qanastek/EMEA-V3 huggingface dataset:
Use of Diovan in post-myocardial infarction patients commonly results in some reduction in blood pressure, but discontinuation of therapy because of continuing symptomatic hypotension is not usually necessary provided dosing instructions are followed (see section 4.2).
Diovan lietošana pacientiem ar pārciestu miokarda infarktu parasti izraisa asinsspiediena pazemināšanos, taču ārstēšanas pārtraukšana sakarā ar pastāvīgu simptomātisku hipotensiju parasti nav nepieciešama, ievērojot dozēšanas norādījumus (skatīt apakšpunktu 4. 2).
Heart Failure In patients with heart failure, the triple combination of an ACE inhibitor, a beta blocker and Diovan has not shown any clinical benefit (see section 5.1).
Sirds mazspēja Pacientiem ar sirds mazspēju trīskāršas zāļu kombinācijas:
This combination apparently increases the risk for adverse events and is therefore not recommended.
AKE inhibitori, beta– blokatori un Diovan ordinēšana nav pierādījusi klīnisku ieguvumu (skatīt apakšpunktu 5. 1).
Caution should be observed when initiating therapy in patients with heart failure.
Jāievēro piesardzība, uzsākot ārstēšanu sirds mazspējas pacientiem.
Evaluation of patients with heart failure should always include assessment of renal function (see section 4.2).
Pacientiem ar sirds mazspēju vienmēr jānovērtē nieru funkcija (skatīt apakšpunktu 4. 2).
33 Use of Diovan in patients with heart failure commonly results in some reduction in blood pressure, but discontinuation of therapy because of continuing symptomatic hypotension is not usually necessary provided dosing instructions are followed (see section 4.2).
Diovan lietošana pacientiem ar sirds mazspēju parasti izraisa asinsspiediena pazemināšanos, taču ārstēšanas pārtraukšana sakarā ar pastāvīgu simptomātisku hipotensiju parasti nav nepieciešama, ievērojot dozēšanas norādījumus (skatīt apakšpunktu 4. 2).
In patients whose renal function may depend on the activity of the renin-angiotensin system (e. g patients with severe congestive heart failure), treatment with angiotensin converting enzyme inhibitors has been associated with oliguria and/ or progressive azotaemia and in rare cases with acute renal failure and/ or death.
Pacientiem, kuriem nieru funkcija var būt atkarīga no RAAS aktivitātes (t. i., pacientiem ar smagu sastrēguma sirds mazspēju), ārstēšana ar AKE inhibitoriem ir saistīta ar oligūriju un/ vai progresējošu azotēmiju un retos gadījumos ar akūtu nieru mazspēju un/ vai nāvi.
As valsartan is an angiotensin II antagonist, it cannot be excluded that the use of Diovan may be associated with impairment of the renal function.
Tā kā valsartāns ir angiotenzīna II antagonists, nevar izslēgt, ka Diovan lietošana var būt saistīta ar nieru darbības traucējumiem.
Recent myocardial infarction The combination of captopril and valsartan has shown no additional clinical benefit, instead the risk for adverse events increased compared to treatment with the respective therapies (see sections 4.2 and 5.1).
31 Kaptoprila un valsartāna kombinācija nav pierādījusi papildu klīnisko ieguvumu, tā vietā ir palielinājies nevēlamo blakusparādību risks, salīdzinot ar atbilstošo ārstēšanu (skatīt apakšpunktus 4. 2 un 5. 1).
Therefore, the combination of valsartan with an ACE inhibitor is not recommended.
Tādējādi, nav ieteicams kombinēt valsartānu ar AKE inhibitoru.
Use of Diovan in patients with heart failure commonly results in some reduction in blood pressure, but discontinuation of therapy because of continuing symptomatic hypotension is not usually necessary provided dosing instructions are followed (see section 4.2).
Diovan lietošana pacientiem ar sirds mazspēju parasti izraisa asinsspiediena pazemināšanos, taču ārstēšanas pārtraukšana sakarā ar pastāvīgu simptomātisku hipotensiju parasti nav nepieciešama, ievērojot dozēšanas norādījumus (skatīt apakšpunktu 4. 2).
Other conditions with stimulation of the renin-angiotensin system In patients whose renal function may depend on the activity of the renin-angiotensin system (e. g patients with severe congestive heart failure), treatment with angiotensin converting enzyme inhibitors has been associated with oliguria and/ or progressive azotaemia and in rare cases with acute renal failure and/ or death.
Citi stāvokļi ar renīna- angiotenzīna sistēmas stimulāciju Pacientiem, kuriem nieru funkcija var būt atkarīga no RAAS aktivitātes (t. i., pacientiem ar smagu sastrēguma sirds mazspēju), ārstēšana ar AKE inhibitoriem ir saistīta ar oligūriju un/ vai progresējošu azotēmiju un retos gadījumos ar akūtu nieru mazspēju un/ vai nāvi.
Concomitant use not recommended
Nav ieteicama vienlaicīga lietošana ar šādām zālēm
Lithium Reversible increases in serum lithium concentrations and toxicity have been reported during concurrent use of ACE inhibitors.
Litijs Ziņots par litija seruma koncentrācijas palielināšanos un toksicitāti, lietojot vienlaicīgi ar AKE inhibitoriem.
Due to the lack of experience with concomitant use of valsartan and lithium, this combination is not recommended.
Šāda kombinācija nav ieteicama sakarā ar pieredzes trūkumu par vienlaicīgu valsartāna un litija lietošanu.
If the combination proves necessary, careful monitoring of serum lithium levels is recommended.
Ja šāda kombinācija izrādās nepieciešama, ieteicams veikt rūpīgu litija seruma koncentrāciju noteikšanu.
Potassium-sparing diuretics, potassium supplements, salt substitutes containing potassium and other substances that may increase potassium levels If a medicinal product that affects potassium levels is considered necessary in combination with valsartan, monitoring of potassium plasma levels is advised.
Kāliju saudzējošo diurētiku, kāliju saturošu uztura bagātinātāju vai kāliju saturošas sāls un citu vielu lietošana, kas var paaugstināt kālija līmeni Ja nepieciešams lietot zāles, kas ietekmē kālija līmeni kombinācijā ar valsartānu, ieteicams novērot kālija koncentrāciju plazmā.
34 Caution required with concomitant use
Piesardzība jāievēro, lietojot kopā ar
Non-steroidal anti-inflammatory medicines (NSAIDs), including selective COX-2 inhibitors, acetylsalicylic acid > 3 g/ day), and non-selective NSAIDs When angiotensin II antagonists are administered simultaneously with NSAIDs, attenuation of the antihypertensive effect may occur.
Nesteroīdiem pretiekaisuma līdzekļiem (NPL), t. sk. selektīviem COX– 2 inhibitoriem, acetilsalicilskābi > 3 g/ dienā un neselektīvas darbības NPL.
