qanastek/EMEA-V3 huggingface dataset:
Histological improvement was seen regardless of baseline demographic and hepatitis B characteristics, including prior interferon-alpha therapy.
Histoloģisku uzlabošanos novēroja neatkarīgi no sākotnējā demogrāfiskā un B hepatīta raksturojuma, tostarp iepriekšējas alfa interferona terapijas.
High baseline ALT levels (≥ 2 x ULN) and Knodell Histology Activity Index (HAI) scores (≥ 10) and low HBV DNA (< 7.6 log10 copies/ ml) were associated with greater histological improvement.
Sākotnēji augstie ALAT līmeņi (≥ 2 x ANR) un Knodell Histoloģijas Aktivitātes Indeksa (HAI) punktu skaits (≥ 10) un mazs HBV DNS daudzums (< 7, 6 log10 kopijas/ ml) bija saistīts ar labāku histoloģisko uzlabošanos.
Blinded, ranked assessments of both necro- inflammatory activity and fibrosis at baseline and week 48, demonstrated that patients treated with 10 mg adefovir dipivoxil had improved necro-inflammatory and fibrosis scores relative to placebo- treated patients.
Gan nekro- iekaisuma aktivitātes un gan fibrozes maskēts pakāpju vērtējums sākotnēji un 48. nedēļā pierādīja, ka ar 10 mg adefovira dipivoksila ārstētiem pacientiem bija labāki nekro- iekaisuma un fibrozes raksturlielumi nekā ar placebo ārstētiem pacientiem.
Assessment of the change in fibrosis after 48 weeks treatment using the Knodell scores confirms that patients treated with adefovir dipivoxil 10 mg had more regression and less progression of fibrosis than patients treated with placebo.
Fibrozes pārmaiņu vērtējums pēc 48 nedēļu ārstēšanas, izmantojot Knodell skalu, apstiprina, ka ar 10 mg adefovira dipivoksila ārstētiem pacientiem bija lielāka fibrozes regresija un mazāka progresēšana nekā ar placebo ārstētiem pacientiem.
In the two studies mentioned above, treatment with 10 mg adefovir dipivoxil was associated with significant reductions in serum HBV DNA (3.52 and 3.91 log10 copies/ ml, respectively, versus 0.55 and 1.35 log10 copies/ ml), increased proportion of patients with normalisation of ALT (48 and 72% versus 16 and 29%) or increased proportion of patients with serum HBV DNA below the limits of quantification (< 400 copies/ ml Roche Amplicor Monitor PCR assay) (21 and 51% versus 0%) when compared with placebo.
Divos iepriekš minētajos pētījumos ārstēšana ar 10 mg adefovira dipivoksila bija saistīta ar nozīmīgu HBV DNS daudzuma samazināšanos serumā (attiecīgi 3, 52 un 3, 91 log10 kopijas/ ml salīdzinājumā ar 0, 55 un 1, 35 log10 kopijas/ ml), lielāku pacientu daļu, kuriem normalizējās ALAT (48 un 72% salīdzinājumā ar 16 un 29%), vai lielāku pacientu daļu, kuriem serumā HBV DNS bija zem noteikšanas robežas (< 400 kopijas/ ml Roche Amplicor Monitor PCR pārbaude) (21 un 51% salīdzinājumā ar 0%), salīdzinot ar placebo.
In the study in HBeAg positive patients, HBeAg seroconversion (12%) and HBeAg loss (24%) was observed significantly more frequently in patients receiving 10 mg adefovir dipivoxil than in patients receiving placebo (6% and 11%, respectively) after 48 weeks of treatment.
Pētījumā HBeAg pozitīviem pacientiem HBeAg serokonversiju (12%) un HBeAg izzušanu (24%) pēc 48 ārstēšanas nedēļām nozīmīgi biežāk novēroja pacientiem, kuri saņēma 10 mg adefovira dipivoksila, nekā pacientiem, kuri saņēma placebo (attiecīgi 6% un 11%).
In the HBeAg positive study, treatment beyond 48 weeks resulted in further reductions in serum HBV DNA levels and increases in the proportion of patients with ALT normalisation, HBeAg loss and seroconversion.
Pētījumā ar HBeAg pozitīviem pacientiem par 48 nedēļām ilgāka ārstēšana vēl vairāk pazemināja HBV DNS līmeni serumā un palielinājās to pacientu daļa, kuriem normalizējās ALAT, izzuda HBeAg un tika konstatēta serokonversija.
In the HBeAg negative study patients on adefovir dipivoxil (0-48 weeks) were re-randomised in a blinded-manner to continue on adefovir dipivoxil or receive placebo for an additional 48 weeks.
HBeAg negatīvi pētījuma pacienti, kuri lietoja adefovira dipivoksilu (0 – 48 nedēļas), tika maskētā veidā pēc nejaušības principa atkal iedalīti turpmākai adefovira dipivoksila vai placebo lietošanai vēl sekojošās 48 nedēļas.
At week 96, patients continuing on adefovir dipivoxil 10 mg had sustained suppression of serum HBV with maintenance of the reduction seen at week 48.
96. nedēļā pacientiem, kuri turpināja 10 mg adefovira dipivoksila lietošanu, konstatēja ilgstošu seruma HBV supresiju, saglabājoties 48. nedēļā novērotajam pazeminājumam.
In over two thirds of patients suppression of serum HBV DNA was associated with normalisation of ALT levels.
Vairāk nekā divām trešdaļām pacientu HBV DNS supresija serumā bija saistīta ar ALAT līmeņa normalizēšanos.
In most patients who stopped treatment with adefovir dipivoxil, serum HBV DNA and ALT levels returned towards baseline.
Vairumam pacientu, kuri pārtrauca ārstēšanu ar adefovira dipivoksilu, HBV DNS un ALAT līmenis serumā atjaunojās sākotnējā līmenī.
Treatment with adefovir dipivoxil resulted in improvement in the liver fibrosis from baseline to 96 weeks therapy when analysed using the Ishak score (median change:
Ārstēšana ar adefovira dipivoksilu izraisīja aknu fibrozes uzlabošanos, no sākotnējā stāvokļa līdz 96. terapijas nedēļai, kad tika veikta analīze, izmantojot Ishak skalu (vidējā pārmaiņa: ∆ = - 1).
No differences in the median fibrosis score were seen between groups using the Knodell fibrosis score.
Pēc Knodell fibrozes skalas punktu skaita nebija nekādu vidējās fibrozes raksturlielumu atšķirību starp grupām.
Patients who completed the first 96 weeks of the HBeAg negative study and received adefovir dipivoxil treatment during weeks 49 to 96, were offered the opportunity to receive open-label treatment with adefovir dipivoxil from study week 97 through to week 240.
Pacientiem, kas pabeidza pirmās 96 nedēļas HBeAg negatīvā pētījumā un saņēma adefovira dipivoksila terapiju laikā no 49. līdz 96. nedēļai, tika piedāvāta iespēja saņemt atklātu ārstēšanu ar adefovira dipivoksilu no 97. nedēļas līdz 240. pētījuma nedēļai.
Serum HBV DNA levels remained undetectable and ALT levels normalised in approximately two thirds of patients following treatment with adefovir dipivoxil for up to 240 weeks.
