndrome, proximal renal tubulopathy.
Fankoni sindroms, proksimāla nieru tubulopātija.
Very common (≥ 1/ 10): asthenia.
Ļoti bieži (≥ 1/ 10): astēnija.
Exacerbation of hepatitis:
Hepatīta paasinājums:
Clinical and laboratory evidence of exacerbations of hepatitis have occurred after discontinuation of treatment with 10 mg adefovir dipivoxil (see section 4.4).
Pēc ārstēšanas pārtraukšanas ar 10 mg adefovira dipivoksilu radās klīniskas un laboratoriskas hepatīta paasinājuma pazīmes (skatīt apakšpunktu 4. 4).
Long-term safety data in patients with compensated disease:
Ilgstoši drošības dati pacientiem ar kompensētu slimību:
In a long-term safety study of 125 HBeAg negative patients with compensated liver disease, the adverse event profile was overall unchanged after a median exposure of 226 weeks.
Ilgstošā drošības pētījumā 125 HBeAg negatīviem pacientiem ar kompensētu aknu slimību blakusparādību spektrs kopumā nemainījās pēc vidējā ārstēšanas ilguma 226 nedēļām.
No clinically significant changes in renal function were observed.
Klīniski nozīmīgas nieru funkcijas pārmaiņas nenovēroja.
However, mild to moderate increases in serum creatinine concentrations, hypophosphatemia and a decrease in carnitine concentrations were reported in 3%, 4% and 6% of patients, respectively, on extended treatment.
Tomēr par vieglu vai vidēji izteiktu kreatinīna koncentrācijas paaugstināšanos serumā, hipofosfatēmiju un samazinātu karnitīna koncentrāciju ziņots attiecīgi 3%, 4% un 6% pacientu, kam turpināja terapiju.
In a long-term safety study of 65 HBeAg positive patients with compensated liver disease (after a median exposure of 234 weeks), 6 patients (9%) had confirmed increases in serum creatinine of at least 0.5 mg/ dl from baseline with 2 patients discontinuing from the study due to the elevated serum creatinine concentration.
Ilgstošā drošības pētījumā 65 HBeAg pozitīviem pacientiem ar kompensētu aknu slimību (pēc 234 nedēļu vidēji ilgas iedarbības) 6 pacientiem (9%) tika novērota kreatinīna koncentrācijas
Patients with a confirmed increase in creatinine of ≥ 0.3 mg/ dl by week 48 were at a statistically significant higher risk of a subsequent confirmed increase in creatinine of ≥ 0.5 mg/ dl.
Pacientiem ar paaugstinātu kreatinīna koncentrāciju vairāk nekā ≥ 0, 3 mg/ dl 48 nedēļā bija statistiski nozīmīgi paaugstināts risks sasniegt secīgu kreatinīna koncentrācijas paaugstināšanos vairāk nekā ≥ 0, 5 mg/ dl.
Hypophosphatemia and a decrease in carnitine concentrations were reported each in 3% of patients on extended treatment.
Hipofosfatēmija un karnitīna koncentrācijas samazināšanās tika novērota 3% pacientu, kam turpināja terapiju.
7 Safety in patients with decompensated disease:
Drošība pacientiem ar dekompensētu slimību:
In patients with decompensated liver disease, the most frequently reported adverse reactions during up to 203 weeks of adefovir dipivoxil therapy were increased creatinine (7%) and asthenia (5%).
Pacientiem ar dekompensētu aknu slimību līdz 203 nedēļu ilgas ārstēšanas laikā ar adefovira dipivoksilu visbiežāk ziņots par šādām blakusparādībām: kreatinīna koncentrācijas paaugstināšanos (7%) un astēniju (5%).
Renal toxicity is an important feature of the safety profile of adefovir dipivoxil in patients with decompensated liver disease.
Nieru toksicitāte ir būtisks adefovira dipivoksila drošības profila rādītājs pacientiem ar dekompensētu aknu slimību.
In clinical studies of wait-listed and post-liver transplantation patients, four percent (19/ 467) of patients discontinued treatment with adefovir dipivoxil due to renal adverse events.
Klīniskajos pētījums pacientiem, kas gaida transplantāciju, un pacientiem pēc transplantācijas 4% (19/ 467) pacientu ārstēšanu ar adefovira dipivoksilu pārtrauca nieru blakusparādību dēļ.
Administration of 500 mg adefovir dipivoxil daily for 2 weeks and 250 mg daily for 12 weeks has been associated with the gastrointestinal disorders listed above and anorexia.
Lietojot adefovira dipivoksila pa 500 mg dienā 2 nedēļas un pa 250 mg dienā 12 nedēļas, novēroja iepriekš minētos kuņģa- zarnu trakta traucējumus un anoreksiju.
If overdose occurs, the patient must be monitored for evidence of toxicity, and standard supportive treatment applied as necessary.
Ja notiek pārdozēšana, jānovēro, vai pacientam nerodas toksicitātes pazīmes, un nepieciešamības gadījumā jāveic standarta uzturoša ārstēšana.
Adefovir can be removed by haemodialysis; the median haemodialysis clearance of adefovir is 104 ml/ min.
Adefoviru var izvadīt ar hemodialīzi; vidējais adefovira hemodialīzes klīrenss ir 104 ml/ min.
The elimination of adefovir by peritoneal dialysis has not been studied.
Adefovira izvadīšana ar peritoneālo dialīzi nav pētīta.
Adefovir dipivoxil is an oral prodrug of adefovir, an acyclic nucleotide phosphonate analogue of adenosine monophosphate, which is actively transported into mammalian cells where it is converted by host enzymes to adefovir diphosphate.