Furthermore, concomitant use of angiotensin II antagonists and NSAIDs may lead to an increased risk of worsening of renal function and an increase in serum potassium.
Turklāt vienlaicīga angiotenzīna II antagonistu un NPL lietošana var radīt paaugstinātu nieru funkcijas pasliktināšanās risku un paaugstināt kālija līmeni serumā.
Therefore, monitoring of renal function at the beginning of the treatment is recommended, as well as adequate hydration of the patient.
Tādēļ terapijas sākumā ieteicams veikt nieru funkcijas monitoringu un nodrošināt pacienta adekvātu hidratāciju.
Others In drug interaction studies with valsartan, no interactions of clinical significance have been found with valsartan or any of the following substances: cimetidine, warfarin, furosemide, digoxin, atenolol, indometacin, hydrochlorothiazide, amlodipine, glibenclamide.
32 Zāļu mijiedarbības pētījumos ar valsartānu, nav konstatēta klīniski nozīmīga mijiedarbība ar jebkuru no šīm vielām: cimetidīnu, varfarīnu, furosemīdu, digoksīnu, atenololu, indometacīnu, hidrohlorotiazīdu, amlodipīnu un glibenklamīdu.
The use of Angiotensin II Receptor Antagonists (AIIRAs) is not recommended during the first trimester of pregnancy (see section 4.4).
Nav ieteicama angiotenzīna II receptoru antagonistu (AIIRA) lietošana grūtniecības pirmā trimestra laikā (skatīt apakšpunktu 4. 4).
The use of AIIRAs is contra-indicated during the second and third trimester of pregnancy (see sections 4.3 and 4.4).
AIIRA lietošana grūtniecības 2. un 3. trimestra laikā ir kontrindicēta (skatīt apakšpunktus 4. 3 un 4. 4).
Epidemiological evidence regarding the risk of teratogenicity following exposure to ACE inhibitors during the first trimester of pregnancy has not been conclusive; however, a small increase in risk cannot be excluded.
Epidemioloģiskie pierādījumi saistībā ar teratogenitātes risku pēc AKE inhibitoru lietošanas grūtniecības pirmā trimestra laikā nav pārliecinoši; tomēr nevar tikt izslēgta neliela riska palielināšanās.
Whilst there is no controlled epidemiological data on the risk with AIIRAs, similar risks may exist for this class of drugs.
Kamēr nav kontrolētu epidemioloģisku datu par AIIRA risku, līdzīgi riski var būt arī šai zāļu klasei.
Unless continued AIIRA therapy is considered essential, patients planning pregnancy should be changed to alternative anti-hypertensive treatments which have an established safety profile for use in pregnancy.
Izņemot gadījumus, kad pastāvīga ārstēšana ar AIIRA ir būtiski svarīga, pacientēm, kuras plāno grūtniecību, nepieciešama pāreja uz alternatīvu asinsspiedienu pazeminošu ārstēšanu, kam pierādīts nekaitīgums grūtniecības periodā.
When pregnancy is diagnosed, treatment with AIIRAs should be stopped immediately, and, if appropriate, alternative therapy should be started.
Diagnosticējot grūtniecību, nepieciešams nekavējoties pārtraukt ārstēšanu ar AIIRA un nepieciešamības gadījumā uzsākt alternatīvu ārstēšanu.
AIIRAs therapy exposure during the second and third trimesters is known to induce human fetotoxicity (decreased renal function, oligohydramnios, skull ossification retardation) and neonatal toxicity (renal failure, hypotension, hyperkalemia); see also section 5.3 “ Preclinical safety data”.
Zināms, ka ārstēšana ar AIIRA grūtniecības otrajā un trešajā trimestrī izraisa fetotoksicitāti (pavājinātu nieru funkciju, oligohidramniju, galvaskausa kaulu osifikācijas palēnināšanos) un jaundzimušo toksicitāti (nieru mazspēju, hipotensiju, hiperkaliēmiju); skatīt arī apakšpunktu 5. 3 „ Preklīniskie dati par drošību ”.
Should exposure to AIIRAs have occurred from the second trimester of pregnancy, ultrasound check of renal function and skull is recommended.
Ja, sākot no grūtniecības otrā trimestra tiek lietoti AIIRA, ieteicama nieru funkcijas un galvaskausa ultrasonogrāfija.
Infants whose mothers have taken AIIRAs should be closely observed for hypotension (see also sections 4.3 and 4.4).
Nepieciešama bērnu, kuru mātes ir lietojušas AIIRA, rūpīga novērošana hipotensijas konstatēšanai (skatīt arī apakšpunktus 4. 3 un 4. 4).
Lactation Because no information is available regarding the use of valsartan during breastfeeding, Diovan is not recommended and alternative treatments with better established safety profiles during breast-feeding are preferable, especially while nursing a newborn or preterm infant.
Zīdīšana Tā kā nav pieejama informācija par valsartāna lietošanu zīdīšanas laikā, nav ieteicama Diovan lietošana un ieteicams izmatot alternatīvu ārstēšanu ar zālēm, kuru drošība ir pierādīta zīdīšanas laikā, īpaši barojot jaundzimušo vai priekšlaicīgi dzimušo bērnu.
No studies on the effects on the ability to drive have been performed.
Nav veikti pētījumi, lai novērtētu ietekmi uz spēju vadīt transportlīdzekļus.
When driving vehicles or operating machines it should be taken into account that occasionally dizziness or weariness may occur.
Vadot transportlīdzekļus vai apkalpojot mehānismus, jārēķinās ar iespējamu reiboni vai nogurumu.
In controlled clinical studies in patients with hypertension, the overall incidence of adverse reactions (ADRs) was comparable with placebo and is consistent with the pharmacology of valsartan.
Hipertensijas pacientiem veiktos kontrolētos klīniskos pētījumos kopējais nevēlamo blakusparādību (ADR) biežums bija salīdzināms ar placebo un atbilstošs valsartāna farmakoloģijai.
The incidence of ADRs did not appear to be related to dose or treatment duration and also showed no association with gender, age or race.
Nevēlamo blakusparādību (ADR) sastopamībai netika konstatēta sakarība starp lietoto devu vai ārstēšanas ilgumu, kā arī ar dzimumu, vecumu vai rasi.
35 The ADRs reported from clinical studies, post-marketing experience and laboratory findings are listed below according to system organ class.
Turpmāk uzskaitītas klīniskajos pētījumos, pēcreģistrācijas pieredzē un laboratorijas izmeklējumos konstatētās ADR atbilstoši orgānu sistēmas klasei.
Adverse reactions are ranked by frequency, the most frequent first, using the following convention: very common (≥ 1/ 10); common (≥ 1/ 100 to < 1/ 10); uncommon (≥ 1/ 1,000 to < 1/ 100); rare (≥ 1/ 10,000 to < 1/ 1,000) very rare (< 1/ 10,000), including isolated reports.
