qanastek/EMEA-V3 huggingface dataset:
Why has Suboxone been approved?
Kāpēc Suboxone tika apstiprināts?
The Committee for Medicinal products for Human Use (CHMP) concluded that the combination of an opioid analogue with an opioid antagonist is an established strategy for reducing the potential for intravenous misuse.
Cilvēkiem paredzēto zāļu komiteja (CHMP) secināja, ka opioīda analoga un opioīda antagonista kombinācija ir vispāratzīta stratēģija, lai samazinātu ļaunprātīgas intravenozas lietošanas potenciālu.
They decided that Suboxone’ s benefits as a substitution treatment for opioid drug dependency are greater than its risks and they recommended that Suboxone be given marketing authorisation.
CHMP nolēma, ka Suboxone ieguvumi opioīdo narkotiku atkarības ārstēšanā ir lielāki par risku, un ieteica izsniegt Suboxone reģistrācijas apliecību.
Which measures are being taken to ensure the safe use of Suboxone?
Kas tiek darīts, lai nodrošinātu Suboxone lietošanas nekaitīgumu?
The company who markets Suboxone will put together information plans for doctors and pharmacists, to ensure that they are aware of the risk of misuse, and that they report on specific safety issues with the medicine such as liver disorders and effect on newborns.
Uzņēmums, kas laiž tirgū Suboxone, sagatavos plānus ārstu un farmaceitu informēšanai, lai nodrošinātu, ka viņi apzinās ļaunprātīgas lietošanas risku, un lai viņi ziņotu par specifiskām šo zāļu nekaitīguma problēmām, piemēram, aknu darbības traucējumiem vai ietekmi uz jaundzimušajiem.
Other information about Suboxone:
Cita informācija par Suboxone:
The European Commission granted a marketing authorisation valid throughout the European Union for Suboxone to SP Europe on 26 September 2006.
Eiropas Komisija 2006. g. 26. septembrī izsniedza Suboxone reģistrācijas apliecību, kas ir derīga visā Eiropas Savienībā, uzņēmumam SP Europe.
The full EPAR for Suboxone can be found here.
Pilnīgs Suboxone EPAR teksts ir atrodams šeit.
EU number
Izgudrotais ES Numurs
Route of
Iepakojuma
Sublingual tablet
tabletes lietošanai zem mēles
Sublingual use
Lietošanai zem mēles
Blister (nylon/ ALU/ PVC)
Blisteris (neilons/ ALU/ PVC)
Suboxone 2 mg/ 0.5 mg sublingual tablets
Suboxone 2 mg/ 0, 5 mg tabletes lietošanai zem mēles
Each tablet contains 2 mg buprenorphine (as buprenorphine hydrochloride) and 0.5 mg naloxone (as naloxone hydrochloride dihydrate).
Katra tablete satur 2 mg buprenorfīna (buprenorfīna hidrohlorīda veidā) (buprenorphine) un 0, 5 mg naloksona (naloksona hidrohlorīda dihidrāta veidā) (naloxne).
Excipients: lactose 42 mg
42 mg laktoze.
Sublingual tablet
Tablete lietošanai zem mēles.
White hexagonal biconvex tablets, embossed with a sword logo on one side and “ N2” on the reverse side.
Baltas sešstūrainas abpusēji izliektas tabletes, kurām vienā pusē iegravēts zobena logotips, bet otrā pusē – "N2".
Substitution treatment for opioid drug dependence, within a framework of medical, social and psychological treatment.
Aizstājterapija atkarības gadījumā no opioīdu narkotikām plašas medicīniskas, sociālas un psiholoģiskas terapeitiskas shēmas ietvaros.
The intention of the naloxone component is to deter intravenous misuse.
Tablešu sastāvā esošais naloksons paredzēts, lai atturētu no ļaunprātīgas intravenozas lietošanas.
Treatment is intended for use in adults and adolescents over 15 years of age who have agreed to be treated for addiction.
Preparāts indicēts lietošanai pieaugušajiem un pusaudžiem, kas ir vecāki par 15 gadiem, kuri ir piekrituši atkarības ārstēšanai.
Treatment must be under the supervision of a physician experienced in the management of opiate dependence/ addiction.
Ārstēšanai jānotiek ārsta uzraudzībā, kam ir pieredze opiātu atkarības ārstēšanā.
Each Suboxone sublingual tablet contains buprenorphine and naloxone.
Katra Suboxona tablete lietošanai zem mēles satur buprenorfīnu un naloksonu.
Suboxone containing 2 mg buprenorphine and 0.5 mg naloxone is referred to as the "2 mg" tablets.
Suboxone satur 2 mg buprenorfīna un 0, 5 mg naloksona, kas atzīmēts kā „ 2 mg ” tabletes.
Physicians must warn patients that the sublingual route is the only effective and safe route of administration for this medicinal product (see section 4.4).
Ārstam pacients jābrīdina, ka lietošana zem mēles ir vienīgais efektīvais un labi panesamais preparāta lietošanas veids (skatīt apakšpunktu 4. 4).
Suboxone sublingual tablets are to be placed under the tongue until dissolved, which usually requires 5 to 10 minutes.
Suboxone tablete lietošanai zem mēles ir jānovieto zem mēles, līdz tā izšķīst, kas parasti notiek 5 – 10 minūtēs.
The dose is made up from Suboxone 2 mg/ 0.5 mg and Suboxone 8 mg/ 2 mg sublingual tablets, which may be taken all at the same time or in two divided portions; the second portion to be taken directly after the first portion has dissolved.
Devu veido Suboxone 2 mg/ 0, 5 mg un Suboxone 8 mg/ 2 mg tabletes lietošanai zem mēles, kuras var ieņemt vienā reizē vai divās dalītās daļās; otra daļa jāieņem uzreiz pēc pirmās daļas izšķīšanas.
Baseline liver function tests and documentation of viral hepatitis status is recommended prior to commencing therapy.
Pirms terapijas sākšanas ieteicams veikt aknu funkcionālos testus un vīrushepatīta statusa dokumentēšanu.
Patients who are positive for viral hepatitis, on concomitant medicinal products (see section 4.5) and/ or have existing liver dysfunction are at risk of accelerated liver injury.
Paātrināta aknu bojājuma risks ir pacientiem, kam laboratoriskos izmeklējumos konstatēts vīrushepatīts, vienlaikus jālieto citas zāles (skatīt apakšpunktu 4. 5) un/ vai ir aknu disfunkcija.
Regular monitoring of liver function is recommended (see section 4.4).
Ieteicama regulāra aknu darbības uzraudzīšana (skatīt apakšpunktu 4. 4).
2 Induction:
2 Sākumterapija:
The recommended starting dose is one to two tablets of Suboxone 2 mg/ 0.5 mg sublingual tablets.
Rekomendējamā sākumdeva ir viena līdz divas Suboxone 2 mg/ 0, 5 mg sublingvālās tabletes, lietojot vienu reizi dienā.
