qanastek/EMEA-V3 huggingface dataset:
18 General recommendations.
Vispārējie ieteikumi:
The therapeutic effect of SINGULAIR on parameters of asthma control occurs within one day.
SINGULAIR astmas rādītāju kontroles terapeitiskais efekts parādās vienas dienas laikā.
Patients should be advised to continue taking SINGULAIR even if their asthma is under control, as well as during periods of worsening asthma.
Pacients jāinformē par nepieciešamību turpināt lietot SINGULAIR arī tad, ja astma tiek kontrolēta, kā arī astmas paasinājumu laikā.
No dosage adjustment is necessary for patients with renal insufficiency, or mild to moderate hepatic impairment.
18 Deva nav jāpielāgo pacientiem ar nieru mazspēju vai vieglu un vidēji smagu aknu mazspēju.
There are no data on patients with severe hepatic impairment.
Nav datu par lietošanu pacientiem ar smagu aknu mazspēju.
The dosage is the same for both male and female patients.
Deva ir vienāda gan vīriešu, gan sieviešu dzimuma pacientiem.
SINGULAIR as an alternative treatment option to low-dose inhaled corticosteroids for mild, persistent asthma:
SINGULAIR kā alternatīva terapija mazu devu inhalējamiem kortikosteroīdiem vieglas, persistējošas astmas gadījumā:
Montelukast is not recommended as monotherapy in patients with moderate persistent asthma.
Montelukastu neiesaka monoterapijai pacientiem ar vidēji smagu persistējošu astmu.
The use of montelukast as an alternative treatment option to low-dose inhaled corticosteroids for children 2 to 5 years old with mild persistent asthma should only be considered for patients who do not have a recent history of serious asthma attacks that required oral corticosteroid use and who have demonstrated that they are not capable of using inhaled corticosteroids (see section 4.1).
Montelukasta lietošanu alternatīvai terapijai papildus mazu devu inhalējamiem kortikosteroīdiem bērniem vecumā no 2 līdz 5 gadiem ar vieglu persistējošu astmu iesaka izvēlēties tikai tiem pacientiem, kuriem nesenā slimības vēsturē nav bijušas tādas astmas lēkmes, kad nepieciešams lietot iekšķīgi lietojamos kortikosteroīdus, un kuri pierādījuši, ka nespēj lietot inhalēmajos kortikosteroīdus (skatīt apakšpunktu 4. 1).
Mild persistent asthma is defined as asthma symptoms more than once a week but less that once a day, nocturnal symptoms more than twice a month but less than once a week, normal lung function between episodes.
Viegla persistējoša astma tiek definēta kā astmas simptomi vairāk kā vienu reizi nedēļā, bet mazāk kā vienu reizi dienā, nakts simptomi vairāk kā divas reizes mēnesī, bet mazāk kā vienu reizi nedēļā, normāla plaušu funkcija starp epizodēm.
If satisfactory control of asthma is not achieved at follow-up (usually within one month), the need for an additional or different anti-inflammatory therapy based on the step system for asthma therapy should be evaluated.
Ja pietiekama astmas kontrole turpmāk netiek sasniegta (parasti mēneša laikā), jāizvērtē vai nav nepieciešama papildus vai cita veida pretiekaisuma terapija, pamatojoties uz astmas terapijas daudzpakāpju sistēmu.
Patients should be periodically evaluated for their asthma control.
Periodiski jānovērtē pacienta astmas kontrole.
SINGULAIR as prophylaxis of asthma for 2 to 5 year old patients in whom the predominant component is exercise-induced bronchoconstriction.
SINGULAIR kā astmas profilakse bērniem vecumā no 2 līdz 5 gadiem, kuriem predominējošais elements ir fiziskas slodzes izraisītas bronhospazmas:
In 2 to 5 year old patients, exercise-induced bronchoconstriction may be the predominant manifestation of persistent asthma that requires treatment with inhaled corticosteroids.
Bērniem vecumā no 2 līdz 5 gadiem fiziskas slodzes izraisītas bronhospazmas var būt persistējošas astmas, kuras ārstēšanai vajadzīgi kortikosteroīdu inhalatori, predominējoša izpausme.
Patients should be evaluated after 2 to 4 weeks of treatment with montelukast.
Pacienti jānovērtē pēc 2 līdz 4 nedēļu ārstēšanas ar montelukastu.
If satisfactory response is not achieved, an additional or different therapy should be considered.
Ja nav sasniegts pietiekams rezultāts, jāizvērtē vai nav nepieciešama papildus vai cita veida terapija.
Therapy with SINGULAIR in relation to other treatments for asthma.
Terapija ar SINGULAIR saistībā ar citām astmas terapijām.
When treatment with SINGULAIR is used as add-on therapy to inhaled corticosteroids, SINGULAIR should not be abruptly substituted for inhaled corticosteroids (see section 4.4).
Ja SINGULAIR lieto papildus inhalējamo kortikosteroīdu terapijai, SINGULAIR nedrīkst strauji aizvietot inhalējamos kortikosteroīdus (skatīt apakšpunktu 4. 4).
10 mg film-coated tablets are available for adults 15 years of age and older.
15 gadus veciem un vecākiem pieaugušajiem ir pieejamas 10 mg apvalkotās tabletes.
5 mg chewable tablets are available for paediatric patients 6 to 14 years of age.
Bērniem vecumā no 6 līdz 14 gadiem ir pieejamas 5 mg košļājamās tabletes.
4 mg chewable tablets are available as an alternative formulation for paediatric patients 2 to 5 years of age.
Bērniem vecumā no 2 līdz 5 gadiem ir pieejama alternatīva granulām 4 mg košļājamo tablešu veidā.
Hypersensitivity to the active substance or to any of the excipients.
Paaugstināta jutība pret aktīvo vielu un jebkuru no palīgvielām.
The diagnosis of persistent asthma in very young children (6 months – 2 years) should be established by a paediatrician or pulmonologist.
Persistējošas astmas diagnozi ļoti jauniem bērniem (6 mēneši – 2 gadi) jānosaka pediatram vai pulmonologam.
Patients should be advised never to use oral montelukast to treat acute asthma attacks and to keep their usual appropriate rescue medication for this purpose readily available.
Pacienti jāinformē, ka perorāli lietojamo montelukastu nekad nedrīkst izmantot akūtu astmas lēkmju ārstēšanai, un vienmēr jābūt pieejamiem piemērotiem neatliekamās palīdzības medikamentiem.
If an acute attack occurs, a short-acting inhaled β -agonist should be used.
Lēkmes gadījumā jālieto īslaicīgas darbības β- agonisti.
Patients should seek their doctors’ advice as soon as possible if they need more inhalations of short-acting β -agonists than usual.
Ja pacientam nepieciešams vairāk īslaicīgas darbības β- agonistu inhalāciju kā parasti, cik ātri vien iespējams viņam jākonsultējas ar ārstu.
Montelukast should not be abruptly substituted for inhaled or oral corticosteroids.
Montelukasts nedrīkst strauji aizvietot inhalējamos vai iekšķīgi lietojamos kortikosteroīdus.