Nevēlamās blakusparādības apkopotas biežuma mazināšanās secībā, biežākās norādot vispirms, šādā veidā: ļoti bieži (≥ 1/ 10), bieži (≥1/ 100 līdz < 1/ 10), retāk (≥1/ 1 000 līdz < 1/ 100), reti (≥ 1/ 10 000 līdz < 1/ 1 000), ļoti reti (< 1/ 10 000), ieskaitot atsevišķus ziņojumus.
Within each frequency grouping, adverse reactions are ranked in order of decreasing seriousness.
Katrā sastopamības biežuma grupā nevēlamās blakusparādības sakārtotas to nopietnības samazinājuma secībā.
For all the ADRs reported from post-marketing experience and laboratory findings, it is not possible to apply any ADR frequency and therefore they are mentioned with a "not known" frequency.
Visām pēcreģistrācijas pieredzē un laboratorijas izmeklējumos konstatētajām nevēlamajām blakusparādībām nebija iespējams izmantot ADR biežuma klasifikāciju, tādējādi tās tika apkopotas ar nosaukumu biežums „ nav zināmi ”.
 Hypertension
33  Hipertensija
Blood and lymphatic system disorders Not known Immune system disorders
Asins un limfātiskās sistēmas traucējumi Nav zināmi Imūnās sistēmas traucējumi
Decrease in haemoglobin, Decrease in haematocrit, Neutropenia, Thrombocytopenia
Hemoglobīna līmeņa samazināšanās, hematokrīta samazināšanās, neitropēnija, trombocitopēnija
Not known Metabolism and nutrition disorders
Nav zināmi Vielmaiņas un uztures traucējumi
Hypersensitivity including serum sickness
Hipersensitivitāte, tostarp seruma slimība
Not known Ear and labyrinth system disorders
Nav zināmi Ausu un labirinta bojājumi
Increase of serum potassium
Seruma kālija koncentrācijas palielināšanās
Uncommon Vascular disorders
Retāk Asinsvadu sistēmas traucējumi
Vasculitis
Nav zināmi
Abdominal pain
Vaskulīts
Not known Skin and subcutaneous tissue disorders
Elpošanas sistēmas traucējumi, krūšu kurvja un videnes slimības Retāk Klepus Kuņģa - zarnu trakta traucējumi Retāk Sāpes vēderā Aknu un/ vai žults izvades sistēmas traucējumi Nav zināmi Ādas un zemādas audu bojājumi
Elevation of liver function values including increase of serum bilirubin
Aknu funkcionālo rādītāju, tostarp seruma bilirubīna, vērtību palielināšanās
Not known Musculoskeletal and connective tissue disorders
Nav zināmi Skeleta- muskuļu un saistaudu sistēmas bojājumi
Angioedema, Rash, Pruritus
Asinsvadu tūska, izsitumi, nieze
Not known Renal and urinary disorders
Nav zināmi Nieru un urīnizvades sistēmas traucējumi
Renal failure and impairment, Elevation of serum creatinine
Nieru mazspēja un nieru darbības traucējumi, seruma kreatinīna koncentrācijas pieaugums
General disorders and administration site conditions Uncommon
Vispārēji traucējumi un reakcijas ievadīšanas vietā Retāk Nogurums
The safety profile seen in controlled-clinical studies in patients with post-myocardial infarction and/ or heart failure varies from the overall safety profile seen in hypertensive patients.
Kontrolētajos klīniskajos pētījumos konstatētais drošības profila miokarda infarktu pārcietušiem un/ vai sirds mazspējas pacientiem atšķiras no hipertensijas pacientiem konstatētā vispārējā drošības profila.
This may relate to the patients underlying disease.
Tas var būt saistīts ar pacientu pamatslimību.
ADRs that occurred in post-myocardial infarction and/ or heart failure patients are listed below:
Miokarda infarktu pārcietušajiem un/ vai sirds mazspējas pacientiem novērotās nevēlamās blakusparādības (ADR) apkopotas zemāk.
 Post-myocardial infarction and/ or heart failure
 Miokarda infarktu pārcietušiem un/ vai sirds mazspējas pacientiem
Uncommon Not known Nervous system disorders
Retāk Nav zināmi Nervu sistēmas traucējumi
Hyperkalaemia Increase of serum potassium
Hiperkaliēmija Seruma kālija koncentrācijas palielināšanās
36 Common Uncommon Ear and labyrinth system disorders
Bieži Retāk Ausu un labirinta bojājumi
Dizziness, Postural dizziness Syncope, Headache
Reibonis, ortostatiskais reibonis Sinkope, galvassāpes
Uncommon Cardiac disorders
Retāk Sirds funkcijas traucējumi
Common Not known Respiratory, thoracic and mediastinal disorders
34 Bieži Hipotensija, ortostatiskā hipotensija Nav zināmi
Nausea, Diarrhoea
Vaskulīts
Not known Skin and subcutaneous tissue disorders
Elpošanas sistēmas traucējumi, krūšu kurvja un videnes slimības Retāk Klepus Kuņģa - zarnu trakta traucējumi Retāk Nelabums, diareja Aknu un/ vai žults izvades sistēmas traucējumi Nav zināmi Ādas un zemādas audu bojājumi
Elevation of liver function values
Aknu funkcionālo vērtību palielināšanās
Uncommon Not known Musculoskeletal and connective tissue disorders
Retāk Nav zināmi Skeleta- muskuļu un saistaudu sistēmas bojājumi
Angioedema Rash, Pruritis
Asinsvadu tūska Izsitumi, nieze
Renal failure and impairment Acute renal failure, Elevation of serum creatinine Increase in Blood Urea Nitrogen
Nieru mazspēja un nieru darbības traucējumi Akūta nieru mazspēja, seruma kreatinīna koncentrācijas pieaugums
General disorders and administration site conditions Uncommon
Asins urīnvielas slāpekļa līmeņa palielināšanās
Asthenia, Fatigue
Vispārēji traucējumi un reakcijas ievadīšanas vietā Retāk Vārgums, nogurums
Symptoms Overdose with Diovan may result in marked hypotension, which could lead to depressed level of consciousness, circulatory collapse and/ or shock.
Simptomi Diovan pārdozēšana var izraisīt izteiktu hipotensiju, kas var radīt apziņas nomākumu, cirkulatoru kolapsu un/ vai šoku.
Treatment The therapeutic measures depend on the time of ingestion and the type and severity of the symptoms; stabilisation of the circulatory condition is of prime importance.
Ārstēšana Terapeitiskie pasākumi atkarīgi no zāļu lietošanas laika un simptomu veida un smaguma; primārais mērķis ir cirkulācijas stabilizēšana.
If hypotension occurs, the patient should be placed in a supine position and blood volume correction should be undertaken.
Ja attīstās hipotensija, pacientu jānovieto guļus un jāveic cirkulējošā asins daudzuma korekcija.