An additional one to two tablets of the Suboxone 2 mg/ 0.5 mg may be administered on day one depending on the individual patient’ s requirement.
Pēc pacienta vajadzībām pirmā terapijas dienā var ordinēt papildu vienu līdz divas Suboxone 2 mg/ 0, 5 mg tabletes.
When treatment starts, the first dose of Suboxone should be taken when signs of withdrawal appear, but not less than 6 hours after the patient last used opioids (eg. heroin; short acting opioids).
No opioīdiem atkarīgiem narkomāniem, kas nav izgājuši lietošanas pārtraukšanas periodu: sākot ārstēšanu, Suboxone deva jālieto parādoties pirmajiem lietošanas pārtraukšanas simptomiem, bet ne mazāk kā 6 stundas pēc pēdējās opioīdu lietošanas (piem. heroīns, īslaicīgas darbības opioīdi).
Before beginning Suboxone therapy, the dose of methadone must be reduced to a maximum of 30 mg/ day.
Pacientiem, kas saņem metadonu: pirms Suboxona terapijas sākšanas metadona deva jāsamazina maksimāli līdz 30 mg dienā.
The first dose of Suboxone should be taken when signs of withdrawal appear, but not less than 24 hours after the patient last used methadone.
Pirmā Suboxona deva pacientam ir jālieto parādoties lietošanas pārtraukšanas simptomiem, bet ne ātrāk par 24 stundām pēc pēdējās metadona lietošanas.
Buprenorphine may precipitate symptoms of withdrawal in patients dependent upon methadone.
Buprenorfīns var provocēt abstinences simptomus pacientiem, kas ir atkarīgi no metadona.
Dosage adjustment and maintenance:
Devas koriģēšana un uzturēšana:
The dose of Suboxone should be increased progressively according to the clinical effect of the individual patient and should not exceed a maximum single daily dose of 24 mg.
Atkarībā no klīniskās darbības Suboxone deva konkrētam pacientam pakāpeniski jāpalielina, taču nedrīkst pārsniegt maksimālo dienas reizes devu 24 mg.
The dosage is titrated according to reassessment of the clinical and psychological status of the patient and should be made in steps of 2-8 mg.
Devas titrēšana jāveic ar 2 - 8 mg soli.
During the initiation of treatment, daily dispensing of buprenorphine is recommended.
Sākot terapiju, ieteicama buprenorfīna izsniegšana ik dienas.
After stabilisation, a reliable patient may be given a supply of Suboxone sufficient for several days of treatment.
Pēc stāvokļa stabilizēšanās uzticamiem pacientiem var izsniegt Suboxone daudzumu, kas pietiekams vairāku dienu patēriņam.
It is recommended that the amount of Suboxone be limited to 7 days or according to local requirements.
Ieteicams, lai Suboxona daudzums nebūtu lielāks par 7 dienu patēriņu vai saskaņā ar apstiprinātajām vietējām prasībām.
Less than daily dosing:
Lietošana retāk nekā reizi dienā:
After a satisfactory stabilisation has been achieved the frequency of Suboxone dosing may be decreased to dosing every other day at twice the individually titrated daily dose.
Pēc tam, kad pacienta stāvoklis ir apmierinoši stabilizējies, Suboxone lietošanas biežumu var mazināt līdz reizei pārdienās pa divkāršotai individuāli notitrētai dienas devai.
For example, a patient stabilised to receive a daily dose of 8 mg may be given 16 mg on alternate days, with no dose on the intervening days.
Piemēram, pacients, kura stāvoklis stabilizējies pēc 8 mg dienas devas, medikamentu var lietot pa 16 mg katru otro dienu, nelietojot to nepāra dienās.
However, the dose given on any one day should not exceed 24 mg.
Taču jebkurā gadījumā dienas deva nedrīkst pārsniegt 24 mg.
In some patients, after a satisfactory stabilisation has been achieved, the frequency of Suboxone dosing may be decreased to 3 times a week (for example on Monday, Wednesday and Friday).
Dažiem pacientiem pēc apmierinoši stabila klīniskā stāvokļa panākšanas Suboxone lietošanas biežumu var mazināt līdz 3 reizēm nedēļā (piemēram, pirmdienā, trešdienā un piektdienā).
The dose on Monday and Wednesday should be twice the individually titrated daily dose, and the dose on Friday should be three times the individually titrated daily dose, with no dose on the intervening days.
Pirmdien un trešdien ieņemtai devai jābūt divkāršotai un piektdien ieņemtai devai – trīskāršotai individuāli notitrētai dienas devai, bet nepāra dienās Suboxone netiek lietots.
However, the dose given on any one day should not exceed 24 mg.
Taču vienā dienā ieņemtā deva nedrīkst pārsniegt 24 mg.
Patients requiring a titrated daily dose > 8 mg/ day may not find this regimen adequate.
Pacientiem, kam nepieciešamā notitrētā dienas deva > 8 mg, šis režīms var nebūt adekvāts.
Dosage reduction and termination of treatment:
Devas mazināšana un terapijas pabeigšana:
After a satisfactory stabilisation has been achieved, if the patient agrees, the dosage may be reduced gradually to a lower maintenance dose; in some favourable cases, treatment may be discontinued.
Pēc apmierinošanas stabilizācijas panākšanas, ja pacients tam piekrīt, devu var pakāpeniski mazināt līdz zemākai balstdevai; atsevišķos labvēlīgos gadījumos terapiju var pārtraukt.
The availability of the sublingual tablet in doses of 2 mg and 8 mg allows for a downward titration of dosage.
Tā kā tabletes lietošanai zem mēles pieejamas 2 mg un 8 mg devā, iespējama pakāpeniska devas mazināšana.
For patients who may require a lower buprenorphine dose, buprenorphine 0.4 mg sublingual tablets may be used.
Pacientiem, kam var būt nepieciešama mazāka buprenorfīna deva, var izmantot 0, 4 mg buprenorfīna tabletes lietošanai zem mēles.
Patients should be monitored following termination of treatment because of the potential for relapse.
Pēc terapijas pabeigšanas recidīva iespējas dēļ pacienti ir jāuzrauga.
Elderly:
Veci cilvēki:
No data is available on elderly patients.
Nav datu par šo zāļu lietošanu veciem cilvēkiem.
Suboxone is not recommended for use in children below age 15 years due to lack of data on safety and efficacy.
Suboxone nav ieteicams terapijai bērniem līdz 15 gadu vecumam, jo trūkst datu par drošību un efektivitāti.
3 Patients with impaired hepatic function:
Pacienti ar aknu darbības traucējumiem:
The effect of hepatic impairment on the pharmacokinetics of buprenorphine and naloxone is unknown.
Aknu darbības traucējumu ietekme uz buprenorfīna un naloksona farmakokinētiku nav zināma.
Since both active substances are extensively metabolized, the plasma levels will be expected to be higher in patients with moderate and severe hepatic impairment.