There are no data demonstrating that oral corticosteroids can be reduced when montelukast is given concomitantly.
Nav datu, kas pierādītu, ka var samazināt iekšķīgi lietojamos kortikosteroīdus, ja vienlaikus lieto montelukastu.
19 In rare cases, patients on therapy with anti-asthma agents including montelukast may present with systemic eosinophilia, sometimes presenting with clinical features of vasculitis consistent with Churg- Strauss syndrome, a condition which is often treated with systemic corticosteroid therapy.
Retos gadījumos pacientiem, kuri lietoja pretastmas medikamentus, ieskaitot montelukastu, varētu novērot sistēmisko eozinofīliju, dažreiz ar vaskulīta klīniskajiem simptomiem, kam raksturīgs Churg - Strauss sindroms, stāvoklis, ko parasti ārstē ar sistēmiski lietojamiem kortikosteroīdiem.
These cases usually, but not always, have been associated with the reduction or withdrawal of oral corticosteroid therapy.
Šie gadījumi parasti, bet ne vienmēr, bija saistīti ar iekšķīgi lietojamo kortikosteroīdu terapijas samazināšanu vai atcelšanu.
The possibility that leukotriene receptor antagonists may be associated with emergence of Churg-Strauss syndrome can neither be excluded nor established.
Iespēju, ka leikotriēnu receptoru antagonistus var saistīt ar Churg- Strauss sindroma
Physicians should be alert to eosinophilia, vasculitic rash, worsening pulmonary symptoms, cardiac complications, and/ or neuropathy presenting in their patients.
Ārstam jāuzmanās, ja pacientam parādās eozinofīlija, vaskulīta izsitumi, paasinās plaušu simptomi, sirds funkcijas komplikācijas un/ vai neiropātija.
Patients who develop these symptoms should be reassessed and their treatment regimens evaluated.
Pacienti, kuriem attīstās šie simptomi, vēlreiz jāizmeklē un jānovērtē izmantotā terapija.
Montelukast may be administered with other therapies routinely used in the prophylaxis and chronic treatment of asthma.
Montelukastu var ordinēt kopā ar citiem medikamentiem, kurus parasti izmanto astmas profilaksei un pastāvīgajai ārstēšanai.
In drug-interactions studies, the recommended clinical dose of montelukast did not have clinically important effects on the pharmacokinetics of the following medicinal products: theophylline, prednisone, prednisolone, oral contraceptives (ethinyl estradiol/ norethindrone 35/ 1), terfenadine, digoxin and warfarin.
Pētot medikamentu mijiedarbību, montelukasta devai, ko iesaka klīniskai lietošanai, netika konstatēta klīniski nozīmīga ietekme uz sekojošo medikamentu farmakokinētiku: teofilīna, prednizona, prednizolona, perorālo kontracepcijas līdzekļu (etinilestradiols/ noretindrons 35/ 1), terfenadīna, digoksīna un varfarīna.
The area under the plasma concentration curve (AUC) for montelukast was decreased approximately 40% in subjects with co-administration of phenobarbital.
Laukums zem līknes (AUC), kas atspoguļo attiecību starp montelukasta plazmas koncentrāciju un laiku koncentrācijas sasniegšanai, samazinājās par 40%, kad montelukastu lietoja kopā ar fenobarbitālu.
Since montelukast is metabolised by CYP 3A4, caution should be exercised, particularly in children, when montelukast is coadministered with inducers of CYP 3A4, such as phenytoin, phenobarbital and rifampicin.
Montelukasts tiek metabolizēts ar CYP3A4 starpniecību, līdz ar to jāievēro piesardzība, īpaši bērniem, lietojot kopā ar CYP3A4 induktoriem, tādiem kā fenitoīnu, fenobarbitālu, rifampicīnu.
In vitro studies have shown that montelukast is a potent inhibitor of CYP 2C8.
In vitro pētījumos tika konstatēts, ka montelukasts inhibē CYP 2C8.
However, data from a clinical drug-drug interaction study involving montelukast and rosiglitazone (a probe substrate representative of medicinal products primarily metabolized by CYP 2C8) demonstrated that montelukast does not inhibit CYP 2C8 in vivo.
Tomēr dati no klīniskajiem zāļu - zāļu mijiedarbības pētījumiem ar montelukastu un roziglitazonu (aktīvās vielas paraugs, kas pārstāv medikamentus, kas galvenokārt metabolizējas ar CYP 2C8) pierādīja, ka montelukasts neinhibē CYP 2C8 in vivo.
Therefore, montelukast is not anticipated to markedly alter the metabolism of medicinal products metabolized by this enzyme (e. g., paclitaxel, rosiglitazone, and repaglinide.)
Tādējādi nav sagaidāms, ka montelukasts nozīmīgi ietekmēs zāļu, kas metabolizējas ar šo enzīmu (piemēram, paklitaksels, rosiglitazons un repaglinīds).
Use during pregnancy
Lietošana grūtniecības periodā
Animal studies do not indicate harmful effects with respect to effects on pregnancy or embryonal/ foetal development.
Pētījumi ar dzīvniekiem neliecināja par kaitīgu ietekmi uz grūtniecību vai embrija/ augļa attīstību.
Limited data from available pregnancy databases do not suggest a causal relationship between SINGULAIR and malformations (i. e. limb defects) that have been rarely reported in worldwide post marketing experience.
Pieejamie dati no grūtniecības reģistriem neliecina par SINGULAIR un malformāciju (t. i. locekļu defektu) cēloņsakarību, par ko retos gadījumos ziņots mārketinga perioda laikā visā pasaulē.
SINGULAIR may be used during pregnancy only if it is considered to be clearly essential.
SINGULAIR grūtniecības periodā var lietot tikai absolūtas nepieciešamības gadījumā.
Use during lactation
Lietošana laktācijas periodā
Studies in rats have shown that montelukast is excreted in milk (see section 5.3).
Pētījumi ar žurkām liecināja, ka montelukasts izdalās pienā (skatīt apakšpunktu 5. 3).
It is not known if montelukast is excreted in human milk.
Nav zināms vai montelukasts izdalās mātes pienā cilvēkam.
SINGULAIR may be used in breast-feeding mothers only if it is considered to be clearly essential.
Mātēm, kuras baro bērnu ar krūti, SINGULAIR var lietot tikai absolūtas nepieciešamības gadījumā.
20 Montelukast is not expected to affect a patient’ s ability to drive a car or operate machinery.
Nav gaidāms, ka montelukasts ietekmētu pacientu spēju vadīt transportlīdzekļus un apkalpot mehānismus.
However, in very rare cases, individuals have reported drowsiness or dizziness.
Tomēr retos gadījumos ir ziņots par miegainību vai reiboni.
Montelukast has been evaluated in clinical studies as follows:
Montelukasts ir izvērtēts sekojošos klīniskajos pētījumos:
10 mg film-coated tablets in approximately 4000 adult patients 15 years of age and older 5 mg chewable tablets in approximately 1750 paediatric patients 6 to 14 years of age 4 mg chewable tablets in 851 paediatric patients 2 to 5 years of age, and 4 mg granules in 175 paediatric patients 6 months to 2 years of age.