Adefovira dipivoksils ir perorālas adefovira – adenozīna monofosfāta acikliska nukleotīdu fosfonāta analoga – priekšzāles, kas tiek aktīvi transportētas uz zīdītāju šūnām, kur šūnas enzīmi to pārvērš par adefovira difosfātu.
Adefovir diphosphate inhibits viral polymerases by competing for direct binding with the natural substrate (deoxyadenosine triphosphate) and, after incorporation into viral DNA, causes DNA chain termination.
Adefovira difosfāts inhibē vīrusu polimerāzes, konkurējot par tiešo saistīšanos ar dabisko substrātu (dezoksiadenozīna trifosfātu), un, pēc iekļaušanās vīrusa DNS, tiek pārtraukta DNS ķēde.
Adefovir diphosphate selectively inhibits HBV DNA polymerases at concentrations 12-, 700-, and 10-fold lower than those needed to inhibit human DNA polymerases α, β, and γ, respectively.
Adefovira difosfāts selektīvi inhibē HBV DNS polimerāzes 12, 700 un 10 reižu zemākā koncentrācijā nekā koncentrācija, kas nepieciešama attiecīgi cilvēka DNS α, β, un γ polimerāzes nomākšanai.
Adefovir diphosphate has an intracellular half-life of 12 to 36 hours in activated and resting lymphocytes.
Adefovira difosfāta intracelulārais pusperiods aktivētos limfocītos un limfocītos miera stāvoklī ir 12– 36 stundas.
Adefovir is active against hepadnaviruses in vitro, including all common forms of lamivudine-resistant HBV (rtL180M, rtM204I, rtM204V, rtL180M/ rtM204V), famciclovir-associated mutations (rtV173L, rtP177L, rtL180M, rtT184S or rtV207I) and hepatitis B immunoglobulin escape mutations (rtT128N and rtW153Q), and in in vivo animal models of hepadnavirus replication.
Adefovirs darbojas pret hepadnavīrusiem in vitro, tostarp pret visām biežāk sastopamām lamivudīnu rezistentām HBV formām (rtL180M, rtM204I, rtM204V, rtL180M/ rtM204V), famciklovira izraisītām mutācijām (rtV173L, rtP177L, rtL180M, rtT184S vai rtV207I) un B hepatīta imūnglobulīna izvairīšanās gadījuma mutācijām (rtT128N un rtW153Q), kā arī in vivo hepadnavīrusu replikācijas dzīvnieku modeļos.
The demonstration of the benefit of adefovir dipivoxil is based on histological, virological, biochemical, and serological responses in adults with:
Adefovira dipivoksila lietderības pierādījumi pamatojas uz histoloģisko, viroloģisko, bioķīmisko un seroloģisko atbildes reakciju pieaugušajiem ar:
• HBeAg positive and HBeAg negative chronic hepatitis B with compensated liver disease.
• HBeAg pozitīvu un HBeAg negatīvu hronisku B hepatītu ar kompensētu aknu slimību.
• lamivudine-resistant HBV with either compensated or decompensated liver disease, including patients pre- and post-liver transplantation or co-infected with HIV.
• lamivudīna rezistentu HBV, vai nu kompensētas vai dekompensētas aknu slimības gadījumā, tostarp pacientiem pirms un pēc aknu transplantācijas vai ar vienlaicīgu HIV infekciju.
In the majority of these studies adefovir dipivoxil 10 mg was added to ongoing lamivudine treatment in patients failing lamivudine therapy.
Vairumā šo pētījumu 10 mg adefovira dipivoksila pievienoja esošai lamivudīna terapijai pacientiem, kuriem lamivudīna terapija bija neveiksmīga.
In these clinical studies patients had active viral replication (HBV DNA ≥ 100,000 copies/ ml) and elevated ALT levels (≥ 1.2 x Upper Limit of Normal (ULN)).
8 Šajos klīniskajos pētījumos pacientiem bija aktīva vīrusu replikācija (HBV DNS ≥ 100 000 kopijas/ ml) un paaugstināti ALAT līmeņi (≥ 1, 2 x pārsniedz augšējo normas robežu (ANR)).
Experience in patients with compensated liver disease:
Pieredze pacientiem ar kompensētu aknu slimību:
In two placebo-controlled studies (total n=522) in HBeAg positive or in HBeAg negative chronic hepatitis B patients with compensated liver disease, significantly more patients (p < 0.001) in the 10 mg adefovir dipivoxil groups (53 and 64%, 8 respectively) had histological improvement from baseline at week 48 than in the placebo groups (25 and 33%).
Divos placebo kontrolētos pētījumos (kopā n = 522) HBeAg pozitīviem vai HBeAg negatīviem hroniska B hepatīta pacientiem ar kompensētu aknu slimību nozīmīgi vairāk pacientiem (p < 0, 001) 10 mg adefovira dipivoksila grupās (attiecīgi 53 un 64%) 48. nedēļā novēroja histoloģisku uzlabošanos salīdzinājumā ar sākotnējo stāvokli nekā placebo grupās (25 un 33%).
Improvement was defined as a reduction from baseline of two points or more in the Knodell necro-inflammatory score with no concurrent worsening in the Knodell fibrosis score.
Uzlabošanos definēja, kā pazeminājumu par diviem vai vairāk punktiem no sākotnējā stāvokļa Knodell nekro- iekaisuma skalā bez vienlaicīgas pasliktināšanās pēc Knodell fibrozes skalas.