Tā kā abas aktīvās vielas tiek plaši metabolizētas, sagaidāms, ka pacientiem ar vidēji smagiem un smagiem aknu darbības traucējumiem to līmenis plazmā būs augstāks.
It is not known whether both active substances are affected to the same extent.
Nav zināms, vai abas aktīvās vielas tiek ietekmētas vienādā apmērā.
As Suboxone pharmacokinetics may be altered in patients with hepatic insufficiency, lower initial doses and careful dose titration in patients with mild to moderate hepatic impairment are recommended (see section 5.2).
3 Tā kā pacientiem ar aknu mazspēju Suboxone farmakokinētika var būt pārmainīta, slimniekiem ar viegliem vai vidēji smagiem aknu darbības traucējumiem ieteicams mazināt sākumdevu un devu titrēt ļoti piesardzīgi (skatīt apakšpunktu 5. 2).
Patients with impaired renal function:
Pacienti ar nieru darbības traucējumiem:
Modification of the Suboxone dose is not required in patients with renal insufficiency.
Pacientiem ar nieru mazspēju Suboxone devas mainīšana nav nepieciešama.
Caution is recommended when dosing patients with severe renal impairment (CLcr < 30 ml/ min) (see section 5.2).
Piesardzīgi devu ieteicams pielāgot pacientiem ar smagiem nieru darbības traucējumiem (CLcr < 30 ml/ min) (skatīt apakšpunktu 5. 2).
Suboxone is contraindicated in the following instances: • hypersensitivity to buprenorphine, to naloxone, or to any of the excipients, • severe respiratory insufficiency, • severe hepatic insufficiency, • acute alcoholism or delirium tremens.
Suboxone lietošana ir kontrindicēta sekojošos gadījumos: • paaugstināta jutība pret buprenorfīnu, naloksonu vai jebkuru no palīgvielām, • smaga elpošanas mazspēja, • smaga aknu mazspēja, • akūts alkoholisms vai delirium tremens.
Due to the lack of data in adolescents (age 15- < 18), Suboxone should be used only with caution in this age group.
Sakarā ar to, ka trūkst datu par lietošanu pusaudžiem (vecumā no 15 - < 18), šai vecuma grupai Suboxone būtu jālieto ievērojot piesardzību.
Patients should be closely monitored during the switching period from buprenorphine or methadone to Suboxone since withdrawal symptoms have been reported.
Pacienti būtu cieši jānovēro pārejas periodā no buprenorfīna vai metadona uz Suboxone līdz atcelšanas simptomi vairs netiek novēroti.
Diversion refers to the introduction of buprenorphine into the illicit market either by patients or by individuals who obtain the medicinal product through theft from patients or pharmacies.
Novirzīšana Par novirzīšanu sauc buprenorfīna ieviešanu nelegālā tirgū, ko veic pacienti vai indivīdi, kas medicīnisko produktu iegūst, nozogot to pacientiem vai aptiekām.
This diversion may lead to new addicts using buprenorphine as the primary drug of abuse, with the risks of overdose, spread of blood borne viral infections, respiratory depression and hepatic injury.
Šī novirzīšana var radīt jauna tipa narkomānus, kam buprenorfīns ir primārā narkotika un kam ir paaugstināts pārdozēšanas, ar asinīm pārnesamu vīrusinfekciju izplatīšanās, elpošanas nomākuma un aknu bojājuma risks.
Because the naloxone in the combination tablet precipitated withdrawal in individuals dependent on heroin, methadone, or other full agonists, Suboxone is expected to be less likely to be diverted for intravenous use.
Tā kā naloksons kombinētās tabletes sastāvā provocējis abstinenci personām, kas atkarīgas no heroīna, metadona vai citiem pilnīgiem opioīdu agonistiem, sagaidāms, ka Suboxone ir mazāka iespēja tikt novirzītam intravenozai lietošanai.
Precipitated withdrawal:
Provocēta abstinence:
When initiating treatment with buprenorphine, the physician must be aware of the partial agonist profile of buprenorphine and that it can precipitate withdrawal in opioid-dependent patients particularly if administered less than 6 hours after the last use of heroin or other short acting opioid, or if administered less than 24 hours after the last dose of methadone (see section 4.2).
Sākot terapiju ar buprenorfīnu, ārstam jāzina, ka buprenorfīns ir daļējs agonists un ka tas var izraisīt abstinenci no opioīdiem atkarīgiem pacientiem, īpaši ja tiek ievadīts ātrāk nekā 6 stundas pēc pēdējās heroīna vai citu īslaicīgas darbības opioīdu lietošanas vai ātrāk nekā 24 stundas pēc pēdējās metadona devas (skatīt apakšpunktu 4. 2).
Conversely, withdrawal symptoms may also be associated with suboptimal dosing.
Taču abstinences simptomi var būt saistīti arī ar devu, kas mazāka par optimālo.
The risk of serious undesirable effects such as overdose or treatment dropout is greater if a patient is under dosed with Suboxone and continues to self medicate withdrawal symptoms with opioids, alcohol or other sedative-hypnotics in particular benzodiazepines.
Nopietnu nevēlamu blakusparādību, piemēram, pārdozēšanas vai patvaļīgas terapijas pārtraukšanas, risks ir lielāks, ja pacients nesaņem pietiekamu Suboxone devu un turpina abstinences simptomu pašārstēšanu ar opioīdiem, alkoholu vai citiem sedatīviem un miega līdzekļiem, īpaši benzodiazepīniem.
Dependence:
Atkarība:
Buprenorphine is a partial agonist at the mu-opiate receptor and chronic administration produces dependence of the opioid type.
Buprenorfīns ir mī- opiātu receptora daļējs agonists, un hroniska tā lietošana rada opioīdu tipa atkarību.
Discontinuation of treatment may result in a withdrawal syndrome that may be delayed.
Pārtraucot ārstēšanu, var rasties lietošanas pārtraukšanas sindroms, arī vēlīni.
4 Suboxone may cause drowsiness, particularly when taken together with alcohol or central nervous system depressants (such as tranquilisers, sedatives or hypnotics) (see section 4.5).
4 Elpošanas nomākums:
A number of cases of death due to respiratory depression have been reported, particularly when buprenorphine was used in combination with benzodiazepines (see section 4.5), or when buprenorphine was not used according to prescribing information.
Ziņots par dažiem nāves gadījumiem elpošanas nomākuma dēļ, īpaši lietojot buprenorfīnu kombinācijā ar benzodiazepīniem (skatīt apakšpunktu 4. 5.) vai arī pie buprenorfīna nepareizas lietošanas.
Deaths have been reported in association with concomitant administration of buprenorphine and other depressants such as alcohol or other opioids.
Ir ziņojumi par nāves gadījumiem, kas saistīti ar vienlaicīgu buprenorfīna un citu depresantu, piemēram, alkohola vai citu opioīdu, lietošanu.