10 mg apvalkotās tabletes aptuveni 4000 pieaugušiem pacientiem, sākot no 15 gadu vecuma; 5 mg košļājamās tabletes aptuveni 1750 bērniem vecumā no 6 līdz 14 gadiem; 4 mg košļājamās tabletes 851 bērniem vecumā no 2 līdz 5 gadiem un 4 mg granulas 175 bērniem vecumā no 6 mēnešiem līdz 2 gadiem.
The following drug-related adverse reactions in clinical studies were reported commonly (≥ 1/ 100 to < 1/ 10) in patients treated with montelukast and at a greater incidence than in patients treated with placebo:
20 Klīniskajos pētījumos pacientiem, kuri lietoja montelukastu, bieži (≥1/ 100 līdz < 1/ 10) tika ziņots par zemāk uzskaitītajām nevēlamām blakusparādībām, un ziņots biežāk kā pacientiem, kuri saņēma placebo:
Paediatric Paediatric
Pieaugušie
Adult Patients
Bērni vecumā no 6 Bērni vecumā no
Patients
Bērni vecumā no
Paediatric
Orgānu sistēma
15 years and
pacienti, sākot no 15 gadu vecuma
6 to 14 years
līdz 14 gadiem (viens 8- nedēļu
2 to 5 years old
2
old
gadiem līdz 5 gadiem
6 months up to
6 mēnešiem līdz 2 gadiem (viens
Body System
(divi 12- nedēļu
older
pētījums; n=201)
(one 12-week
(viens 12- nedēļu
2 years old
6- nedēļu
(two 12-week
pētījumi; n=795)
study; n=201)
(divi 56- nedēļu
study; n=461)
pētījums; n=461)
(one 6-week
pētījums; n=175)
studies; n=795)
pētījumi; n=615) galvassāpes
(two 56-week
Nervu
(one 48-week study; n=278)
galvassāpes
study; n=175)
hiperkinēzija
studies; n=615)
sistēmas traucējumi Respiratorās, krūšu kurvja un videnes slimības
Nervous system
astma
headache headache
sāpes vēderā sāpes vēderā
hyperkinesia
caureja
asthma
Ādas un
abdominal pain
Ekzēmas veida
abdominal pain
zemādas audu bojājumi Vispārējie
diarrhoea
dermatīts, izsitumi
Skin and subcutaneous tissue disorders General disorders and administration site conditions
traucējumi un reakcijas ievadīšanas vietā
thirst
slāpes
With prolonged treatment in clinical trials with a limited number of patients for up to 2 years for adults, and up to 12 months for paediatric patients 6 to 14 years of age, the safety profile did not change.
Ilgstošas terapijas klīniskajos pētījumos, kas ierobežotam skaitam pieaugušo pacientu ilga līdz pat 2 gadiem un pacientiem no 6 līdz 14 gadu vecumam ilga līdz pat 6 mēnešiem, drošības profils nemainījās.
Cumulatively, 502 paediatric patients 2 to 5 years of age were treated with montelukast for at least 3 months, 338 for 6 months or longer, and 534 patients for 12 months or longer.
Kopumā ar montelukastu ne mazāk kā 3 mēnešus tika ārstēti 502 bērni vecumā no 2 līdz 5 gadiem, 338 bērni tika ārstēti 6 mēnešus vai ilgāk un 534 pacienti tika ārstēti 12 mēnešus vai ilgāk.
With prolonged treatment, the safety profile did not change in these patients either.
Ilgstošas terapijas laikā nevienai no pacientu grupām drošības profils nemainījās.
The following adverse reactions have been reported in post-marketing use:
Pēcreģistrācijas periodā tika ziņots par sekojošām nevēlamām blakusparādībām:
Blood and lymphatic system disorders: increased bleeding tendency.
Asins un limfatiskās sistēmas traucējumi: pastiprināta tieksme uz asiņošanu.
21 Immune system disorders: hypersensitivity reactions including anaphylaxis, hepatic eosinophilic infiltration.
Imūnās sistēmas traucējumi: paaugstinātas jutības reakcijas, tai skaitā anafilakse, aknu eozinofīlā infiltrācija.
Psychiatric disorders: dream abnormalities including nightmares, hallucinations, insomnia, psychomotor hyperactivity (including irritability, restlessness, agitation including aggressive behaviour, and tremor), depression, suicidal thinking and behaviour (suicidality) in very rare cases.
Psihiskie traucējumi: murgaini sapņi, tai skaitā nakts murgi, halucinācijas, bezmiegs, paaugstināta psihomotorā aktivitāte (tai skaitā aizkaitinātība, nemierīgums, uzbudināmība, tai skaitā agresīva uzvedība, un tremors), depresija, ļoti retos gadījumos – tieksme uz pašnāvību un pašnāvības mēģinājumi.
Nervous system disorders: dizziness drowsiness, paraesthesia/ hypoesthesia, seizure.
Nervu sistēmas traucējumi: reibonis, miegainība, parestēzija/ hipoastēzija, krampji.
Cardiac disorders: palpitations.
Sirds funkcijas traucējumi: sirdsklauves.
Hepatobiliary disorders: elevated levels of serum transaminases (ALT, AST), cholestatic hepatitis.
Kuņģa- zarnu trakta traucējumi: caureja, sausa mute, dispepsija, slikta dūša, vemšana.
Skin and subcutaneous tissue disorders: angiooedema, bruising, urticaria, pruritus, rash, erythema nodosum.
Aknu un/ vai žultsceļu traucējumi: paaugstināts transamināžu līmenis serumā (ALaT, ASaT), holestātiskais hepatīts.
Musculoskeletal and connective tissue disorders: arthralgia, myalgia including muscle cramps.
Ādas un zemādas audu bojājumi: angioneirotiskā tūska, zilumu veidošanās, nātrene, nieze, izsitumi, mezglainā eritēma.
General disorders and administration site conditions: asthenia/ fatigue, malaise, oedema.
Vispārējie traucējumi un reakcijas ievadīšanas vietā: astēnija/ nogurums, savārgums, tūska.
Very rare cases of Churg-Strauss Syndrome (CSS) have been reported during montelukast treatment in asthmatic patients (see section 4.4).
Ļoti retos gadījumos ir ziņots par Churg- Strauss sindromu (CSS), lietojot montelukastu astmas pacientu ārstēšanai (skatīt apakšpunktu 4. 4).
No specific information is available on the treatment of overdose with montelukast.
Nav specifiskas informācijas par SINGULAIR pārdozēšanas ārstēšanu.
In chronic asthma studies, montelukast has been administered at doses up to 200 mg/ day to adult patients for 22 weeks and in short term studies, up to 900 mg/ day to patients for approximately one week without clinically important adverse experiences.
