qanastek/EMEA-V3 huggingface dataset:
Long-term exposure (at least 48 weeks) The proportion of patients who had adverse, clinically significant changes in weight gain, glucose, total/ LDL/ HDL cholesterol or triglycerides increased over time.
Ilgstoša ārstēšana (vismaz 48 nedēļas) Pacientu daudzums, kam bija nevēlamas, klīniski nozīmīgas ķermeņa masas palielināšanās, glikozes, kopējā/ ZBL/ ABL holesterīna vai triglicerīdu līmeņa pārmaiņas, laika gaitā palielinājās.
In adult patients who completed 9-12 months of therapy, the rate of increase in mean blood glucose slowed after approximately 4-6 months.
Pieaugušiem pacientiem, kurus ārstēja 9 – 12 mēnešus, vidējā glikozes līmeņa palielināšanās ātrums samazinājās apmēram pēc 4 – 6 mēnešiem.
Additional information on special populations In clinical trials in elderly patients with dementia, olanzapine treatment was associated with a higher incidence of death and cerebrovascular adverse reactions compared to placebo (see also section 4.4).
Papildu informācija par īpašām pacientu grupām Klīniskajos pētījumos, kuros piedalījās ar demenci slimojoši gados veci pacienti, olanzapīna terapija bija saistīta ar biežākiem nāves gadījumiem un cebrebrovaskulārām blakusparādībām, salīdzinot ar placebo (skatīt arī apakšpunktu 4. 4).
Very common adverse reactions associated with the use of olanzapine in this patient group were abnormal gait and falls.
Ļoti biežas nevēlamās blakusparādības saistībā ar olanzapīna lietošanu šajā pacientu grupā bija patoloģiska gaita un kritieni.
Pneumonia, increased body temperature, lethargy, erythema, visual hallucinations and urinary incontinence were observed commonly.
Bieži novēroja pneimoniju, paaugstinātu ķermeņa temperatūru, letarģiju, ādas apsārtumu, redzes halucinācijas un urīna nesaturēšanu.
In clinical trials in patients with drug-induced (dopamine agonist) psychosis associated with Parkinson’ s disease, worsening of Parkinsonian symptomatology and hallucinations were reported very commonly and more frequently than with placebo.
Klīniskajos pētījumos, kuros piedalījās pacienti ar zāļu (dopamīna agonistu) izraisītu psihozi, kas bija saistīta ar Parkinsona slimību, ļoti bieži tika ziņots par parkinsonisma simptomu pasliktinājumu un halucinācijām, ko novēroja biežāk nekā ar placebo.
In one clinical trial in patients with bipolar mania, valproate combination therapy with olanzapine resulted in an incidence of neutropenia of 4.1%; a potential contributing factor could be high plasma valproate levels.
Vienā klīniskajā pētījumā, kurā piedalījās pacienti ar bipolāru māniju, valproāta un olanzapīna kombinētā terapija par 4, 1% palielināja neitropēnijas biežumu; iespējamais veicinošais faktors varētu būt valproāta augstā koncentrācija plazmā.
Olanzapine administered with lithium or valproate resulted in increased levels (≥ 10%) of tremor, dry mouth, increased appetite, and weight gain.
Lietojot olanzapīnu kopā ar litiju vai valproātu, rezultātā palielinājās trīces, sausuma mutē, palielinātas ēstgribas un ķermeņa masas pieauguma biežums (≥10%).
Speech disorder was also reported commonly.
Bieži tika ziņots arī par runas traucējumiem.
During treatment with olanzapine in combination with lithium or divalproex, an increase of ≥ 7% from baseline body weight occurred in 17.4% of patients during acute treatment (up to 6 weeks).
Olanzapīna ilgstoša lietošana (līdz
Long-term olanzapine treatment (up to 12 months) for recurrence prevention in patients with bipolar disorder was associated with an increase of ≥ 7% from baseline body weight in 39.9% of patients.
11 12 mēnešiem) recidīva profilaksei pacientiem ar bipolāriem traucējumiem 39, 9% pacientu bija saistīta ar ķermeņa masas palielināšanos par ≥ 7%, salīdzinot ar sākotnējo rādītāju.
Children and adolescents Olanzapine is not indicated for the treatment of children and adolescent patients below 18 years.
Bērni un pusaudži Olanzapīns nav indicēts bērnu un pusaudžu (līdz 18 gadu vecumam) ārstēšanai.
Although no clinical studies designed to compare adolescents to adults have been conducted, data from the adolescent trials were compared to those of the adult trials.