HBV DNS līmenis serumā palika nenosakāms, un ALAT līmenis normalizējās aptuveni divām trešdaļām pacientu pēc ārstēšanas ar adefovira dipivoksilu līdz 240 nedēļām ilgi.
Clinically and statistically significant improvement in fibrosis was seen in the changes in Ishak scores from the start of adefovir dipivoxil treatment to the end of the study (week 240) (median change:
Klīniski un statistiski nozīmīgu fibrozes uzlabošanos novēroja pārmaiņas Ishak skalā no adefovira dipivoksila terapijas sākuma līdz pētījuma beigām (240. nedēļai) (vidējās pārmaiņas:
By the end of the study, 7 of 12 patients (58%) with bridging fibrosis or cirrhosis at baseline, had an improved Ishak fibrosis score of ≥ 2 points.
Pētījuma beigās 7 no 12 pacientiem (58%) ar progresējošu
Five patients achieved and maintained HBsAg seroconversion (HBsAg negative/ HBsAb positive).
Pieciem pacientiem tika sasniegta un saglabāta HBsAg serokonversija (HBsAg negatīvs/ HBsAb pozitīvs).
Experience in patients pre- and post-liver transplantation with lamivudine-resistant HBV:
Pieredze pacientiem pirms un pēc aknu transplantācijas, kuriem ir lamivudīnu rezistenti HBV:
In a clinical study in 394 chronic hepatitis B patients with lamivudine-resistant HBV (pre-liver transplantation (n=186) and post-liver transplantation (n=208)), treatment with 10 mg adefovir dipivoxil resulted in a median reduction in serum HBV DNA of 4.1 and 4.2 log10 copies/ ml, respectively, at week 48.
Klīniskā pētījumā 394 hroniska B hepatīta pacientiem ar HBV, kas ir rezistenti pret lamivudīnu (pirms aknu transplantācijas (n = 186) un pēc aknu transplantācijas (n = 208)), ārstēšana ar 10 mg adefovira dipivoksila 48. nedēļā izraisīja HBV DNS daudzuma samazināšanos serumā vidēji attiecīgi par 4, 1 un 4, 2 log10 kopijām/ ml.
In the pre-liver transplantation and post-liver transplantation cohorts 77 of 109 (71%) patients and 64 of 159 (40%) patients, respectively, achieved undetectable HBV DNA levels at week 48 (< 1,000 copies/ ml Roche Amplicor Monitor PCR assay).
Pirms aknu transplantācijas un pēc aknu transplantācijas grupās 77 no 109 (71%) pacientiem un 64 no 159 (40%) pacientiem attiecīgi sasniedza nenosakāmu HBV DNS līmeni 48. nedēļā (< 1 000 kopijas/ ml Roche Amplicor Monitor PCR pārbaude).
Treatment with 10 mg adefovir dipivoxil showed similar
Ārstēšana ar 10 mg adefovira dipivoksila bija vienlīdz efektīva neatkarīgi no DNS polimerāzes mutācijas veida sākotnēji, kas izraisīja HBV rezistenci pret lamivudīnu.
Improvements or stabilisation were seen in Child-Pugh-Turcotte score.
Novēroja uzlabošanos vai stabilizāciju pēc Child- Pugh - Turcotte skalas.
Normalisation of ALT, albumin, bilirubin and prothrombin time was seen at week 48 in 51-85% of the patients.
48. nedēļā novēroja ALAT, albumīna, bilirubīna un protrombīna laika normalizēšanos 51 – 85% pacientiem.
In the pre-liver transplantation cohort, 25 of 33 (76%) patients achieved undetectable HBV DNA levels and 84% of patients had ALT normalisation at 96 weeks.
Pirms aknu transplantācijas grupā 25 no 33 (76%) pacientiem tika sasniegts nenosakāms HBV DNS līmenis un 84% pacientu ALAT normalizējās 96 nedēļās.
In the post-liver transplantation cohort, 61 of 94 (65%) and 35 of 45 (78%) of patients achieved undetectable HBV DNA levels at 96 and 144 weeks, respectively, and 70% and 58% of patients had ALT normalisation at these study visits.
Pēc aknu transplantācijas grupā 61 no 94 (65%) un 35 no 45 (78%) pacientiem sasniedza nenosakāmu HBV DNS līmeni, attiecīgi 96. un 144. nedēļās, un 70% un 58% pacientu ALAT normalizējās šī pētījuma ietvaros.
The clinical significance of these findings as they relate to histological improvement is not known.
Šo novērojumu klīniskā nozīme attiecībā uz histoloģisko uzlabošanos nav zināma.
Experience in patients with compensated liver disease and lamivudine-resistant HBV:
Pieredze pacientiem ar kompensētu aknu slimību un lamivudīnu rezistentiem HBV:
In a double-blind comparative study in chronic hepatitis B patients with lamivudine-resistant HBV (n=58), there was no median reduction in HBV DNA from baseline after 48 weeks of treatment with lamivudine.
Dubultmaskētā salīdzinošā pētījumā hroniska B hepatīta pacientiem ar HBV, kas ir rezistenti pret lamivudīnu (n = 58), pēc 48 ārstēšanas nedēļām ar lamivudīnu, nekonstatēja HBV DNS daudzuma vidēju samazināšanos salīdzinājumā ar sākotnējo līmeni.
Forty-eight weeks of treatment with adefovir dipivoxil 10 mg alone or in combination with lamivudine resulted in a similar significant decrease in median serum HBV DNA levels from baseline (4.04 log10 copies/ ml and 3.59 log10 copies/ ml, respectively).
48 nedēļas ārstējot ar 10 mg adefovira dipivoksila monoterapiju vai kombinācijā ar lamivudīnu, konstatēja vienādi nozīmīgu vidējā HBV DNS līmeņa pazemināšanos serumā salīdzinājumā ar sākumstāvokli (attiecīgi 4, 04 log10 kopijas/ ml un 3, 59 log10 kopijas/ ml).
The clinical significance of these observed changes in HBV DNA has not been established.
Novērotā HBV DNS daudzuma pārmaiņu klīniskā nozīme nav noskaidrota.
Experience in patients with decompensated liver disease and lamivudine-resistant HBV:
Pieredze pacientiem ar dekompensētu aknu slimību un lamivudīnu rezistentiem HBV:
In 40 HBeAg positive or HBeAg negative patients with lamivudine-resistant HBV and decompensated liver disease receiving treatment with 100 mg lamivudine, addition of 10 mg adefovir dipivoxil treatment for 52 weeks resulted in a median reduction in HBV DNA of 4.6 log10 copies/ ml.
40 HBeAg pozitīviem vai HBeAg negatīviem pacientiem ar HBV, kas ir rezistenti pret lamivudīnu, un dekompensētu aknu slimību, saņemot ārstēšanu ar 100 mg lamivudīna un papildus saņemot ārstēšanu ar 10 mg adefovira dipivoksila 52 nedēļas, izraisīja vidējo HBV DNS daudzuma samazināšanos par 4, 6 log10 kopijām/ ml.
Improvement in liver function was also seen after one year of therapy.
Pēc viena gada ārstēšanas novēroja arī aknu funkcijas uzlabošanos.