Ilgstošos astmas pētījumos pieaugušiem pacientiem SINGULAIR ir bijis nozīmēts 22 nedēļas ilgi devās līdz 200 mg/ dienā un īsos pētījumos apmēram vienu nedēļu ilgi devās līdz 900 mg/ dienā, šāda medikamenta dozēšana nav izraisījusi klīniski nozīmīgas blakusparādības.
There have been reports of acute overdose in post-marketing experience and clinical studies with montelukast.
Pēcreģistrācijas pieredzes laikā un klīnisko pētījumu ietvaros ir ziņots par akūtu pārdozēšanu, lietojot montelukastu.
These include reports in adults and children with a dose as high as 1000 mg (approximately 61 mg/ kg in a 42 month old child).
Tie ir ziņojumi par pieaugušajiem un bērniem, kuri lietojuši lielākas devas par 1000 mg (aptuveni 61 mg/ kg 42 mēnešus vecam bērnam).
The clinical and laboratory findings observed were consistent with the safety profile in adults and paediatric patients.
Novērotās klīniskās un laboratorās atrades bija līdzīgas pieaugušajiem un bērniem novērotajam drošības profilam.
There were no adverse experiences in the majority of overdose reports.
Lielākā daļa pārdozēšanas gadījumu neizraisīja nelabvēlīgas blakusparādības.
The most frequently occurring adverse experiences were consistent with the safety profile of montelukast and included abdominal pain, somnolence, thirst, headache, vomiting, and psychomotor hyperactivity.
Biežāk novērotās blakusparādības atbilda montelukasta drošības profilam un tās bija sāpes vēderā, miegainība, slāpes, galvassāpes, vemšana un pastiprināta psihomotorā aktivitāte.
It is not known whether montelukast is dialyzable by peritoneal- or hemo-dialysis.
Nav zināms, vai montelukastu iespējams izvadīt, izmantojot peritoneālo vai hemodialīzi.
Leukotriene receptor antagonist ATC-code:
ATĶ kods:
The cysteinyl leukotrienes (LTC4, LTD4, LTE4) are potent inflammatory eicosanoids released from various cells including mast cells and eosinophils.
Cisteinilleikotriēni (LTC4, LTD4, LTE4) ir spēcīgi iekaisuma eikosanoīdi, kurus izdala dažādas šūnas, tajā skaitā arī tuklās šūnas un eozinofilie leikocīti.
These important pro-asthmatic mediators bind to cysteinyl leukotriene receptors (CysLT) found in the human airway and cause airway actions, including bronchoconstriction, mucous secretion, vascular permeability, and eosinophil recruitment.
Šie svarīgie proastmatiskie mediatori saistās pie cisteinilleikotriēnu (CysLT) receptoriem, kas sastopami cilvēka elpceļos un izraisa elpceļu reakcijas, tai skaitā bronhokonstrikciju, gļotu sekrēciju, pastiprinātu asinsvadu caurlaidību un eozinofilo leikocītu papildus pieplūdumu.
Montelukast is an orally active compound which binds with high affinity and selectivity to the CysLT1 receptor.
Montelukasts ir stiprs, perorāli lietots, aktīvs līdzeklis, kas ar augstu afinitāti un selektivitāti saistās pie CysLT1 receptoriem.
In clinical studies, montelukast inhibits bronchoconstriction due to inhaled LTD4 at doses as low as 5 mg.
Klīniskajos pētījumos montelukasts pat tik mazās devas kā 5 mg inhibēja inhalēta LTD4 izraisītu bronhokonstrikciju.
The bronchodilation effect caused by a β -agonist was additive to that caused by montelukast.
Bronhodilatācija tika novērota 2 stundu laikā pēc lietošanas iekšķīgi. β- agonistu izraisītā bronhodilatācija papildina montelukasta izraisīto bronhodilatāciju.
Treatment with montelukast inhibited both early- and late-phase bronchoconstriction due to antigen challenge.
Ārstēšana ar montelukastu inhibēja gan agrīnās, gan vēlīnās fāzes antigēna izraisītu bronhokonstrikciju.
Montelukast, compared with placebo, decreased peripheral blood eosinophils in adult and paediatric patients.
Pieaugušajiem un bērniem montelukasts, salīdzinājumā ar placebo, samazināja eozinofīlo leikocītu daudzumu perifērajās asinīs.
In a separate study, treatment with montelukast significantly decreased eosinophils in the airways (as measured in sputum).
Atsevišķā pētījumā ārstēšana ar montelukastu nozīmīgi samazināja eozinofīlos leikocītus elpceļos (noteikts krēpās).
In adult and paediatric patients 2 to 14 years of age, montelukast, compared with placebo, decreased peripheral blood eosinophils while improving clinical asthma control.
Pieaugušajiem un bērniem no 2 līdz 14 gadu vecumam montelukasts, salīdzinājumā ar placebo, samazinot eozinofīlo leikocītu skaitu asinīs, uzlaboja astmas klīnisko kontroli.
22 In studies in adults, montelukast, 10 mg once daily, compared with placebo, demonstrated significant improvements in morning FEV1 (10.4% vs 2.7% change from baseline), AM peak expiratory flow rate (PEFR) (24.5 L/ min vs 3.3 L/ min change from baseline), and significant decrease in total β -agonist use (-26.1% vs -4.6% change from baseline).
2, 7% sākumā), izelpas maksimumplūsmas (PEFR) pirms pusdienām (24, 5 l/ ml, v. s.
Improvement in patient-reported daytime and nighttime asthma symptoms scores was significantly better than placebo.
3, 3 l/ ml sākumā) uzlabošanos un nozīmīgi samazināja kopējo β- agonistu lietošanu (- 26, 1%, v. s. - 4, 6 sākumā).
Studies in adults demonstrated the ability of montelukast to add to the clinical effect of inhaled corticosteroid (% change from baseline for inhaled beclomethasone plus montelukast vs beclomethasone, respectively for FEV1:
5, 43% v. s.
5.43% vs 1.04%; β -agonist use: -8.70% vs 2.64%).
1, 04%; β- agonistu lietošana: - 8, 70% v. s.
Compared with inhaled beclomethasone (200 µg twice daily with a spacer device), montelukast demonstrated a more rapid initial response, although over the 12-week study, beclomethasone provided a greater average treatment effect (% change from baseline for montelukast vs beclomethasone, respectively for FEV1:
Salīdzinot ar inhalējamo beklametazonu (200 µg divas reizes dienā ar krājtelpu), montelukasts uzrādīja daudz starujāku sākotnējo atbildes reakciju, lai gan 12 nedēļu ilga pētījuma laikā beklometazons nodrošināja augstāku vidējo terapeitisko efektu (attiecīgi FEV1 izmaiņas%, salīdzinot ar sākumu, montelukasts v. s. beklometazons:
7.49% vs 13.3%; β -agonist use: -28.28% vs -43.89%).
43, 89%).
However, compared with beclomethasone, a high percentage of patients treated with montelukast achieved similar clinical responses (e. g., 50% of patients treated with beclomethasone achieved an improvement in FEV1 of approximately 11% or more over baseline while approximately 42% of patients treated with montelukast achieved the same response).
