qanastek/EMEA-V3 huggingface dataset:
Dosage in paediatric patients (0 to 17 years) The recommended dose of Busilvex is as follows:
Devas bērniem (0- 17 gadi)
Actual
Faktiskā
body weight (kg) < 9 9 to < 16 16 to 23
ķermeņa masa (kg) < 9 9 līdz < 16 16 līdz 23
Busulfex
Busulfex
dose (mg/ kg) 1.0 1.2 1.1
deva (mg/ kg) 1, 0 1, 2 1, 1
- 4 cycles of 50 mg/ kg body weight (BW) cyclophosphamide (BuCy4) or
- ar sekojošiem četriem ciklofosfamīda (BuCy4) ievadīšanas cikliem devā 50 mg/ kg ķermeņa
- one administration of 140 mg/ m² melphalan (BuMel)
masas vai arī vienu 140 mg/ m2 melfalana (BuMel) ievadīšanas ciklu vismaz 24 stundas pēc Busilvex
initiated for a least 24 hours following the 16th dose of Busilvex. (see section 4.5).
sešpadsmitās devas ievadīšanas (skatīt apakšpunktu 4. 5).
Busilvex is administered as a two-hour infusion every 6 hours over 4 consecutive days for a total of 16 doses prior to cyclophosphamide or melphalan and conventional haematopoietic progenitor cell transplantation (HPCT)
Busilvex ievada divu stundu ilgas infūzijas veidā ar 6 stundu intervālu 4 dienas pēc kārtas (kopumā 16 devas) ar sekojošu ciklofosfamīda vai melfalana ievadīšanu un standarta asinsrades cilmes šūnu transplantāciju (HPCT).
Administration Busilvex must be diluted prior to administration (see section 6.6).
Lietošana Pirms lietošanas Busilvex jāatšķaida (skatīt apakšpunktu 6. 6).
A final concentration of approximately 0.5 mg/ ml busulfan should be achieved.
Busulfāna galīgai koncentrācijai jābūt aptuveni 0, 5 mg/ ml.
Busilvex should be administered by intravenous infusion via central venous catheter.
Busilvex jāievada intravenozas infūzijas veidā, izmantojot centrālo vēnu katetru.
Busilvex should not be given by rapid intravenous, bolus or peripheral injection.
Busilvex nedrīkst ievadīt ātras intravenozas, bolus vai perifēras injekcijas veidā.
All patients should be pre-medicated with anticonvulsant medicinal products to prevent seizures reported with the use of high dose busulfan.
Visu pacientu premedikācijā jābūt ordinētiem pretepilepsijas līdzekļiem, lai novērstu krampju lēkmes, par ko ziņots lielu busulfāna devu ievadīšanas rezultātā.
It is recommended to administer anticonvulsants 12 h prior to Busilvex to 24 h after the last dose of Busilvex.
Pretepilepsijas līdzekļus iesaka ievadīt laikā no 12 stundas pirms Busilvex ievadīšanas līdz 24 stundas pēc Busilvex pēdējās devas ievadīšanai.
In adults all studied patients received phenytoin.
Klīniskajos pētījumos visi pieaugušie pacienti saņēma fenitoīnu.
There is no experience with other anticonvulsant agents such as benzodiazepines (see sections 4.4 and 4.5).
Nav pieredzes ar citu pretepilepsijas līdzekļu, piem., benzodiazepīna lietošanu (skatīt apakšpunktu 4. 4 un 4. 5).
In children studied patients received either phenytoin or benzodiazepines.
Pētījumos novērotie bērni saņēma fenitoīnu vai benzodiazepīnus.
Antiemetics should be administered prior to the first dose of Busilvex and continued on a fixed schedule according to local practice through its administration.
Pirms Busilvex pirmās devas ievadīšanas jāordinē pretvemšanas līdzekļi, un tie jāturpina lietot noteiktā režīmā saskaņā ar vietējās prakses prasībām.
Obese patients
Pacienti ar palielinātu ķermeņa masu
In adults For obese patients, dosing based on adjusted ideal body weight (AIBW) should be considered.
Pieaugušajiem Pacientiem ar palielinātu ķermeņa masu deva jāaprēķina, pamatojoties uz koriģēto ideālo ķermeņa masu (adjusted ideal body weight - AIBW).
Ideal body weight (IBW) is calculated as follows:
Ideālā ķermeņa masa (ideal body weight - IBW) tiek aprēķināta sekojoši:
IBW men (kg)=50 + 0.91x (height in cm-152); IBW women (kg)= 45 + 0.91x (height in cm-152).
Ideālā ķermeņa masa vīriešiem (kg) = 50 + 0, 91 x (augums cm – 152); Ideālā ķermeņa masa sievietēm (kg) = 45 + 0, 91 x (augums cm – 152).
Adjusted ideal body weight (AIBW) is calculated as follows:
Koriģētā ideālā ķermeņa masa (AIBW) tiek aprēķināta sekojoši:
AIBW= IBW+0.25x (actual body weight - IBW).
AIBW=IBW + 0, 25 x (aktuālā ķermeņa masa – IBW).
In paediatric patients The medicinal product is not recommended in obese children and adolescents with body mass index Weight (kg)/ (m)² > 30 kg/ m² until further data become available.
Bērniem Zāles neiesaka lietot bērniem un pusaudžiem ar palielinātu ķermeņa masu, kuru ķermeņa masas indekss (ĶMI): masa (kg) / garums m2 > 30 kg/ m2, līdz būs pieejams vairāk informācijas.
Studies in renally impaired patients have not been conducted, however, as busulfan is moderately excreted in the urine, dose modification is not recommended in these patients.
Pacienti ar pavājinātu nieru darbību Nav veikti pētījumi ar pacientiem, kuriem ir pavājināta nieru funkcija, tomēr tā kā busulfāna ekskrēcija ar urīnu ir mērena, šādiem pacientiem netiek rekomendēta devas modifikācija.
However, caution is recommended (see sections 4.8 and 5.2).
Jebkurā gadījumā nepieciešams ievērot piesardzību (skatīt apakšpunktu 4. 8 un 5. 2).
Busilvex as well as busulfan has not been studied in patients with hepatic impairment.
Pacienti ar pavājinātu aknu darbību
3 Elderly patient:
3 Līdz šim nav veikti Busilvex, kā arī busulfāna pētījumi ar pacientiem, kuriem ir pavājināta aknu funkcija.
Patients older than 50 years of age (n=23) have been successfully treated with Busilvex without dose- adjustment.
Vecāka gadagājuma pacienti Pacienti, kuri vecāki par 50 gadiem (n=23) ir sekmīgi ārstēti ar Busilvex bez devu korekcijas.
However, for the safe use of Busilvex in patients older than 60 years only limited information is available.
Tomēr pacientiem, kuri vecāki par 60 gadiem, par Busilvex drošu lietošanu pieejama tikai ierobežota informācija.
Same dose (see section 5.2) for elderly as for adults (< 50 years old) should be used.