Valsartan is unlikely to be removed by haemodialysis.
Maz ticams, ka valsartānu varētu izvadīt ar hemodialīzi.
Angiotensin II Antagonists, plain, ATC code:
Farmakoterapeitiskā grupa: angiotenzīna II antagonists, monopreparāti, ATĶ kods:
Valsartan is an orally active, potent, and specific angiotensin II (Ang II) receptor antagonist.
Valsartāns ir efektīvs, lietojot iekšķīgi, spēcīgs un specifisks angiotenzīna II (Ang II) receptoru antagonists.
It acts selectively on the AT 1 receptor subtype, which is responsible for the known actions of angiotensin II.
Tas darbojas selektīvi uz AT 1 receptoru apakštipu, kas ir atbildīgs par zināmo angiotenzīna II darbību.
The increased plasma levels of Ang II following AT 1 receptor blockade with valsartan may stimulate the unblocked AT 2 receptor, which appears to counterbalance the effect of the AT 1 receptor.
Paaugstināts angiotenzīna II līmenis plazmā, kas rodas, bloķējot AT 1 receptorus ar valsartānu, var stimulēt nebloķētos AT 2 receptorus, kas līdzsvaro AT 1 receptoru darbību.
Valsartan does not exhibit any partial agonist activity at the AT 1 receptor and has much (about 20,000 fold) greater affinity for the AT 1 receptor than for the AT 2 receptor.
Valsartānam nav daļējas AT 1 receptoru agonista iedarbības un tam ir daudz lielāka afinitāte (apmēram 20 000 reizes) pret AT 1 nekā pret AT 2 receptoriem.
Valsartan is not known to bind to or block other hormone receptors or ion channels known to be important in cardiovascular regulation.
Nav zināms, ka valsartāns saistītu vai bloķētu sirds- asinsvadu regulācijai svarīgos citus hormonu receptorus vai jonu kanālus.
37 Valsartan does not inhibit ACE (also known as kininase II) which converts Ang I to Ang II and degrades bradykinin.
Valsartāns neinhibē AKE (pazīstams arī kā kināze II), kas konvertē angiotenzīnu I par angiotenzīnu II, kā arī sašķeļ bradikinīnu.
Since there is no effect on ACE and no potentiation of bradykinin or substance P, angiotensin II antagonists are unlikely to be associated with coughing.
Tā kā nav iedarbības uz AKE, nav arī bradikinīna potencēšanas vai P substances uzkrāšanās, tāpēc maz ticams, ka angiotenzīna II antagonistu iedarbība var izraisīt klepu.
In clinical trials where valsartan was compared with an ACE inhibitor, the incidence of dry cough was significantly (P < 0.05) less in patients treated with valsartan than in those treated with an ACE inhibitor (2.6% versus 7.9% respectively).
Klīniskos pētījumos, kur tika salīdzināts valsartāns un AKE inhibitori, sausa klepus biežums pacientiem, kuri lietoja valsartānu, bija būtiski zemāks (p < 0, 05) nekā pacientiem, kuri tika ārstēti ar AKE inhibitoriem (attiecīgi 2, 6% pret 7, 9%).
In a clinical trial of patients with a history of dry cough during ACE inhibitor therapy, 19.5% of trial subjects receiving valsartan and 19.0% of those receiving a thiazide diuretic experienced cough compared to 68.5% of those treated with an ACE inhibitor (P < 0.05).
35 klepus, to konstatēja 19, 5% valsartāna grupas pacientu un 19, 0% pacientu, kuri saņēma tiazīdu grupas diurētikas, salīdzinājumā ar 68, 5% pacientu, kuri saņēma AKE inhibitorus (p < 0, 05).
Recent myocardial infarction The VALsartan In Acute myocardial iNfarcTion trial (VALIANT) was a randomised, controlled, multinational, double-blind study in 14,703 patients with acute myocardial infarction and signs, symptoms or radiological evidence of congestive heart failure and/ or evidence of left ventricular systolic dysfunction (manifested as an ejection fraction ≤ 40% by radionuclide ventriculography or ≤ 35% by echocardiography or ventricular contrast angiography).
Nesen pārciests miokarda infarkts Tika veikti pētījumi ar valsartānu pēc akūta miokarda infarkta (The VALsartan In Acute myocardial iNfarcTion trial– VALIANT), kur kontrolētos, multinacionālos, dubultmaskētos, nejaušinātos pētījumos tika iekļauti 14 703 pacienti ar akūtu miokarda infarktu un radioloģiski diagnosticētu sastrēguma sirds mazspēju vai tās pazīmēm, simptomiem un/ vai pierādījumiem par kreisā kambara sistolisko disfunkciju (kas manifestējas kā izsviedes frakcija ≤40%, nosakot ar radionukleīdu ventrikulogrāfiju, vai ≤35%, nosakot ar ehokardiogrāfiju vai ventrikulāro kontrastangiogrāfiju).
Patients were randomised within 12 hours to 10 days after the onset of myocardial infarction symptoms to valsartan, captopril, or the combination of both.
Pacienti tika randomizēti laika periodā no 12 stundām līdz 10 dienām pēc miokarda infarkta simptomu parādīšanās vienā no trim terapijas grupām: valsartāna, kaptoprila vai abu minēto zāļu kombinētās terapijas grupā.
The mean treatment duration was two years.
Vidējais aritmētiskais ārstēšanas ilgums bija divi gadi.
The primary endpoint was time to all-cause mortality.
Primārais mērķparametrs bija laika periods līdz letālam iznākumam, ko izraisīja visi cēloņi.
Valsartan was as effective as captopril in reducing all-cause mortality after myocardial infarction.
Mirstības, ko izraisīja visi cēloņi, samazināšanā pēc miokarda infarkta, valsartāns bija tikpat efektīvs kā kaptoprils.
All- cause mortality was similar in the valsartan (19.9%), captopril (19.5%), and valsartan + captopril (19.3%) groups.
Visu cēloņu izraisīta mirstība bija līdzīga valsartāna grupā (19, 9%), kaptoprila (19, 5%) un valsartāna + kaptoprila grupā (19, 3%).
Combining valsartan with captopril did not add further benefit over captopril alone.
Kombinējot valsartānu ar kaptoprilu, netika pievienots papildus ieguvums, salīdzinot ar kaptoprilu vienu pašu.
There was no difference between valsartan and captopril in all-cause mortality based on age, gender, race, baseline therapies or underlying disease.
Netika konstatētas visu mirstības cēloņu atšķirības, kas saistītas ar vecumu, dzimumu, rasi, pamatterapiju vai pamatslimību.
Valsartan was also effective in prolonging the time to and reducing cardiovascular mortality, hospitalisation for heart failure, recurrent myocardial infarction, resuscitated cardiac arrest, and non-fatal stroke (secondary composite endpoint).