22 Tomēr liela daļa ar montelukastu ārstēto pacientu sasniedza klīniskos rezultātus, kas bija salīdzināmi ar beklometazona efektu (piemēram, 50% ar beklometazonu ārstēto pacientu sasniedza FEV1 rādītāju uzlabošanos par 11% vai vairāk, salīdzinot ar sākuma rādītājiem, kamēr aptuveni 42% ar montelukastu ārstēto pacientu sasniedza to pašu atbildes reakcijas līmeni).
In an 8-week study in paediatric patients 6 to 14 years of age, montelukast 5 mg once daily, compared with placebo, significantly improved respiratory function (FEV1 8.71% vs 4.16% change from baseline; AM PEFR 27.9 L/ min vs 17.8 L/ min change from baseline) and decreased "as-needed" β -agonist use (-11.7% vs +8.2% change from baseline).
17, 8 l/ ml sākumā) un samazināja β- agonistu lietošanu "vajadzības gadījumā" (- 11, 7% v. s. +8, 2% sākumā).
In a 12-month study comparing the efficacy of montelukast to inhaled fluticasone on asthma control in paediatric patients 6 to 14 years of age with mild persistent asthma, montelukast was non-inferior to fluticasone in increasing the percentage of asthma rescue-free days (RFDs), the primary endpoint.
12 mēnešu ilgā pētījumā, kur salīdzināja montelukasta un inhalējamā flutikazona efektivitāti astmas kontrolē bērniem vecumā no 6 līdz 14 gadiem ar vieglu persistējošu astmu, montelukasts nebija sliktāks par flutikonazonu, procentuāli palielinot no astmas brīvo dienu (RFD) skaitu, kas bija pētījuma gala mērķis.
Averaged over the 12-month treatment period, the percentage of asthma RFDs increased from 61.6 to 84.0 in the montelukast group and from 60.9 to 86.7 in the fluticasone group.
Vidēji visu 12 mēnešu ārstēšanas periodā astmas RFD procentuāli pieauga no 61, 6 līdz 84, 0 montelukasta grupā un no 60, 9 līdz 86, 7 flukonazona grupā.
The between group difference in LS mean increase in the percentage of asthma RFDs was statistically significant (- 2.8 with a 95% CI of -4.7, -0.9), but within the limit pre-defined to be clinically not inferior.
Starp grupām LS (least squares) atšķirību vidējais procentuālais astmas RFD pieaugums bija statistiski nozīmīgs (- 2, 8 ar 95% CI no - 4, 7; - 0, 9), bet iekļāvās iepriekš definētajās robežās, lai nebūtu klīniski sliktāks.
Both montelukast and fluticasone also improved asthma control on secondary variables assessed over the 12 month treatment period:
Gan montelukasts, gan flutikazons uzlaboja sekundāri mainīgo lielumu astmas kontroli, ko vērtēja visu 12 mēnešu ārstēšanas laikā:
FEV1 increased from 1.83 L to 2.09 L in the montelukast group and from 1.85 L to 2.14 L in the fluticasone group.
FEV1 palielinājās no 1, 83 l līdz 2, 09 l montelukasta grupā un no 1, 85 l līdz 2, 14 l flutikazona grupā.
The between-group difference in LS mean increase in FEV1 was -0.02 L with a 95% CI of -0.06, 0.02.
Strap grupām LS atšķirību vidējais FEV1 pieaugums bija - 0, 02 l ar 95% CI no - 0, 06' 0, 02.
The mean increase from baseline in% predicted FEV1 was 0.6% in the montelukast treatment group, and 2.7% in the fluticasone treatment group.
Iepriekš noteiktais FEV1 vidējais pieaugums%, salīdzinot ar sākumu, bija 0, 6% montelukasta grupā un 2, 7% flutikazona grupā.
The difference in LS means for the change from baseline in the% predicted FEV1 was significant: -2.2% with a 95% CI of -3.6, -0.7.
Vidējo LS atšķirību izmaiņas%, salīdzinot ar sākumu, iepriekš noteiktajam FEV1 bija nozīmīgas: - 2, 2% ar 95% CI no - 3, 6; - 0, 7.
The percentage of days with β -agonist use decreased from 38.0 to 15.4 in the montelukast group, and from 38.5 to 12.8 in the fluticasone group.
Dienu, kad tika lietoti β- agonisti, skaits procentos samazinājās no 38, 0 līdz 15, 4 montelukasta grupā un no 38, 5 līdz 12, 8 flutikazona grupā.
The between group difference in LS means for the percentage of days with β -agonist use was significant:
Starp grupām LS atšķirību vidējais procentuālais dienu skaits, kad tika lietoti β- agonisti, bija nozīmīgs:
2.7 with a 95% CI of 0.9, 4.5.
2, 7 ar 95% CI no 0, 9; 4, 5.
The percentage of patients with an asthma attack (an asthma attack being defined as a period of worsening asthma that required treatment with oral steroids, an unscheduled visit to the doctor’ s office, an emergency room visit, or hospitalization) was 32.2 in the montelukast group and 25.6 in the fluticasone group; the odds ratio (95% CI) being significant: equal to 1.38 (1.04, 1.84).
Pacientu ar astmas lēkmēm (astmas lēkme tika definēta kā astmas paasinājuma periods, kad nepieciešama ārstēšana ar iekšķīgi lietojamiem kortikosteroīdiem un ārkārtas vizīte pie ārsta vai neatliekamās palīdzības nepieciešamība, vai hospitalizācija) skaits procentos bija 32, 2 montelukasta grupā un 25, 6 flutikazona grupā; vidējais nozīmīguma rādītājs (95% CI): ekvivalents 1, 38 (1, 04; 1, 84).
The percentage of patients with systemic (mainly oral) corticosteroid use during the study period was 17.8% in the montelukast group and 10.5% in the fluticasone group.
Pacientu, kuri pētījuma laikā lietoja sistēmiskos (galvenokārt, iekšķīgi lietojamos) kortikosteroīdus, skaits procentos bija 17, 8% montelukasta grupā un 10, 5% flutikazona grupā.
The between group difference in LS means was significant:
Starp grupām vidējās LS atšķirības bija nozīmīgas:
7.3% with a 95%CI of 2.9; 11.7.
7, 3% ar 95% CI no 2, 9; 11, 7.
In a 12-week, placebo-controlled study in paediatric patients 2 to 5 years of age, montelukast 4 mg once daily improved parameters of asthma control compared with placebo irrespective of concomitant controller therapy (inhaled/ nebulized corticosteroids or inhaled/ nebulized sodium cromoglycate).
12 nedēļas ilgā, placebo kontrolētā klīniskajā pētījumā bērniem vecumā no 2 līdz 5 gadiem, montelukasts 4 mg vienu reizi dienā, salīdzinājumā ar placebo, uzlaboja visus astmas kontroles rādītājus, neatkarīgi no vienlaikus lietotās astmas kontroles terapijas (inhalējamie/ izsmidzināmie kortikosteroīdi vai inhalējamais/ izsmidzināmais nātrija kromoglikāts).
Sixty percent of patients were not on any other controller therapy.