Vecāka gadagājuma pacientiem ieteicama tā pati deva (skatīt apakšpunktu 5. 2), kas pieaugušajiem (< par 50 gadiem).
Hypersensitivity to the active substance or to any of the excipients Pregnancy (see section 4.6)
Grūtniecība (skatīt apakšpunktu 4. 6).
The consequence of treatment with Busilvex at the recommended dose and schedule is profound myelosuppression, occurring in all patients.
Terapijas rezultātā ar Busilvex ietiecamajā devā un režīmā visiem pacientiem novērota pilnīga mielosupresija.
Severe granulocytopenia, thrombocytopenia, anaemia, or any combination thereof may develop.
Sakarā ar to var attīstīties smaga granulocitopēnija, trombocitopēnija, anēmija vai jebkura cita simptomu kombinācija.
Frequent complete blood counts, including differential white blood cell counts, and platelet counts should be monitored during the treatment and until recovery is achieved.
Terapijas laikā, un līdz tiek sasniegta atveseļošanās fāze, nepieciešama bieža pilnas asins analīzes kontrole, tai skaitā leikocitārās formulas un trombocītu noteikšana.
Prophylactic or empiric use of anti-infectives (bacterial, fungal, viral) should be considered for the prevention and management of infections during the neutropenic period.
Infekciju profilaksē un terapijā neitropēnijas periodā jāapsver pretinfekcijas (bakteriālo, pretsēnīšu un pretvīrusu) līdzekļu profilaktiskā vai empīriskā lietošana.
Platelet and red blood cell support, as well as the use of growth factors such as granulocyte colony stimulating agent (G-CSF), should be employed as medically indicated.
Medicīnisku indikāciju gadījumā jānodrošina trombocītu un eritrocītu, kā arī augšanas faktora, t. i., granulocītu koloniju stimulējošā līdzekļa (G- CSF) ievadīšana.
In adults, absolute neutrophil counts < 0.5x109/ l at a median of 4 days post transplant occurred in 100% of patients and recovered at median day 10 and 13 days following autologous and allogeneic transplant respectively (median neutropenic period of 6 and 9 days respectively).
Pieaugušajiem, 100% pacientu novērotais absolūto neitrofīlo leikocītu skaits vidēji 4 dienas pēc transplantācijas bija < 0, 5x109/ l, un tas atgriezās normas robežās vidēji 10 – 13 dienu laikā pēc autologās vai allogēnās transplantācijas (vidējais neitropēnijas periods attiecīgi bija 6 – 9 dienas).
Thrombocytopenia (< 25x109/ l or requiring platelet transfusion) occurred at a median of 5-6 days in 98% of patients.
Trombocitopēnija (< 25x109/ l vai kad nepieciešama trombocītu transfūzija) novērota 98% pacientu vidēji 5 - 6 dienas.
Anaemia (haemoglobin < 8.0 g/ dl) occurred in 69% of patients.
Anēmija (hemoglobīna līmenis < 8, 0 g/ dl) novērota 69% pacientu.
In paediatric patients, absolute neutrophil counts < 0.5x109/ l at a median of 3 days post transplant occurred in 100% of patients and lasted 5 and 18.5 days in autologous and allogeneic transplant respectively.
Bērniem, 100% pacientu novērotais absolūto neitrofīlo leikocītu skaits vidēji 3 dienas pēc transplantācijas bija < 0, 5x109/ l, un tas atgriezās normas robežās vidēji attiecīgi 5 vai 18, 5 dienu laikā pēc autologās vai allogēnās transplantācijas.
In children, thrombocytopenia (< 25x109/ l or requiring platelet transfusion) occurred in 100% of patients.
Bērniem trombocitopēnija (< 25x109/ l vai kad nepieciešama trombocītu transfūzija) novērota 100% pacientu.
Anaemia (haemoglobin < 8.0 g/ dl) occurred in 100% of patients.
Anēmija (hemoglobīna līmenis < 8, 0 g/ dl) novērota 100% pacientu.
The Fanconi anaemia cells have hypersensitivity to cross-linking agents.
Fankoni anēmijas šūnas ir paaugstināti jutīgas pret šķērssaites veidojošiem aģentiem.
There is limited clinical experience of the use of busulfan as a component of a conditioning regimen prior to HSCT in children with Fanconi’ s anaemia.
Busulfana kā sagatavojošās terapijas sastāvdaļas lietošanas klīniskā pieredze ar Fankoni anēmiju slimiem bērniem pirms HPCT terapijas ir ierobežota.
Therefore Busilvex should be used with caution in this type of patients.
Tādēļ šādiem pacientiem Busilvex būtu jālieto uzmanīgi.
Busilvex as well as busulfan has not been studied in patients with hepatic impairment.
Līdz šim nav veikti Busilvex, kā arī busulfāna pētījumi pacientiem ar pavājinātu aknu funkciju.
Since busulfan is mainly metabolized through the liver, caution should be observed when Busilvex is used in patients with pre-existing impairment of liver function, especially in those with severe hepatic impairment.
Tā kā busulfāns galvenokārt metabolizējas caur aknām, jāievēro piesardzība, lietojot Busilvex pacientiem ar aknu funkcijas traucējumiem anamnēzē, it sevišķi pacientiem ar smagiem aknu darbības traucējumiem.
It is recommended when treating these patients that serum transaminase, alkaline phosphatase, and bilirubin should be monitored regularly 28 days following transplant for early detection of hepatotoxicity.
Agrīnai hepatotoksicitātes konstatēšanai šo pacientu terapijas laikā ieteicama regulāra transamināzes, sārmainās fosfatāzes un bilirubīna koncentrācijas serumā kontrole ar 28 dienu intervālu pēc transplantācijas.
Hepatic veno-occlusive disease is a major complication that can occur during treatment with Busilvex.
Galvenā komplikācija, kas var rasties Busilvex terapijas laikā, ir aknu vēnu nosprostošanās.
Patients who have received prior radiation therapy, greater than or equal to three cycles of chemotherapy, or prior progenitor cell transplant may be at an increased risk (see section 4.8).
Paaugstināts risks var būt pacientiem, kuri saņēmuši iepriekšēju staru terapiju, trīs vai vairāk ķīmijterapijas ciklus vai iepriekšēju cilmes šūnu transplantātu (skatīt apakšpunktu 4. 8).
Caution should be exercised when using paracetamol prior to (less than 72 hours) or concurrently with Busilvex due to a possible decrease in the metabolism of busulfan (See section 4.5).
4 Sakarā ar iespējamu busulfāna metabolisma pavājināšanos jāievēro piesardzība, lietojot paracetamolu pirms (mazāk kā 72 stundas) Busilvex lietošanas vai vienlaicīgi ar to (skatīt apakšpunktu 4. 5).
As documented in clinical studies, no treated patients experienced cardiac tamponade or other specific cardiac toxicities related to Busilvex.
Saskaņā ar dokumentētu klīnisku pētījumu rezultātiem, nevienam ārstētam pacientam nenovēroja sirds apstāšanos vai citus specifiskus ar Busilvex lietošanu saistītus kardiālas toksicitātes gadījumus.