Experience in patients with HIV co-infection and lamivudine-resistant HBV:
Pieredze pacientiem ar vienlaicīgu HIV infekciju un pret lamivudīnu rezistentiem HBV:
In an open-label investigator study in 35 chronic hepatitis B patients with lamivudine-resistant HBV and co-infected with HIV, continued treatment with 10 mg adefovir dipivoxil resulted in progressive reductions in serum HBV DNA levels and ALT levels throughout the course of treatment up to 144 weeks.
Pētniekiem atklātā pētījumā 35 hroniska B hepatīta pacientiem ar HBV, kas ir rezistenti pret lamivudīnu, un vienlaicīgu HIV infekciju, turpmāka ārstēšana ar 10 mg adefovira dipivoksila izraisīja progresējošu HBV DNS un ALAT līmeņa pazemināšanos serumā visā 144 nedēļu ārstēšanas periodā.
In a second open-label, one-arm study, 10 mg adefovir dipivoxil and pegylated interferon alpha-2a were added to ongoing lamivudine therapy in 18 HIV/ HBV co-infected patients with lamivudine-resistant HBV.
Otrajā atklātajā, viena veida grupas pētījumā 18 vienlaicīgi ar HIV/ HBV inficētiem pacientiem ar lamivudīna rezistenci, HBV esošai lamivudīna terapijai tika pievienots 10 mg adefovira dipivoksila un pegilētais interferons alfa- 2a.
Patients were all HBeAg positive and had median CD4 cell count of 441 cells/ mm3 (no patient had CD4 count < 200 cells/ mm3).
Visi pacienti bija HBeAg pozitīvi, un vidējais CD4 šūnu skaits bija 441 šūnas/ mm3 (nevienam pacientam bija CD4 skaits < 200 šūnas/ mm3).
During therapy, serum HBV DNA levels were significantly lower compared to baseline for up to 48 weeks of treatment while ALT levels declined progressively from week 12.
Terapijas laikā HBV DNS līmenis serumā bija ievērojami zemāks, salīdzinājumā ar sākumstāvokli, līdz 48 terapijas nedēļām; ALAT līmenis progresīvi pazeminājās no 12 nedēļas.
However, on-treatment HBV DNA response was not maintained off-therapy since all the patients had a rebound in HBV DNA after adefovir dipivoxil and pegylated interferon alpha-2a discontinuation.
Terapijas HBV DNS atbildes reakcija netika uzturēta pēc terapijas, jo visiem pacientiem novēroja HBV DNS līmeņa atgriešanos pēc adefovira dipivoksila un pegilētā interferona alfa- 2a lietošanas pārtraukšanas.
No patients became HBsAg- or HBeAg-negative during the study.
Neviens pacients pētījuma laikā nekļuva HBsAg vai HBeAg negatīvs.
Due to the small sample size and the study design, in particular the lack of treatment arms with pegylated interferon alpha-2a monotherapy and with adefovir monotherapy, it is not possible to draw formal conclusions on the best therapeutic management of HIV co-infected patients with lamivudine-resistant HBV.
Mazās pacientu grupas dēļ un pētījuma veida dēļ, it īpaši pegilētā interferona alfa- 2a monoterapijas un adefovira monoterapijas grupu trūkuma dēļ, nav iespējams veikt secinājumus par optimālo terapeitisko stratēģiju vienlaicīgi ar HIV/ HBV inficētiem pacientiem ar lamivudīna rezistenci.
Paediatric population:
Pediatrijas populācijā:
The efficacy and safety of a daily dose of 0.25 mg/ kg to 10 mg adefovir dipivoxil in children (aged from 2 to < 18 years) was examined in a double-blind, randomised, placebo-controlled study in 173 paediatric patients (115 on adefovir dipivoxil, 58 on placebo) who had HBeAg positive chronic hepatitis B, serum ALT levels ≥ 1.5 x upper limit of normal (ULN) and compensated liver disease.
Adefovira dipivoksila 0, 25 mg/ kg līdz 10 mg/ kg dienas devu efektivitāte un drošība tika novērtēta bērniem (vecumā no 2 līdz < 18 gadiem) dubultmaskētā, randomizētā, placebo kontrolētā pētījumā 173 pediatrijas pacientiem ar HBeAg pozitīvu hronisku B hepatītu, paaugstinātu
At week 48, in children aged 2 to 11 years old, no statistically significant difference was observed in the proportions of patients that achieved the primary endpoint of serum HBV DNA < 1,000 copies/ ml and normal ALT levels between the placebo arm and the adefovir dipivoxil arm.
48. nedēļā bērniem vecumā no 2 līdz 11 gadiem netika novērotas statistiski nozīmīgas atšķirības starp placebo grupu un adefovira dipivoksila grupu pacientu proporcijās, kas sasniedza primāro beigu punktu seruma HBV DNS < 1 000 kopijas/ ml un normālus ALAT līmeņus.
In the adolescent population (n=83) (aged from 12 to < 18 years), significantly more patients treated with adefovir dipivoxil achieved the primary efficacy endpoint and obtained significant reductions in serum HBV DNA (23%) compared to placebo-treated patients (0%).
Pusaudžu populācijā (n = 83) (vecumā no 12 līdz < 18 gadiem) būtiski lielāka daļa pacientu, kas tika ārstēti ar adefovira dipivoksilu, sasniedza primāro efektivitātes beigu punktu un nozīmīgu samazinājumu seruma HBV DNS (23%), salīdzinot ar placebo ārstētiem pacientiem (0%).
However, the proportions of subjects who achieved HBeAg seroconversion at week 48 were similar (11%) between the placebo arm and the adefovir dipivoxil 10 mg arm in adolescent patients.
Tomēr to pacientu proporcija, kura sasniedza HBeAg serokonversiju 48. nedēļā bija līdzīga (11%) starp placebo grupu un 10 mg adefovira dipivoksila grupu pusaudžu pacientiem.
10 Overall, the safety profile of adefovir dipivoxil in children was consistent with the known safety profile in adult patients.
Kopumā, adefovira dipivoksila drošības profils bērniem saskanēja ar jau zināmo drošības profilu pieaugušajiem pacientiem.
However, a signal towards a higher rate of decreased appetite and/ or food intake was observed in the adefovir arm as compared to the placebo arm.
Tomēr tika novērotas paaugstinātas apetītes zuduma un/ vai samazinātas pārtikas uzņemšanas pazīmes adefovira grupā, salīdzinot ar placebo grupu.
At week 48 and 96, mean changes from baseline in weight and BMI Z scores tended to decrease in adefovir dipivoxil-treated patients.
48. un 96. nedēļā vidējās novirzes svarā un ĶMI Z raksturlielumos no sākotnējā stāvokļa uzrādīja tendenci samazināties ar adefovira dipivoksilu ārstētiem pacientiem.
No long-term safety data or long-term resistance data are available with adefovir dipivoxil in children.
Ilgtermiņa drošības dati vai ilgtermiņa rezistences dati par adefovira dipivoksilu bērniem nav pieejami.
The clinical data available are insufficient to draw definitive conclusions on the benefit/ risk ratio of the adefovir treatment in children with chronic hepatitis B (see section 4.2).
Pieejamie klīniskie dati nav pietiekoši, lai būtu iespējams veikt secinājumus par adefovira ieguvumu/ riska attiecību lietošanai bērniem ar hronisku B hepatītu (skatīt apakšpunktu 4. 2).
