qanastek/EMEA-V3 huggingface dataset:
Darunavir and VIRAMUNE can be co-administered without dose adjustments.
Darunavīru lietot vienlaicīgi ar VIRAMUNE var bez devas
Nevirapine AUC ↑ 1.27 (1.12-1.44) Nevirapine Cmin ↑ 1.47 (1.20-1.82) Nevirapine Cmax ↑ 1.18 (1.02-1.37)
Nevirapīna AUC ↑ 1, 27 (1, 12- 1, 44) Nevirapīna Cmin ↑ 1, 47 (1, 20- 1, 82) Nevirapīna Cmax ↑ 1, 18 (1, 02- 1, 37)
Fosamprenavir 1400 mg BID,
Amprenavīra AUC ↓ 0, 67 (0, 55- 0, 80) Fosamprenavīrs 1400 mg 2 reizes dienā
Amprenavir AUC ↓ 0.67 (0.55-0.80) Amprenavir Cmin ↓ 0.65 (0.49-0.85) Amprenavir Cmax ↓ 0.75 (0.63-0.89) Nevirapine AUC ↑ 1.29 (1.19-1.40) Nevirapine Cmin ↑ 1.34 (1.21-1.49) Nevirapine Cmax ↑ 1.25 (1.14-1.37)
Amprenavīra Cmin ↓ 0, 65 (0, 49- 0, 85) Amprenavīra Cmax ↓ 0, 75 (0, 63- 0, 89) Nevirapīna AUC ↑ 1, 29 (1, 19- 1, 40) Nevirapīna Cmin ↑ 1, 34 (1, 21- 1, 49) Nevirapīna Cmax ↑ 1, 25 (1, 14- 1, 37)
It is not recommended to co- administer fosamprenavir and VIRAMUNE if fosamprenavir is not co-administered with ritonavir.
VIRAMUNE nav ieteicams lietot kopā ar fosamprenavīru, ja fosamprenavīru nelieto vienlaikus ar ritonavīru.
Fosamprenavir/ ritona vir 700/ 100 mg BID
Fosamprenavīrs/ ritonav īrs 700/ 100 mg 2 reizes
Amprenavir AUC ↔ 0.89 (0.77- 1.03) Amprenavir Cmin ↓ 0.81 (0.69-0.96) Amprenavir Cmax ↔ 0.97 (0.85-1.10)
Amprenavīra Cmin ↓ 0, 81 (0, 69- 0, 96)
Fosamprenavir/ ritonavir and VIRAMUNE can be co-administered without dose adjustments
Fosamprenavīru/ ritonavīru vienlaikus ar VIRAMUNE var
Nevirapine AUC ↑ 1.14 (1.05-1.24) Nevirapine Cmin ↑ 1.22 (1.10-1.35) Nevirapine Cmax ↑ 1.13 (1.03-1.24)
Nevirapīna AUC ↑ 1, 14 (1, 05- 1, 24) Nevirapīna Cmin ↑ 1, 22 (1, 10- 1, 35) Nevirapīna Cmax ↑ 1, 13 (1, 03- 1, 24)
Lopinavir/ ritonavir (capsules) 400/ 100 mg BID
Lopinavīrs/ ritonavīrs
patients:
(kapsulas) 400/ 100 mg 2 reizes dienā
Lopinavir AUC ↓ 0.73 (0.53-0.98) Lopinavir Cmin ↓ 0.54 (0.28-0.74) Lopinavir Cmax ↓ 0.81 (0.62-0.95)
Lopinavīra Cmin ↓ 0, 54 (0, 28- 0, 74) Lopinavīra Cmax ↓ 0, 81 (0, 62- 0, 95)
An increase in the dose of lopinavir/ ritonavir to 533/ 133 mg (4 capsules) or 500/ 125 mg (5 tablets with 100/ 25 mg each) twice daily with food is recommended in combination with VIRAMUNE.
ieteicams paaugstināt lopinavīra/ ritonavīra devu līdz 533/ 133 mg (4 kapsulas) vai 500/ 125 mg (5 tabletes) divreiz dienā ēšanas laikā.
Dose adjustment of VIRAMUNE is not required when co-administered with lopinavir.
VIRAMUNE lietojot kombinācijā ar lopinavīru, deva nav jāpielāgo.
9 Lopinavir/ ritonavir (oral solution) 300/ 75 mg/ m2 BID
(šķīdums iekšķīgai lietošanai)
Paediatric patients:
300/ 75 mg/ m2 2 reizes
Lopinavir AUC ↓ 0.78 (0.56-1.09) Lopinavir Cmin ↓ 0.45 (0.25-0.82) Lopinavir Cmax ↓ 0.86 (0.64-1.16)
Lopinavīra Cmax ↓ 0, 86 (0, 64- 1, 16)
For children, increase of the dose of lopinavir/ ritonavir to 300/ 75 mg/ m2 twice daily with food should be considered when used in combination with VIRAMUNE, particularly for patients in whom reduced susceptibility to lopinavir/ ritonavir is suspected.
divreiz dienā kopā ar ēdienu īpaši tiem pacientiem, kuriem ir aizdomas par samazinātu jutību pret lopinavīru/ ritonavīru.
Nelfinavir 750 mg TID
Nelfinavīrs 750 mg 3
Nelfinavir and VIRAMUNE can be co-administered without dose adjustments.
VIRAMUNE var lietot bez devas pielāgošanas.
Nelfinavir metabolite M8:
Nelfinavīra metabolīts M8:
AUC ↓ 0.38 (0.30– 0.47) Cmin ↓ 0.34 (0.26– 0.45) Cmax ↓ 0.41 (0.32– 0.52)
9 Cmin ↓ 0, 34 (0, 26– 0, 45) Cmax ↓ 0, 41 (0, 32– 0, 52)
Ritonavir 600 mg BID
Ritonavīrs 600 mg 2
Ritonavir AUC↔ 0.92 (0.79-1.07) Ritonavir Cmin ↔ 0.93 (0.76-1.14) Ritonavir Cmax ↔ 0.93 (0.78-1.07)
Ritonavīra Cmin ↔ 0, 93 (0, 76- 1, 14) Ritonavīra Cmax ↔ 0, 93 (0, 78- 1, 07)
Ritonavir and VIRAMUNE can be co-administered without dose adjustments.
VIRAMUNE var lietot bez devas pielāgošanas.
Co-administration of ritonavir does not lead to any clinically relevant change in nevirapine plasma levels.
Vienlaicīga lietošana ar ritonavīru nerada klīniski nozīmīgas nevirapīna līmeņa plazmā pārmaiņas.
Saquinavir/ ritonavir
Sakvinavīrs/ ritonavīrs
The limited data available with saquinavir soft gel capsule boosted with ritonavir do not suggest any clinically relevant interaction between saquinavir boosted with ritonavir and Nevirapine
Ierobežoti pieejamie dati par sakvinavīra mīksto želatīna kapsulu lietošanu kopā ar ritonavīru neliecina par klīniski nozīmīgu sakvinavīra mijiedarbību, lietojot vienlaikus ar ritonavīru un nevirapīnu.
Saquinavir/ ritonavir and VIRAMUNE can be co-administered without dose adjustments.
Sakvinavīru/ ritonavīru vienlaikus ar VIRAMUNE var lietot bez devas pielāgošanas.
Tipranavir/ ritonavir 500/ 200 mg BID
Tipranavīrs/ ritonavīrs 500/ 200 mg 2 reizes dienā
No specific drug-drug interaction study has been performed.
Nav veikti specifiski zāļu mijiedarbības pētījumi.
The limited data available from a phase IIa study in HIV-infected patients have shown a clinically non significant 20% decrease of TPV Cmin.
Ierobežoti IIa fāzes pētījuma, kurā piedalās ar HIV inficēti pacienti, dati liecina par klīniski nenozīmīgu TPV Cmin samazināšanos par 20%.