However cardiac function should be monitored regularly in patients receiving Busilvex (see section 4.8).
Tādēļ pacientiem, kuri saņem Busilvex, regulāri jākontrolē sirds funkcijas (skatīt apakšpunktu 4. 8).
4 Occurrence of acute respiratory distress syndrome with subsequent respiratory failure associated with interstitial pulmonary fibrosis was reported in Busilvex studies in one patient who died, although, no clear aetiology was identified.
Akūta respiratora distresa sindroma rašanos ar sekojošu elpošanas mazspēju, kas saistīta ar intersticiālu plaušu fibrozi, novēroja Busilvex pētījumos vienam pacientam ar letālu iznākumu, taču skaidra etioloģija netika noteikta.
In addition, busulfan might induce pulmonary toxicity that may be additive to the effects produced by other cytotoxic agents.
Bez tam busulfāns var inducēt plaušu toksicitāti, kas var būt papildus efekts citu citotoksisko līdzekļu iedarbībai.
Therefore, attention should be paid to this pulmonary issue in patients with prior history of mediastinal or pulmonary radiation (see section 4.8).
Tādēļ jāpievērš uzmanība šīm plaušu problēmām pacientiem ar anamnēzē veiktu videnes vai plaušu apstarošanu (skatīt apakšpunktu 4. 8).
Periodic monitoring of renal function should be considered during therapy with Busilvex (see section 4.8).
Busilvex terapijas laikā jāapsver periodiska nieru funkcijas kontrole (skatīt apakšpunktu 4. 8).
Seizures have been reported with high dose busulfan treatment.
Lietojot lielas busulfana devas, tika ziņots par krampju lēkmēm.
Special caution should be exercised when administering the recommended dose of Busilvex to patients with a history of seizures.
Pacientiem, kuriem anamnēzē bijuši krampji, ordinējot Busilvex rekomendētajā devā, jāievēro īpaša piesardzība.
Patients should receive adequate anti-convulsant prophylaxis.
Pacientiem profilaktiski jāsaņem adekvāta pretepilepsijas terapija.
There are no data available on the use of other anticonvulsant agents such as benzodiazepines.
Pieaugušajiem Visi iegūtie dati par pieaugušajiem Busilvex terapijas laikā attiecas uz fenitoīna lietošanu.
Thus, the effect of anticonvulsant agents (other than phenytoin) on busulfan pharmacokinetics is not known.
Par citu pretepilepsijas līdzekļu, piem., benzodiazepīnu, lietošanu dati nav pieejami.
(see sections 4.2 and 4.5).
Tādējādi pretepilepsijas līdzekļu (izņemot fenitoīnu) ietekme uz busulfāna farmakokinētiku nav zināma (skatīt apakšpunktu 4. 2 un 4. 5).
In paediatric patients, data with Busilvex were obtained using benzodiazepines or phenytoin.
Busilvex terapijas laikā iegūtie dati par bērniem attiecas uz benzodiazepīnu un fenitoīna lietošanu.
The increased risk of a second malignancy should be explained to the patient.
Pacientam nepieciešams izskaidrot paaugstināta sekundāra ļaundabīga audzēja rašanās risku.
On the basis of human data, busulfan has been classified by the International Agency for Research on Cancer (IARC) as a human carcinogen.
Pamatojoties uz datiem, kas iegūti no cilvēkiem, Starptautiskā vēža pētniecības aģentūra (International Agency for Research on Cancer – IARC) klasificē busulfānu kā cilvēku kancerogēnu.
The World Health Association has concluded that there is a causal relationship between busulfan exposure and cancer.
Pasaules Veselības Organizācija oficiāli paziņojusi par busulfāna iedarbības un vēža cēloņsakarību.
Leukaemia patients treated with busulfan developed many different cytological abnormalities, and some developed carcinomas.
Leikēmijas pacientiem, kuri ārstēti ar busulfānu, attīstījušās dažādu šūnu patoloģijas un dažiem attīstījās karcinomas.
Busulfan is thought to be leukemogenic.
Uzskata, ka busulfāns ir leikēmisks.
Fertility: busulfan can impair fertility.
Fertilitāte: busulfāns var samazināt fertilitāti.
Therefore, men treated with Busilvex are advised not to father a child during and up to 6 months after treatment and to seek advice on cryo-conservation of sperm prior to treatment because of the possibility of irreversible infertility due to therapy with Busilvex.
Tādēļ vīriešiem, kuriem ordinēts Busilvex, iesaka nekļūt par bērna tēvu terapijas laikā vai līdz 6 mēnešiem pēc tās, un, sakarā ar iespējamu neatgriezenisku neauglību terapijas laikā ar Busilvex, pirms ārstēšanas konsultēties par spermas kriokonservēšanu.
Ovarian suppression and amenorrhoea with menopausal symptoms commonly occur in pre-menopausal patients.
Pacientēm pirmsmenopauzē bieži novērota kavēta olnīcu darbība un amenoreja ar menopauzes simptomiem.
Busulfan treatment in a pre-adolescent girl prevented the onset of puberty due to ovarian failure.
Busulfāna terapija meitenēm pirmspubertātes vecumā aizkavē pubertātes sākumu olnīcu mazspējas dēļ.
Impotence, sterility, azoospermia, and testicular atrophy have been reported in male patients.
Vīriešu dzimuma pacientiem ziņots par impotenci, sterilitāti, azoospermiju un sēklinieku atrofiju.
The solvent dimethylacetamide (DMA) may also impair fertility.
Šķīdinātājs dimetilacetamīds (dimethylacetamide - DMA) arī var pavājināt auglību.
DMA decreases fertility in male and female rodents (see sections 4.6 and 5.3)
Dimetilacetamīds pavājina auglību grauzēju vīrišķajiem un sievišķajiem eksemplāriem (skatīt apakšpunktu 4. 6 un 5. 3).
No specific clinical trial was carried out to assess drug-drug interaction between intravenous busulfan and itraconazole.
Speciāli klīniskie pētījumi, lai novērtētu intravenozi ievadīta busulfāna un itrakonazola savstarpējo mijiedarbību (zāļu- zāļu), nav veikti.
From published studies, in adults administration of itraconazole to patients receiving high-dose busulfan may result in reduced busulfan clearance.
No publicētajiem pētījumu datiem, kas attiecas uz pieaugušajiem, redzams, ka itrakonazola ievadīšana pacientiem, kuriem ordinēts busulfāns lielās devās, var samazināt busulfāna klīrensu.
Patients should be monitored for signs of busulfan toxicity when itraconazole is used as an antifungal prophylaxis with intravenous busulfan.
Ja itrakonazols tiek lietots kā profilaktisks pretsēnīšu līdzeklis kopā ar intravenozi ievadītu busulfānu, pacientus jānovēro, vai nerodas busulfāna izraisītie toksicitātes simptomi.
Published studies in adults described that ketobemidone (analgesic) might be associated with high levels of plasma busulfan.