Hepatitis and hepatic events:
Hepatīts un aknu komplikācijas:
Cases of acute hepatic injury have been reported in opioid-dependent addicts both in clinical trials and in post marketing adverse event reports.
Gan klīniskos pētījumos, gan pēcreģistrācijas blakusparādību uzraudzības ziņojumos ir dati par akūta aknu bojājuma gadījumiem narkomāniem, kas atkarīgi no opioīdiem.
The spectrum of abnormalities ranges from transient asymptomatic elevations in hepatic transaminases to case reports of hepatic failure, hepatic necrosis, hepatorenal syndrome and hepatic encephalopathy.
Patoloģiju spektrs ir no pārejošas asimptomātiskas aknu transamināžu līmeņa paaugstināšanās līdz aknu mazspējas, aknu nekrozes, hepatorenālā sindroma un aknu encefalopātijas gadījumu aprakstiem.
In many cases the presence of pre-existing liver enzyme abnormalities, infection with hepatitis B or hepatitis C virus, concomitant use of other potentially hepatotoxic medicines, and ongoing injecting drug use may have a causative or contributory role.
Daudzos gadījumos izraisoša un sekmējoša nozīme var būt jau iepriekš pastāvošai aknu enzīmu patoloģijai, B vai C vīrushepatīta infekcijai, vienlaicīgai citu potenciāli hepatotoksisku līdzekļu lietošanai un nepārtrauktai narkotiku injicēšanai.
These underlying factors must be taken into consideration before prescribing Suboxone and during treatment.
Pirms Suboxone ordinēšanas un terapijas laikā jāapsver šie veicinošie faktori.
When a hepatic event is suspected, further biological and etiological evaluation is required.
Ja rodas aizdomas par aknu komplikācijām, nepieciešama sīkāka bioloģiska un etioloģiska izmeklēšana.
Depending upon the findings, the medicinal product may be discontinued cautiously so as to prevent withdrawal symptoms and to prevent a return to illicit drug use.
Atkarībā no izmeklējumu rezultātiem zāļu lietošanu var piesardzīgi pārtraukt tā, lai novērstu abstinences simptomus un novērstu atgriešanos pie narkotiku lietošanas.
If the treatment is continued, hepatic function should be monitored closely.
Ja terapija tiek turpināta, cieši jāuzrauga aknu funkcijas.
As buprenorphine is an opioid, pain as a symptom of a disease may be attenuated.
Buprenorfīns ir opioīds, tāpēc var mazināties sāpju sajūta kā slimības simptoms.
Athletes must be aware that this medicine may cause a positive reaction to ‘ anti-doping’ tests.
Sportistiem jāzina, ka šīs zāles var uzrādīt pozitīvu “ dopinga testa ” rezultātu.
As with other opioids, caution is requested in patients using buprenorphine and having head injury, increased intracranial pressure, hypotension, prostatic hypertrophy or urethral stenosis.
Tāpat kā citi opioīdi, arī buprenorfīns uzmanīgi jālieto pacientiem, kam ir galvas trauma, palielināts intrakraniālais spiediens, hipotensija, prostatas hipertrofija vai urīnizvadkanāla stenoze.
This product should be used with care in patients with: asthma or respiratory insufficiency (cases of respiratory depression have been reported with buprenorphine); renal insufficiency (30% of the administered dose is eliminated by the renal route; thus, renal elimination may be prolonged); hepatic insufficiency (hepatic metabolism of buprenorphine may be altered) (see section 4.3).
Šis preparāts uzmanīgi jālieto pacientiem, kam ir: bronhiālā astma vai elpošanas mazspēja (lietojot buprenorfīnu, ziņots par dažiem elpošanas nomākuma gadījumiem), nieru mazspēja (30% lietotās devas tiek izvadīti caur nierēm, tādēļ var būt paildzināta izvadīšana caur nierēm), aknu mazspēja (var būt traucēts buprenorfīna metabolisms aknās) (skatīt apakšpunktu 4. 3).
Medicines that inhibit the enzyme CYP3A4 may give rise to increased concentrations of buprenorphine.
Medikamenti, kas ir fermenta CYP3A4 inhibitori var palielināt buprenorfīna koncentrāciju.
A reduction of the Suboxone dose may be needed.
Tad ir nepieciešams samazināt Suboxone devu.
Patients already treated with CYP3A4 inhibitors should have their dose of Suboxone titrated carefully since a reduced dose may be sufficient in these patients (see section 4.5).
Pacientiem, kas jau tiek ārstēti ar CYP3A4 inhibitoriem, Suboxone deva jātitrē uzmanīgi, jo šiem pacientiem pietiekama var būt mazāka deva (skatīt apakšpunktu 4. 5).
The concomitant use of monoamine oxidase inhibitors (MAOI) might produce exaggeration of the effects of opioids, based on experience with morphine.
Balstoties uz pieredzi ar morfīnu, monoamīna oksidāzes inhibitoru (MAOI) līdztekus lietošana var radīt opioīdu efekta pastiprināšanu.
Patients with rare hereditary problems of galactose intolerance, the Lapp lactase deficiency or glucose- galactose malabsorption should not take this medicine.
Pacienti, kam ir reta iedzimta galaktozes nepanesība, Lapp laktāzes deficīts vai glikozes- galaktozes uzsūkšanās traucējumi, nedrīkst lietot šīs zāles.
Suboxone should not be taken together with:
Suboxone nedrīkst lietot kopā ar:
• alcoholic drinks or medications containing alcohol, as alcohol increases the sedative effect of buprenorphine (see section 4.7).
• alkoholiskiem dzērieniem vai spirtu saturošām zālēm, jo alkohols pastiprina buprenorfīna sedatīvo darbību (skatīt apakšpunktu 4. 7).
Suboxone should be used cautiously when co-administered with:
Suboxone jālieto piesardzīgi kombinācijā ar:
This combination may result in death due to respiratory depression of central origin.
• benzodiazepīniem: šī kombinācija var izraisīt nāvi centrālas dabas elpošanas nomākuma dēļ.
Therefore, dosages must be limited and this combination must be avoided in cases where there is a risk of misuse (see section 4.4).
Tādēļ deva jāierobežo un no šīs kombinācijas lietošanas jāizvairās, ja ir nepareizas lietošanas risks (skatīt apakšpunktu 4. 4).
• other central nervous system depressants, other opioid derivatives (e. g. methadone, analgesics and antitussives), certain antidepressants, sedative H1-receptor antagonists, barbiturates, anxiolytics other than benzodiazepines, neuroleptics, clonidine and related substances: these combinations increase central nervous system depression.
5 • citi centrālo nervu sistēmu nomācoši līdzekļi, citi opioīdu atvasinājumi (piem., metadons, pretsāpju un pretklepus līdzekļi), atsevišķi antidepresanti, sedatīvi H1- receptoru antagonisti, barbiturāti, citi anksiolītiskie līdzekļi, izņemot benzodiazepīnus, neiroleptiskie līdzekļi, klonidīns un radniecīgas vielas.