Sešdesmit procenti pacientu nelietoja nekādu citu astmas terapiju.
Montelukast improved daytime symptoms (including coughing, wheezing, trouble breathing and activity limitation) and nighttime symptoms compared with placebo.
Montelukasts, salīdzinājumā ar placebo, ievērojami uzlaboja dienas simptomus (ieskaitot klepu, sēkšanu, apgrūtinātu elpošanu un aktivitātes ierobežojumus) un nakts simptomus.
Montelukast also decreased "as-needed" β -agonist use and 23 corticosteroid rescue for worsening asthma compared with placebo.
Tāpat montelukasts, salīdzinājumā ar placebo, ievērojami samazināja nepieciešamību pēc "vajadzības gadījumā" lietojamiem β- agonistiem un neatliekamas kortikosteroīdu lietošanas astmas paasinājuma gadījumā.
Patients receiving montelukast had more days without asthma than those receiving placebo.
Pacientiem, kuri saņēma montelukastu, bija ievērojami vairāk dienu bez astmas simptomiem, nekā tiem, kuri saņēma placebo.
A treatment effect was achieved after the first dose.
Ārstēšanas efekts tika sasniegts pēc pirmās devas.
In a 12-month, placebo-controlled study in paediatric patients 2 to 5 years of age with mild asthma and episodic exacerbations, montelukast 4 mg once daily significantly (p≤ 0.001) reduced the yearly rate of asthma exacerbation episodes (EE) compared with placebo (1.60 EE vs.
12 mēnešu ilgā, placebo- kontrolētā pētījumā bērniem vecumā no 2 līdz 5 gadiem ar vieglu astmu un epizodisku tās paasināšanos, montelukasts 4 mg vienu reizi dienā, salīdzinājumā ar placebo, nozīmīgi (p≤0, 001) samazināja astmas paasināšanās epizožu (EE) skaitu gadā (attiecīgi 1, 60 EE v. s.
2.34 EE, respectively), [EE defined as ≥ 3 consecutive days with daytime symptoms requiring β -agonist use, or corticosteroids (oral or inhaled), or hospitalization for asthma].
2, 34 EE) [EE definēts kā ≥3 sekojošās dienas ar dienas simptomiem, kad nepieciešams lietot β- agonistus vai kortikosteroīdus (iekšķīgi lietojamos vai inhalējamos), vai astmas izraisīta hospitalizācija].
The percentage reduction in yearly EE rate was 31.9%, with a 95% CI of 16.9, 44.1.
EE samazinājumu skaits gada laikā procentos bija 31, 9% ar 95% CI no 16, 9; 44, 1.
Efficacy of montelukast is supported in paediatric patients 6 months to 2 years of age by extrapolation from the demonstrated efficacy in patients 2 years of age and older with asthma, and is based on similar pharmacokinetic data, as well as the assumption that the disease course, pathophysiology and the medicinal products’ s effect are substantially similar among these populations.
23 Montelaukasta efektivitātes pierādījumi bērniem vecumā no 6 mēnešiem līdz 2 gadiem tiek balstīti uz pierādītās efektivitātes datu ekstrapolāciju 2 gadus veciem un vecākiem pacientiem ar astmu, ko pamato līdzīgie farmakokinētikas dati, kā arī pieņēmums, ka slimības gaita, patofizioloģija un zāļu efekts šīm populācijām būtībā ir līdzīgi.
Significant reduction of exercise-induced bronchoconstriction (EIB) was demonstrated in a 12-week study in adults (maximal fall in FEV1 22.33% for montelukast vs 32.40% for placebo; time to recovery to within 5% of baseline FEV1 44.22 min vs 60.64 min).
60, 64 min).
This effect was consistent throughout the 12- week study period.
Šis efekts saglabājās visa 12 nedēļu pētījuma laikā.
Reduction in EIB was also demonstrated in a short term study in paediatric patients 6 to 14 years of age (maximal fall in FEV1 18.27% vs 26.11%; time to recovery to within 5% of baseline FEV1 17.76 min vs 27.98 min).
27, 98 min).
The effect in both studies was demonstrated at the end of the once-daily dosing interval.
Šo efektu abos pētījumos novēroja lietošanas režīma vienu reizi dienā beigās.
In aspirin-sensitive asthmatic patients receiving concomitant inhaled and/ or oral corticosteroids, treatment with montelukast, compared with placebo, resulted in significant improvement in asthma control (FEV1 8.55% vs -1.74% change from baseline and decrease in total β -agonist use -27.78% vs 2.09% change from baseline).
Aspirīna jutīgiem astmas pacientiem, kuri vienlaikus lietoja inhalējamos un/ vai iekšķīgi lietojamos kortikosteroīdus, ārstēšana ar montelukastu, salīdzinot ar placebo, nozīmīgi uzlaboja astmas kontroli (FEV1 8, 55% v. s. - 1, 74% izmaiņas, salīdzinot ar sākumu, un kopējo β- agonistu lietošanas samazināšanās - 27, 78% v. s.
5.2 Pharmacokinetic properties
2, 09% izmaiņas, salīdzinot ar sākumu).
Absorption.
5. 2 Farmakokinētiskās īpašības Absorbcija:
Montelukast is rapidly absorbed following oral administration.
Pēc lietošanas iekšķīgi montelukasts staruji uzsūcas.
For the 10 mg film-coated tablet, the mean peak plasma concentration (Cmax) is achieved 3 hours (Tmax) after administration in adults in the fasted state.
10 mg apvalkotajai tabletei vidējā maksimālā plazmas koncentrācija (Cmax) pieaugušajiem tiek sasniegta 3 stundu laikā (Tmax) pēc lietošanas tukšā dūšā.
The mean oral bioavailability is 64%.
Vidējā perorālā biopieejamība ir 64%.
The oral bioavailability and Cmax are not influenced by a standard meal.
Parasts uzturs perorālo biopieejamību un Cmax neietekmē.
Safety and efficacy were demonstrated in clinical trials where the 10 mg film-coated tablet was administered without regard to the timing of food ingestion.
Klīniskajos pētījumos, kur 10 mg apvalkotās tabletes tika lietotas neatkarīgi no ēdienreizēm, tika pierādīta tā drošība un efektivitāte
For the 5 mg chewable tablet, the Cmax is achieved in 2 hours after administration in adults in the fasted state.
5 mg košļājamai tabletei Cmax pieaugušajiem tiek sasniegts 2 stundu laikā pēc lietošanas tukšā dūšā.
The mean oral bioavailability is 73% and is decreased to 63% by a standard meal.
Vidējā perorālā biopieejamība ir 73% un tā samazinās līdz 63% pēc standarta ēdienreizes.
After administration of the 4 mg chewable tablet to paediatric patients 2 to 5 years of age in the fasted state, Cmax is achieved 2 hours after administration.
4 mg košļājamai tabletei Cmax bērniem vecumā no 2 līdz 5 gadiem tiek sasniegts 2 stundu laikā pēc lietošanas tukšā dūšā.
The mean Cmax is 66% higher while mean Cmin is lower than in adults receiving a 10 mg tablet.