Clinical resistance in patients receiving adefovir dipivoxil as monotherapy and in combination with lamivudine:
Klīniskā rezistence pacientiem, kas saņem adefovira dipivoksilu monoterapijas veidā un kombinācijā ar lamivudīnu:
In several clinical studies (HBeAg positive, HBeAg negative, pre- and post-liver transplantation with lamivudine-resistant HBV and lamivudine-resistant HBV co-infected with HIV patients), genotypic analyses were conducted on HBV isolates from 379 of a total of 629 patients, treated with adefovir dipivoxil for 48 weeks.
Vairākos klīniskajos pētījumos (HBeAg pozitīvi pacienti, HBeAg negatīvi pacienti, pirms un pēc aknu pārstādīšanas ar pret lamivudīnu rezistentiem HBV pacientiem, un ar pret lamivudīnu rezistentiem HBV pacientiem, kas vienlaikus ir HIV inficēti) no 379 no kopumā 629 pacientiem, kuri tika ārstēti ar adefovira dipivoksilu 48 nedēļas, iegūtiem HBV izolātiem veica genotipēšanu.
No HBV DNA polymerase mutations associated with resistance to adefovir were identified when patients were genotyped at baseline and at week 48.
Veicot genotipēšanu pacientiem sākumā un 48. nedēļā, neatklāja nekādas HBV DNS polimerāzes mutācijas, kas būtu saistītas ar rezistenci pret adefoviru.
After 96, 144, 192 and 240 weeks of treatment with adefovir dipivoxil, resistance surveillance was performed for 293, 221, 116 and 64 patients, respectively.
Pēc 96, 144, 192 un 240 ārstēšanas nedēļām ar adefovira dipivoksilu rezistences uzraudzību veica attiecīgi 293, 221, 116 un 64 pacientiem.
Two novel conserved site mutations were identified in the HBV polymerase gene (rtN236T and rtA181V), which conferred clinical resistance to adefovir dipivoxil.
HBV polimerāzes gēnā tika atklātas divas jaunas mutācijas (rtN236T un rtA181V) uzglabātā vietā, kas izraisīja klīnisku rezistenci pret adefovira dipivoksilu.
The cumulative probabilities of developing these adefovir-associated resistance mutations in all patients treated with adefovir dipivoxil were 0% at 48 weeks and approximately 2%, 7%, 14% and 25% after 96, 144, 192 and 240 weeks, respectively.
Ar šo adefoviru saistīto rezistences mutāciju izveidošanos kumulatīvās varbūtības visiem ar adefovira dipivoksilu ārstētiem pacientiem bija 0% pēc 48 nedēļām un aptuveni 2%, 7%, 14% un 25% attiecīgi pēc 96, 144, 192 un 240 nedēļām.
Clinical resistance in monotherapy studies in nucleoside naïve patients:
Klīniskā rezistence monoterapijas pētījumos ar nukleozīdiem neārstētiem pacientiem:
In patients receiving adefovir dipivoxil monotherapy (HBeAg negative study) the cumulative probability of developing adefovir-associated resistance mutations was 0%, 3%, 11%, 18% and 29% at 48, 96, 144, 192 and 240 weeks respectively.
Pacientiem, kas saņem adefovira dipivoksila monoterapiju (HBeAg negatīvs pētījums) ar adefoviru saistītu rezistences mutāciju izveidošanās kumulatīvā varbūtība bija 0%, 3%, 11%, 18% un 29% attiecīgi pēc 48, 96, 144, 192 un 240 nedēļām.
In addition, the long-term (4 to 5 years) development of resistance to adefovir dipivoxil was significantly lower in patients who had serum HBV DNA below the limit of quantification (< 1,000 copies/ ml) at week 48 as compared to patients with serum HBV DNA above 1,000 copies/ ml at week 48.
Turklāt ilgtermiņa (4– 5 gadi) rezistences veidošanās pret adefovira dipivoksilu bija nozīmīgi zemāka pacientiem, kam seruma HBV DNS bija zem kvantitatīvi nosakāmās robežas (< 1 000 kopijas/ ml) 48. nedēļā, salīdzinot ar pacientiem, kam HBV DNS 48. nedēļā bija vairāk nekā 1 000 kopijas/ ml.
In HBeAg positive patients, the incidence of adefovir-associated resistance mutations was 3% (2/ 65), 17% (11/ 65) and 20% (13/ 65) after a median duration exposure of 135, 189 and 235 weeks respectively.
HBeAg pozitīviem pacientiem, adefovira saistītā rezistences mutāciju sastopamība pēc vidējās iedarbības 135, 189 un 235 nedēļas bija attiecīgi 3% (2/ 65), 17% (11/ 65) un 20% (13/ 65).
Clinical resistance in studies where adefovir dipivoxil was added to ongoing lamivudine in patients with lamivudine-resistance:
Klīniskā rezistence pētījumos, kuros adefovira dipivoksilu pievienoja lamivudīnam pacientiem ar rezistenci pret lamivudīnu:
In an open-label study of pre- and post-liver transplantation patients with clinical evidence of lamivudine-resistant HBV, no adefovir-associated resistance mutations were observed at week 48.
Atklātā pētījumā pacientiem pirms un pēc aknu transplantācijas ar klīniskiem pierādījumiem par lamivudīna rezistentu HBV, 48. nedēļā nenovēroja ar adefoviru saistītas rezistences mutācijas.
With up to 3 years of exposure, no patients receiving both adefovir dipivoxil and lamivudine developed resistance to adefovir dipivoxil.
Līdz 3 gadus ilgas iedarbības gadījumā nevienam no pacientiem, kas saņēma gan adefovira dipivoksilu, gan lamivudīnu, neizveidojās rezistence pret adefovira dipivoksilu.
However, 4 patients who discontinued lamivudine treatment developed the rtN236T mutation while receiving adefovir dipivoxil monotherapy and all experienced serum HBV rebound.
Tomēr 4 pacientiem, kas pārtrauc lamivudīna terapiju, izveidojās rtN236T mutācija, saņemot adefovira dipivoksila monoterapiju, un visiem konstatēja HBV atgriešanos serumā.
The currently available data both in vitro and in patients suggest that HBV expressing the adefovir- associated resistance mutation rtN236T is susceptible to lamivudine.
Pašlaik pieejamie in vitro un arī pacientu dati liecina, ka HBV, kurš veido adefofira rezistentu mutāciju rtN236T, ir jutīgi pret lamivudīnu.
Preliminary clinical data suggest the adefovir-associated resistance mutation rtA181V may confer a reduced susceptibility to lamivudine, and the lamivudine-associated mutation rtA181T may confer a reduced susceptibility to adefovir dipivoxil.
Pašlaik pieejamie klīniskie dati liecina, ka ar adefoviru saistītā rezistences mutācija rtA181V var izraisīt jutības samazināšanos pret lamivudīnu un ar lamivudīnu saistītā mutācija rtA181T var izraisīt jutības samazināšanos pret adefovira dipivoksilu.
5.2 Pharmacokinetic properties
11 5. 2 Farmakokinētiskās īpašības
Adefovir dipivoxil is a dipivaloyloxymethyl ester prodrug of the active substance adefovir.