Valsartāns bija efektīvs, arī pagarinot laiku līdz kardiovaskulāra cēloņa izraisītas mirstības konstatēšanai, samazinot hospitalizāciju sakarā ar sirds mazspēju, miokarda infarkta recidīvu, atkārtotu sirds blokāžu un nefatālu insultu (sekundārais jauktais cēlonis) skaitu.
The safety profile of valsartan was consistent with the clinical course of patients treated in the post- myocardial infarction setting.
Valsartāna drošības rādītāji bija atbilstoši miokarda infarktu pārcietušo pacientu klīniskajam kursam.
Regarding renal function, doubling of serum creatinine was observed in 4.2% of valsartan-treated patients, 4.8% of valsartan+captopril-treated patients, and 3.4% of captopril- treated patients.
Saistībā ar nieru funkciju, 4, 2% ar valsartānu ārstētajiem pacientiem, 4, 8% ar valsartānu+kaptoprilu ārstētajiem pacientiem un 3, 4% ar kaptoprilu ārstētajiem pacientiem tika konstatēts divkāršs seruma kreatinīna līmenis.
Discontinuations due to various types of renal dysfunction occurred in 1.1% of valsartan-treated patients, 1.3% in valsartan+captopril patients, and 0.8% of captopril patients.
Zāļu lietošanas pārtraukšana dažāda veida nieru disfunkciju dēļ bija nepieciešama 1, 1% ar valsartānu ārstētajiem pacientiem, 1, 3% ar valsartānu+kaptoprilu ārstētajiem pacientiem un 0, 8% ar kaptoprilu ārstētajiem pacientiem.
An assessment of renal function should be included in the evaluation of patients post-myocardial infarction.
Pacientiem ar pārciestu miokarda infarktu vienmēr jānovērtē nieru funkcija.
There was no difference in all-cause mortality, cardiovascular mortality or morbidity when beta blockers were administered together with the combination of valsartan + captopril, valsartan alone, or captopril alone.
Netika konstatētas atšķirības visu cēloņu izraisītas mirstības vai kardiovaskulāras mirstības, vai saslimšanas gadījumā, kad kombinācijā ar valsartānu + kaptoprilu, valsartānu vienu pašu vai kaptoprilu vienu pašu, tika ordinēti beta– blokatori.
Irrespective of treatment, mortality was lower in the group of patients treated with a beta blocker, suggesting that the known beta blocker benefit in this population was maintained in this trial.
Neskatoties uz ārstēšanu ar pētāmajām zālēm, mirstība pacientu grupā, kuriem tika ordinēti beta– blokatori, bija zemāka; liecinot par to, ka beta– blokatoru darbības zināmais ieguvums šajā pacientu grupā saglabājās šī pētījuma ietvaros.
Heart failure Val-HeFT was a randomised, controlled, multinational clinical trial of valsartan compared with placebo on morbidity and mortality in 5,010 NYHA class II (62%), III (36%) and IV (2%) heart failure patients receiving usual therapy with LVEF< 40% and left ventricular internal diastolic diameter (LVIDD) > 2.9 cm/m2.
Sirds mazspēja Tika veikts kontrolēts, nejaušināts, multinacionāls valsartāna Val– HeFT klīnisks pētījums, salīdzinot ar placebo, saistībā ar saslimstību un mirstību 5 010 II pakāpes (62%), III pakāpes (36%) un IV pakāpes (2%) sirds mazspējas (saskaņā ar NYHA klasifikāciju) pacientiem, kuri saņem standartterapiju ar LVEF < 40% un kreisā kambara iekšējo diastolisko diametru (LVIDD) > 2, 9 cm/ m2.
Baseline therapy included ACE inhibitors (93%), diuretics (86%), digoxin (67%) and beta blockers (36%).
Sākotnējā ārstēšanā tika izmantoti AKE inhibitori (93%), diurētikas (86%), digoksīns (67%) un beta blokatori (36%).
The mean duration of follow-up was nearly two years.
Vidējais rādītāju dokumentēšanas periods bija aptuveni divus gadus ilgs.
The mean daily dose of Diovan in Val-HeFT was 254 mg.
Val– HeFT pētījumā Diovan vidējā dienas deva bija 254 mg.
The study had two primary endpoints: all cause mortality (time to death) and composite mortality and heart failure morbidity (time to first morbid event) defined as death, sudden death with resuscitation, hospitalisation for heart failure, or administration of intravenous inotropic or vasodilator agents for four hours or more without hospitalisation.
Pētījumu raksturoja 2 primārie mērķparametri: visi cēloņi, kas izraisīja mirstību (laiks līdz letālam iznākumam) un jauktu cēloņu izraisīta mirstība, saslimstība ar sirds mazspēju (laiks līdz pirmajai slimības epizodei), kas definēti sekojoši: nāve, pēkšņa nāve ar atdzīvināšanu, hospitalizācija sirds mazspējas gadījumā vai inotropo vai vazodilatējošo līdzekļu intravenoza ievadīšana četru stundu laikā, vai ilgāk bez hospitalizēšanas.
All cause mortality was similar (p=NS) in the valsartan (19.7%) and placebo (19.4%) groups.
Visi mirstības cēloņi valsartāna grupā (19, 7%) un placebo grupā (19, 4%) bija līdzīgi (p=NS).
The primary benefit was a 27.5% (95% CI:
Primārais ieguvums bija par 27, 5% (95% CI:
18.5%).
17 līdz 37%) riskantā laika perioda līdz pirmajai hospitalizācijas epizodei samazināšanās (13, 9% pret 18, 5%).
25.4% in valsartan group) were observed for those patients receiving the triple combination of an ACE inhibitor, a beta blocker and valsartan.
Tomēr riska samazinājums par labu placebo (kombinētā saslimstība un mirstība 21, 9% placebo grupā pret 25, 4% valsartāna grupā) tika novērota tiem pacientiem, kuriem tika lietota beta– blokatoru, AKE inhibitoru un valsartāna trīskārša kombinācija.
In a subgroup of patients not receiving an ACE inhibitor (n=366), the morbidity benefits were greatest.
Vislielākais ieguvums saistībā ar saslimstību tika konstatēts pacientu apakšgrupā, kuri nesaņēma AKE inhibitoru (n=366).
In this subgroup all-cause mortality was significantly reduced with valsartan compared to placebo by
Šajā, valsartāna apakšgrupā visu cēloņu izraisītā letalitāte tika būtiski samazināta, salīdzinot ar placebo par 33% (95% CI: – 6% līdz 58%) (17, 3% valsartāns pret 27, 1% placebo) un
42.5% placebo).
36 kombinētais saslimstības un letalitātes risks tika ievērojami samazināts par 44% (24, 9% valsartāns pret 42, 5% placebo).
In patients receiving an ACE inhibitor without a beta-blocker, all cause mortality was similar (p=NS) in the valsartan (21.8%) and placebo (22.5%) groups.