Tipranavir and VIRAMUNE can be co-administered without dose adjustments.
Tipranavīru vienlaikus ar VIRAMUNE var lietot bez devas pielāgošanas.
Entry Inhibitors Enfuvirtide
Iekļūšanu šūnā kavējošas zāles Enfuvirtīds
Due to the metabolic pathway no clinically significant pharmacokinetic interactions are expected between enfuvirtide and nevirapine.
Metabolisma veida dēļ, nav gaidāma klīniski nozīmīga farmakokinētiska enfuvirtīda un nerirapīna mijiedarbība.
Enfuvirtide and VIRAMUNE can be co-administered without dose adjustments.
Enfuvirtīdu vienlaikus ar VIRAMUNE var lietot bez devas pielāgošanas.
10 Maraviroc 300 mg QD
Maraviroks 300 mg dienā
Maraviroc AUC ↔ 1.01 (0.6 -1.55) Maraviroc Cmin ND Maraviroc Cmax ↔ 1.54 (0.94-2.52) compared to historical controls
Maraviroka Cmin NN Maraviroka Cmax ↔ 1, 54 (0, 94- 2, 52), salīdzinot ar iepriekš veikto pārbaužu rezultātiem
Maraviroc and VIRAMUNE can be co-administered without dose adjustments.
Maraviroku un VIRAMUNE var lietot vienlaikus bez devas pielāgošanas.
Nevirapine concentrations not measured, no effect is expected.
Nevirapīna koncentrācija nav noteikta, ietekme nav gaidāma.
Integrase Inhibitors Raltegravir 400 mg BID
Integrāzes inhibitori Raltegravīrs 400 mg 2 reizes dienā Antibiotikas
No clinical data available.
Nav pieejami klīniski dati.
Due to the metabolic pathway of raltegravir no interaction is expected.
Raltegravīra metabolisma veida dēļ mijiedarbība nav gaidāma.
Raltegravir and VIRAMUNE can be co-administered without dose adjustments.
Raltegravīru un VIRAMUNE var lietot vienlaikus bez devas pielāgošanas.
Clarithromycin 500 mg BID
Klaritromicīns 500 mg 2 reizes dienā
Clarithromycin AUC ↓ 0.69 (0.62- 0.76) Clarithromycin Cmin ↓ 0.44 (0.30- 0.64) Clarithromycin Cmax ↓ 0.77 (0.69- 0.86)
Klaritromicīna Cmin ↓ 0, 44 (0, 30- 0, 64) Klaritromicīna Cmax ↓ 0, 77 (0, 69- 0, 86) Metabolīta 14- OH klaritromicīna AUC ↑ 1, 42 (1, 16- 1, 73) Metabolīta 14- OH klaritromicīna Cmin ↔ 0 (0, 68- 1, 49) Metabolīta 14- OH klaritromicīna Cmax ↑ 1, 47 (1, 21- 1, 80)
Clarithromycin exposure was significantly decreased, 14-OH metabolite exposure increased.
Klaritromicīna iedarbība bija ievērojami samazināta, 14- OH metabolīta iedarbība bija palielināta.
Because the clarithromycin active metabolite has reduced activity against Mycobacterium avium- intracellulare complex overall activity against the pathogen may be
Klaritromicīna aktīvajam metabolītam ir samazināta aktivitāte pret Mycobacterium avium intracelulāro kompleksu, kopējā efektivitāte pret patogēnu var būt izmainīta.
Metabolite 14-OH clarithromycin AUC ↑ 1.42 (1.16-1.73) Metabolite 14-OH clarithromycin Cmin ↔ 0 (0.68-1.49) Metabolite 14-OH clarithromycin Cmax ↑ 1.47 (1.21-1.80)
Nevirapīna AUC ↑ 1, 26 Nevirapīna Cmin ↑ 1, 28, Nevirapīna Cmax ↑ 1, 24, salīdzinot ar iepriekš veikto pārbaužu rezultātiem.
Alternatives to clarithromycin, such as azithromycin should be considered.
alternatīvu līdzekļu, piemēram, azitromicīna lietošana.
Close monitoring for hepatic abnormalities is recommended
Ieteicama aknu patoloģiju rašanās stingra uzraudzība.
Nevirapine AUC ↑ 1.26 Nevirapine Cmin ↑ 1.28 Nevirapine Cmax ↑ 1.24 compared to historical controls.
Rifabutīna AUC ↑ 1, 17 (0, 98- 1, 40)
Rifabutin 150 or 300 mg QD
Rifabutīns 150 vai 300 mg dienā
Rifabutin AUC ↑ 1.17 (0.98-1.40) Rifabutin Cmin ↔ 1.07 (0.84-1.37) Rifabutin Cmax ↑ 1.28 (1.09-1.51)
Rifabutīna Cmin ↔ 1, 07 (0, 84- 1, 37) Rifabutīna Cmax ↑ 1, 28 (1, 09- 1, 51) Metabolīta 25- O- dezacetilrifabutīna AUC ↑ 1, 24 (0, 84- 1, 84) Metabolīta 25- O- dezacetilrifabutīna Cmin ↑ 1, 22 (0, 86- 1, 74) Metabolīta 25- O- dezacetilrifabutīna Cmax ↑ 1, 29 (0, 98- 1, 68) Ziņots par klīniski nenozīmīgu nevirapīna šķietamā klīrensa palielināšanos (par 9%), salīdzinot ar iepriekšējiem datiem.
No significant effect on rifabutin and VIRAMUNE mean PK parameters is seen.
Nav nozīmīgas ietekmes uz rifabutīna un VIRAMUNE vidējiem PK parametriem.
Rifabutin and VIRAMUNE can be co-administered without dose
Rifabutīnu un VIRAMUNE var lietot vienlaikus bez devas pielāgošanas.
Therefore, caution should be used in concomitant administration.
Tomēr, augstas interindividuālās mainības dēļ dažiem pacientiem var novērot izteiktu rifabutīna iedarbības pastiprināšanos, un var būt lielāks rifabutīna toksicitātes risks, tādēļ, vienlaikus lietojot, jāievēro piesardzība.
11 Rifampicin 600 mg QD
Rifampicīna AUC ↔ 1, 11 (0, 96- 1, 28) Rifampicīns 600 mg dienā Pretsēnīšu līdzekļi
Rifampicin AUC ↔ 1.11 (0.96-1.28) Rifampicin Cmin ND Rifampicin Cmax ↔ 1.06 (0.91-1.22)
Flukonazola AUC ↔ 0, 94 (0, 88- 1, 01)
Physicians needing to treat patients
VIRAMUNE un rifampicīnu nav ieteicams lietot kombinācijā (skatīt apakšpunktu 4. 4).
Nevirapine AUC ↓ 0.42 Nevirapine Cmin ↓ 0.32 Nevirapine Cmax ↓ 0.50 compared to historical controls.
Ir maz klīnisku datu par VIRAMUNE devas pielāgošanu, lietojot vienlaikus ar rifampicīnu.
co-infected with tuberculosis and using a VIRAMUNE containing regimen may consider co- administration of rifabutin instead.
Ārstiem, kam jāārstē pacienti, kas vienlaicīgi ir inficēti ar tuberkulozi un saņem VIRAMUNE, jāapsver rifampicīna kombinācijas aizstāšana ar rifabutīnu.
Fluconazole 200 mg QD
Flukonazols 200 mg dienā
Fluconazole AUC ↔ 0.94 (0.88- 1.01) Fluconazole Cmin ↔ 0.93 (0.86-1.01) Fluconazole Cmax ↔ 0.92 (0.85-0.99) Nevirapine: exposure: ↑ 100% compared with historical data where nevirapine was administered alone.