The reduced level of alertness can make driving and using machines hazardous.
Šāda kombinācija pastiprina centrālās nervu sistēmas nomākumu.
• CYP3A4 inhibitors: an interaction study of buprenorphine with ketoconazole (a potent inhibitor of CYP3A4) resulted in increased Cmax and AUC (area under the curve) of buprenorphine (approximately 70% and 50% respectively) and, to a lesser extent, of norbuprenorphine.
• CYP3A4 inhibitori: buprenorfīna un ketokonazola (spēcīga CYP3A4 inhibitora) mijiedarbības pētījumā konstatēja palielinātu buprenorfīna Cmax un AUC (aptuveni attiecīgi par 70% un 50%) un mazākā mērā palielinātu norbuprenofrīna Cmax un AUC.
Patients receiving Suboxone should be closely monitored, and may require dose-reduction if combined with potent CYP3A4 inhibitors (e. g. protease inhibitors like ritonavir, nelfinavir or indinavir or azole antifungals such as ketoconazole or itraconazole).
Pacienti, kas saņem Suboxone, stingri jānovēro un viņiem var būt jāsamazina deva, ja preparātu lieto kombinācijā ar spēcīgiem CYP3A4 inhibitoriem (piemēram, ar tādiem proteāzes inhibitoriem kā ritonavirs, nelfinavirs vai indinavirs vai ar tādiem azola pretsēnīšu līdzekļiem kā ketokonazols vai itrakonazols).
Therefore it is recommended that patients receiving Suboxone should be closely monitored if inducers (e. g. phenobarbital, carbamazepine, phenytoin, rifampicin) are co- administered.
• CYP3A4 induktori: buprenorfīna mijiedarbība ar CYP3A4 induktoriem nav pētīta, tādēļ, vienlaikus lietojot induktorus (piemēram, fenobarbitālu, karbamazepīnu, fenitoīnu, rifampicīnu), pacientus, kas saņem Suboxone, ieteicams stingri novērot.
To date, no notable interaction has been observed with cocaine, the agent most frequently used by multi-drug abusers in association with opioids.
Līdz šim nav novērota nozīmīga mijiedarbība ar kokaīnu– kombinācijā ar visbiežāk lietoto narkotiku vairāku vielu narkomānu vidū.
There is very limited experience with buprenorphine/ naloxone in pregnant women.
Ir ļoti niecīga pieredze ar buprenorfīna/ naloksona lietošanu grūtniecības laikā.
Towards the end of pregnancy high doses of buprenorphine may induce respiratory depression in the neonate even after a short period of administration.
Buprenorfīna augstu devu lietošana grūtniecības beigu periodā var izsaukt elpošanas nomākumu jaundzimušajam, pat tad ja lietošana ir bijusi īslaicīga.
Long-term administration of buprenorphine during the last three months of pregnancy may cause a withdrawal syndrome in the neonate.
Ilgstoša buprenorfīna lietošana mātei pēdējos trīs grūtniecības mēnešos var radīt lietošanas pārtraukšanas sindromu jaundzimušajam.
Suboxone should not be used during pregnancy.
Suboxone nevajadzētu lietot grūtniecības laikā.
If it is the prescriber’ s opinion that therapy in pregnancy is required, the use of buprenorphine may be considered according to the local buprenorphine labeling.
Ja ārsts uzskata, ka terapija grūtniecības laikā ir nepieciešama, buprenorfīna deva pielāgojama atbilstoši vietējiem buprenorfīna reģistrācijas nosacījumiem.
In case pregnancy occurs while on Suboxone treatment, the mother and the unborn child should be closely monitored and switched to buprenorphine if further treatment is required.
Gadījumos, Suboxone terapijas laikā iestājas grūtniecība, māte un nedzimušais bērns ir rūpīgi jānovēro, un, ja nepieciešama turpmāka ārstēšana, jāpāriet uz buprenorfīna terapiju.
Breast-feeding:
Zīdīšana:
It is unknown whether naloxone is excreted in human breast milk.
Nav zināms vai naloksons izdalās ar mātes pienu.
Buprenorphine and its metabolites are excreted in human breast milk.
Buprenorfīns un tā metabolīti izdalās ar mātes pienu.
In rats buprenorphine has been found to inhibit lactation.
Žurkām buprenorfīns spēj nomākt laktāciju.
Therefore, breast-feeding should be discontinued during treatment with Suboxone.
Tādēļ ārstēšanās laikā ar Suboxone bērna barošanu ar krūti vajadzētu pārtraukt.
In general Suboxone has minor to moderate influence on the ability to move safely in traffic, use machines, or perform other hazardous activities.
Parasti buprenorfīns var izraisīt mazu līdz vidēji izteiktu ietekmi uz transportlīdzekļu drošu vadīšanu, mehānismu apkalpošanu, vai citu bīstamu aktivitāšu veikšanu.
Suboxone may cause drowsiness, dizziness, or impaired thinking, particularly when taken together with alcohol or central nervous system depressants.
Suboxone var izsaukt miegainību, reiboni vai koncentrēšanās grūtības, it sevišķi, ja to lieto kopā ar alkoholu vai centrālo nervu sistēmu nomācošiem līdzekļiem.
Therefore caution is advised when performing the above mentioned activities (see sections 4.4 and 4.5).
Tādēļ tiek rekomendēts ievērot piesardzību, kad tiek veiktas visas augstākminētās darbības (skatīt apakšpunktus 4. 4 un 4. 5).
6 The most common-treatment related undesirable effects reported during clinical trials with Suboxone were those related to withdrawal symptoms (e. g. abdominal pain, diarrhoea, muscle aches, anxiety, sweating).
Klīniskos pētījumos biežākās nevēlamās blakusparādības, kas saistītas ar Suboxone terapiju, bija saistītas ar abstinences simptomiem (piemēram, sāpes vēderā, caureja, muskuļu sāpes, trauksme, svīšana).
In the pivotal clinical study of Suboxone, 342 of 472 patients (72.5%) reported treatment related adverse reactions.
6 Suboxone centrālā klīniskā pētījumā 342 no 472 pacientiem (72, 5%) radās ar terapiju saistītas nevēlamas blakusparādības.
These reactions are listed in Table 1 by system organ class and frequency (very common (> 1/ 10), common (> 1/ 100 ,< 1/10), uncommon (> 1/ 1,000 to ≤ 1/ 100)).
Šīs blakusparādības pēc sistēmas, orgānu klases un biežuma (ļoti bieži (> 1/ 10), bieži (> 1/ 100, < 1/ 10), retāk (> 1/ 1 000 līdz ≤ 1/ 100)) norādītas 1. tabulā.