Lai gan klīniskie pētījumi, kuros būtu salīdzināti pusaudži un pieaugušie, nav veikti, dati no pētījumiem, kuros piedalījušies pusaudži, tika salīdzināti ar datiem no pētījumiem, kuros piedalījušies pieaugušie.
The following table summarises the adverse reactions reported with a greater frequency in adolescent patients (aged 13-17 years) than in adult patients or adverse reactions only identified during short-term clinical trials in adolescent patients.
Tālāk tabulā dots kopsavilkums par nevēlamajām blakusparādībām, par kurām pusaudži (13– 17 gadu vecumā) ziņojuši biežāk nekā pieaugušie vai kuras klīniskajos pētījumos novērotas vienīgi pusaudžiem.
The
Šķiet, ka pusaudžiem biežāk rodas klīniski nozīmīga ķermeņa masas palielināšanās (≥ 7%) salīdzinot ar pieaugušiem.
11 magnitude of weight gain and the proportion of adolescent patients who had clinically significant weight gain were greater with long-term exposure (at least 24 weeks) than with short-term exposure.
Ķermeņa masas palielināšanās apjoms un pusaudžu ar klīniski nozīmīgu ķermeņa masas palielināšanos proporcija bija lielāka ilgstošas preparāta lietošanas laikā( vismaz 24 nedēļas), salīdzinot ar īslaicīgu preparāta lietošanu.
Very common (≥ 10%), common (≥ 1% and < 10%).
Biežums ir šāds: ļoti bieži (≥ 10%), bieži (≥ 1% un < 10%).
Common:
Metabolisma un barošanās traucējumi Ļoti bieži: ķermeņa masas palielināšanās9, paaugstināts triglicerīdu līmenis10, palielināta ēstgriba.
Sedation (including: hypersomnia, lethargy, somnolence).
Bieži: paaugstināts holesterīna līmenis11 Nervu sistēmas traucējumi Ļoti bieži: sedācija (tostarp: hipersomnija, letarģija, miegainība).
Gastrointestinal disorders Common:
Kuņģa- zarnu trakta traucējumi Bieži: sausuma sajūta mutē.
Elevations of hepatic transaminases (ALT/ AST; see section 4.4).
Aknu un/ vai žultsceļu traucējumi Ļoti bieži: paaugstināts aknu transamināžu līmenis (AlAT/ AsAT; skatīt apakšpunktu 4. 4).
Decreased total bilirubin, increased GGT, elevated plasma prolactin levels12.
Izmeklējumi Ļoti bieži: paaugstināts kopējā bilirubīna līmenis, paaugstināta GGT koncentrācija, paaugstināta prolaktīna koncentrācija plazmā12.
9 Weight gain ≥ 7% of baseline body weight (kg) was very common and ≥ 15% of baseline body weight was common.
9 Ķermeņa masas palielināšanās par ≥ 7% no sākotnējās ķermeņa masas (kg) tika novērota ļoti bieži, bet ķermeņa masas palielināšanās par ≥ 15% no sākotnējās ķermeņa masas — bieži.
With long-term exposure (at least 24 weeks), approximately half of adolescent patients gained ≥ 15% and almost a third gained ≥ 25% of their baseline body weight.
Ilgstoši lietojot (vismaz 24 nedēļas), apmēram pusei pusaudžu vecuma pacientu ķermeņa masa palielinājās ≥ 15% un gandrīz trešdaļai ≥ 25% no sākotnējās ķermeņa masas.
Among adolescent patients, mean weight gain was greatest in patients who were overweight or obese at baseline.
Pusaudžu vidū vidējā ķermeņa masas palielināšanās bija vislielākā pacientiem, kam sākotnēji bija palielināta ķermeņa masa vai aptaukošanās.
10 Observed for fasting normal levels at baseline (< 1.016 mmol/ l) which increased to high (≥ 1.467 mmol/ l) and changes in fasting triglycerides from borderline at baseline (≥ 1.016 mmol/ l - < 1.467 mmol/ l) to high (≥ 1.467 mmol/ l).
10 Novērots ar sākotnēji normālu koncentrāciju tukšā dūšā (< 1, 016 mmol/ l), kas palielinājās līdz augstai (≥ 1, 467 mmol/ l), un triglicerīdu līmeņa izmaiņām tukšā dūšā no sākotnējas robežvērtības (≥ 1, 016 – < 1, 467 mmol/ l) līdz augstam (≥ 1, 467 mmol/ l).
11 Changes in total fasting cholesterol levels from normal at baseline (< 4.39 mmol/ l) to high (≥ 5.17 mmol/ l) were observed commonly.