Flukonazola Cmin ↔ 0, 93 (0, 86- 1, 01) Flukonazola Cmax ↔ 0, 92 (0, 85- 0, 99) Nevirapīns: ietekme: ↑100%, salīdzinot ar iepriekš veikto pārbaužu datiem, kad nevirapīns tika lietots viens pats.
Because of the risk of increased exposure to VIRAMUNE, caution should be exercised if the medicinal products are given concomitantly and patients should be monitored closely.
Lietojot šīs zāles vienlaicīgi, paaugstinātas VIRAMUNE iedarbības riska dēļ jāievēro piesardzība un pacienti rūpīgi jāuzrauga.
Itraconazole 200 mg QD
Itrakonazola AUC ↓ 0, 39
Itraconazole AUC ↓ 0.39 Itraconazole Cmin ↓ 0.13 Itraconazole Cmax ↓ 0.62 Nevirapine: there was no significant difference in Nevirapine pharmacokinetic parameters.
Itrakonazola Cmin ↓ 0, 13 Itrakonazola Cmax ↓ 0, 62 Nebija nozīmīgas nevirapīna farmakokinētikas raksturlielumu atšķirības.
A dose increase for itraconazole should be considered when these two agents are administered concomitantly.
Jāapsver itrakonazola devas palielināšanas nepieciešamība, ja šīs divas zāles tiek lietotas vienlaikus.
Ketoconazole 400 mg QD
Ketokonazola AUC ↓ 0, 28 (0, 20- 0, 40) Ketokonazols 400 mg reizi dienā
Ketoconazole AUC ↓ 0.28 (0.20- 0.40) Ketoconazole Cmin ND Ketoconazole Cmax ↓ 0.56 (0.42- 0.73)
Ketokonazola Cmin NN Ketokonazola Cmax ↓ 0, 56 (0, 42- 0, 73)
It is not recommended to co- administer ketoconazole and VIRAMUNE.
Ketokonazolu un VIRAMUNE nav ieteicams lietot vienlaicīgi.
Nevirapine: plasma levels: ↑ 1.15- 1.28 compared to historical controls.
Nevirapīns: līmenis plazmā: ↑1, 15- 1, 28, 11 salīdzinot ar iepriekš veikto pārbaužu rezultātiem.
ANTACIDS Cimetidine
ANTACĪDI LĪDZEKĻI Cimetidīns
Cimetidine: no significant effect on cimetidine PK parameters is seen.
Cimetidīns: nav gaidāma nozīmīga ietekme uz cimetidīna FK parametriem.
Cimetidine and VIRAMUNE can be co-administered without dose adjustments.
Cimetidīnu un VIRAMUNE var lietot vienlaikus bez devas pielāgošanas.
Nevirapine Cmin ↑ 1.07 ANTITHROMBOTICS Warfarin
ANTITROMBOTISKI LĪDZEKĻI Varfarīns
The interaction between Nevirapine and the antithrombotic agent warfarin is complex, with the potential for both increases and decreases in coagulation time when used concomitantly.
Mijiedarbība starp nevirapīnu un antitrombotisko līdzekli varfarīnu ir kompleksa, un, lietojot vienlaicīgi, recēšanas laiks var gan saīsināties, gan pagarināties.
Close monitoring of anticoagulation levels is warranted.
Jānodrošina rūpīga antikoagulācijas līmeņa uzraudzīšana.
12 CONTRACEPTIVES Depo- medroxyprogesterone acetate (DMPA) 150 mg every 3
KONTRACEPTĪVIE LĪDZEKĻI DMPA AUC ↔ Depo - Vienlaicīga VIRAMUNE medroksiprogesterona
Viramune co-administration did not alter the ovulation suppression effects of DMPA.
lietošana neietekmē DMPA
DMPA and VIRAMUNE can be co-administered without dose
acetāts (DMPA)
months
150 mg ik pēc 3 mēnešiem
Nevirapine AUC ↑ 1.20 Nevirapine Cmax ↑ 1.20
Nevirapīna AUC ↑ 1, 20 Nevirapīna Cmax ↑ 1, 20
adjustments.
DMPA un VIRAMUNE var lietot vienlaikus bez devas pielāgošanas..
Ethinyl estradiol (EE) 0.035 mg
Etinilestradiols (EE) 0, 035 mg
EE AUC ↓ 0.80 (0.67 - 0.97) EE Cmin ND EE Cmax ↔ 0.94 (0.79 - 1.12)
EE Cmin NN EE Cmax ↔ 0, 94 (0, 79 - 1, 12) NET AUC ↓ 0, 81 (0, 70 - 0, 93)
Oral hormonal contraceptives should not be used as the sole method of contraception in women taking VIRAMUNE (see section 4.4).
Sievietēm, kas lieto VIRAMUNE, nedrīkst lietot perorālos hormonālās kontracepcijas līdzekļus kā vienīgo kontracepcijas metodi
Norethindrone (NET) 1.0 mg QD
Noretindrons (NET)
NET AUC ↓ 0.81 (0.70 - 0.93) NET Cmin ND NET Cmax ↓ 0.84 (0.73 - 0.97)
NET Cmin NN NET Cmax ↓ 0, 84 (0, 73 - 0, 97)
Appropriate doses for hormonal contraceptives (oral or other forms of application) other than DMPA in combination with VIRAMUNE have not been established with respect to safety and efficacy.
Atbilstošas hormonālās kontracepcijas līdzekļu (perorālu vai citādi lietojamu), izņemot DMPA, devas kombinācijā ar VIRAMUNE nav noskaidrotas, ņemot vērā drošumu un efektivitāti.
DRUG ABUSE Methadone Individual Patient Dosing
NARKOMĀNIJA
Methadone AUC ↓ 0.40 (0.31 - 0.51) Methadone-maintained patients Methadone Cmin ND beginning VIRAMUNE therapy Methadone Cmax ↓ 0.58 (0.50 - 0.67) should be monitored for evidence of withdrawal and methadone dose should be adjusted accordingly.
Metadona AUC ↓ 0, 40 (0, 31 - 0, 51)
HERBAL PRODUCTS
Metadona individuāla pacienta deva
John's Wort
Metadona Cmin NN Metadona Cmax ↓ 0, 58 (0, 50 – 0, 67)
Serum levels of Nevirapine can be reduced by concomitant use of the herbal preparation St.
Pacienti, kas regulāri lieto metadonu, sākot ārstēšanu ar VIRAMUNE, jānovēro attiecībā uz abstinences simptomiem, un atbilstoši jāpielāgo metadona deva.
John's Wort (Hypericum perforatum).
Nevirapīna koncentrācija serumā var samazināties, to lietojot vienlaikus ar augu preparātiem, kas satur asinszāli (Hypericum perforatum).
John’ s Wort.
Tas notiek asinszāles izraisītās zāļu metabolisma enzīmu un/ vai transporta proteīnu inducēšanas dēļ.
John‘ s Wort and VIRAMUNE must not be co-administered (see section 4.3).
Augu preparātus, kas satur asinszāli, nedrīkst lietot vienlaikus ar VIRAMUNE (skatīt apakšpunktu 4. 3).
John‘ s Wort check nevirapine and if possible viral levels and stop St John‘ s Wort.
Ja pacients jau lieto asinszāli saturošu preparātu, jāpārbauda nevirapīna un, ja iespējams, vīrusu līmenis un jāpārtrauc
Nevirapine levels may increase on stopping St John‘ s Wort.
Pārtraucot asinszāles lietošanu, nevirapīna līmenis var paaugstināties.
The dose of VIRAMUNE may need adjusting.
Var būt nepieciešama VIRAMUNE devas pielāgošana.
John‘ s Wort.
Asinszāles izraisītais efekts var saglabāties līdz 2 nedēļām pēc terapijas pārtraukšanas.