Treatment-related undesirable effects reported in the pivotal clinical study of Suboxone (≥ 0.1% of Suboxone-treated patients)
Ar terapiju saistītās nevēlamās blakusparādības centrālajā Suboxone klīniskā pētījumā (≥ 0, 1% ar Suboxone ārstēto pacientu)
Infection Uncommon:
Infekcijas Retāk:
Vaginitis Blood and lymphatic system disorders
Vaginīts Asins un limfātiskās sistēmas traucējumi
Anaemia, thrombocytopenia, leucopenia, lymphadenopathy, leukocytosis Immune system disorders
Anēmija, trombocitopēnija, leikopēnija, limfadenopātija, leikocitoze Imūnās sistēmas traucējumi
Allergic reaction Metabolism and nutrition disorders
Alerģiska reakcija Metabolisma un barošanās traucējumi
Peripheral oedema, weight decreased Uncommon:
Perifēra tūska, ķermeņa masas samazināšanās Retāk:
Hyperglycaemia, hyperlipemia, hypoglycemia Psychiatric disorders
Hiperglikēmija, hiperlipēmija, hipoglikēmija Psihiskie traucējumi
Anxiety, nervousness, depression, libido decreased, thinking abnormal Uncommon:
Trauksme, nervozitāte, depresija, mazināta dzimumtieksme, patoloģiska domāšana Retāk:
Drug dependence, amnesia, hostility, speech disorder, depersonalization, abnormal dream, apathy, euphoria Nervous system disorders
Narkomānija, amnēzija, naidīgums, runas traucējumi, depersonalizācija, patoloģiski sapņi, apātija, eiforija Nervu sistēmas traucējumi
Insomnia Common:
Bezmiegs Bieži:
Somnolence, dizziness, paresthesia, hypertonia Uncommon:
Miegainība, reibonis, parestēzija, hipertonija Retāk:
Convulsion, agitation, tremor, hyperkinesia
Krampji, uzbudinājums, trīce, hiperkinēze
Lacrimation disorder, amblyopia Uncommon:
Asarošanas traucējumi, ambliopija Retāk:
Miosis, conjunctivitis Cardiac disorders
Mioze, konjunktivīts Sirds funkcijas traucējumi
Myocardial infarction, angina pectoris, palpitation, tachycardia, bradycardia
Miokarda infarkts, stenokardija, sirdsklauves, tahikardija, bradikardija Asinsvadu sistēmas traucējumi
Vasodilation, hypertension, migraine Uncommon:
Vazodilatācija, hipertensija, migrēna Retāk:
Hypotension, heat stroke Respiratory, thoracic and mediastinal disorders
Hipotensija, karstuma dūriens Respiratorās, krūšu kurvja un videnes slimības
Rhinitis, pharyngitis, cough increased Uncommon:
Rinīts, faringīts, pastiprināts klepus Retāk:
Dyspnoea, asthma, yawn Gastrointestinal disorders
Dispnoja, astma, žāvas
Constipation, nausea Common:
Aizcietējums, slikta dūša Bieži:
Vomiting, dyspepsia, diarrhoea, anorexia, flatulence Uncommon:
Vemšana, dispepsija, caureja, anoreksija, meteorisms Retāk:
Ulcerative stomatitis, tongue discolouration Hepatobiliary disorders
Čūlains stomatīts, mēles krāsas pārmaiņa Aknu un/ vai žultsceļu traucējumi
Liver function abnormal Skin and subcutaneous tissue disorders
Patoloģiska aknu funkcija Ādas un zemādas audu bojājumi
Sweating Common:
Svīšana Bieži:
Rash, pruritus, urticaria Uncommon:
Izsitumi, nieze, nātrene Retāk:
Exfoliative dermatitis, acne, skin nodule, alopecia, dry skin Musculoskeletal, connective tissue and bone disorders
Eksfoliatīvs dermatīts, akne, mezgliņi ādā, alopēcija, sausa āda Skeleta- muskuļu unsaistaudu sistēmas bojājumi
Arthralgia, myalgia, leg cramps Uncommon:
Artralģija, mialģija, kāju krampji Retāk:
Arthritis Renal and urinary disorders
Artrīts Nieru un urīnceļu traucējumi
Albuminuria, urine abnormality Uncommon:
Albuminūrija, urīna patoloģija Retāk:
Haematuria, kidney calculus, increased creatinine, urinary tract infection, dysuria, urinary retention Reproductive system and breast disorders
Hematūrija, nierakmeņi, paaugstināts kreatinīna līmenis, urīnceļu infekcija, dizūrija, urīna aizture Reproduktīvās sistēmas un krūts slimības
Impotence, amenorrhoea, abnormal ejaculation, menorrhagia, metrorrhagia General disorders
Impotence, amenoreja, ejakulācijas traucējumi, menorāģija, metrorāģija Vispārēji traucējumi
Withdrawal syndrome, headache Common:
Abstinences sindroms, galvassāpes Bieži:
Asthenia, fever, flu syndrome, malaise, accidental injury, chills, chest pain, abdominal pain, back pain, pain Injury, poisoning and procedural complications
Astēnija, drudzis, gripas sindroms, savārgums, nejaušas traumas, drebuļi, sāpes krūšu kurvī, vēdersāpes, muguras sāpes, sāpes Traumas, saindēšanās un komplikācijas pēc manipulācijām
Hypothermia
Hipotermija
Buprenorphine used alone for treatment of opioid dependency has been associated with the following symptoms (> 1%): constipation, headache, insomnia, asthenia, drowsiness, nausea and vomiting, fainting and dizziness, orthostatic hypotension, and sweating.
Opioīdu atkarības ārstēšanā izmantotā buprenorfīna monoterapija ir saistīta ar šādiem simptomiem (> 1%): aizcietējums, galvassāpes, bezmiegs, astēnija, miegainība, slikta dūša un vemšana, ģībonis un reibonis, ortostatiska hipotensija un svīšana.
Other undesirable effects (< 0.1%) have been reported in association with buprenorphine alone.
Ar buprenorfīna monoterapiju saistītas arī citas nevēlamas blakusparādības (< 0, 1%).
These are: • respiratory depression (see sections 4.4 and 4.5), • hepatic necrosis and hepatitis (see section 4.4), • hallucinations,
Tās ir: • elpošanas nomākums (skatīt apakšpunktu 4. 4 un 4. 5), • aknu nekroze un hepatīts (skatīt apakšpunktu 4. 4), • halucinācijas, • bronhu spazmu, angioneirotiskās tūskas un anafilaktiskā šoka gadījumi.
In cases of intravenous misuse, local reactions, sometimes septic, and potentially serious acute hepatitis have been reported (see section 4.4).
Ir saņemti ziņojumi par vietēju reakciju, dažkārt septisku un potenciāli nopietnu akūtu hepatītu pēc nepareizas intravenozas lietošanas gadījumiem (skatīt apakšpunktu 4. 4).
In patients presenting with marked drug dependence, initial administration of buprenorphine can produce a withdrawal effect similar to that associated with naloxone.