Publicētajos pētījumu datos, kas attiecas uz pieaugušajiem, aprakstīts, ka ketobemidona (analgētisks līdzeklis) iedarbība var būt saistīta ar augstu busulfāna koncentrāciju plazmā.
Therefore special care is recommended when combining these two compounds.
Tādēļ, lietojot abus minētos savienojumus, ieteicama īpaša piesardzība.
In adults, for the BuCy2 regimen it has been reported that the time interval between the last oral busulfan administration and the first cyclophosphamide administration may influence the development of toxicities.
Ir ziņojumi, ka pieaugušajiem BuCy2 režīmā laika intervāls starp pēdējās perorālās busulfāna devas lietošanu un pirmās ciklofosfamīda devas ievadīšanu var ietekmēt toksicitātes rašanos.
A reduced incidence of Hepatic Veino Occlusive Disease (HVOD) and other regimen- related toxicity have been observed in patients when the lag time between the last dose of oral busulfan and the first dose of cyclophosphamide is > 24hours.
Samazināts aknu vēnu nosprostošanās (Hepatic Veino Occlusive Disease - HVOD) un citas ar terapijas režīmu
In paediatric patients, for the BuMel regimen it has been reported that the administration of melphalan less than 24 hours after the last oral busulfan administration may influence the development of toxicities.
Ir ziņojumi, ka bērniem BuMel režīmā melfalana ievadīšana ātrāk nekā 24 stundas pēc pēdējās perorālās busulfāna devas ievadīšanas var ietekmēt toksicitātes rašanos.
Paracetamol is described to decrease glutathione levels in blood and tissues, and may therefore decrease busulfan clearance when used in combination (see section 4.4).
Aprakstīts, ka paracetamols pazemina glutationa koncentrāciju asinīs un audos un tādējādi, lietojot kombinācijā, var samazināt busulfāna klīrensu (skatīt apakšpunktu 4. 4).
5 Phenytoin or benzodiazepines were administered for seizure prophylaxis in all patients in the clinical trials conducted with intravenous busulfan.
Klīniskos pētījumos visiem pacientiem krampju profilaksei vienlaicīgi ar busulfānu intravenozi tika ievadīts fenitoīns vai benzodiazepīni.
The concomitant systemic administration of phenytoin to patients receiving high-dose busulfan has been reported to increase busulfan clearance, due to induction of glutathion-S-transferase.
Ziņots, ka vienlaicīgas sistēmiskas fenitoīna ievadīšanas rezultātā pacientiem, kuri saņem busulfānu lielās devās, novērota busulfāna klīrensa paaugstināšanās, sakarā ar glutation- S- transferāzes indukciju.
However no evidence of this effect has been seen in intravenous data. (see section 4.4) No interaction has been reported when benzodiazepines such as diazepam, clonazepam or lorazepam have been used to prevent seizures with high-dose busulfan (see sections 4.2 and 4.4).
Ziņojumu par mijiedarbību, lietojot krampju profilaksei benzodiazepīnus, piem., diazepāmu, klonazepāmu vai lorazepāmu kopā ar lielām busulfāna devām, nav (skatīt apakšpunktu 4. 2 un 4. 4).
No interaction was observed when busulfan was combined with fluconazole (antifungal agent) or 5 HT3 antiemetics such as ondansetron or granisetron.
Lietojot busulfānu kombinācijā ar flukonazolu (pretsēnīšu līdzeklis) vai 5- HT3 pretvemšanas līdzekļiem, kā ondansetronu vai granisetronu, mijiedarbība nav novērota.
Pregnancy HPCT is contraindicated in pregnant women; therefore, Busilvex is contraindicated during pregnancy.
Grūtniecība Asinsrades cilmes šūnu transplantācija (HPCT) grūtniecēm ir kontrindicēta, tādēļ Busilvex ir kontrindicēts grūtniecības periodā.
Busulfan has caused embryofoetal lethality and malformations in pre-clinical studies. (see section 5.3)
Preklīniskajos pētījumos busulfāns ir izraisījis embriofetālu letalitāti un malformācijas (skatīt apakšpunktu 5. 3).
There are no adequate data from the use of either busulfan or DMA in pregnant woman.
Nav atbilstošu datu par busulfāna vai DMA lietošanu grūtniecēm.
A few cases of congenital abnormalities have been reported with low-dose oral busulfan, not necessarily attributable to the active substance, and third trimester exposure may be associated with impaired intrauterine growth.
Lietojot busulfānu mazās devās perorāli, ziņots par dažiem iedzimtu patoloģiju gadījumiem, kas nav raksturīgi aktīvai vielai, un tās iedarbība grūtniecības trešajā semestrī var būt saistīta ar pavājinātu intrauterīnu augļa augšanu.
Women of childbearing potential have to use effective contraception during and up to 6 months after treatment.
Sievietēm fertilajā vecumā terapijas laikā un aptuveni 6 mēnešus pēc tās jālieto efektīva kontracepcija.
Lactation It is not known whether busulfan and DMA are excreted in human milk.
Zīdīšanas periods Nav zināms, vai busulfāns un DMA izdalās mātes pienā.
Because of the potential for tumorigenicity shown for busulfan in human and animal studies, breast-feeding should be discontinued at the start of therapy.
Tā kā pētījumos ar cilvēkiem un dzīvniekiem pierādīts busulfāna kancerogēnais potenciāls, uzsākot terapiju, zīdīšana ar krūti jāpārtrauc.
Fertility Busulfan and DMA can impair fertility in man or woman.
Auglība Busulfāns un DMA var vājināt vīrieša vai sievietes auglību.
Therefore it is advised not to father child during the treament and up to 6 months after treatment and to seek advice on cryo-conservation of sperm prior to treatment because of the possibility of irreversible infertility (see section 4.4).
Tādēļ ārstēšanas laikā un līdz 6 mēnešiem pēc ārstēšanas nav ieteicams kļūt par bērna tēvu un, sakarā ar iespējamo neatgriezenisko neauglību, pirms ārstēšanas ieteicams konsultēties par spermas kriokonservēšanu (skatīt apakšpunktu 4. 4).
Not relevant
Nav piemērojams.
Averse events in adults Adverse events information is derived from two clinical trials (n=103) of Busilvex.
Blakusparādības pieaugušajiem Informācija par blakusparādībām iegūta no diviem Busilvex klīniskajiem pētījumiem (n=103).
Serious toxicities involving the haematologic, hepatic and respiratory systems were considered as expected consequences of the conditioning regimen and transplant process.
Smagi toksicitātes gadījumi, kas aptver hematoloģiju, aknas un elpošanas sistēmu, tika uzskatīti kā sagatavojošās terapijas un transplantācijas procesa prognozējamas sekas.
These include infection and Graft-versus host disease (GVHD) which although not directly related, were the major causes of morbidity and mortality, especially in allogeneic HPCT.
Tie ietver infekcijas risku un transplantāta atgrūšanas slimību (graft- versus- host disease - GVHD), kas, lai gan nav tieši saistīti, bija saslimstības un letalitātes galvenie cēloņi, it sevišķi allogēnās HPCT gadījumā.