11 Bieži novēroja kopējā holesterīna koncentrācijas izmaiņas tukšā dūšā no normālas vērtības sākumā (< 4, 39 mmol) līdz augstai (≥ 5, 17 mmol/ l).
Changes in total fasting cholesterol levels from borderline at baseline (≥ 4.39 - < 5.17 mmol/ l) to high (≥ 5.17 mmol/ l) were very common.
Ļoti bieži novēroja kopējā holesterīna koncentrācijas izmaiņas tukšā dūšā no robežvērtības sākumā (≥ 4, 39 – < 5, 17 mmol) līdz augstai (≥ 5, 17 mmol).
12 Elevated plasma prolactin levels were reported in 47.4% of adolescent patients.
12 Par paaugstinātu prolaktīna koncentrāciju ziņots 47, 4% pacientu pusaudžu vecumā.
If signs and symptoms of overdose consistent with post injection syndrome are observed, appropriate supportive measures should be taken (see section 4.4).
Ja novēro pārdozēšanas pazīmes un simptomus, kas atbilst pēcinjekcijas sindromam, jāveic atbilstoši pasākumi (skatīt apakšpunktu 4. 4).
While overdose is less likely with parenteral than oral medication, reference information for oral olanzapine overdose is presented below:
12 Tā kā ar parenterāli ievadāmām zāļu formām pārdozēšana ir mazāk iespējama nekā ar iekšķīgi lietojamām zālēm, tālāk ir sniegta informācija atsaucei, kas iegūta no iekšķīgi lietojama olanzapīna pārdozēšanas gadījumiem.
Signs and symptoms Very common symptoms in overdose (> 10% incidence) include tachycardia, agitation/ aggressiveness, dysarthria, various extrapyramidal symptoms, and reduced level of consciousness ranging from sedation to coma.
Pazīmes un simptomi Ļoti bieži pārdozēšanas simptomi (sastopamība > 10%) ietver tahikardiju, uzbudinājumu / agresivitāti, dizartriju, dažādus ekstrapiramidālus simptomus un pazeminātu apziņas līmeni (no sedācijas līdz komai).
Other medically significant sequelae of overdose include delirium, convulsion, coma, possible neuroleptic malignant syndrome, respiratory depression, aspiration, hypertension or hypotension, cardiac arrhythmias (< 2% of overdose cases) and cardiopulmonary arrest.
Pie citiem medicīniski nozīmīgiem pārdozēšanas simptomiem pieder delīrijs, krampji, koma, iespējams, ļaundabīgs neiroleptisks sindroms, elpošanas nomākums, aspirācija, hipertensija vai hipotensija, sirds aritmija (< 2% pārdozēšanas gadījumu) un sirds un plaušu darbības apstāšanās.
Fatal outcomes have been reported for acute oral overdoses as low as 450 mg but survival has also been reported following acute overdose of approximately 2 g of oral olanzapine.
Ziņots par letālu iznākumu pēc akūtas pārdozēšanas pat ar tik mazu iekšķīgi lietotu devu kā 450 mg, taču tajā pat laikā ir ziņots par izdzīvošanu pēc akūtas pārdozēšanas ar aptuveni 2 g lielu iekšķīgi lietotu olanzapīna devu.
Management of overdose There is no specific antidote for olanzapine.
Pārdozēšanas ārstēšana Olanzapīnam specifiska antidota nav.
Symptomatic treatment and monitoring of vital organ function should be instituted according to clinical presentation, including treatment of hypotension
Atbilstoši pacienta klīniskajam stāvoklim jāsāk simptomātiska ārstēšana un dzīvībai svarīgo orgānu darbības monitorings, tostarp hipotensijas un asinsrites kolapsa ārstēšana un elpošanas funkcijas atbalstīšana.
Do not use epinephrine, dopamine, or other sympathomimetic agents with beta-agonist activity since beta stimulation may worsen hypotension.
Nelietojiet epinefrīnu, dopamīnu vai citus simpatomimētiskos līdzekļus ar beta agonista darbību, jo beta stimulācija var pastiprināt hipotensiju.
Cardiovascular monitoring is necessary to detect possible arrhythmias.
Nepieciešama kardiovaskulāra monitorēšana, lai konstatētu iespējamo aritmiju.
Close medical supervision and monitoring should continue until the patient recovers.
Līdz pacients atveseļojas, jāturpina stingra medicīniska uzraudzība un monitorēšana.
Pharmacotherapeutic group: diazepines, oxazepines and thiazepines, ATC code N05A H03.