Vidējais Cmax ir 66%, bet Cmin ir zemāks kā pieaugušajiem, kas lietoja 10 mg tableti.
The 4 mg granule formulation is bioequivalent to the 4 mg chewable tablet when administered to adults in the fasted state.
4 mg granulu zāļu forma ir bioekvivalenta 4 mg košļājamām tabletēm, ja to lietoja pieaugušie tukšā dūšā.
In paediatric patients 6 months to 2 years of age, Cmax is achieved 2 hours after administration of the 4 mg granules formulation.
Bērniem no 6 mēnešu līdz 2 gadu vecumam Cmax tiek sasniegts 2 stundu laikā pēc 4 mg granulu lietošanas.
Cmax is nearly 2-fold greater than in adults receiving a 10 mg tablet.
Cmax ir gandrīz 2 reizes augstāks kā pieaugušajiem, kuri lietoja 10 mg tableti.
The co-administration of applesauce or a high-fat standard meal with the granule formulation did not have a clinically meaningful effect on the pharmacokinetics of montelukast as determined by AUC (1225.7 vs 1223.1 ng. hr/ mL with and without applesauce, respectively, and 1191.8 vs 1148.5 ng. hr/ mL with and without a high-fat standard meal, respectively).
1148, 5 ng• st/ ml attiecīgi ar vai bez standarta maltītes ar augstu tauku saturu).
Distribution.
Izkliede:
Montelukast is more than 99% bound to plasma proteins.
Vairāk kā 99% montelukasta saistās ar plazmas olbaltumiem.
The steady-state volume of distribution of montelukast averages 8-11 liters.
Montelukasta stabila piesātinājuma izplatības tilpums ir aptuveni 8- 11 litri.
Studies in rats with radiolabeled montelukast indicate minimal distribution across the blood-brain barrier.
Pētījumi ar žurkām ar radioaktīvi iezīmētu montelukastu norādīja uz minimālu transportu caur hematoencefālo barjeru.
24 Biotransformation.
Turklāt 24 stundas pēc devas ievadīšanas radioaktīvā materiāla koncentrācija visos pārējos audos bija minimāla.
Montelukast is extensively metabolized.
Montelukasts tiek intensīvi metabolizēts.
In studies with therapeutic doses, plasma concentrations of metabolites of montelukast are undetectable at steady state in adults and children.
Pētījumos ar terapeitiskām devām montelukasta metabolītu līdzsvara jeb pastāvīgā koncentrācija plazmā pieaugušajiem un bērniem nav nosakāma.
In vitro studies using human liver microsomes indicate that cytochrome P450 3A4, 2A6 and 2C9 are involved in the metabolism of montelukast.
In vitro pētījumi, kuros tika izmantotas cilvēka aknu mikrosomas, liecināja, ka montelukasta metabolismā ir iesaistīti P450 3A4, 2A6 un 2C9 citohromi.
Based on further in vitro results in human liver microsomes, therapeutic plasma concentrations of montelukast do not inhibit cytochromes P450 3A4, 2C9, 1A2, 2A6, 2C19, or 2D6.
Tālākie in vitro pētījumi ar cilvēka aknu mikrosomām apliecināja, ka terapeitiskās montelukasta koncentrācijas plazmā citohromus P450 3A4, 2C9, 1A2, 2A6, 2C19 un 2D6 neinhibē.
The contribution of metabolites to the therapeutic effect of montelukast is minimal.
Metabolītu ieguldījums montelukasta terapeitiskajā efektā ir minimāls.
Elimination.
Eliminācija:
The plasma clearance of montelukast averages 45 ml/ min in healthy adults.
Montelukasta plazmas klīrenss veseliem pieaugušajiem ir vidēji 45 ml/ min.
Following an oral dose of radiolabeled montelukast, 86% of the radioactivity was recovered in 5-day fecal collections and < 0.2% was recovered in urine.
Pēc radioaktīvi iezīmēta montelukasta devas lietošanas iekšķīgi, 5 dienu laikā fekālijās tika konstatēti 86%
Coupled with estimates of montelukast oral bioavailability, this indicates that montelukast and its metabolites are excreted almost exclusively via the bile.
Ņemot vērā zināmo montelukasta perorālo biopieejamību, rezultāti norāda uz to, ka montelukasts un tā metabolīti izdalās galvenokārt ar žulti.
Characteristics in Patients.
Īpašas pacientu grupas:
No dosage adjustment is necessary for the elderly or mild to moderate hepatic insufficiency.
Gados vecākiem pacientiem vai pacientiem ar vieglu vai vidēji smagu aknu mazspēju deva nav jāpielāgo.
Studies in patients with renal impairment have not been undertaken.
Nav veikti pētījumi pacientiem ar nieru darbības traucējumiem.
Because montelukast and its metabolites are eliminated by the biliary route, no dose adjustment is anticipated to be necessary in patients with renal impairment.
Tā kā montelukasts un tā metabolīti izdalās caur žulti, netiek prognozēts, ka būtu nepieciešama devu pielāgošana pacientiem ar nieru darbības traucējumiem.
There are no data on the pharmacokinetics of montelukast in patients with severe hepatic insufficiency (Child-Pugh score > 9).
Nav datu par montelukasta farmakokinētiku pacientiem ar smagu aknu mazspēju (Child- Pugh skala > 9).
With high doses of montelukast (20- and 60-fold the recommended adult dose), a decrease in plasma theophylline concentration was observed.
Lietojot lielas montelukasta devas (20 un 60 reizes pārsniedzot ieteicamās devas pieaugušajiem), tika novērota teofilīna plazmas koncentrācijas samazināšanās.
This effect was not seen at the recommended dose of 10 mg once daily.
Šo efektu nenovēroja, ja lietoja ieteikto 10 mg devu dienā.
In animal toxicity studies, minor serum biochemical alterations in ALT, glucose, phosphorus and triglycerides were observed which were transient in nature.
Toksicitātes pētījumos dzīvniekiem tika novērotas pārejošas nelielas bioķīmiskas AlAT, glikozes, fosfora un triglicerīdu izmaiņas serumā.
The signs of toxicity in animals were increased excretion of saliva, gastrointestinal symptoms, loose stools and ion imbalance.
Tosicitātes pazīmes dzīvniekiem bija pastiprināta siekalu izdalīšanās, kuņģa- zarnu trakta simptomi, nekontrolējama izkārnījumu izdalīšanās un jonu līdzsvara traucējumi.
These occurred at dosages which provided > 17-fold the systemic exposure seen at the clinical dosage.
Tos novēroja, lietojot devas, kas > 17 reizes pārsniedza ar klīniskajām devām novēroto sistēmisko iedarbību.
In monkeys, the adverse effects appeared at doses from 150 mg/ kg/ day (> 232-fold the systemic exposure seen at the clinical dose).
Pērtiķiem nevēlamās blakusparādības novēroja, lietojot devas 150 mg/ kg/ dienā (> 232 reizes pārsniedza ar klīniskajām devām novēroto sistēmisko iedarbību).