Blood and the lymphatic system disorders:
Asins un limfatiskās sistēmas traucējumi
Myelo-suppression and immuno-suppression were the desired therapeutic effects of the conditioning regimen.
6 Mielosupresija un imūnsupresija ir sagatavojošās terapijas vēlamie terapeitiskie efekti.
Therefore all patients experienced profound cytopenia: leukopenia 96%, thrombocytopenia 94%, and anemia 88%.
Tādēļ visiem pacientiem novērota pilnīga citopēnija: leikopēnija 96%, trombocitopēnija 94% un anēmija 88% gadījumu.
The median time to neutropenia was 4 days for both autologous and allogeneic patients.
Vidējais laiks līdz neitropēnijas attīstībai gan autologā, gan allogēnā transplantāta recipientiem bija 4 dienas.
The median duration of neutropenia was 6 days and 9 days for autologous and allogeneic patients.
Vidējais neitropēnijas ilgums bija 6 dienas autologā transplantāta un 9 dienas allogēnā transplantāta recipientiem.
6 The incidence of acute graft versus host disease (a-GVHD) data was collected in OMC-BUS-4 study(allogeneic)(n=61).
Imūnās sistēmas traucējumi Dati par akūtas transplantāta atgrūšanas slimības (a- GVHD) sastopamības biežumu tika apkopoti OMC- BUS- 4 pētījumā (allogēnais) (n=61).
A total of 11 patients (18%) experienced a-GVHD.
Kopumā 11 pacientiem (18%) novērota a- GVHD.
The incidence of a- GVHD grades I-II was 13% (8/ 61), while the incidence of grade III-IV was 5% (3/ 61).
Akūtas GVHD I- II pakāpes sastopamības biežums bija 13% (8/ 61), kamēr III- IV pakāpes sastopamības biežums bija 5% (3/ 61).
Acute GVHD was rated as serious in 3 patients.
Smaga akūta GVHD tika konstatēta 3 pacientiem.
Chronic GVHD (c-GVHD) was reported if serious or the cause of death, and was reported as the cause of death in 3 patients.
Hroniska transplantāta atgrūšanas slimība (c- GVHD), ja tā bija smaga vai letāla, kā nāves cēlonis tika ziņots 3 pacientiem.
39% of patients (40/ 103) experienced one or more episodes of infection, of which 83% (33/ 40) were rated as mild or moderate.
Infekcijas un parazitozes 39% pacientu (40/ 103) novērotas viena vai vairākas infekcijas epizodes, no kurām 83% (33/ 40) tika klasificētas kā vieglas vai mērenas.
Pneumonia was fatal in 1% (1/ 103) and life-threatening in 3% of patients.
Pneimonija ar letālu iznākumu ziņota 1% (1/ 103) un dzīvībai bīstama - 3% pacientu.
Other infections were considered severe in 3% of patients.
Citas infekcijas tika uzskatītas par smagām 3% no pacientu skaita.
Fever was reported in 87% of patients and graded as mild/ moderate in 84% and severe in 3%.
Par drudzi tika ziņots 87% pacientu, tai skaitā viegls/ mērenas pakāpes drudzis bija 84% un smags - 3% pacientu.
47% of patients experienced chills which were mild/ moderate in 46% and severe in 1%.
47% pacientu novēroti drebuļi, no kuriem viegli/ mērenas pakāpes bija 46% un izteikti - 1% pacientu.
15% of SAEs involved liver toxicity.
Aknu un/ vai žultsceļu traucējumi 15% nopietnu blakusparādību ietvēra aknu toksicitāti.
HVOD is a recognized potential complication of conditioning therapy post-transplant.
HVOD ir zināma izvēles terapijas komplikācija pēc transplantācijas.
Six of 103 patients (6%) experienced HVOD.
Sešiem pacientiem no 103 (6%) tika konstatēts HVOD.
HVOD occurred in:
HVOD novērots:
8.2% (5/ 61) allogeneic patients (fatal in 2 patients) and 2.5% (1/ 42) of autologous patients.
8, 2% (5/ 61) allogēnā transplantāta recipientiem (letāls 2 pacientiem) un 2, 5% (1/ 42) autologā transplantāta recipientiem.
Elevated bilirubine (n=3) and elevated AST (n=1) were also observed.
Novērots arī paaugstināts bilirubīna (n=3) un AST (n=1) līmenis.
Two of the above four patients with serious serum hepatotoxicity were among patients with diagnosed HVOD.
Divi no augšminētiem 4 pacientiem ar smagas hepatotoksicitātes rādītājiem serumā, bija pacienti, kam diagnosticēts HVOD.
One patient experienced a fatal case of acute respiratory distress syndrome with subsequent respiratory failure associated with interstitial pulmonary fibrosis in the Busilvex studies.
Respiratorās, krūšu kurvja un videnes slimības Pētījumos ar Busilvex vienam pacientam konstatēts akūts respiratorā distresa sindroms ar sekojošu respiratoro mazspēju, kas saistīta ar intersticiālo plaušu fibrozi ar letālu iznākumu.
In addition the literature review reports alterations of cornea and lens of the eye with oral busulfan.
Papildus literatūras pārskatā ir ziņojumi par acs radzenes un lēcas izmaiņām, lietojot busulfānu perorāli.
Adverse events in paediatric patients Adverse events information are derived from the clinical study in paediatrics (n=55).
Informācija par blakusparādībām iegūta no klīniska pētījuma pediatrijā (n=55).
Serious toxicities involving the hepatic and respiratory systems were considered as expected consequences of the conditioning regimen and transplant process.
Smagi toksicitātes gadījumi, kas aptver aknas un elpošanas sistēmu, tika uzskatīti kā sagatavojošās terapijas un transplantācijas procesa prognozējamas sekas.
The incidence of acute graft versus host disease (a-GVHD) data was collected in allogeneic patients (n=28).
Imūnās sistēmas traucējumi Dati par akūtas transplantāta atgrūšanas slimības (a- GVHD) sastopamības biežumu tika apkopoti par allogēniem pacientiem (n=28).
A total of 14 patients (50%) experienced a-GVHD.
Kopumā 14 pacientiem (50%) novērota a- GVHD.
The incidence of a-GVHD grades I-II was 46.4% (13/ 28), while the incidence of grade III-IV was 3.6% (1/ 28).
Akūtas GVHD I- II pakāpes sastopamības biežums bija 46, 4% (13/ 28), kamēr III- IV pakāpes sastopamības biežums bija 3, 6% (1/ 28).
Chronic GVHD was reported only if it is the cause of death: one patient died 13 months post-transplant.
Hroniska transplantāta atgrūšanas slimība (c- GVHD) tika ziņota tikai, ja tā bija letāla: viens pacients nomira 13 mēnešus pēc transplantācijas.
Mild/ moderate fever was reported in 76% of patients.
Infekcijas un parazitozes Infekcijas (dokumentēta un nedokumentēta febrila neitropēnija) tika ziņotas 89% pacientu (49/ 55) Viegls/ mērens drudzis bija 76% pacientu.