Pacientiem, kuri saņēma AKE inhibitoru bez beta- blokatora, visu cēloņu izraisītā mirstība bija līdzīga (p=NS) valsartāna (21, 8%) un placebo (22, 5%) grupās.
Composite mortality and morbidity risk was significantly reduced by 18.3% (95% CI:
Kombinētais saslimstības un mirstības risks būtiski samazinājās par 18, 3% (95% CI:
36.3%).
8% līdz 28%), valsartānu salīdzinot ar placebo (31, 0% pret 36, 3%).
In the overall Val-HeFT population, valsartan treated patients showed significant improvement in NYHA class, and heart failure signs and symptoms, including dyspnoea, fatigue, oedema and rales compared to placebo.
Kopējā Val– HeFT pacientu grupā, kuri ārstēti ar valsartānu, tika novērota būtiska funkcionālā stāvokļa uzlabošanās saskaņā ar NYHA klasifikāciju, sirds mazspējas pazīmju un simptomu, t. sk., aizdusas, noguruma, tūskas un trokšņu mazināšanās, salīdzinot ar placebo.
Patients treated with valsartan had a better quality of life as demonstrated by change in the Minnesota Living with Heart Failure Quality of Life score from baseline at endpoint than placebo.
Pacientiem, kuri saņēma valsartānu, tika konstatēta labāka dzīves kvalitāte; tās pārmaiņas uzskatāmi parādītas Minnesota Living pētījumā ar Heart Failure Quality of Life, panākot lielāku ieguvumu mērķparametra un pamata rādītāju salīdzināšanas rezultātā, salīdzinot ar placebo.
Ejection fraction in valsartan treated patients was significantly increased and LVIDD significantly reduced from baseline at endpoint compared to placebo.
Pacientiem, kuri saņēma valsartānu, mērķparametra un pamata rādītāju salīdzināšanas rezultātā, salīdzinot ar placebo, būtiski palielinājās izsviedes frakcija un būtiski samazinājās LVIDD.
Hypertension Administration of Diovan to patients with hypertension results in reduction of blood pressure without affecting pulse rate.
Hipertensija Lietojot Diovan hipertensijas pacientiem, konstatēta asinsspiediena pazemināšanās, neietekmējot pulsa biežumu.
In most patients, after administration of a single oral dose, onset of antihypertensive activity occurs within 2 hours, and the peak reduction of blood pressure is achieved within 4-6 hours.
Vairumam pacientu pēc vienreizējas iekšķīgas devas lietošanas hipotensīvas iedarbības sākumu var novērot pēc 2 stundām, maksimālā asinsspiediena pazemināšanās tiek panākta 4– 6 stundu laikā.
The antihypertensive effect persists over 24 hours after dosing.
Hipotensīvais efekts saglabājas 24 stundas pēc zāļu lietošanas.
During repeated dosing, the antihypertensive effect is substantially present within 2 weeks, and maximal effects are attained within 4 weeks and persist during long-term therapy.
Atkārtoti lietojot, būtiska asinsspiediena pazemināšanās, ordinējot jebkuru no devām, parasti tiek sasniegta 2 nedēļu laikā un maksimālais efekts tiek panākts 4 nedēļu laikā un saglabājas ilgstošas terapijas laikā.
Combined with hydrochlorothiazide, a significant additional reduction in blood pressure is achieved.
Kombinējot ar hidrohlorotiazīdu, papildus var panākt būtisku asinsspiediena pazemināšanos.
Abrupt withdrawal of Diovan has not been associated with rebound hypertension or other adverse clinical events.
Pēkšņa Diovan lietošanas pārtraukšana nav saistīta ar hipertensijas “ rikošeta fenomenu ” vai citām nevēlamām klīniskām blakusparādībām.
In hypertensive patients with type 2 diabetes and microalbuminuria, valsartan has been shown to reduce the urinary excretion of albumin.
Hipertensijas pacientiem ar 2. tipa diabētu un mikroalbumīnūriju valsartānam tika pierādīta albumīna izdalīšanās urīnā.
The MARVAL (Micro Albuminuria Reduction with Valsartan) study assessed the reduction in urinary albumin excretion (UAE) with valsartan (80-160 mg/ od) versus amlodipine (5-10 mg/ od), in 332 type 2 diabetic patients (mean age:
MARVAL (mikroalbumīnūrijas samazināšanās, izmantojot valsartānu) pētījumā tika novērtēta albumīna izdalīšanās ar urīnu (UAE), izmantojot valsartānu (80- 160 mg/ vienu reizi dienā) salīdzinot ar amlodipīnu (5- 10 mg/ vienu reizi dienā), 332 otrā tipa diabēta pacientiem (vidējais vecums:
58 years; 265 men) with microalbuminuria (valsartan:
58 gadi; 265 vīrieši) ar mikroalbumīnūriju (valsartāns:
58 µg/ min; amlodipine:
58 µg/ min; amlodipīns:
55.4 µg/ min), normal or high blood pressure and with preserved renal function (blood creatinine < 120 µmol/ l).
55, 4 µg/ min), normālu vai augstu asinsspiedienu un saglabātu nieru funkciju (asins kreatinīns < 120 µmol/ l).
At 24 weeks, UAE was reduced (p < 0.001) by 42% (– 24.2 µg/ min; 95% CI: – 40.4 to – 19.1) with valsartan and approximately 3% (– 1.7 µg/ min; 95% CI: – 5.6 to 14.9) with amlodipine despite similar rates of blood pressure reduction in both groups.
24 nedēļās, UAE (albumīna izdalīšanās ar urīnu) samazinājās (p < 0, 001) par 42% (– 24, 2 µg/ min; 95% CI: – 40, 4 līdz – 19, 1), izmantojot valsartānu un apmēram par 3% (– 1, 7 µg/ min; 95% CI: – 5, 6 līdz 14, 9), izmantojot amlodipīnu, lai gan asinsspiediena samazināšanās bija līdzīga abās grupās.
The Diovan Reduction of Proteinuria (DROP) study further examined the efficacy of valsartan in reducing UAE in 391 hypertensive patients (BP=150/ 88 mmHg) with type 2 diabetes, albuminuria (mean=102 µg/ min; 20-700 µg/ min) and preserved renal function (mean serum creatinine = 80 µmol/ l).
Diovan proteīnūrijas samazināšanas pētījumā (DROP) tika veikti turpmāki valsartāna efektivitātes pētījumi UAE samazināšanā 391 hipertensīviem pacientiem (asinsspiediens=150/ 88 mmHg) ar otrā tipa diabētu, albumīnūriju (vidēji=102 µg/ min; 20- 700 µg/ min) un saglabātu nieru funkciju (vidējais seruma kreatinīns = 80 µmol/ l).
Patients were randomized to one of 3 doses of valsartan (160, 320 and 640 mg/ od) and treated for 30 weeks.