Other information:
Cita informācija
Studies using human liver microsomes indicated that the formation of nevirapine hydroxylated metabolites was not affected by the presence of dapsone, rifabutin, rifampicin, and trimethoprim/ sulfamethoxazole.
Nevirapīna metabolīti: pētījumi, izmantojot cilvēka aknu mikrosomas, liecina, ka nevirapīna hidroksilēto metabolītu veidošanos neietekmē dapsona, rifabutīna, rifampicīna un trimetoprīma/ sulfametoksazola klātbūtne.
Ketoconazole and erythromycin significantly inhibited the formation of nevirapine hydroxylated metabolites.
Ketokonazols un eritromicīns būtiski inhibē nevirapīna hidroksilēto metabolītu veidošanos.
13 4.6 Pregnancy and lactation
4. 6 Grūtniecība un zīdīšana
Currently available data on pregnant women indicate no malformative or foeto/ neonatal toxicity.
Šobrīd pieejamie dati neuzrāda malformatīvu vai feto/ neonatālu toksicitāti grūtniecēm.
To date no other relevant epidemiological data are available.
Uz šodienu citi nozīmīgi epidemioloģiski dati nav pieejami.
No observable teratogenicity was detected in reproductive studies performed in pregnant rats and rabbits (see section 5.3).
Veicot reprodukcijas pētījumus ar grūsnām žurkām un trušiem, teratogēna ietekme netika novērota (skatīt apakšpunktu 5. 3).
There are no adequate and well-controlled studies in pregnant women.
Adekvāti un labi kontrolēti pētījumi ar grūtniecēm nav veikti.
Caution should be exercised when prescribing VIRAMUNE to pregnant women (see section 4.4).
Grūtniecēm VIRAMUNE nozīmējams, ievērojot piesardzību (skatīt apakšpunktu 4. 4).
As hepatotoxicity is more frequent in women with CD4 cell counts above 250 cells/ mm3, these conditions should be taken in consideration on therapeutic decision (see section 4.4).
Sakarā ar biežāk novēroto hepatotoksicitāti sievietēm ar CD4 šūnu skaitu virs 250 šūnām/ mm3, šis iemesls jāņem vērā apsverot terapijas nepieciešamību (skatīt apakšpunktu 4. 4).
Women of childbearing potential should not use oral contraceptives as the sole method for birth control, since nevirapine might lower the plasma concentrations of these medications (see sections 4.4 & 4.5).
Sievietes, kuras lieto nevirapīnu, perorālos kontraceptīvos līdzekļus nedrīkst izmantot kā vienīgo kontracepcijas metodi, jo nevirapīns var samazināt šo zāļu plazmas koncentrāciju (skatīt apakšpunktus 4. 4 un 4. 5).
Nevirapine readily crosses the placenta and is found in breast milk.
Nevirapīns viegli šķērso placentu un izdalās mātes pienā.
It is recommended that HIV-infected mothers do not breast-feed their infants to avoid risking postnatal transmission of HIV and that mothers should discontinue breast-feeding if they are receiving VIRAMUNE.
Lai izvairītos no postnatālas HIV transmisijas riska, tiek rekomendēts HIV- inficētām mātēm nebarot bērnu ar krūti, un, mātēm, kas lieto VIRAMUNE, jāpārtrauc bērna zīdīšana.
4.7 Effects on ability to drive and use machines
4. 7 Ietekme uz spēju vadīt transportlīdzekļus un apkalpot mehānismus.
The most frequently reported adverse reactions related to VIRAMUNE therapy, across all clinical trials, were rash, allergic reactions, hepatitis, abnormal liver function tests, nausea, vomiting, diarrhoea, abdominal pain, fatigue, fever, headache and myalgia.
Visu klīnisko pētījumu laikā visbiežāk ziņots par sekojošām nevēlamām reakcijām, kas saistītas ar VIRAMUNE terapiju: izsitumiem, alerģiskām reakcijām, hepatītu, izmainītiem aknu funkcionāliem testiem, sliktu dūšu, vemšanu, caureju, sāpēm vēderā, nogurumu, drudzi, galvassāpēm un mialģiju.
The postmarketing experience has shown that the most serious adverse reactions are Stevens-Johnson syndrome and toxic epidermal necrolysis and serious hepatitis/ hepatic failure and hypersensitivity reactions, characterised by rash with constitutional symptoms such as fever, arthralgia, myalgia and lymphadenopathy, plus visceral involvement, such as hepatitis, eosinophilia, granulocytopenia, and renal dysfunction.
Pēc preparāta izplatīšanas ir konstatēts, ka visnopietnākās blakusparādības ir Stīvensa- Džonsona sindroms un toksiskā epidermālā nekrolīze, smags hepatīts/ aknu mazspēja un paaugstinātas jutības reakcijas, kam raksturīgi izsitumi ar konstitucionāliem simptomiem, piemēram, drudzi, artralģiju, mialģiju un limfadenopātiju, plus viscerāli bojājumi, kā hepatīts, eozinofīlija, granulocitopēnija un nieru disfunkcija.
The first 18 weeks of treatment is a critical period which requires close monitoring (see section 4.4).
Pirmās 18 ārstēšanas kursa nedēļas ir kritiskais periods, kad nepieciešama stingra kontrole (skatīt apakšpunktu 4. 4).
The following adverse reactions which may be causally related to the administration of VIRAMUNE have been reported.
Ziņots par šādām nevēlamām reakcijām, kurām iespējama cēloņsakarība ar VIRAMUNE lietošanu.
The frequencies estimated are based on pooled clinical trial data for events considered related to VIRAMUNE treatment.
Biežuma noteikšana balstās uz klīnisko pētījumu datiem par notikumiem, kuriem domājams ir cēloņsakarība ar VIRAMUNE terapiju.
Frequency is defined using the following convention: very common (≥ 1/ 10); common (≥ 1/ 100 to < 1/ 10); uncommon (≥ 1/ 1,000 to < 1/ 100); rare (≥ 1/ 10,000 to < 1/ 1,000); very rare (< 1/ 10,000), not known (cannot be estimated from the available data).
13 Biežums ir noteikts balstoties uz sekojošu iedalījumu: ļoti bieži (≥1/ 10), bieži (≥1/ 100, < 1/ 10); retāk (≥1/ 1 000, < 1/ 100); reti (≥1/ 10 000, < 1/ 1000), ļoti reti (< 1/ 10 000), nezināmi (nav iespējams izvērtēt no esošiem datiem).
Blood and lymphatic system disorders Common Uncommon
Izmeklējumi Bieži aknu funkcionālo testu izmaiņas
* In study 1100.1090, from which the majority of related adverse events (n=28) were received, patients on placebo had a higher incidence of events of granulocytopenia (3.3%) than patients on nevirapine (2.5%).
Asins un limfātiskās sistēmas traucējumi Bieži granulocitopēnija * Retāk anēmija * Pētījumā 1100. 1090, no kura visvairāk (n=28) blakusparādību gadījumi tika saņemti, pacientiem placebo grupā granulocitopēnijas biežums bija augstāks (3, 3%) nekā nevirapīna grupā (2, 5%).