Adefovira dipivoksils ir aktīvās vielas adefovira dipivaloiloksimetilestera priekšzāles.
The oral bioavailability of adefovir from 10 mg adefovir dipivoxil is 59%.
Adefovira perorālā bioloģiskā pieejamība no 10 mg adefovira dipivoksila ir 59%.
Following oral administration of a single dose of 10 mg adefovir dipivoxil to chronic hepatitis B patients, the median (range) peak serum concentration (Cmax) was achieved after 1.75 h (0.58-4.0 h).
Pēc perorālas atsevišķas 10 mg adefovira dipivoksila devas lietošanas pacientiem ar hronisku B hepatītu vidējā (robežās) maksimālā koncentrācija serumā (Cmax) tika sasniegta pēc 1, 75 h (0, 58– 4, 0 h).
Median Cmax and AUC0-∞ values were 16.70 (9.66-30.56) ng/ ml and 204.40 (109.75-356.05) ng·h/ ml, respectively.
Vidējie Cmax un AUC0- ∞ raksturlielumi bija attiecīgi 16, 70 (9, 66– 30, 56) ng/ ml un 204, 40 (109, 75– 356, 05) ng· h/ ml.
Systemic exposure to adefovir was not affected when 10 mg adefovir dipivoxil was taken with a high fat meal.
Sistēmiskā adefovira iedarbība nemainījās, ja 10 mg adefovira dipivoksila tika lietoti treknas maltītes laikā.
The tmax was delayed by two hours.
Divas stundas vēlāk tika sasniegts tmax.
11 Distribution:
Izkliede:
Preclinical studies show that after oral administration of adefovir dipivoxil, adefovir is distributed to most tissues with the highest concentrations occurring in kidney, liver and intestinal tissues.
Preklīniskie pētījumi liecina, ka pēc perorālas adefovira dipivoksila lietošanas adefovirs izplatās vairumā audos, augstāko koncentrāciju sasniedzot nieru, aknu un zarnu audos.
In vitro binding of adefovir to human plasma or human serum proteins is ≤ 4%, over the adefovir concentration range of 0.1 to 25 μ g/ ml.
In vitro adefovira saistīšanās ar cilvēka plazmas vai cilvēka seruma olbaltumiem ir ≤ 4%, ja adefovira koncentrācija ir 0, 1– 25 μg/ ml robežās.
The volume of distribution at steady-state following intravenous administration of 1.0 or 3.0 mg/ kg/ day is 392±75 and 352±9 ml/ kg, respectively.
Izplatības tilpums līdzsvara stāvoklī pēc intravenozas ievadīšanas 1, 0 vai 3, 0 mg/ kg dienā ir attiecīgi 392 ± 75 un 352 ± 9 ml/ kg.
Following oral administration, adefovir dipivoxil is rapidly converted to adefovir.
Pēc perorālas lietošanas adefovira dipivoksils tiek ātri pārvērsts par adefoviru.
Based on the results of these in vitro experiments and the known elimination pathway of adefovir, the potential for CYP450 mediated interactions involving adefovir with other medicinal products is low.
Ņemot vērā šo in vitro eksperimentu rezultātus un zināmo adefovira eliminācijas ceļu, kurā iesaistītā CYP450 mijiedarbības potenciālā iespēja starp adefoviru un citām zālēm ir maza.
Adefovir is excreted renally by a combination of glomerular filtration and active tubular secretion.
Adefovirs tiek izvadīts caur nierēm kombinētas glomerulāras filtrācijas un aktīvas tubulāras sekrēcijas ceļā.
The median (min-max) renal clearance of adefovir in subjects with normal renal function (Clcr > 80 ml/ min) is 211 ml/ min (172-316 ml/ min), approximately twice calculated creatinine clearance (Cockroft-Gault method).
Vidējais (min- max) adefovira nieru klīrenss indivīdiem ar normālu nieru darbību (CLkr > 80 ml/ min) ir 211 ml/ min (172– 316 ml/ min), kas ir aptuveni divreiz lielāks par aprēķināto kreatinīna klīrensu (Cockroft- Gault metode).
After repeated administration of 10 mg adefovir dipivoxil, 45% of the dose is recovered as adefovir in the urine over 24 hours.
Pēc atkārtotas 10 mg adefovira dipivoksila lietošanas, 45% devas adefovira izdalās urīnā 24 stundu laikā.
Plasma adefovir concentrations declined in a biexponential manner with a median terminal elimination half-life of 7.22 h (4.72-10.70 h).
Adefovira koncentrācija plazmā pazeminās bieksponenciāli ar 7, 22 h (4, 72– 10, 70 h) vidējo beigu eliminācijas pusperiodu.
Linearity/ non-linearity:
Linearitāte/ nelinearitāte:
The pharmacokinetics of adefovir are proportional to dose when given as adefovir dipivoxil over the dose range of 10 to 60 mg.
Adefovira farmakokinētika ir proporcionāla devai, kad to lieto adefovira dipivoksila 10– 60 mg devas robežās.
Repeated dosing of adefovir dipivoxil 10 mg daily did not influence the pharmacokinetics of adefovir.
Atkārtota 10 mg adefovira dipivoksila lietošana reizi dienā neietekmēja adefovira farmakokinētiku.
Gender, age and ethnicity:
Dzimums, vecums un etniskā piederība:
The pharmacokinetics of adefovir were similar in male and female patients.
Adefovira farmakokinētika vīriešu un sieviešu kārtas pacientiem ir līdzīga.
Pharmacokinetic studies have not been conducted in children or in the elderly.
Farmakokinētiskie pētījumi bērniem un gados vecākiem cilvēkiem nav veikti.
Pharmacokinetic studies were principally conducted in Caucasian patients.
Farmakokinētiskie pētījumi veikti galvenokārt baltās rases (kaukāzieša tipa) pacientiem.
The available data do not appear to indicate any difference in pharmacokinetics with regard to race.
Pieejamie dati neliecina par jebkādām rases noteiktām farmakokinētikas atšķirībām.
The pharmacokinetics of adefovir dipivoxil were studied in an efficacy and safety study of a daily dose of 0.25 mg/ kg to 10 mg adefovir dipivoxil in children (aged 2 to < 18 years).
Adefovira dipivoksila farmakokinētika tika novērota adefovira dipivoksila 0, 25 mg/ kg līdz 10 mg/ kg dienas devas efektivitātes un drošības pētījumā bērniem (vecumā no 2 līdz < 18 gadiem).
Pharmacokinetic analysis revealed that adefovir exposure was comparable among 3 age groups, 2 to 6 years (0.3 mg/ kg), 7 to 11 years (0.25 mg/ kg) and 12 to 17 years (10 mg) and all age groups achieved adefovir exposure in the target range (for efficacy results see section 5.1), which was based on adefovir plasma concentrations in adult patients with chronic hepatitis B with established safety and efficacy profiles.
Norādītais apjoms attiecās uz adefovira plazmas koncentrāciju pieaugušiem pacientiem ar hronisku B hepatītu un ar pastāvošu drošības un efektivitātes profilu.