In animal studies, montelukast did not affect fertility or reproductive performance at systemic exposure exceeding the clinical systemic exposure by greater than 24-fold.
Pētījumos ar dzīvniekiem montelukasts neietekmēja fertilitāti vai reproduktīvo funkciju, lietojot devas, kas vairāk kā 24 reizes pārsniedza ar klīniskajām devām novēroto sistēmisko iedarbību.
A slight decrease in pup body weight was noted in the female fertility study in rats at 200 mg/ kg/ day (> 69-fold the clinical systemic exposure).
Žurku mātīšu fertilitātes pētījumos tika novērota neliela mazuļu ķermeņa masas samazināšanās, lietojot 200 mg/ kg/ dienā (> 69 reizes pārsniedza sistēmisko iedarbību).
In studies in rabbits, a higher incidence of incomplete ossification, compared with concurrent control animals, was seen at systemic exposure > 24-fold the clinical systemic exposure seen at the clinical dose.
Pētījumos ar trušiem biežāk tika novērota nepilnīga osifikācija, salīdzinot ar kontroles grupas dzīvniekiem, ja sistēmiskā iedarbība > 24 reizes pārsniedza ar klīniskajām devām novēroto sistēmisko iedarbību.
No abnormalities were seen in rats.
Žurkām patoloģijas netika novērotas.
Montelukast has been shown to cross the placental barrier and is excreted in breast milk of animals.
Montelukasts šķērso placentāro barjeru un izdalās dzīvnieku mātīšu pienā.
No deaths occurred following a single oral administration of montelukast sodium at doses up to 5,000 mg/ kg in mice and rats (15,000 mg/ m2 and 30,000 mg/ m2 in mice and rats, respectively), the maximum dose tested.
Netika novēroti nāves gadījumi, ja pelēm un žurkām perorāli ievadīja montelukasta nātrija reizes devas līdz pat 5000 mg/ kg (attiecīgi 15000 mg/ m2 pelēm un 30000 mg/ m2 žurkām), kas ir maksimālā pārbaudītā deva.
This dose is equivalent to 25,000 times the recommended daily adult human dose (based on an adult patient weight of 50 kg).
Šī deva 25000 reizes pārsniedz cilvēkiem rekomendēto dienas devu (pieņemot, ka pacienta ķermeņa masa ir 50 kg).
Montelukast was determined not to be phototoxic in mice for UVA, UVB or visible light spectra at doses up to 500 mg/ kg/ day (approximately > 200-fold based on systemic exposure).
Tika noteikts, ka pelēm montelukasts nav fototoksisks UVA, UVB vai redzamajā gaismas spektrā, izmantojot devas līdz 500 mg/ kg/ dienā (aptuveni > 200 reizes pārsniedz sistēmisko iedarbību).
Montelukast was neither mutagenic in in vitro and in vivo tests nor tumorigenic in rodent species.
Montelukasts nebija mutagēns in vitro un in vivo testos, ne arī tumorogēns grauzēju sugām.
Mannitol Hyprolose (E 463) Magnesium stearate
Mannīts Hiproloze (E 463) Magnija stearāts
6.4 Special precautions for storage
25 6. 4 Īpaši uzglabāšanas nosacījumi
Store in the original package in order to protect from light and moisture.
Sargāt no gaismas un mitruma.
Packaged in polyethylene/ aluminum/ polyester sachet in:
Polietilēna/ alumīnija/ poliestera paciņas:
Cartons of 7, 20, 28 and 30 sachets.
Kārbiņā pa 7, 20, 28 vai 30 paciņām.
MARKETING AUTHORIZATION HOLDER [To be completed nationally.]
[Aizpilda nacionāli]
[TO BE COMPLETED NATIONALLY.]
[Aizpilda nacionāli]
DATE OF first AUTHORIZATION/ RENEWAL OF the AUTHORIZATION
REĢISTRĀCIJAS / PĀRREĢISTRĀCIJAS DATUMS
SINGULAIR 4 MG CHEWABLE TABLETS
SINGULAIR 4 mg košļājamās tabletes
ONE CHEWABLE TABLET CONTAINS MONTELUKAST SODIUM, WHICH IS EQUIVALENT TO 4 MG MONTELUKAST.
Viena košļājamā tablete satur montelukasta nātrija sāli, kas atbilst 4 mg montelukasta (Montelukastum).
EXCIPIENT:
Palīgviela:
ASPARTAME (E 951) 1.2 MG PER TABLET.
1, 2 mg aspartāma (E 951) tabletē.
FOR A FULL LIST OF EXCIPIENTS, SEE SECTION 6.1.
Pilnu palīgvielu sarakstu skatīt apakšpunktā 6. 1.
CHEWABLE TABLET.
Košļājamā tablete
Pink, oval, bi-convex-shaped, SINGULAIR engraved on one side and MSD 711 on the other.
Rozā, ovāla, bikonveksa ar iegravētu SINGULAIR vienā pusē un MSD 711 otrā pusē.
SINGULAIR is indicated in the treatment of asthma as add-on therapy in those 2 to 5 year old patients with mild to moderate persistent asthma who are inadequately controlled on inhaled corticosteroids and in whom “ as-needed” short acting β -agonists provide inadequate clinical control of asthma.
SINGULAIR indicēts astmas ārstēšanai kā papildterapija 2 līdz 5 gadus veciem pacientiem ar vieglu vai vidēji smagu persistējošu astmu, kuru nevar pienācīgi kontrolēt ar inhalējamiem kortikosteroīdiem, un pacientiem, kuriem „ vajadzības gadījumā ” izmantojamie īslaicīgas darbības β - agonisti nenodrošina atbilstošu astmas klīnisko kontroli.
For children who have problems consuming a chewable tablet, a granule formulation is available (see SINGULAIR 4 mg granule SPC).
Bērniem, kuri nevar lietot košļājamās tabletes, ir pieejama granulu zāļu forma (skatīt SINGULAIR 4 mg granulas zāļu aprakstu).
The dosage for paediatric patients 2-5 years of age is one 4 mg chewable tablet daily to be taken in the evening.
Bērniem vecumā no 2 līdz 5 gadiem deva ir viena 4 mg košļājamā tablete vienu reizi dienā, kas jālieto vakarā.
If taken in connection with food, SINGULAIR should be taken 1 hour before or 2 hours after food.
Ja lietošanu saista ar ēdienreizēm, SINGULAIR jālieto 1 stundu pirms vai 2 stundas pēc ēšanas.
No dosage adjustment within this age group is necessary.
Šai vecuma grupai deva nav jāpielāgo.
The SINGULAIR 4 mg chewable tablet formulation is not recommended below 2 years of age.
SINGULAIR 4 mg košļājamās tabletes zāļu forma nav ieteicama bērniem, kuri jaunāki par 2 gadiem.
General recommendations.
Vispārējie ieteikumi:
No dosage adjustment is necessary for patients with renal insufficiency, or mild to moderate hepatic impairment.
Deva nav jāpielāgo pacientiem ar nieru mazspēju vai vieglu un vidēji smagu aknu mazspēju.