14 Nervous system disorders Common
Nervu sistēmas traucējumi bieži galvassāpes
disorders vomiting, diarrhoea, abdominal pain, nausea
Kuņģa- zarnu trakta traucējumi bieži vemšana, caureja, sāpes vēderā, slikta dūša
Skin and subcutaneous tissue disorders Very common Uncommon oedema, urticaria
Ādas un zemādas audu bojājumi Ļoti bieži Retāk
rash (13.6%) Stevens Johnson Syndrome/ toxic epidermal necrolysis (0.1%), angioneurotic
izsitumi (13, 6%) Stīvensa- Džonsona sindroms/ toksiskā epidermālā nekrolīze (0, 1%), angioneirotiskā tūska, nātrene
Musculoskeletal and connective tissue disorders Common Uncommon
Skeleta- muskuļu Bieži Retāk
myalgia arthralgia
un saistaudu sistēmas bojājumi mialģija artralģija
General disorders and administration site conditions Common
Vispārēji traucējumi un reakcijas ievadīšanas vietā Bieži nogurums, drudzis
Immune system disorders Common Not known
Imūnās sistēmas traucējumi Bieži paaugstināta jutība Nezināmi
hypersensitivity drug rash with eosinophilia and systemic symptoms, anaphylaxis
izsitumi ar eozinofīliju un sistēmiskiem simptomiem, anafilakse
Hepatobiliary disorders Common Uncommon Rare
Aknu - žultsceļu bieži retāk reti
hepatitis (1.4%) jaundice hepatitis fulminant
traucējumi hepatīts (1, 4%) dzelte akūts hepatīts
Combination antiretroviral therapy has been associated with redistribution of body fat (lipodystrophy) in HIV infected patients including the loss of peripheral and facial subcutaneous fat, increased intra- abdominal and visceral fat, breast hypertrophy and dorsocervical fat accumulation (buffalo hump).
HIV inficētu pacientu kombinēta antiretrovirāla terapija tiek saistīta ar ķermeņa tauku pārsadali (lipodistrofiju), kas ietver perifēro un sejas zemādas tauku zudumu, vēdera un iekšējo orgānu tauku pieaugumu, krūšu hipertrofiju un tauku uzkrāšanos spranda apvidū (bifeļa kupris).
Combination antiretroviral therapy has been associated with metabolic abnormalities such as hypertriglyceridaemia, hypercholesterolaemia, insulin resistance, hyperglycaemia and hyperlactataemia (see section 4.4).
Kombinēta antiretrovirāla terapija tiek saistīta ar metaboliskām novirzēm no normas, tādām kā hipertrigliceridēmija, hiperholesterolēmija, insulīna rezistence, hiperglikēmija un hiperlaktēmija (skatīt apakšpunktu 4. 4).
The following events have also been reported when VIRAMUNE has been used in combination with other anti-retroviral agents: pancreatitis, peripheral neuropathy and thrombocytopaenia.
Kombinēta antiretrovirāla terapija, kad VIRAMUNE tiek lietots kopā ar citām antiretrovirālām zālēm, tiek saistīta ar sekojošiem notikumiem: pankreatītu, perifērisku neiropātiju un trombocitopēniju.
These events are commonly associated with other antiretroviral agents and may be expected to occur when VIRAMUNE is used in combination with other agents; however it is unlikely that these events are due to VIRAMUNE treatment.
Parasti šīs blakusparādības tiek asociētas ar citiem antiretrovirāliem līdzekļiem, un tās varētu sagaidīt, lietojot šos līdzekļus kombinācijā ar VIRAMUNE; maz ticams, ka tās izraisa VIRAMUNE.
Hepatic-renal failure syndromes have been reported rarely.
Retos gadījumos ir ziņots par hepatorenālu mazspējas sindromu.
In HIV-infected patients with severe immune deficiency at the time of initiation of combination antiretroviral therapy (CART), an inflammatory reaction to asymptomatic or residual opportunistic infections may arise (see section 4.4).
HIV inficētiem pacientiem, kuriem, uzsākot kombinēto pretretrovīrusu terapiju (combination antiretroviral therapy - CART), ir smags imūndeficīts, var parādīties iekaisuma reakcija uz
Skin and subcutaneous tissues
Āda un zemādas audi
The most common clinical toxicity of VIRAMUNE is rash, with VIRAMUNE attributable rash occurring in 13.6% of patients in combination regimens in controlled studies.
Visbiežāk VIRAMUNE klīniskā toksicitāte saistīta ar izsitumiem, kontrolētu pētījumu laikā ar VIRAMUNE saistītus izsitumus konstatēja 13, 6% pacientu, kas lietoja kombinēto terapiju.
Rashes are usually mild to moderate, maculopapular erythematous cutaneous eruptions, with or
Parasti izsitumi ir viegli vai mēreni, tie ir makulopapulāri, eritematozi ādas izsitumi, ar niezi vai bez tās, lokalizēti uz ķermeņa, sejas un ekstremitātēm.
Allergic reactions (anaphylaxis, angioedema and urticaria) have been reported.
Ir ziņots par alerģiskām reakcijām (anafilaksi, angioneirotisko tūsku un nātreni).
Rashes occur alone or in the context of hypersensitivity reactions, characterised by rash with constitutional symptoms such as fever, arthralgia, myalgia and lympadenopathy, plus visceral involvement, such as hepatitis, eosinophilia, granulocytopenia, and renal dysfunction.
Ir arī ziņots par paaugstinātas jutības reakcijām, kam raksturīgi izsitumi, kam pievienojas tādi simptomi kā drudzis, artralģija, mialģija un limfadenopātija, plus orgānu traucējumi kā hepatīts, eozinofīlija, granulocitopēnija un nieru disfunkcija.
Severe and life-threatening skin reactions have occurred in patients treated with VIRAMUNE, including Stevens-Johnson syndrome (SJS) and toxic epidermal necrolysis (TEN).
Pacientiem, kurus ārstēja ar nevirapīnu, novēroja smagas un dzīvībai bīstamas ādas reakcijas, ieskaitot Stīvensa- Džonsona sindromu (SJS) un toksisko epidermālo nekrolīzi (TEN).
Fatal cases of SJS, TEN and hypersensitivity reactions have been reported.
Ir ziņots par fatāliem SJS, TEN un paaugstinātas jutības reakciju gadījumiem.
The majority of severe rashes occurred within the first 6 weeks of treatment and some required hospitalisation, with one patient requiring surgical intervention (see section 4.4).
Lielākā daļā gadījumu smagi izsitumi parādās pirmo 6 ārstēšanas nedēļu laikā, dažreiz nepieciešama hospitalizācija, vienam pacientam bija nepieciešama ķirurģiska iejaukšanās (skatīt apakšpunktu 4. 4).
Hepato-biliary
Aknas un žultsceļi
The most frequently observed laboratory test abnormalities are elevations in liver function tests (LFTs), including ALAT, ASAT, GGT, total bilirubin and alkaline phosphatase.
Visbiežāk novērotās novirzes laboratorijas testos bija aknu funkcijas testu rādītāju palielināšanās, ieskaitot ALAT, ASAT, GGT, kopējo bilirubīnu un sārmaino fosfatāzi.
Asymptomatic elevations of GGT levels are the most frequent.
Visbiežāk novērota GGT asimptomātiska paaugstināšanās.
Cases of jaundice have been reported.
Ir ziņots par dzeltes gadījumiem.
Cases of hepatitis (severe and life-threatening hepatoxicity, including fatal fulminant hepatitis) have been reported in patients treated with VIRAMUNE.
Pacientiem, ko ārstēja ar VIRAMUNE, novērota arī smaga un dzīvībai bīstama hepatotoksicitāte, ieskaitot fatālu fulminantu hepatītu.
The best predictor of a serious hepatic event was elevated baseline liver function tests.
Visbiežākais smagu aknu blakusparādību vēstnesis bija paaugstināti aknu funkcijas testu rādītāji.
The first 18 weeks of treatment is a critical period which requires close monitoring (see section 4.4).
Pirmās 18 ārstēšanas kursa nedēļas ir kritiskais periods, kurā nepieciešama stingra kontrole (skatīt apakšpunktu 4. 4).
Based on clinical trial experience of 361 paediatric patients the majority of which received combination treatment with ZDV or/ and ddI, the most frequently reported adverse events related to VIRAMUNE were similar to those observed in adults.