Grade 3 elevated transaminases were reported in 24% of patients.
Aknu un/ vai žultsceļu traucējumi 3. pakāpes paaugstinātu transamināžu līmeni novēroja 24% pacientu.
Veino occlusive disease (VOD) was reported in 15% (4/ 27) and 7% (2/ 28) of the autologous and allogenic transplant respectively.
7 Okluzīva vēnu slimība (VOD) tika novērota attiecīgi 15% (4/ 27) autologā transplantāta un 7% (2/ 28) allogēnā transplantāta recipientiem.
VOD observed were neither fatal nor severe and resolved in all cases.
Novērotais VOD nebija letāls vai nopietns un visos gadījumos tika izārstēts.
Adverse reactions reported both in adults and paediatric patients as more than an isolated case are listed below, by system organ class and by frequency.
Blakusparādības, par ko gan pieaugušajiem, gan bērniem ziņots biežāk nekā atsevišķos gadījumos, atbilstoši orgānu sistēmu klasifikācijai un biežumam, ir uzskaitītas zemāk.
Within each frequency grouping, adverse events are presented in order of decreasing seriousness.
Katrā sastopamības biežuma grupā nevēlamās blakusparādības ir sakārtotas to nopietnības samazinājuma secībā.
Frequencies are defined as: very common (≥ 1/ 10), common (≥ 1/ 100, < 1/ 10), uncommon (≥ 1/ 1,000, < 1/ 100).
Biežuma iedalījums: ļoti bieži (≥1/ 10), bieži (≥1/ 100, < 1/ 10), retāk (≥1/ 1000, < 1/ 100).
System organ class
Orgānu sistēmas klase Infekcijas un parazitozes
Very common
Ļoti bieži Rinīts Faringīts
Common
Bieži
Blood and lymphatic system disorders
Asins un limfatiskās sistēmas slimības
Neutropenia Thrombocytopenia Febrile neutropenia Anaemia Pancytopenia
Neitropēnija Trombocitopēnija Febrila neitropēnija Anēmija Pancitopēnija
Allergic reaction
Alerģiska reakcija
Anorexia Hyperglycaemia Hypocalcaemia Hypokalaemia Hypomagnesaemia Hypophosphatemia
Anoreksija Hiperglikēmija Hipokalciēmija Hipokaliēmija Hipomagniēmija Hipofosfatēmija
Hyponatraemia
Hiponatriēmija
Anxiety Depression Insomnia
Nemiers Depresija Bezmiegs
Confusion
Apjukums
Delirium Nervousness Hallucination Agitation
Delīrijs Nervozitāte Halucinācijas Uzbudinājums
Nervous system disorders
Nervu sistēmas slimības
Headache Dizziness
Galvassāpes Reibonis
Seizure Encephalopathy Cerebral haemorrhage
Krampji Encefalopātija Cerebrāla hemorāģija
Cardiac disorders
Sirds funkcijas traucējumi
Arrhythmia Atrial fibrillation Cardiomegaly Pericardial effusion Pericarditis
Aritmija Priekškambaru mirdzēšana Sirds palielināšanās Izsvīdums perikardā Perikardīts
Ventricular extrasystoles Bradycardia
Ventrikulārās ekstrasistoles Bradikardija
Vascular disorders
Asinsvadu sistēmas traucējumi
Hypertension Hypotension Thrombosis Vasodilatation
Hipertensija Hipotensija Tromboze Vazodilatācija
Femoral artery thrombosis Capillary leak syndrome
Femorālās artērijas tromboze Kapilāru caurlaidības sindroms
Respiratory thoracic and mediastinal disorders
Respiratorās, krūšu kurvja un videnes slimības
Dyspnoea Epistaxis Cough Hiccup
Dyspnoea Deguna asiņošana Klepus Žagas
Hyperventilation Respiratory failure Alveolar haemorrhages Asthma Atelectasis Pleural effusion
Hiperventilācija Respiratora mazspēja Alveolāra hemorāģija Astma Atelektāze Asinsizplūdums pleirā
8 Hepato-biliary disorders
8 Kuņģa- zarnu trakta slimības
Skin and subcutaneous tissue disorders
Stomatīts Caureja Sāpes vēderā Slikta dūša Vemšana Dispepsija Ascīts Aizcietējumi Diskomforts anālās atveres apvidū
Rash Pruritis Alopecia
Asins vemšana Ileuss Ezofagīts
Skin desquamation Erythema Pigmentation disorder
Kuņģa- zarnu trakta asiņošana
Musculoskeletal and connective tissue disorders
Aknu- žults slimības
Myalgia Back pain
Hepatomegālija Dzelte
Arthralgia Renal and urinary disorders
Ādas un zemādas audu slimības
Dysuria Oligurea
Izsitumi Nieze Alopēcija
Haematuria Moderate renal insufficiency
Ādas lobīšanās Eritrēma Pigmentācijas traucējumi
General disorders and administration site conditions
Skeleta - muskuļu un saistaudu sistēmas slimības
Asthenia Chills Fever Chest pain
Mialģija Muguras sāpes Artralģija
Oedema Oedema general
Nieru un urīnceļu slimības Vispārēji traucējumi un reakcijas ievadīšanas vietā
Pain
Dizūrija Oligūrija Astēnija Drebuļi Drudzis Sāpes krūtīs Tūska Vispārēja tūska Sāpes Sāpes un iekaisums injekcijas vietā Gļotādu iekaisums
Pain or inflammation at injection site
Hematūrija Mērena nieru mazspēja
Mucositis Investigations
Izmeklējumi
Transaminases increased Bilirubin increased GGT increased Alkaline phosphatases increased Weight increased
Paaugstināts transamināžu līmenis Paaugstināts bilirubīna līmenis Paaugstināts GGT Paaugstināts sārmainās fosfatāzes līmenis Ķermeņa masas pieaugums Patoloģiski elpošanas trokšņi Paaugstināts kreatinīna līmenis
Abnormal breath sounds Creatinine elevated
Paaugstināts atlieku slāpeklis asinīs Samazināta izsviedes frakcija
The principal toxic effect is profound myeloablation and pancytopenia but the central nervous system, liver, lungs, and gastrointestinal tract may also be affected.
Galvenais toksiskais efekts ir pilnīga mieloablācija un pancitopēnija, bet var būt skarta arī centrālā nervu sistēma, aknas, plaušas un kuņģa- zarnu trakts.
There is no known antidote to Busilvex other than haematopoietic progenitor cell transplantation.
Nav zināms antidots pret Busilvex kā tikai asinsrades cilmes šūnu transplantācija.
In the absence of haematopoietic progenitor cell transplantation, the recommended dosage of Busilvex would constitute an overdose of busulfan.
Ja asinsrades cilmes šūnu transplantācija netiek veikta, Busilvex ieteicamā deva varētu radīt busulfāna pārdozēšanu.
The haematologic status should be closely monitored and vigorous supportive measures instituted as medically indicated.