Farmakoterapeitiskā grupa: antipsihotisks līdzeklis, ATĶ kods N05A H03.
Olanzapine is an antipsychotic, antimanic and mood stabilising agent that demonstrates a broad pharmacologic profile across a number of receptor systems.
Olanzapīns ir antipsihotisks, pretmānijas un garastāvokli stabilizējošs līdzeklis, kam raksturīga plaša farmakoloģiska iedarbība uz vairākām receptoru sistēmām.
In preclinical studies, olanzapine exhibited a range of receptor affinities (Ki; < 100 nM) for serotonin 5-HT2A/ 2C, 5-HT3, 5-HT6; dopamine D1, D2, D3, D4, D5; cholinergic muscarinic receptors m1-m5; α -1 adrenergic; and histamine H1 receptors.
Preklīniskajos pētījumos olanzapīnam novērota afinitāte (Ki; < 100 nM) pret serotonīna 5HT2A/ 2C, 5HT3, 5HT6 receptoriem, dopamīna D1, D2, D3, D4, D5 receptoriem, holīnerģiskajiem muskarīna receptoriem (m1- m5); α1 adrenoreceptoriem un histamīna H1 receptoriem.
Animal behavioural studies with olanzapine indicated 5HT, dopamine, and cholinergic antagonism, consistent with the receptor-binding profile.
Dzīvnieku uzvedības pētījumi, izmantojot olanzapīnu, norādīja uz 5HT, dopamīna un holīnerģisku antagonismu, kas atbilst receptoru profilam, ar kuriem olanzapīns saistās.
Olanzapine demonstrated a greater in-vitro affinity for serotonin 5-HT2 than dopamine D2 receptors and greater 5-HT2 than D2 activity in vivo, models.
In vitro olanzapīnam bija lielāka afinitāte pret 5HT2 serotonīna receptoriem nekā pret dopamīna D2 receptoriem, bet in vivo modeļos — lielāka 5HT2 aktivitāte nekā D2 aktivitāte.
Electrophysiological studies demonstrated that olanzapine selectively reduced the firing of mesolimbic (A10) dopaminergic neurons, while having little effect on the striatal (A9) pathways involved in motor function.
Elektrofizioloģiskajos pētījumos pierādīts, ka olanzapīns selektīvi samazina mezolimbisko (A10) dopamīnerģisko neironu uzbudināmību, bet tam ir neliela ietekme uz striatālajiem (A9) mehānismiem, kas saistīti ar motorajām funkcijām.
Olanzapine reduced a conditioned avoidance response, a test indicative of antipsychotic activity, at doses below those producing catalepsy, an effect indicative of motor side-effects.
Devās, kas mazākas par katalepsiju (norāda uz motorām blakusparādībām) izraisošām devām, olanzapīns samazināja nosacītas izvairīšanās atbildes reakciju; tā ir pārbaude, kas liecina par antipsihotisku aktivitāti.
Unlike some other antipsychotic agents, olanzapine increases responding in an “ anxiolytic” test.
Atšķirībā no dažiem citiem antipsihotiskiem līdzekļiem olanzapīns palielina atbildes reakciju "anksiolītiskajā" pārbaudē.
The effectiveness of ZYPADHERA in the treatment and maintenance treatment of schizophrenia is consistent with the established effectiveness of the oral formulation of olanzapine.
ZYPADHERA efektivitāte šizofrēnijas ārstēšanā un balstterapijā atbilst iekšķīgi lietojamās olanzapīna zāļu formas apstiprinātajai efektivitātei.
In a Positron Emission Tomography (PET) study in patients treated with ZYPADHERA (300 mg/ 4 weeks), mean D2 receptor occupancy was 60% or higher at the end of a 6 month period, a level consistent with that found during treatment with oral olanzapine.
Pozitronu emisijas tomogrāfijas (PET) pētījumā, kurā piedalījās ar ZYPADHERA ārstēti pacienti (300 mg 4 nedēļās), 6 mēnešu perioda beigās vidējā saistība ar D2 receptoriem bija 60% vai augstāka, un šāds līmenis atbilda tam, kāds bija konstatēts ar iekšķīgi lietojamu olanzapīnu.
A total of 1469 patients with schizophrenia were included in 2 pivotal trials:
Kopumā 2 pamatpētījumos piedalījās 1469 pacienti, kas slimoja ar šizofrēniju.
The first, an 8-week, placebo controlled trial conducted in adult patients (n=404) who were experiencing acute psychotic symptoms.