Pamatojoties uz pieredzi, kas iegūta klīniskos pētījumos ar 361 bērnu, kuru vairums tika ārstēti ar ZDV un/ vai ddl, visbiežāk novērotās un ar VIRAMUNE saistītās blakusparādības bija līdzīgas kā pieaugušajiem.
Granulocytopenia was more frequently observed in children.
Granulocitopēnija tika biežāk novērota bērniem.
In an open-label clinical trial (ACTG 180) granulocytopenia assessed as drug- related occurred in 5/ 37 (13.5%) of patients.
Atklātā klīniskā pētījumā (ACTG 180) 5/ 37 bērnu (13, 5%) granulocitopēnija tika novērtēta kā zāļu izraisīta.
In ACTG 245, a double-blind placebo controlled study, the frequency of serious drug-related granulocytopenia was 5/ 305 (1.6%).
ACTG 245, dubultaklā placebo kontrolētā pētījumā, nopietnas zāļu izraisītas granulocitopēnijas biežums bija 5/ 305 (1, 6%).
Isolated cases of Stevens- Johnson syndrome or Stevens-Johnson/ toxic epidermal necrolysis transition syndrome have been reported in this population.
Ir ziņots par atsevišķiem pacientiem šajā populācijā, kam novērots Stīvensa- Džonsona sindroms vai Stīvensa- Džonsona/ toksiskās epidermālās nekrolīzes pārejas sindroms.
There is no known antidote for VIRAMUNE overdosage.
Nav zināms VIRAMUNE antidots, ko varētu lietot pārdozēšanas gadījumā.
Cases of VIRAMUNE overdose at doses ranging from 800 to 6000 mg per day for up to 15 days have been reported.
Ir ziņots par VIRAMUNE pārdozēšanas gadījumiem, lietojot devas 800- 6000 mg dienā, līdz 15 dienām.
Patients have experienced oedema, erythema nodosum, fatigue, fever, headache, insomnia, nausea, pulmonary infiltrates, rash, vertigo, vomiting, increase in transaminases and weight decrease.
Pacientiem parādījās tūska, mezglainā eritēma, nogurums, drudzis, galvassāpes, bezmiegs, slikta dūša, plaušu infiltrāti, izsitumi, vertigo, vemšana, transamināžu palielināšanās un ķermeņa masas samazināšanās.
All of these effects subsided following discontinuation of VIRAMUNE.
Visas šīs blakusparādības pēc VIRAMUNE lietošanas pārtraukšanas izzuda.
Mechanism of Action Nevirapine is a NNRTI of HIV-1.
Darbības mehānisms Nevirapīns ir HIV- 1 NNRTI.
Nevirapine binds directly to reverse transcriptase and blocks the RNA-dependent and DNA-dependent DNA polymerase activities by causing a disruption of the enzyme's catalytic site.
Nevirapīns saistās tieši pie reversās transkriptāzes un bloķē RNS - atkarīgās un DNS- atkarīgās DNS- polimerāzes aktivitāti, pārraujot enzīmu katalītisko lokalizāciju.
The activity of nevirapine does not compete with template or nucleoside triphosphates.
Nevirapīns nekonkurē ar substrātu vai nukleozīdu trifosfātiem.
HIV-2 reverse transcriptase and eukaryotic DNA polymerases (such as human DNA polymerases α, β, γ, or δ) are not inhibited by nevirapine.
Nevirapīns neinhibē HIV- 2 reverso transkriptāzi un eukariotisko DNS polimerāzi (kā cilvēka α, β, λ vai δ DNS polimerāzes).
The in vitro antiviral activity of nevirapine has been measured in a variety of cell lines including peripheral blood mononuclear cells, monocyte derived macrophages, and lymphoblastoid cell lines.
HIV jutīgums in vitro Nevirapīna antivirālā aktivitāte in vitro ir novērtēta dažādu šūnu līnijās, ieskaitot perifēro asiņu mononukleārās šūnas, monocītu radītos makrofāgus un limfoblastoīdo šūnu līnijas.
In recent studies using human cord blood lymphocytes and human embryonic kidney 293 cells, EC50 values (50% inhibitory concentration) ranged from 14-302 nM against laboratory and clinical isolates of HIV-1.
Jaunākajos pētījumos, izmantojot cilvēku asins limfocītus un embrionālas cilvēku nieru 293 šūnas, EC50 rādītāji (50% inhibitora koncentrācija) svārstījās no 14- 302 nM pret HIV- 1 laboratoriskiem un klīniskiem izolātiem.
Nevirapine exhibited antiviral activity in vitro against group M HIV-1 isolates from clades A, B, C, D, F, G, and H, and circulating recombinant forms (CRF), CRF01_AE, CRF02_AG and CRF12_BF (median EC50 value of 63 nM).
Nevirapīns in vitro inhibēja antivirālo aktivitāti pret M grupas HIV- 1 izolātiem A, B, C, D, F, G un H, un cirkulējošām rekombinantām formām (CRF) CRF01 AE, CRF02 AG un CRF12 BF (vidējā EC50 vērtība 63 nM).
Nevirapine had no antiviral activity in vitro against isolates from group O HIV-1 and HIV-2.
Nevirapīnam in vitro nav antivirālas aktivitātes pret HIV- 1 un HIV- 2 O grupas izolātiem.
Nevirapine in combination with efavirenz exhibited a strong antagonistic anti-HIV-1 activity in vitro (see section 4.5) and was additive to antagonistic with the protease inhibitor ritonavir or the fusion inhibitor enfuvirtide. Nevirapine exhibited additive to synergistic anti-HIV-1 activity in combination with the protease inhibitors amprenavir, atazanavir, indinavir, lopinavir, nelfinavir, saquinavir and tipranavir, and the NRTIs abacavir, didanosine, emtricitabine, lamivudine, stavudine, tenofovir and zidovudine.
Nevirapīns izrādīja sinerģisku anti- HIV- 1 aktivitāti kombinācijā ar proteāzes inhibitoriem amprenavīru, atazanavīru, indinavīru, lopinavīru, nelfinavīru, sakvinavīru un tipranavīru, un NRTI abakavīru, didanozīnu, emtricitabīnu, lamivudīnu, stavudīnu, tenofovīru un zidovudīnu.
The anti-HIV-1 activity of nevirapine was antagonized by the anti-HBV drug adefovir and by the anti-HCV drug ribavirin in vitro.
Nevirapīna anti- HIV- 1 aktivitātei in vitro pretēji darbojās anti- HBV zāles adefovīrs un anti- HCV zāles ribavirīns.
Resistance HIV isolates with reduced susceptibility (100 to 250-fold) to nevirapine emerge in vitro.
Rezistence In vitro iegūti HIV izolāti ar samazinātu jutību pret nevirapīnu (100- 250- kārtīgi mazāku).
Phenotypic and genotypic changes occur in HIV isolates from patients treated with VIRAMUNE or VIRAMUNE + zidovudine over one to 12 weeks.
Fenotipiskas un genotipiskas izmaiņas parādījušās HIV izolātos, kas iegūti no pacientiem, kuri ārstēti ar VIRAMUNE vai VIRAMUNE + zidovudīnu 1- 12 nedēļas.
By week 8 of VIRAMUNE monotherapy, 100% of the patients tested had HIV isolates with a > 100-fold decrease in susceptibility to nevirapine, regardless of dose.
Astotajā VIRAMUNE monoterapijas nedēļā 100% pārbaudīto pacientu konstatēja HIV izolātus ar a > 100- kārtīgu jutības pret nevirapīnu samazināšanos neatkarīgi no devas.
VIRAMUNE + zidovudine combination therapy did not alter the emergence rate of nevirapine- resistant virus.
VIRAMUNE +zidovudīna kombinētā terapija neizmainīja pret nevirapīnu rezistentu vīrusu attiecību.