Pacientiem ar izteiktu atkarību no narkotikām sākotnējā buprenorfīna lietošana var izraisīt abstinenci, kuras pakāpe līdzīga abstinencei, kādu izraisījis naloksons.
Spontaneous abortion has been reported with both buprenorphine and buprenorphine-naloxone.
8 Lietojot buprenorfīnu, gan buprenorfīnu- naloksonu ir ziņots par spontāniem abortiem.
It is not possible to establish a causal relationship, since cases typically involve other drug use or risk factors for spontaneous abortion (see section 4.6).
Nav iespējams noteikt cēloņsakarību, jo šajos gadījumos parasti tiek lietotas arī citas zāles vai ir citi riska faktori, kas izraisa spontāno abortu (skatīt apakšpunktu 4. 6).
A neonatal abstinence syndrome has been reported among newborns of women who have received buprenorphine during pregnancy.
Ir ziņots par jaundzimušā abstinences sindromu, kas veidojas jaundzimušajiem, ja sieviete grūtniecības laikā ir lietojusi buprenorfīnu.
The syndrome may be milder and more protracted than that from short acting full µ-opioid agonists.
Sindroms var būt izteikts vieglākā un daudz ilgstošākā formā nekā no īslaicīgas darbības pilnīgiem - opioīdu agonistiem.
The nature of the syndrome may vary depending upon the mother’ s drug use history (see section 4.6).
Sindromu raksturs lielā mērā ir atkarīgs no mātes zāļu lietošanas vēstures (skatīt apakšpunktu 4. 6)
In the event of overdose, general supportive measures should be instituted, including close monitoring of respiratory and cardiac status of the patient.
Nejaušas pārdozēšanas gadījumā jāveic vispārēji uzturoši pasākumi, tostarp rūpīgi jāuzrauga pacienta elpošana un sirdsdarbība.
The major symptom requiring intervention is respiratory depression, which could lead to respiratory arrest and death.
Galvenais simptoms, kura gadījumā nepieciešama iejaukšanās, ir elpošanas nomākums, kas var izraisīt elpošanas apstāšanos un nāvi.
If the patient vomits, care must be taken to prevent aspiration of the vomitus.
Ja pacientam ir vemšana, jānovērš atvemto masu aspirācija.
Symptomatic treatment of respiratory depression, and standard intensive care measures, should be implemented.
Ārstēšana: jāveic simptomātiska elpošanas nomākuma ārstēšana un standarta intensīvās terapijas pasākumi.
A patent airway and assisted or controlled ventilation must be assured.
Nepieciešamības gadījumā jānodrošina elpceļu caurlaidība un jāveic asistēta vai kontrolēta elpināšana.
The patient should be transferred to an environment within which full resuscitation facilities are available.
Pacients jāpārvieto uz vietu, kur pieejami visi līdzekļi reanimācijas veikšanai.
Use of an opioid antagonist (i. e., naloxone) is recommended, despite the modest effect it may have in reversing the respiratory symptoms of buprenorphine compared with its effects on full agonist opioid agents.
Ieteicama opioīdu antagonista (proti, naloksona) lietošana, neraugoties uz tā mēreno ietekmi, mazinot buprenorfīna izraisītus respiratoriskus simptomus salīdzinājumā ar tā darbību pilnīgu agonistu opioīdu savienojumu gadījumā.
The long duration of action of Suboxone should be taken into consideration when determining the length of treatment and medical surveillance needed to reverse the effects of an overdose.
Suboxone ilgstošā darbība jāņem vērā, nosakot terapijas ilgumu un medicīnisko uzraudzību, kas nepieciešama, lai novērstu pārdozēšanas izpausmes.
Drugs used in opioid dependence, ATC code:
Zāles lietošanai opioīdu atkarības gadījumā, ATĶ kods:
Buprenorphine is an opioid partial agonist/ antagonist which binds to the μ (mu) and κ (kappa) receptors of the brain.
Buprenorfīns ir opioīdu daļējs agonists/ antagonists, kas saistās ar μ (mī) un κ (kappa) receptoriem smadzenēs.
Its activity in opioid maintenance treatment is attributed to its slowly reversible properties with the μ receptors, which over a prolonged period, might minimise the need of addicted patients for drugs.
Tā iedarbība opioīdu balstterapijā saistīta ar lēnu atgriezenisku saistīšanos ar μ receptoriem, kas ilgstošā laika periodā var mazināt nepieciešamību atkarīgiem pacientiem lietot narkotikas.
Opioid agonist ceiling effects were observed during clinical pharmacology studies in opioid-dependent persons.
Klīniskās farmakoloģijas pētījumos, kuros piedalījās no opioīdiem atkarīgas personas, tika konstatēta opioīdu agonistu darbības augšējā robeža.
Naloxone is an antagonist at μ (mu)-opioid receptors.
Naloksons ir μ (mī) - opioīdu receptoru antagonists.
When administered orally or sublingually in usual doses to patients experiencing opioid withdrawal, naloxone exhibits little or no pharmacological effect because of its almost complete first pass metabolism.
Lietojot to parastā devā perorāli vai sublingvāli pacientiem ar opioīdu abstinenci, naloksonam ir niecīga farmakoloģiskā darbība vai tās nav gandrīz pilnīga pirmās aprites metabolisma dēļ.
However, when administered intravenously to opioid dependent persons, the presence of naloxone in Suboxone produces marked opioid antagonist effects and opioid withdrawal, thereby deterring intravenous abuse.
Taču, ievadot Suboxone no opioīdiem atkarīgām personām intravenozi, tajā esošais naloksons izraisa ievērojamu opioīdiem antagonistisku darbību un opioīdu abstinenci, tādējādi aizkavējot ļaunprātīgu intravenozu lietošanu.
9 Clinical efficacy:
Klīniskā efektivitāte:
Efficacy and safety data for Suboxone are primarily derived from a one-year clinical trial, comprising a 4-week randomised double blind comparison of Suboxone, buprenorphine and placebo tablets followed by a 48 week safety study of Suboxone.
Dati par Suboxone efektivitāti un drošumu ir atvasināti galvenokārt no vienu gadu ilga klīniskā pētījuma, kas bija 4 nedēļu nejaušināts, dubultmaskēts Suboxone, buprenorfīna un placebo tablešu salīdzinājums, kam sekoja 48 nedēļas ilgs Suboxone drošības pētījums.
In this trial, 326 heroin-addicted subjects were randomly assigned to either Suboxone 16 mg per day, 16 mg buprenorphine per day or placebo tablets.
Šai pētījumā 326 no heroīna atkarīgi pētījuma dalībnieki nejaušināti saņēma 16 mg Suboxone dienā, 16 mg buprenorfīna dienā vai placebo tabletes.
For subjects randomized to either active treatment, dosing began with one 8 mg tablet of buprenorphine on Day 1, followed by 16 mg (two 8 mg tablets) of buprenorphine on Day 2.