Hematoloģisko stāvokli nepieciešams rūpīgi kontrolēt, un atbilstoši medicīniskām indikācijām nekavējoties jāuzsāk simptomātiska terapija.
There have been two reports that busulfan is dialyzable, thus dialysis should be considered in the case of an overdose.
9 Ir saņemti divi ziņojumi, ka busulfāns ir dializējams, tādējādi pārdozēšanas gadījumā jāapsver dialīzes iespēja.
Since, busulfan is metabolized through conjugation with glutathione, administration of glutathione might be considered.
Tā kā busulfāns metabolizējas, konjugējoties ar glutationu, vajadzētu apsvērt glutationa lietošanu.
9 It must be considered that overdose of Busilvex will also increase exposure to DMA.
Jāņem vērā, ka Busilvex pārdozēšana var pastiprināt arī DMA iedarbību.
In human the principal toxic effects were hepatotoxicity and central nervous system (CNS) effects.
Galvenie toksiskie efekti cilvēkiem bija hepatotoksicitāte un iedarbība uz centrālo nervu sistēmu (CNS).
CNS changes precede any of the more severe side effects.
CNS darbības izmaiņas inducē smagākās blakusparādības.
No specific antidote for DMA overdose is known.
Nav zināmi specifiski antidoti pret DMA pārdozēšanu.
In case of overdose, management would include general supportive care.
Ārstēšanai pārdozēšanas gadījumā jāietver vispārēja simptomātiska terapija.
Alkyl sulfonates, ATC code:
Farmakoterapeitiskā grupa: alkilsulfonāti, ATĶ kods:
Busulfan is a potent cytotoxic agent and a bifunctional alkylating agent.
Busulfāns ir spēcīgs citotoksisks līdzeklis un bifunkcionāls alkilējošs aģents.
In aqueous media, release of the methanesulphonate groups produces carbonium ions which can alkylate DNA, thought to be an important biological mechanism for its cytotoxic effect.
Ūdens vidē metānsulfonāta grupu atbrīvošanās rada oglekļa jonus, kas var alkilēt DNS, un domājams ir svarīgs tā citotoksiskās iedarbības bioloģiskais mehānisms.
Clinical trials in adults Documentation of the safety and efficacy of Busilvex in combination with cyclophosphamide in the BuCy2 regimen prior to conventional allogeneic and/ or autologous HPCT derive from two clinical trials (OMC-BUS-4 and OMC-BUS-3).
Klīniskie pētījumi pieaugušajiem Busilvex, lietojot kombinācijā ar ciklofosfamīdu BuCy2 režīmā pirms standarta allogēnās un/ vai autologās HPCT, drošība un efektivitāte dokumentēta divos klīniskajos pētījumos (OMC- BUS- 4 un OMC- BUS- 3).
Two prospective, single arm, open-label, uncontrolled phase II studies were conducted in patients with haematological disease, the majority of whom had advanced disease.
Tika veikti divi prospektīvi, vienas grupas, atklāti, nekontrolēti II fāzes pētījumi ar pacientiem, kuriem ir hematoloģiskas slimības, lielākai daļai bija progresējoša slimības stadija.
Diseases included were acute leukemia past first remission, in first or subsequent relapse, in first remission (high risk), or induction failures; chronic melogenous leukemia in chronic or advanced phase; primary refractory or resistant relapsed Hodgkin’ s disease or non-Hodgkin’ s lymphoma, and myelodysplastic syndrome.
Iekļautās slimības bija akūta leikēmija pēc pirmās remisijas, pirmajā vai sekojošajā recidīvā, pirmajā remisijā (augsts risks) vai neveiksmīga indukcijas terapija; hroniska mielogēna leikēmija hroniskā vai progresējošā stadijā; primāras refraktāras vai rezistentas Hodžkina slimības recidīvs vai ne- Hodžkina limfoma un mielodisplastisks sindroms.
Patients received doses of 0.8 mg/ kg busulfan every 6 hours infusion for a total 16 doses followed by cyclophosphamide at 60 mg/ kg once per day for two days (BuCy2 regimen).
Pacienti saņēma busulfānu 0, 8 mg/ kg devā infūzijas veidā ar 6 stundu intervālu, pavisam 16 devas, pēc tam ciklofosfamīdu 60 mg/ kg dienas devā 2 dienas (BuCy2 režīms).
The primary efficacy parameters in these studies were myeloablation, engraftment, relapse, and survival.
Primārās efektivitātes rādītāji šajos pētījumos bija mieloablācija, transplantāta pieņemšana, recidīvs un dzīvildze.
In both studies, all patients received a 16/ 16 dose regimen of Busilvex.
Abos pētījumos visi pacienti saņēma Busilvex 16/ 16 devu režīmā.
No patients were discontinued from treatment due to adverse reactions related to Busilvex.
Neviens pacients nepārtrauca terapiju sakarā ar blakusparādībām, kas saistītas ar Busilvex lietošanu.
All patients experienced a profound myelosuppression.
Visiem pacientiem novērota pilnīga mielosupresija.
The time to Absolute Neutrophil Count (ANC) greater than 0.5x109 / l was 13 days (range 9-29 days) in allogenic patients (OMC-BUS 4), and 10 days (range 8-19 days) in autologous patients (OMC-BUS 3).
Laika periods līdz absolūto neitrofīlo leikocītu skaitam (Absolute Neutrophil Count - ANC), kas lielāks par 0, 5 x 109/ l, bija 13 dienas (vidēji 9- 29 dienas) allogēnā transplantāta recipientiem (OMC- BUS 4) un 10 dienas (vidēji 8- 19 dienas) autologā transplantāta recipientiem (OMC- BUS 3).
All evaluable patients engrafted.
Visiem pacientiem tika veikta transplantācija.
There is no primary nor secondary graft rejection.
Netika novērota ne primāra, ne sekundāra transplantāta atgrūšana.
Overall mortality and non- relapse mortality at more than 100 days post-transplant was (8/ 61) 13% and (6/ 61) 10% in allotransplanted patients, respectively.
Vispārējā mirstība un mirstība, kas nav saistīta ar recidīvu, vairāk kā 100 dienas pēc transplantācijas bija attiecīgi 13% (8/ 61) un 10% (6/ 61) allotransplantāta recipientiem.
During the same period there was no death in autologous recipients.
Šajā periodā autologā transplantāta recipientu grupā nāves gadījumu nebija.
Clinical trials in paediatric patients Documentation of the safety and efficacy of Busilvex in combination with cyclophosphamide in the BuCy4 or with melphalan in the BuMel regimen prior to conventional allogeneic and/ or autologous HPCT derives from clinical trial F60002 IN 101 G0.
10 Busilvex, lietojot kombinācijā ar ciklofosfamīdu BuCy4 vai lietojot kombinācijā ar melfalanu BuMel režīmā pirms standarta allogēnās un/ vai autologās HPCT, drošība un efektivitāte dokumentēta klīniskajā pētījumā F60002 IN 101 G0.
The patients received the dosing mentioned in section 4.2.