Pacienti tika randomizēti vienas no 3 valsartāna devu izmantošanai (160, 320 un 640 mg/ vienu reizi dienā) un ārstēti 30 nedēļas.
The purpose of the study was to determine the optimal dose of valsartan for reducing UAE in hypertensive patients with type 2 diabetes.
Pētījuma mērķis bija noteikt optimālo valsartāna devu UAE samazināšanai hipertensīviem 2. tipa diabēta pacientiem.
At 30 weeks, the percentage change in UAE was significantly reduced by 36% from baseline with valsartan 160 mg (95%CI:
30. nedēļā tika konstatēts būtisks UAE procentuālais samazinājums par 36%, salīdzinot ar sākumstāvokli, izmantojot valsartāna devu 160 mg (95% CI:
22 to 47%), and by 44% with valsartan 320 mg (95%CI:
22 līdz 47%), un par 44%, izmantojot valsartāna devu 320 mg (95% CI:
31 to 54%).
31 līdz 54%).
It was concluded that 160-320 mg of valsartan produced clinically relevant reductions in UAE in hypertensive patients with type 2 diabetes.
Tika konstatēts, ka valsartāna deva 160- 320 mg izraisa klīniski nozīmīgu UAE samazināšanos hipertensīviem 2. tipa diabēta pacientiem.
Recent myocardial infarction The VALsartan In Acute myocardial iNfarcTion trial (VALIANT) was a randomised, controlled, multinational, double-blind study in 14,703 patients with acute myocardial infarction and signs, symptoms or radiological evidence of congestive heart failure and/ or evidence of left ventricular systolic dysfunction (manifested as an ejection fraction ≤ 40% by radionuclide ventriculography or ≤ 35% by echocardiography or ventricular contrast angiography).
Nesen pārciests miokarda infarkts Tika veikti pētījumi ar valsartānu pēc akūta miokarda infarkta (The VALsartan In Acute myocardial iNfarcTion trial– VALIANT), kur kontrolētos, multinacionālos, dubultmaskētos, nejaušinātos pētījumos tika iekļauti 14 703 pacienti ar akūtu miokarda infarktu un radioloģiski diagnosticētu sastrēguma sirds mazspēju vai tās pazīmēm, simptomiem un/ vai pierādījumiem par kreisā kambara sistolisko disfunkciju (kas manifestējās kā izsviedes frakcija ≤40%, nosakot ar radionukleīdu ventrikulogrāfiju, vai ≤35%, nosakot ar ehokardiogrāfiju vai ventrikulāro kontrastangiogrāfiju).
The mean treatment duration was two years.
Vidējais aritmētiskais
There was no difference between valsartan and captopril in all-cause mortality based on age, gender,
Netika konstatētas visu mirstības cēloņu atšķirības, kas saistītas ar vecumu, dzimumu, rasi, pamatterapiju vai pamatslimību.
Irrespective of treatment, mortality was lower in the group of patients treated with a beta blocker, suggesting that the known beta blocker benefit in this population was maintained in this trial.
Neskatoties uz ārstēšanu ar pētāmajām zālēm, mirstība pacientu grupā, kuriem tika ordinēti beta– blokatori, bija zemāka; liecinot par to, ka beta– blokatoru darbības zināmais ieguvums šajā pacientu grupā šī pētījuma ietvaros saglabājās.
The primary benefit was a 27.5% (95% CI:
Primārais ieguvums bija 27, 5% (95% CI:
18.5%).
17 līdz 37%) riskantā laika perioda līdz pirmajai hospitalizācijas epizodei samazināšanā (13, 9% pret 18, 5%).
27.1% placebo) and the composite mortality and morbidity risk was significantly reduced by 44% (24.9% valsartan vs.
Šajā, valsartāna apakšgrupā visu cēloņu izraisītā letalitāte tika būtiski samazināta, salīdzinot ar placebo par 33% (95% CI: – 6% līdz 58%) (17, 3% valsartāns pret 27, 1% placebo) un kombinētais saslimstības un letalitātes risks tika ievērojami samazināts par 44% (24, 9% valsartāns pret 42, 5% placebo).
Patients treated with valsartan had a better quality of life as demonstrated by change in the Minnesota Living with Heart Failure Quality of Life score from baseline at endpoint than placebo.
Pacientiem, kuri saņēma valsartānu, konstatēta labāka dzīves kvalitāte; tās pārmaiņas uzskatāmi parādītas Minnesota Living pētījumā ar Heart Failure Quality of Life, panākot lielāku ieguvumu mērķparametra un pamata rādītāju salīdzināšanas
40 Abrupt withdrawal of Diovan has not been associated with rebound hypertension or other adverse clinical events.
Pēkšņa Diovan lietošanas pārtraukšana nav saistīta ar hipertensijas “ rikošeta fenomenu ” vai citām nevēlamām klīniskām blakusparādībām.
Following oral administration of valsartan alone, peak plasma concentrations of valsartan are reached in 2– 4 hours.
Pēc iekšķīgas viena paša valsartāna lietošanas, maksimālā valsartāna plazmas koncentrācija tiek sasniegta 2– 4 stundās.
Mean absolute bioavailability is 23%.
Vidējā aritmētiskā absolūtā biopieejamība ir 23%.
Food decreases exposure (as measured by AUC) to valsartan by about 40% and peak plasma concentration (C max) by about 50%, although from about 8 h post dosing plasma valsartan concentrations are similar for the fed and fasted groups.
Pārtika samazina valsartāna plazmas koncentrācijas zemlīknes laukumu (AUC) par apmēram 40% un maksimālo plazmas koncentrāciju (C max) par apmēram 50%, kaut arī apmēram 8 h pēc lietošanas valsartāna plazmas koncentrācijas ir līdzīgas grupās, kas lietoja valsartānu tukšā dūšā un ēšanas laikā.
This reduction in AUC is not, however, accompanied by a clinically significant reduction in the therapeutic effect, and valsartan can therefore be given either with or without food.
Tomēr šī AUC samazināšanās nav saistīta ar klīniski nozīmīgu terapeitiskā efekta samazināšanos, tāpēc valsartānu var lietot gan tukšā dūšā, gan arī ēšanas laikā.
Distribution:
Sadale organismā:
The steady-state volume of distribution of valsartan after intravenous administration is about 17 litres, indicating that valsartan does not distribute into tissues extensively.
Valsartāna statiskais izkliedes tilpums pēc intravenozas ievadīšanas ir apmēram 17 litri, kas liecina, ka valsartāns audos plaši neizkliedējas.
Valsartan is highly bound to serum proteins (94– 97%), mainly serum albumin.
Valsartāns izteikti saistās ar seruma olbaltumiem (94– 97%), galvenokārt seruma albumīnu.
Valsartan is not biotransformed to a high extent as only about 20% of dose is recovered as metabolites.
Valsartāns netiek biotransformēts lielā apjomā, jo tikai aptuveni 20% devas konstatēti metabolītu veidā.