Genotypic and phenotypic resistance was examined for patients receiving VIRAMUNE in triple and double therapy drug combination therapy, and in the non-VIRAMUNE comparative group from the INCAS study.
Genotipiskā un fenotipiskā rezistence tika pētīta pacientiem, kas saņēma VIRAMUNE trīskāršas un divkāršas kombinētās terapijas veidā, salīdzinot ar kontroles grupu, kurā pacienti nelietoja VIRAMUNE (INCAS pētījumi).
Antiretroviral naive subjects with CD4 cells counts of 200-600/ mm3 were treated with either VIRAMUNE + zidovudine (n = 46), zidovudine + didanosine (n = 51) or VIRAMUNE + zidovudine + didanosine (n = 51) and followed for 52 weeks or longer on therapy.
Pacienti, kas iepriekš nebija saņēmuši antiretrovirālu terapiju, ar CD4 šūnu skaitu 200- 600/ mm3 tika ārstēti vai nu ar VIRAMUNE + zidovudīnu (n=46), vai zidovudīnu + didanozīnu (n=51), vai VIRAMUNE + zidovudīnu + didanozīnu (n=51); ārstēšanas kursa ilgums bija 52 nedēļas vai ilgāk.
Virologic evaluations were performed at baseline, six months and 12 months.
Viroloģiskās pārbaudes veica, sākot terapiju, pēc 6 mēnešiem un pēc 12 mēnešiem.
The phenotypic resistance test performed required a minimum of 1000 copies/ ml HIV RNA in order to be able to amplify the virus.
Lai iegūtu precīzākus rezultātus, fenotipiskās rezistences testam nepieciešamais minimums bija 1000 kopijas/ ml HIV RNS.
At baseline, there were five cases of phenotypic resistance to nevirapine; the IC50 values were 5 to 6.5-fold increased in three and > 100 fold in two.
Trim pacientu grupām, attiecīgi 16, 19 un 28 pacientiem, bija novērtējami izejas stāvokļa izolāti, un viņi palika pētījumu grupās vismaz 24 nedēļas. Izejas stāvoklī konstatēja 5 nevirapīna fenotipiskās rezistences gadījumus; trijos gadījumos IC50 vērtības bija 5- 6, 5 reizes palielinātas, bet divos gadījumos > 100 kārtīgi.
At 24 weeks, all available isolates recoverable from patients receiving nevirapine were resistant to this agent, while 18/ 21 (86%) patients carried such isolates at 30-60 weeks.
Pēc 24 nedēļām visi izolāti, ko izdalīja no pacientiem, kuri lietoja nevirapīnu, bija pret šīm zālēm rezistenti, kamēr 18/ 21 (86%) pacientu tos izdalīja pēc 30- 60 nedēļām.
In 16 subjects viral suppression was below the limits of detection (< 20 copies/ ml = 14, < 400 copies/ ml = 2).
16 pacientiem vīrusu supresija bija zem noteikšanas robežas (< kopijas/ ml = 14, < 400 kopijas/ ml = 2).
Assuming that suppression below < 20 copies/ ml implies nevirapine susceptibility of the virus, 45% (17/ 38) of patients had virus measured or imputed to be susceptible to nevirapine.
Pieņemot, ka nomākums zem < 20 kopijas/ ml netieši norāda uz nevirapīna jutību pret vīrusu, 45% (17/ 38) pacientu vīruss tika novērtēts vai uzskatīts par jutīgu pret nevirapīnu.
All 11 subjects receiving VIRAMUNE + zidovudine who were tested for phenotypic resistance were resistant to nevirapine by six months.
Visi 11 pacienti, kas saņēma VIRAMUNE + zidovudīnu un kuriem tika pārbaudīta fenotipiskā rezistence, bija rezistenti pret nevirapīnu pēc 6 mēnešiem.
Over the entire period of observation, one case of didanosine resistance was seen.
Visa novērošanas perioda laikā konstatēja vienu didanozīna rezistences gadījumu.
Zidovudine resistance emerged as more frequent after 30 – 60 weeks, especially in patients receiving double combination therapy.
Pamatojoties uz
Based on the increase in IC50, zidovudine resistance appeared lower in the VIRAMUNE + zidovudine + didanosine group than the other treatment groups.
16 IC50 palielināšanos, zidovudīna rezistence retāk parādījās VIRAMUNE + zidovudīna + didanozīna grupā, salīdzinot ar citām terapijas grupām.
Combinations of mutations were found in nine of the 12 patients observed.
Neatkarīgi no rezistences pret nevirapīnu, visiem sekvencētajiem izolātiem bija vismaz viena ar rezistenci saistīta mutācija, visbiežāk vienīgās izmaiņas bija K103N un Y181C. Mutāciju kombinācijas konstatēja 9 no 12 novērotajiem pacientiem.
These data from INCAS illustrate that the use of highly active drug therapies is associated with a delay in the development of antiretroviral drug resistance.
INCAS pētījumu rezultāti liecina, ka terapija ar augstas aktivitātes zālēm ir saistīta ar anti- retrovirālo zāļu rezistences attīstības aizkavēšanu.
The clinical relevance of phenotypic and genotypic changes associated with VIRAMUNE therapy has not been established.
Ar VIRAMUNE terapiju saistīto fenotipisko un genotipisko izmaiņu klīniskā nozīme vēl nav noteikta.
17 In addition to the data presented above, there exists a risk of rapid emergence of resistance to NNRTIs in case of virological failure.
Papildus augstāk minētajam, pastāv ātras rezistences attīstības risks pret NNRTI viroloģisku bojājumu dēļ.
Cross-resistance Rapid emergence of HIV strains which are cross-resistant to NNRTIs has been observed in vitro.
Krustotā rezistence In vitro novērota ātra HIV celmu, kuriem piemīt krustotā rezistence pret NNRTI, parādīšanās.
Data on cross-resistance between the NNRTI nevirapine and NRTIs are very limited.
Dati par krustoto rezistenci starp NNRTI nevirapīnu un nukleozīdu analogu reversās transkriptāzes inhibitoriem NRTI ir ļoti ierobežoti.
In four patients, zidovudine-resistant isolates tested in vitro retained susceptibility to nevirapine and in six patients, nevirapine-resistant isolates were susceptible to zidovudine and didanosine.
Četriem pacientiem pret zidovudīnu rezistenti izolāti, pārbaudīti in vitro, saglabāja jutību pret nevirapīnu, un sešiem pacientiem pret nevirapīnu jutīgi izolāti bija jutīgi pret zidovudīnu un didanozīnu.
Cross-resistance between nevirapine and HIV PIs is unlikely because the enzyme targets involved are different.
Krustotā rezistence starp nevirapīnu un HIV PI nav iespējama, jo enzīmu darbības mērķi ir atšķirīgi.
Cross-resistance among the currently registered NNRTIs is broad.
Krustotā rezistence starp pašlaik reģistrētiem NNRTI ir plaša.
Some genotypic resistance data indicate that in most patients failing NNRTI, viral strains express cross-resistance to the other NNRTIs.
Ir zināms, ka daļai pacientu, kam ārstēšana ar NNRTI bija neveiksmīga, novērota krustota rezistence pret citiem NNRTI.
The currently available data do not support sequential use of NNRTIs.
Patreiz pieejamie dati ir nepietiekami, lai rekomendētu secīgu NNRTI lietošanu.
Pharmacodynamic Effects VIRAMUNE has been evaluated in both treatment naive and treatment experienced patients.
Farmakodinamiskā iedarbība VIRAMUNE ir ticis pētīts, gan ārstējot ar to pirmo reizi, gan atkārtoti.
Results from a trial (ACTG 241) evaluated triple therapy with VIRAMUNE, zidovudine and didanosine compared to zidovudine + didanosine, in 398 HIV-1 infected patients (mean baseline 153 CD4+ cells/ mm3; plasma HIV1 RNA 4.59 log10 copies/ ml), who had received at least 6 months of NRTI therapy prior to enrolment (median 115 weeks).