Pētījuma dalībnieki, kas bija nejaušināti saņemt kādu no aktīvām terapijām, dozēšana sākās ar vienu 8 mg buprenorfīna tableti 1. dienā, kam sekoja 16 mg buprenorfīna (divas 8 mg tabletes) 2. dienā.
On Day 3, those randomized to receive Suboxone were switched to the combination tablet.
3. dienā tie pētījuma dalībnieki, kam nejaušināti bija jāsaņem Suboxone, sāka lietot 9 kombinētās tabletes.
Subjects were seen daily in the clinic (Monday through Friday) for dosing and efficacy assessments.
Pētījumi dalībnieki ik dienu (no pirmdienas līdz piektdienai) ieradās klīnikā devas saņemšanai un terapijas efektivitātes vērtēšanai.
Take-home doses were provided for weekends.
Brīvdienām tika izsniegtas devas ņemšanai uz mājām.
The primary study comparison was to assess the efficacy of buprenorphine and Suboxone individually against placebo.
Primārais pētījuma salīdzinājums bija buprenorfīna un Suboxone individuālās efektivitātes salīdzinājums ar placebo.
The percentage of thrice-weekly urine samples that were negative for non-study opioids was statistically higher for both Suboxone versus placebo (p < 0.0001) and buprenorphine versus placebo (p < 0.0001).
Trīsreiz nedēļā ņemto urīna paraugu daudzums, kas nesaturēja pētījuma ietvaros neizsniegtos opioīdus, statistiki lielāks bija gan Suboxone, salīdzinot ar placebo (p < 0, 0001), gan buprenorfīnam, salīdzinot ar placebo (p < 0, 0001).
In a double-blind, double-dummy, parallel-group study comparing buprenorphine ethanolic solution to a full agonist active control, 162 subjects were randomized to receive the ethanolic sublingual solution of buprenorphine at 8 mg/ day (a dose which is roughly comparable to a dose of 12 mg/ day of Suboxone), or two relatively low doses of active control, one of which was low enough to serve as an alternative to placebo, during a 3 to10 day induction phase, a 16-week maintenance phase and a 7- week detoxification phase.
Dubultmaskētā, dubultslēptā, paralēlo grupu klīniskā pētījumā, kas salīdzināja buprenorfīna šķīdumu etanolā ar pilnīgu agonistu saturošu aktīvo kontroli, 162 pētījuma dalībnieki 3 - 10 dienas ilgā indukcijas fāzē, 16 nedēļas ilgā balstterapijas fāze un 7 nedēļas ilgā detoksikācijas fāzē nejaušināti saņēma sublingvālu buprenorfīna šķīdumu etanolā pa 8 mg dienā (deva, kas rupji pielīdzināma Suboxone devai 12 mg dienā) vai divas relatīvi mazas aktīvās kontroles devas, viena no kurām bija pietiekami zema, lai būtu placebo alternatīva.
Buprenorphine was titrated to maintenance dose by Day 3; active control doses were titrated more gradually.
Līdz 3. dienai buprenorfīna deva tika notitrēta līdz balstdevai; aktīvās kontroles deva tika titrēta daudz pakāpeniskāk.
Based on retention in treatment and the percentage of thrice- weekly urine samples negative for non-study opioids, buprenorphine was more effective than the low dose of the control, in keeping heroin addicts in treatment and in reducing their use of opioids while in treatment.
Pamatojoties uz terapijas turpināšanu un trīsreiz nedēļā ņemto urīna paraugu daudzumu, kas nesaturēja pētījumā neizmantotos opioīdus, buprenorfīns bija daudz efektīvāks nekā kontroles mazā deva, nodrošinot no heroīna atkarīgo narkomānu palikšanu ārstēšanas programmā un mazinot opioīdu lietošanu terapijas laikā.
The effectiveness of buprenorphine, 8 mg per day was similar to that of the moderate active control dose, but equivalence was not demonstrated.
Buprenorfīna pa 8 mg dienā efektivitāte bija līdzīga vidējai aktīvās kontroles devai, taču ekvivalence netika pierādīta.
Buprenorphine
Buprenorfīns
Buprenorphine, when taken orally, undergoes first-pass metabolism with N-dealkylation and glucuroconjugation in the small intestine and the liver.
Lietojot perorāli, buprenorfīns tiek pakļauts pirmā loka metabolismam N– dealkilēšanas un glikuronizācijas ceļā tievajās zarnās un aknās.
The use of this medicinal product by the oral route is therefore inappropriate.
Tādēļ šīs zāles perorālai lietošanai nav piemērotas.
Peak plasma concentrations are achieved 90 minutes after sublingual administration.
Maksimālā koncentrācija plazmā tiek sasniegta 90 minūtes pēc sublingvālas lietošanas.
Plasma levels of buprenorphine increased with the sublingual dose of Suboxone.
Pēc sublingvālas Suboxone devas buprenorfīna līmenis plazmā palielinājās.
Both Cmax and AUC of buprenorphine increased with the increase in dose (in the range of 4-16 mg), although the increase was less than dose proportional.
Palielinot devu (4 - 16 mg robežās), palielinājās gan buprenorfīna Cmax, gan AUC, lai gan šis pieaugums bija mazāks nekā proporcionāls devai.
Pharmacokinetic Parameter
Farmakokinētiskais parametrs
AUC0-48 hour · ng/ ml
AUC0- 48 stundas · ng/ ml
The absorption of buprenorphine is followed by a rapid distribution phase (distribution half-life of 2 to 5 hours).
Pēc buprenorfīna uzsūkšanās vērojama ātra sadales fāze (pusperiods ir 2 līdz 5 stundas).
Metabolism and elimination:
Klīniskie dati apstiprina, ka CYP3A4 veic buprenorfīna N– dealkilēšanu.
Buprenorphine is metabolised by 14-N-dealkylation and glucuroconjugation of the parent molecule and the dealkylated metabolite.
Buprenorfīna eliminācija ir bi - vai trieksponenciāla, un tā vidējais eliminācijas pusperiods no plazmas ir 32 stundas.
Clinical data confirm that CYP3A4 is responsible for the N-
Buprenorfīns tiek izvadīts galvenokārt ar izkārnījumiem, ar žulti izdaloties glikuronizētiem metabolītiem (70%), bet atlikusī daļa izdalās ar urīnu.
10 dealkylation of buprenorphine.
10 Naloksons
Absorption and distribution:
Absorbcija un izkliede:
Following intravenous administration, naloxone is rapidly distributed (distribution half-life ~ 4 minutes).
Pēc intravenozas ievadīšanas naloksons tiek strauji izkliedēts (izkliedes pusperiods ~ 4 minūtes).
Following oral administration, naloxone is barely detectable in plasma; following sublingual administration of Suboxone, plasma naloxone concentrations are low and decline rapidly.
Pēc perorālas ieņemšanas naloksons plazmā ir vāji noteicams; pēc sublingvālas Suboxone lietošanas naloksona koncentrācija plazmā ir zema un strauji mazinās.