Pacienti saņēma 4. 2 apakšpunktā minētās devas.
The time to Absolute Neutrophil Count (ANC) greater than 0.5x109/ l was 21 days (range 12-47 days) in allogenic patients, and 11 days (range 10-15 days) in autologous patients.
Laika periods līdz absolūto neitrofīlo leikocītu skaitam (Absolute Neutrophil Count - ANC), kas lielāks par 0, 5 x 109/ l, bija 21 diena (vidēji 12- 47 dienas) allogēnā transplantāta recipientiem un 11 dienas (vidēji 10- 15 dienas) autologā transplantāta recipientiem.
All children engrafted.
Visiem bērniem tika veikta transplantācija.
There is no primary or secondary graft rejection.
Netika novērota ne primāra, ne sekundāra transplantāta atgrūšana.
93% of allogeneic patients showed complete chimerism.
93% allogēna transplantāta recipientu uzrādīja pilnīgu himērismu.
There was no regimen-related death through the first 100-day post-transplant and up to one year post-transplant.
Pirmās 100 dienas pēc transplantācijas un līdz gadam pēc transplantācijas ar režīmu saistīti nāves gadījumi novēroti netika.
10 The pharmacokinetics of Busilvex has been investigated.
Busilvex farmakokinētika tiek pētīta.
The information presented on metabolism and elimination is based on oral busulfan.
Esošā informācija par metabolismu un elimināciju pamatojas uz perorāli lietojamā busulfāna datiem.
Pharmacokinetics in adults Absorption The pharmacokinetics of intravenous busulfan was studied in 124 evaluable patients following a 2- hour intravenous infusion for a total of 16 doses over four days.
Farmakokonētika pieaugušajiem Absorbcija Intravenozi lietojamā busulfāna farmakokinētika tika pētīta 124 pacientiem pēc 2 stundu ilgas intravenozas infūzijas kopumā 16 devās 4 dienu laikā.
Immediate and complete availability of the dose is obtained after intravenous infusion of busulfan.
Pēc busulfāna intravenozas infūzijas konstatēta tūlītēja un pilnīga šīs devas pieejamība.
Similar blood exposure was observed when comparing plasma concentrations in adult patients receiving oral and intravenous busulfan at 1 mg/ kg and 0.8 mg/ kg respectively.
Līdzīga iedarbība asinīs tika novērota, salīdzinot preparāta koncentrāciju plazmā pieaugušiem pacientiem, kuri saņēma busulfānu perorāli un intravenozi attiecīgi 1 mg/ kg un 0, 8 mg/ kg.
Low inter (CV=21%) and intra (CV=12%) patient variability on busulfan exposure was demonstrated through a population pharmacokinetic analysis, performed on 102 patients.
Zema inter - (CV=21%) un intra - (CV=12%) pacientu rādītāju dažādība busulfāna darbības rezultātā tika uzskatāmi parādīta, veicot populācijas farmakokinētisko raksturlielumu noteikšanu 102 pacientiem.
Distribution Terminal volume of distribution Vz ranged between 0.62 and 0.85 l/ kg.
Sadale organismā Terminālais šķietamais sadales tilpums Vz ir robežās no 0, 62 – 0, 85 l/ kg.
Busulfan concentrations in the cerebrospinal fluid are comparable to those in plasma although these concentrations are probably insufficient for anti-neoplastic activity.
Busulfāna koncentrācija cerebrospinālajā šķidrumā ir līdzīgs tā koncentrācijai plazmā, lai gan šīs koncentrācijas domājams nav pietiekamas pretaudzēju darbības izraisīšanai.
Reversible binding to plasma proteins was around 7% while irreversible binding, primarily to albumin, was about 32%.
Atgriezeniska saistība ar plazmas proteīniem bija aptuveni 7% gadījumu, kamēr neatgriezeniska saistība, galvenokārt ar albumīniem, bija apmēram 32%.
Metabolism Busulfan is metabolised mainly through conjugation with glutathione (spontaneous and glutathione-S- transferase mediated).
Metabolisms Busulfāns metabolizējas galvenokārt konjugācijas ceļā ar glutationu (spontāni un mediatora glutation - S- transferāzes ietekmē).
The glutathione conjugate is then further metabolised in the liver by oxidation.
Glutationa konjugāts tālāk metabolizējas aknās oksidācijas ceļā.
None of the metabolites is thought to contribute significantly to either efficacy or toxicity.
Neviens no metabolītiem, domājams, būtiski neveicina ne efektivitāti, ne toksicitāti.
Elimination Total clearance in plasma ranged 2.25 - 2.74 ml/ minute/ kg.
Eliminācija Kopējais plazmas klīrenss ir robežās no 2, 25 – 2, 74 ml/ minūtē/ kg.
The terminal half-life ranged from 2.8 to 3.9 hours.
Terminālais eliminācijas pusperiods ir robežās no 2, 8 – 3, 9 stundām.
Approximately 30% of the administered dose is excreted into the urine over 48 hours with 1% as unchanged busulfan.
Aptuveni 30% no ievadītās devas izdalās ar urīnu 48 stundu laikā, un 1% busulfāna izdalās neizmainītā veidā.
Elimination in faeces is negligible.
Eliminācija ar fekāliju masu ir nenozīmīga.
Irreversible protein binding may explain the incomplete recovery.
Neatgriezenisko saistību ar proteīniem var izskaidrot ar nepilnīgo atjaunošanos.
Contribution of long-lasting metabolites is not excluded.
Nav izslēgta “ ilgdzīvojošo ” metabolītu papildus iedarbība.
Pharmacokinetic linearity The dose proportional increase of busulfan exposure was demonstrated following intravenous busulfan up to 1 mg/ kg.
Farmakokinētiskā linearitāte Ievadot busulfānu intravenozi devā līdz 1 mg/ kg, tika uzskatāmi parādīts busulfāna iedarbības pieaugums proporcionāli devas palielināšanai.
Pharmacokinetic/ pharmacodynamic relationships The literature on busulfan suggests a therapeutic window between 900 and 1500 µMol. minute for AUC.
Klīnisko pētījumu laikā, ievadot
During clinical trials with intravenous busulfan, 90% of patients AUCs were below the upper AUC limit (1500 µMol. minute) and at least 80% were within the targeted therapeutic window (900- 1500 µMol. minute).
11 intravenozi busulfānu, 90% pacientu AUC bija mazāka par AUC augšējo robežu (1500 μMol/ minūtē) un vismaz 80% pacientu tā bija mērķa terapeitiskās darbības intervālā (900 – 1500 μMol/ minūtē).
Special populations The effects of renal dysfunction on intravenous. busulfan disposition have not been assessed.
Īpašas populācijas Līdz šim nav izvērtēta intravenozi ievadītā busulfāna ietekme nieru disfunkcijas gadījumā.
The effects of hepatic dysfunction on intravenous busulfan disposition have not been assessed.
Līdz šim nav izvērtēta intravenozi ievadītā busulfāna ietekme aknu disfunkcijas gadījumā.