Izvērtēti rezultāti no pētījumiem (ACTG 241) par trīskāršu terapiju ar VIRAMUNE, zidovudīnu un didanozīnu, kuri salīdzināti ar zidovudīnu+didanozīnu 398 ar HIV- 1 inficētiem pacientiem (vidējais izejas stāvoklis 153 CD4+šūnas/ mm3; plazmas HIV- 1 RNS 4, 59 log10 eksemplāri/ ml), kuri pirms iekļaušanas pētījumā (vidēji 115 nedēļas) saņēma vismaz 6 mēnešus ilgu nukleozīdu analogu terapiju.
These heavily experienced patients demonstrated a significant improvement of the triple therapy group over the double therapy group for one year in both viral RNA and CD4+ cell counts.
Šiem pacientiem viena gada laikā trīskāršas terapijas grupā novēroja būtisku uzlabošanos gan pēc virālās RNS, gan pēc CD4+šūnu skaita, salīdzinot ar divkāršās terapijas grupu.
A durable response for at least one year was documented in a trial (INCAS) for the triple therapy arm with VIRAMUNE, zidovudine and didanosine compared to zidovudine + didanosine or VIRAMUNE + zidovudine in 151 HIV-1 infected, treatment naive patients with CD4+ cell counts of 200- 600 cells/ mm3 (mean 376 cells/ mm3) and a mean baseline plasma HIV-1 RNA concentration of 4.41 log10 copies/ ml (25,704 copies/ ml).
Ordinētās devas bija:
Treatment doses were VIRAMUNE, 200 mg daily for two weeks, followed by 200 mg twice daily, or placebo; zidovudine, 200 mg three times daily; didanosine, 125 or 200 mg twice daily (depending on the weight).
VIRAMUNE 200 mg dienā 2 nedēļas, pēc tam pa 200 mg 2 reizes dienā, vai placebo; zidovudīns pa 200 mg 3 reizes dienā; didanozīns pa 150 vai 200 mg 2 reizes dienā (atkarībā no ķermeņa masas).
Two studies evaluated the efficacy of VIRAMUNE to prevent vertical transmission of HIV-1 infection.
Perinatālā transmisija Divos pētījumos tika novērtēta VIRAMUNE efektivitāte vertikālās HIV- 1 infekcijas transmisijas novēršanai.
Mothers received only study antiretroviral therapy during these trials.
Šo pētījumu laikā mātes saņēma tikai pētījumā paredzēto antiretrovirālo terapiju.
In the HIVNET 012 study in Kampala (Uganda) mother-infant pairs were randomised to receive oral VIRAMUNE (mother:
HIVNET 012 pētījumā Kampalā (Ugandā) pāri māte- bērns tika randomizēti perorālai terapijai ar VIRAMUNE (mātei:
200 mg at the onset of labour; infant:
200 mg, sākoties dzemdībām; bērnam:
600 mg at the onset of labour and 300 mg every 3 hours until delivery; infant:
2 mg/ kg 72 stundu laikā pēc piedzimšanas) vai ultra- īsu zidovudīna dozēšanas režīmu (mātei: perorāli 600 mg, sākoties dzemdībām un 300 mg ik pēc 3 stundām līdz bērna piedzimšanai; bērnam:
4 mg/ kg twice daily for 7 days).
4 mg/ kg 2 reizes dienā 7dienas).
The cumulative HIV-1 infant infection rate at 14-16 weeks was 13.1% (n = 310) in the VIRAMUNE group, versus 25.1% (n = 308 in the ultra-short zidovudine group (p = 0.00063).
Kumulatīvais HIV- 1 bērnu infekcijas rādītājs 14- 16 nedēļā bija 13, 1% (n = 310) VIRAMUNE grupā, bet otrajā grupā 25, 1% (n = 308) ultra - īsajā zidovudīna dozēšanas režīmā (p = 0. 00063).
In the SAINT study conducted in South Africa, mother-infant pairs were randomised to receive oral VIRAMUNE (mother:
SAINT pētījumā, kas veikts Dienvidāfrikā, pāri māte- bērns tika randomizēti perorālai terapijai ar VIRAMUNE (mātei:
200 mg during labor and 200 mg 24 to 48 hours postdelivery; infant:
200 mg, sākoties dzemdībām un 200 mg 24- 48 stundu laikā pēc dzemdībām; bērnam:
6 mg 24 to 48 hours postdelivery); or a short oral zidovudine plus lamivudine regimen (mother: zidovudine 600 mg, then 300 mg every 3 hours during labour, followed by 300 mg b. i. d. for 7 days postdelivery plus lamivudine 150 mg b. i. d. during labour and for 7 days postdelivery; infant: zidovudine 12 mg b. i. d. plus lamivudine 6 mg b. i. d. for 7 days [if infant weight < 2 kg, zidovudine 4 mg/ kg b. i. d. plus lamivudine 2 mg/ kg b. i. d. for 7 days]).
17 ar 300 mg 2 reizes dienā 7 dienas pēc dzemdībām un lamivudīnu 150 mg 2 reizes dienā dzemdību laikā un 7 dienas pēc dzemdībām; bērnam: zidovudīns 12 mg 2 reizes dienā un lamivudīns 6 mg 2 reizes dienā 7 dienas [ja bērna svars < 2 kg, zidovudīns 4 mg/ kg 2 reizes dienā un lamivudīns 2 mg/ kg 2 reizes dienā 7 dienas]).
There was no significant difference in HIV-1 transmission rates through 6 to 8 weeks between the VIRAMUNE group (5.7%, n = 652) and the zidovudine plus lamivudine group (3.6%, n = 649).
6 līdz 8 nedēļu laikā nebija nozīmīgas atšķirības HIV- 1 transmisijas rādītājos starp VIRAMUNE grupu (5. 7%, n = 652) un zidovudīna un lamivudīna grupu (3. 6%, n = 649).
There was greater risk of HIV-1 transmission to babies whose mothers received their VIRAMUNE or their zidovudine plus lamivudine doses less than 2 hours before delivery.
Augstāks HIV- 1 transmisijas risks bija tiem jaundzimušajiem, kuru mātes saņēma savu VIRAMUNE vai savu zidovudīna un lamivudīna devu mazāk kā 2 stundas pirms dzemdībām.
In the SAINT study 68% of nevirapine-exposed mothers had resistant strains at
SAINT pētījumā 68% no mātēm, kas terapijā saņēma nevirapīnu, apmēram 4 nedēļas pēc dzemdībām konstatēja rezistentus celmus.
The clinical relevance of these data in European populations has not been established.
Šo datu klīniskā nozīme attiecībā uz Eiropas populāciju nav vēl noteikta.
Furthermore, in the case VIRAMUNE is used as single dose to prevent vertical transmission of HIV-1 infection, the risk of hepatotoxicity in mother and child cannot be excluded.
Turklāt, lietojot VIRAMUNE kā vienīgo līdzekli, lai novērstu HIV- 1 infekcijas vertikālo transmisiju, nevar izslēgt hepatotoksicitātes risku mātei un bērnam.
A blinded randomized clinical trial in women already taking antiretroviral therapy throughout pregnancy (PACTG 316) demonstrated no further reduction of vertical HIV-1 transmission when the mother and the child received a single VIRAMUNE dose during labour and after birth respectively.
Akls, randomizēts klīniskais pētījums, kura laikā sievietes lietoja antiretrovirālu terapiju jau grūtniecības laikā (PACTG 316), nepierādīja tālāku vertikālās HIV- 1 transmisijas samazināšanos, ja māte un bērns saņēma vienreizēju VIRAMUNE devu dzemdību laikā un attiecīgi pēc dzemdībām.