The mean (± SD) pharmacokinetic parameters of adefovir following administration of a single dose of 10 mg adefovir dipivoxil to patients with varying degrees of renal impairment are described in the table below:
Vidējos (± SD) adefovira farmakokinētiskas parametrus noteica pēc vienreizējas 10 mg adefovira dipivoksila devas lietošanas pacientiem ar dažādas pakāpes nieru darbības traucējumiem, kas sniegti tabulā:
Renal Function Group
12 Nieru funkcijas grupa
Unimpaired
Bez traucējumiem
Mild
Viegli
Moderate
Vidēji smagi
Severe
Smagi
Baseline Creatinine
Sākotnējais kreatinīna
50-80
50– 80
30-49
30– 49
10-29
10– 29
Clearance (ml/ min)
klīrenss (ml/ min)
(n=8)
(n = 8)
Cmax (ng/ ml)
Cmax (ng/ ml) AUC0- ∞ (ng· h/ ml) CL/ F (ml/ min)
17.8±3.2
17, 8 ± 3, 2 201 ± 40, 8 469 ± 99, 0
22.4±4.0
22, 4 ± 4, 0 266 ± 55, 7 356 ± 85, 6
28.5±8.6
28, 5 ± 8, 6 455 ± 176 237 ± 118
51.6±10.3
51, 6 ± 10, 3 1 240 ± 629 91, 7 ± 51, 3
AUC0-∞ (ng·h/ ml) CL/ F (ml/ min) CLrenal (ml/ min)
CLnieru (ml/ min)
201±40.8 469±99.0 231±48.9
231 ± 48, 9
266±55.7 356±85.6 148±39.3
148 ± 39, 3
455±176 237±118 83.9±27.5
83, 9 ± 27, 5
1240±629 91.7±51.3 37.0±18.4
37, 0 ± 18, 4
A four-hour period of haemodialysis removed approximately 35% of the adefovir dose.
Četru stundu hemodialīzes seansā tiek izvadīti aptuveni 35% adefovira devas.
The effect of peritoneal dialysis on adefovir removal has not been evaluated.
Peritoneālās dialīzes ietekme uz adefovira izvadīšanu nav vērtēta.
12 It is recommended that the dosing interval of 10 mg adefovir dipivoxil is modified in patients with creatinine clearance between 30 and 49 ml/ min.
10 mg adefovira dipivoksila devu lietošanas starplaikus ieteicams pielāgot pacientiem ar kreatinīna klīrensu starp 30 līdz 49 ml/ min.
Adefovir dipivoxil is not recommended in patients with creatinine clearance of < 30 ml/ min or in patients on dialysis (see section 4.2 and 4.4).
Adefovira dipivoksila lietošana pacientiem ar kreatinīna klīrensu < 30 ml/ min vai tiem, kuriem tiek veikta dialīze, nav ieteicama (skatīt apakšpunktus 4. 2 un 4. 4).
Pharmacokinetic properties were similar in patients with moderate and severe hepatic impairment compared to healthy volunteers (see section 4.2).
Farmakokinētiskās īpašības bija līdzīgas pacientiem ar viduvēji smagiem un smagiem aknu darbības traucējumiem salīdzinājumā ar veseliem brīvprātīgajiem (skatīt apakšpunktu 4. 2).
The primary dose-limiting toxic effect associated with administration of adefovir dipivoxil in animals (mice, rats and monkeys) was renal tubular nephropathy characterised by histological alterations and/ or increases in blood urea nitrogen and serum creatinine.
Primārā devu ierobežojošā toksiskā iedarbība, kas saistīta ar adefovira dipivoksila lietošanu dzīvniekiem (pelēm, žurkām un pērtiķiem), bija nieru tubulārā nefropātija, kam raksturīgas histoloģiskas pārmaiņas un/ vai urīnskābes slāpekļa daudzuma asinīs un seruma kreatinīna līmeņa palielināšanās.
Nephrotoxicity was observed in animals at systemic exposures at least 3-10 times higher than those achieved in humans at the recommended therapeutic dose of 10 mg/ day.
Nefrotoksisko ietekmi dzīvniekiem novēroja, ja sistēmiskā iedarbība vismaz 3– 10 reižu pārsniedza to, kas tiek sasniegta cilvēka organismā, lietojot ieteikto terapeitisko devu – 10 mg dienā.
No effects on male or female fertility, or reproductive performance, occurred in rats and there was no embryotoxicity or teratogenicity in rats or rabbits administered adefovir dipivoxil orally.
Lietojot adefovira dipivoksilu perorāli, žurkām nekonstatēja nekādu ietekmi uz tēviņu vai mātīšu auglību vai ar reprodukciju saistīto uzvedību, žurkām un trušiem nekonstatēja embriotoksisku vai teratogēnu ietekmi.
When adefovir was administered intravenously to pregnant rats at doses associated with notable maternal toxicity (systemic exposure 38 times that achieved in humans at the therapeutic dose) embryotoxicity and an increased incidence of foetal malformations (anasarca, depressed eye bulge, umbilical hernia and kinked tail) were observed.
Adefoviru ievadot intravenozi grūsnām žurkām devās, kas izraisīja manāmu toksisku ietekmi mātītei (sistēmiskā iedarbība 38 reizes pārsniedza to, kas tiek iegūta cilvēkam, lietojot terapeitisko devu), novēroja embriotoksicitāti un lielāku augļa kroplību sastopamību (ģeneralizētu masīvu tūsku (anasarca), iegrimušus acs ābolus, nabas saites trūci un savītu asti).
No adverse effects on development were seen at systemic exposures approximately 12 times that achieved in humans at the therapeutic dose.
Ja sistēmiskā iedarbība bija aptuveni 12 reizes lielāka nekā tā, kas tiek sasniegta cilvēkam, lietojot terapeitisko devu, nelabvēlīgu ietekmi uz attīstību nenovēroja.
Adefovir dipivoxil was mutagenic in the in vitro mouse lymphoma cell assay (with or without metabolic activation), but was not clastogenic in the in vivo mouse micronucleus assay.
Adefovira dipivoksils bija mutagēns in vitro peles limfomas šūnu testā (ar metabolisku aktivāciju vai bez), bet nebija klastogēns in vivo peles kodoliņu testā.
Adefovir was not mutagenic in microbial mutagenicity assays involving Salmonella typhimurium (Ames) and Escherichia coli in the presence and absence of metabolic activation.
Adefoviras nebija mutagēns mikrobu mutagenitātes testos, iekļaujot Salmonella tiphymurium (Eimsa) un Escherichia coli metaboliskas aktivācijas klātbūtnē vai bez tās.
Adefovir induced chromosomal aberrations in the in vitro human peripheral blood lymphocyte assay without metabolic activation.
Adefovirs ierosināja hromosomu aberācijas in vitro cilvēka perifēro asiņu limfocītu testā bez metaboliskas aktivācijas.
In long-term carcinogenicity studies in rats and mice with adefovir dipivoxil, no treatment-related increase in tumour incidence was found in mice or rats (systemic exposures approximately 10 and 4 times those achieved in humans at the therapeutic dose of 10 mg/ day, respectively).
Tā kā ilgstoši kancerogenitātes pētījumi žurkām un pelēm ar adefovira dipivoksilu ārstēšanu, ne pelēm, ne žurkām neatklāja audzēju saistītu sastopamības palielināšanos (sistēmiskā iedarbība aptuveni attiecīgi 10 un 4 reizes lielāka nekā tā, kas tiek sasniegta cilvēkam, lietojot terapeitisko devu – 10 mg dienā).