A hydroxy metabolite has been identified in plasma at low concentrations (less than 10% of the valsartan AUC).
Hidroksimetabolīts konstatēts plazmā, zemā koncentrācijā (mazāk kā 10% no valsartāna AUC).
Excretion:
39 Izvadīšana:
Valsartan shows multiexponential decay kinetics (t ½α < 1 h and t ½ß about 9 h).
Valsartānam novēro multieksponenciālu sabrukšanas kinētika (t ½α < 1 stundu un t ½ß apmēram 9 stundas).
Valsartan is primarily eliminated by biliary excretion in faeces (about 83% of dose) and renally in urine (about 13% of dose), mainly as unchanged drug.
Valsartāns tiek eliminēts galvenokārt izdaloties ar žulti izkārnījumos (aptuveni 83% devas) un caur nierēm ar urīnu (aptuveni 13% devas), galvenokārt nemainītu zāļu veidā.
The half-life of valsartan is 6 hours.
Valsartāna sadalīšanās pusperiods ir 6 stundas.
In Heart failure patients:
Sirds mazspējas pacientiem:
The average time to peak concentration and elimination half-life of valsartan in heart failure patients are similar to that observed in healthy volunteers.
Vidējais laiks līdz valsartāna koncentrācijas maksimuma un eliminācijas pusperioda sasniegšanai līdzinās tam, kas novērots veseliem brīvprātīgajiem.
AUC and C max values of valsartan are almost proportional with increasing dose over the clinical dosing range (40 to 160 mg twice a day).
Valsartāna AUC un C max vērtības ir gandrīz proporcionālas devas palielināšanai klīnisko devu robežās (40 līdz 160 mg divas reizes dienā).
The average accumulation factor is about 1.7.
Vidējais kumulācijas faktors ir apmēram 1, 7.
The apparent clearance of valsartan following oral administration is approximately 4.5 l/ h.
Valsartāna nieru klīrenss pēc tā iekšķīgas ievadīšanas ir apmēram 4, 5 l/ h.
Age does not affect the apparent clearance in heart failure patients.
Sirds mazspējas pacientiem vecums neietekmē nieru klīrensu.
41 In Heart failure patients:
Sirds mazspējas pacientiem:
Special populations Elderly A somewhat higher systemic exposure to valsartan was observed in some elderly subjects than in young subjects; however, this has not been shown to have any clinical significance.
Specifiskas pacientu grupas Gados vecāki pacienti Dažiem gados vecākiem pacientiem pēc valsartāna lietošanas novērota nedaudz spēcīgāka sistēmiskā iedarbība, salīdzinot ar jauniem cilvēkiem, taču tam nav klīniski būtiskas nozīmes.
Impaired renal function As expected for a compound where renal clearance accounts for only 30% of total plasma clearance, no correlation was seen between renal function and systemic exposure to valsartan.
Pavājināta nieru funkcija Kā varētu sagaidīt no minētā savienojuma darbības, kur tikai 30% no kopējā plazmas klīrensa veido nieru klīrenss, nav novērota korelācija starp nieru funkciju un valsartāna sistēmisko iedarbību.
Dose adjustment is therefore not required in patients with renal impairment (creatinine clearance > 10 ml/ min).
Tāpēc pacientiem ar pavājinātu nieru funkciju nav nepieciešama devas korekcija (kreatinīna klīrenss > 10 ml/ min).
There is currently no experience on the safe use in patients with a creatinine clearance < 10 ml/ min and patients undergoing dialysis, therefore valsartan should be used with caution in these patients (see sections 4.2 and 4.4).
Pašlaik nav pieredzes par drošu lietošanu pacientiem ar kreatinīna klīrensu < 10 ml/ min un pacientiem, kuri pārcietuši dialīzi, tādējādi valsartānu šiem pacientiem nepieciešams lietot piesardzīgi (skatīt apakšpunktus 4. 2 un 4. 4).
Valsartan is highly bound to plasma protein and is unlikely to be removed by dialysis.
Valsartāna saistība ar plazmas olbaltumvielām ir augsta, tāpēc maz ticams, ka to varētu izvadīt ar hemodialīzes palīdzību.
Hepatic impairment Approximately 70% of the dose absorbed is eliminated in the bile, essentially in the unchanged form.
Pavājināta aknu funkcija Ap 70% no absorbētā valsartāna daudzuma izdalās ar žulti, galvenokārt neizmainītā veidā.
Valsartan does not undergo any noteworthy biotransformation.
Valsartāns netiek pakļauts izteiktai biotransformācijai.
A doubling of exposure (AUC) was observed in patients with mild to moderate hepatic impairment compared to healthy subjects.
Divkārša zemlīknes koncentrācija (AUC) tika novērota pacientiem ar nedaudz līdz vidēji pavājinātu aknu funkciju, salīdzinot ar veseliem cilvēkiem.
However, no correlation was observed between plasma valsartan concentration versus degree of hepatic dysfunction.
Tomēr, netika novērota korelācija pacientiem starp aknu disfunkcijas pakāpi un valsartāna plazmas koncentrāciju.
Diovan has not been studied in patients with severe hepatic dysfunction (see sections 4.2, 4.3 and 4.4).
Diovan nav pētīts pacientiem ar smagu aknu disfunkciju (skatīt apakšpunktus 4. 2, 4. 3 un 4. 4).
Non-clinical data reveal no special hazard for humans based on conventional studies of safety pharmacology, repeated dose toxicity, genotoxicity, carcinogenic potential.
Ne- klīniskajos standartpētījumos iegūtie dati par farmakoloģisko drošību, atkārtotu devu toksicitāti, genotoksicitāti un iespējamu kancerogenitāti neliecina par īpašu risku cilvēkam.
In rats, maternally toxic doses (600 mg/ kg/ day) during the last days of gestation and lactation led to lower survival, lower weight gain and delayed development (pinna detachment and ear-canal opening) in the offspring (see section 4.6).
Žurkām, lietojot maternālo toksisko devu (600 mg/ kg/ dienā) grūtniecības pēdējā trimestra un laktācijas periodā, pēcnācējiem tika konstatēta nedaudz samazināta dzīvildze, mazāks svara pieaugums un neliela attīstības aizkavēšanās (vēlāka ausu gliemežnīcu un ārējā dzirdes kanāla atvēršanās) (skatīt apakšpunktu 4. 6).
These doses in rats (600 mg/ kg/ day) are approximately 18 times the maximum recommended human dose on a mg/ m2 basis (calculations assume an oral dose of 320 mg/ day and a 60-kg patient).
Šīs žurkām izmantotās devas (600 mg/ kg/ dienā) apmēram 18 reizes pārsniedz maksimālo cilvēkiem ieteicamo devu, pamatojoties uz mg/ m2 (aprēķinos izmanto iekšķīgi lietojamo devu 320 mg/ dienā, pacientam ar ķermeņa masu 60 kg).