Pregelatinised starch Croscarmellose sodium Lactose monohydrate Talc Magnesium stearate
Preželatinizēta ciete Kroskarmelozes nātrija sāls Laktozes monohidrāts Talks Magnija stearāts
Keep the bottle tightly closed.
Uzglabāt cieši noslēgtā pudelē.
Hepsera is supplied in high-density polyethylene (HDPE) bottles with a child-resistant closure.
Hepsera ir augsta blīvuma polietilēna (ABPE) pudelēs ar bērniem neatveramu aizdari.
Each bottle contains 30 tablets, silica gel desiccant and fibre packing material.
Katra pudele satur 30 tabletes, silīcija dioksīda mitruma absorbentu un šķiedras iepakojuma materiālu.
The following pack sizes are available: outer cartons containing 1 x 30 tablet and 3 x 30 tablet bottles.
Pieejami šāda lieluma iepakojumi: ārējās kārbiņas, kuras satur 1 x 30 tabletes un 3 x 30 tabletes pudelītēs.
06 March 2003 Date of last renewal:
2003. gada 6. marts Pēdējais pārreģistrācijas datums:
06 March 2008
2008. gada 6. marts
Dublin Ireland
Dublin Īrija
The Marketing Authorisation Holder will submit the PSURs on a yearly basis.
Reģistrācijas apliecības īpašnieks reizi gadā iesniegs PSUR (Periodic Safety Update Reports).
17 A.
17 PIELIKUMS III
18 PARTICULARS TO APPEAR ON THE OUTER PACKAGING AND THE IMMEDIATE PACKAGING
MARĶĒJUMA TEKSTS
CARTON AND BOTTLE LABELLING
KĀRBIŅAS UN PUDELES MARĶĒJUMA TEKSTS
Hepsera 10 mg tablets Adefovir dipivoxil
Hepsera 10 mg tabletes Adefovir dipivoxil
Each tablet contains 10 mg adefovir dipivoxil.
Katra tablete satur 10 mg adefovira dipivoksila.
Contains lactose monohydrate, see package leaflet for further information.
Satur laktozes monohidrātu, sīkāku informāciju skatīt lietošanas instrukcijā.
3 x 30 tablets.
3 x 30 tabletes.
EU/ 1/ 03/ 251/ 001 30 tablets EU/ 1/ 03/ 251/ 002 3 x 30 tablets
EU/ 1/ 03/ 251/ 001 30 tabletes EU/ 1/ 03/ 251/ 002 3 x 30 tabletes
Hepsera [outer packaging only]
Hepsera [tikai uz ārējā iepakojuma]
21 PACKAGE LEAFLET
LIETOŠANAS INSTRUKCIJA
Hepsera 10 mg tablets Adefovir dipivoxil
Hepsera 10 mg tabletes Adefovira dipivoksils
Never pass it on to others.
Nekad nedodiet tās citiem.
if their symptoms seem the same as yours.
šiem cilvēkiem ir līdzīgi simptomi.
- If you notice any side effects that you are worried about, whether they are listed in this leaflet or
- Ja Jūs novērojat jebkādas blakusparādības, kas šajā instrukcijā nav minētas vai kāda no
not, talk to your doctor or pharmacist.
minētajām blakusparādībām Jums izpaužas smagi, lūdzu izstāstiet to savam ārstam vai farmaceitam.
What Hepsera is and what it is used for 2.
Kas ir Hepsera un kādam nolūkam to lieto 2.
Before you take Hepsera 3.
Pirms Hepsera lietošanas 3.
How to take Hepsera 4.
Kā lietot Hepsera 4.
How to store Hepsera 6.
Kā uzglabāt Hepsera 6.
WHAT HEPSERA IS AND WHAT IT IS USED FOR
KAS IR HEPSERA UN KĀDAM NOLŪKAM TO LIETO
What Hepsera is Hepsera belongs to a group of medicines called antiviral medicines.
Kas ir Hepsera Hepsera pieder zāļu grupai, ko sauc par pretvīrusu zālēm.
What it is used for Hepsera is used to treat chronic hepatitis B, an infection with hepatitis B virus (HBV), in adults.
Kādam nolūkam to lieto Hepsera lieto hroniska B hepatīta vīrusa (HBV) infekcijas ārstēšanai pieaugušajiem.
Infection with the hepatitis B virus leads to damage to the liver.
B hepatīta vīrusa infekcija izraisa aknu bojājumu.
Hepsera reduces the amount of the virus in your body, and has been shown to reduce liver damage.
Hepsera mazina vīrusu daudzumu Jūsu organismā, un pierādīts, ka tas mazina aknu bojājumu.
BEFORE YOU TAKE HEPSERA
PIRMS HEPSERA LIETOŠANAS
Do not take Hepsera
Nelietojiet Hepsera šādos gadījumos
• If you are allergic (hypersensitive) to adefovir, adefovir dipivoxil or any of the other ingredients of Hepsera.
• Ja Jums ir alerģija (paaugstināta jutība) pret adefoviru, adefovira dipivoksilu vai kādu citu Hepsera sastāvdaļu.
Tell your doctor at once if you could be allergic (hypersensitive) to adefovir, adefovir dipivoxil or any of the other ingredients of Hepsera.
Nekavējoties ziņojiet savam ārstam, ja pastāv iespēja, ka jums var būt alerģija (paaugstināta jūtība) pret adefoviru, adefovira dipivoksilu vai kādu citu Hepsera sastāvdaļu.
Take special care with Hepsera
Īpaša piesardzība, lietojot Hepsera, nepieciešama šādos gadījumos
• Tell your doctor if you have had kidney disease, or if tests have shown problems with your kidneys.
• Ziņojiet savam ārstam, ja Jums iepriekš bijusi nieru slimība vai izmeklējumos ir atklāti nieru darbības traucējumi.
Hepsera can affect the way your kidneys work.
Hepsera var ietekmēt Jūsu nieru darbību.
Your doctor should run tests to check your kidneys and liver are working properly, before and during your treatment.
Jūsu ārstam jānozīmē izmeklējumi, lai pārbaudītu Jūsu nieru un aknu darbību pirms ārstēšanas un ārstēšanas laikā.
Depending on the results, your doctor may change how often you take Hepsera.
Atkarībā no rezultātiem Jūsu ārsts var mainīt Hepsera lietošanas biežumu.
• Do not use Hepsera in children or adolescents under 18 years of age.
• Hepsera nedrīkst lietot bērni un pusaudži līdz 18 gadu vecumam.
If you are over 65 years of age your doctor may monitor your health more closely.
Ja esat vecāks par 65 gadiem, ārstam ieteicams uzraudzīt Jūsu veselības stāvokli biežāk.
• Don’ t stop taking Hepsera without your doctor’ s advice.
• Nepārtrauciet Hepsera lietošanu, iepriekš nekonsultējoties ar ārstu.
22 • After stopping Hepsera tell your doctor immediately about any new, unusual or worsening symptoms that you notice after stopping treatment.
23 • Pēc Hepsera ārstēšanas pārtraukšanas nekavējoties ziņojiet ārstam par jebkuriem jauniem, neparastiem vai smagākiem simptomiem, ko pamanījāt pēc ārstēšanas pārtraukšanas.
Some patients have had symptoms or blood tests indicating that their hepatitis has worsened after stopping treatment with Hepsera.
Dažiem pacientiem, pārtraucot ārstēšanu ar Hepsera, ir bijuši simptomi vai asins analīžu rezultāti, kas liecinājuši par hepatīta pasliktināšanos.
It’ s best for your doctor to monitor your health after stopping treatment with Hepsera.
Tāpēc ieteicams, lai pēc Hepsera ārstēšanas pārtraukšanas ārsts uzraudzītu Jūsu veselības stāvokli.
You may need blood tests for several months after treatment.
Iespējams, Jums būs jāveic asins analīžu pārbaudes vēl vairākus mēnešus pēc ārstēšanas.
• Once you start taking Hepsera:
• Pēc Hepsera lietošanas uzsākšanas:
look out for possible signs of lactic acidosis – see section 4, Possible side effects. your doctor should order blood tests every three months to check your medicine is keeping your chronic hepatitis B infection under control.
Jūsu ārstam jānozīmē asins analīzes katrus trīs mēnēšus, lai pārbaudītu, vai Jūsu zāles kontrolē hroniskā B hepatīta infekcijas gaitu.
• Take care not to infect other people.
• Ievērojiet atbilstošu piesardzību, lai novērstu citu cilvēku inficēšanu.
Hepsera does not reduce the risk of passing on HBV to others through sexual contact or blood contamination.
Hepsera nemazina risku nodot HBV citiem dzimumkontakta ceļā vai ar inficētām asinīm.
You must continue to take precautions to avoid this.
Jums jāturpina ievērot piesardzību, lai izvairītos no tā.
A vaccine is available to protect those at risk from becoming infected with HBV.
Ir pieejama vakcīna, kas pasargā riska grupu cilvēkus no inficēšanās ar HBV.
• If you are HIV positive this medicine will not control your HIV infection.
• Ja esat HIV pozitīvs, ar šo zāļu palīdzību nebūs iespējams kontrolēt Jūsu HIV infekciju.
• Tell your doctor or pharmacist if you are taking any other medicines or have recently taken any, including medicines and herbal products obtained without a prescription.
• Pastāstiet ārstam vai farmaceitam par visām zālēm, kuras lietojat vai pēdējā laikā esat lietojis, ieskaitot zāles un homeopātiskos līdzekļus, ko var iegādāties bez receptes.
• It is especially important to tell your doctor if you are taking or have recently taken any of the following medicines which may damage your kidneys, or interact with Hepsera:
• Īpaši svarīgi pastāstīt ārstam, ja pašlaik lietojat vai nesen esat lietojis kādas no sekojošām zālēm, kas var kaitēt Jūsu nierēm vai mijiedarboties ar Hepsera:
vancomycin and aminoglycosides, used for bacterial infections amphotericin B, for fungal infections foscarnet, cidofovir or tenofovir disoproxil fumarate, for viral infections pentamidine, for other types of infection.
vankomicīns un aminoglikozīdi, kurus lieto bakteriālo infekciju ārstēšanai; amfotericīns B sēnīšu infekciju ārstēšanai; foskarnets, cidofovirs vai tenofovira dizoproksilfumarāts, vīrusa infekciju ārstēšanai; pentamidīns citu infekciju tipu ārstēšanai.
Taking Hepsera with food and drink
Hepsera lietošana kopā ar uzturu
Hepsera can be taken with or without food.
Hepsera var lietot ēšanas laikā vai tukšā dūšā.
• Tell your doctor immediately if you are pregnant or planning to become pregnant.
• Nekavējoties ziņojiet savam ārstam, ja esat grūtniece vai plānojat grūtniecību.
It is not known whether Hepsera is safe to use during human pregnancy.
Nav zināms, vai Hepsera lietošana cilvēkiem grūtniecības laikā ir droša.
• Use an effective method of contraception to avoid becoming pregnant if you are a woman of child-bearing age taking Hepsera.
• Lietojiet efektīvu kontracepcijas metodi, lai izsargātos no grūtniecības, ja esat reproduktīvā vecuma sieviete un lietojiet Hepsera.
• Do not breast-feed while taking Hepsera.
• Nebarojiet bērnu ar krūti, ja lietojat Hepsera.
It is not known whether the active substance in this medicine passes into breast milk.
Nav zināms, vai šo zāļu aktīvā viela izdalās ar mātes pienu.
Hepsera contains lactose If you are lactose-intolerant, or if you have been told that you have an intolerance to some sugars, talk to your doctor before taking Hepsera.
Hepsera satur laktozi Ja Jums ir laktozes nepanesamība, vai arī ja Jums kādreiz ir teikts, ka Jums ir kādu cukuru nepanesība, konsultējaties ar savu ārstu pirms Hepsera lietošanas.
HOW TO TAKE HEPSERA
KĀ LIETOT HEPSERA
It is important to take Hepsera exactly as your doctor has told you to make sure that your medicine is fully effective and to reduce the development of resistance to the treatment.
Vienmēr lietojiet Hepsera tieši tā, kā ārsts Jums stāstījis, lai nodrošinātu zāļu pilnīgu efektivitāti un mazinātu rezistences veidošanos pret ārstēšanu.
Check with your doctor or pharmacist if you are not sure how to take Hepsera.
Hepsera lietošanas neskaidrību gadījumā vaicājiet ārstam vai farmaceitam.
• The usual dose is one 10 mg tablet each day, taken with or without food.
• Ieteicamā deva ir viena 10 mg tablete katru dienu tukšā dūšā vai ēšanas laikā.
• A different dose may be given to patients with kidney problems.
• Pacientiem ar nieru darbības traucējumiem var tikt parakstītas citas devas.
If you take more Hepsera than you should
Ja esat lietojis Hepsera vairāk nekā noteikts
If you accidentally take too many Hepsera tablets, contact your doctor or nearest hospital immediately.
Ja nejauši esat lietojis pārāk daudz Hepsera tablešu, nepieciešams nekavējoties vērsties pie sava ārsta vai tuvākajā slimnīcā.
If you miss a dose or you vomit
Ja esat izlaidis Hepsera devu vai Jums ir vemšana
It is important not to miss a dose.
Ir svarīgi, lai Jūs neizlaistu nevienu devu.
• If you do miss a dose of Hepsera, take it as soon as you can, and then take your next scheduled dose at its regular time.
• Ja esat izlaidis Hepsera devu, ieņemiet to, cik ātri vien iespējams, un nākamo plānoto devu lietojiet parastajā laikā.
• If it is nearly time for your next dose, skip the missed dose.
• Ja ir gandrīz pienācis nākamās devas lietošanas laiks, izlaisto devu nelietojiet.
Do not take a double dose (two doses close together).
Nelietojiet dubultu devu (divas devas ar mazu starplaiku), lai aizvietotu aizmirsto devu.
• If you are sick (vomit) less than 1 hour after taking Hepsera take another tablet.
• Ja Jums ir bijusi slikta dūša (vemšana) mazāk kā stundu pēc Hepsera lietošanas, lietojiet vēl vienu tableti.