13 Pirmajā pētījumā, kas bija 8 nedēļas ilgs, placebo kontrolēts pētījums, piedalījās pieauguši pacienti (n=404), kam novēroja akūtus psihotiskus simptomus.
Patients were randomized to receive injections of ZYPADHERA 405 mg every 4 weeks, 300 mg every 2 weeks, 210 mg every 2 weeks, or placebo every 2 weeks.
Pacienti tika pakļauti nejaušināšanai, lai saņemtu vai nu ZYPADHERA injekcijas devā 405 mg ik pēc 4 nedēļām, 300 mg ik pēc 2 nedēļām, 210 mg ik pēc divām nedēļām vai placebo ik pēc 2 nedēļām.
No oral antipsychotic supplementation was allowed.
Terapijas papildināšana ar iekšķīgi lietojamiem antipsihotiskiem līdzekļiem nebija atļauta.
Total Positive and Negative Symptom Scores (PANSS) showed significant improvement from baseline (baseline mean Total PANSS Score 101) to endpoint (mean changes -22.57, -26.32, -22.49 respectively) with each dose of ZYPADHERA (405 mg every 4 weeks, 300 mg every 2 weeks, and 210 mg every 2 weeks) as compared to placebo (mean change -8.51).
Kopējā pozitīvo un negatīvo simptomu skala (PANSS) liecināja par vērā ņemamu uzlabojumu laikā no pētījuma sākuma (vidējais sākotnējais kopējais PANSS rādītājs 101) līdz beigām (vidējās izmaiņas attiecīgi - 22, 57, - 26, 32, - 22, 49) ar visām ZYPADHERA devām (405 mg ik pēc 4 nedēļām, 300 mg ik pēc 2 nedēļām un 210 mg ik pēc 2 nedēļām), salīdzinot ar placebo (vidējās izmaiņas - 8, 51).
Visitwise mean change from baseline to endpoint in PANSS Total score indicated that by Day 3, patients in the 300 mg/ 2 weeks and 405 mg/ 4 weeks treatment groups had statistically significantly greater reductions in PANSS Total score compared to placebo (-8.6, -8.2, and -5.2, respectively).
Vidējās kopējā rādītāja izmaiņas no pētījuma sākuma līdz beigām pa vizītēm liecināja, ka 3. dienā pacientiem grupās, kurās deva bija 300 mg ik pēc 2 nedēļām un 405 mg ik pēc 4 nedēļām, kopējā PANSS rādītāja izmaiņas bija izteiktākas (statistiski nozīmīgi) nekā placebo (attiecīgi - 8, 6, - 8, 2 un- 5, 2).
All 3 ZYPADHERA treatment groups showed statistically significantly greater improvement than placebo beginning by end of Week 1.
Visās 3 ZYPADHERA terapijas grupās konstatēja statistiski nozīmīgi lielāku uzlabojumu nekā placebo, sākot no 1. nedēļas beigām.
These results support efficacy for ZYPADHERA over 8 weeks of treatment and a drug effect that was observed as early as 1 week after starting treatment with ZYPADHERA.
Šie rezultāti apliecina ZYPADHERA efektivitāti 8 nedēļu terapijā, un zāļu efektu novēroja jau 1 nedēļu pēc tam, kad bija sākta ārstēšana ar ZYPADHERA.
The second, a long term study in clinically stable patients (n=1065) (baseline mean Total PANSS Score 54.33 to 57.75) who were initially treated with oral olanzapine for 4 to 8 weeks and then switched to continue on oral olanzapine or to ZYPADHERA for 24 weeks.
Otrajā ilgtermiņa pētījumā, kurā piedalījās pacienti ar stabilu klīnisko stāvokli (n=1065) (sākotnējais vidējais PANSS rādītājs 54, 33 līdz 57, 75), kas sākotnēji 4 – 8 nedēļas tika ārstēti ar iekšķīgi lietojamu olanzapīnu un pēctam turpināja saņemt iekšķīgi lietojamu olanzapīnu vai pārgāja uz ZYPADHERA lietošanu 24 nedēļu garumā.
ZYPADHERA treatment groups of 150 mg and 300 mg given every 2 weeks (doses pooled for analysis) and 405 mg given every 4 weeks were non inferior to the combined doses of 10, 15 and 20 mg of oral olanzapine (doses pooled for analysis) as measured by rates of
ZYPADHERA grupās, kurās lietoja 150 mg un 300 mg reizi 2 nedēļās (analīzei šīs devas tika apvienotas) un 405 mg reizi 4 nedēļās, rezultāti nebija sliktāki kā ar iekšķīgi lietojama olanzapīna kombinētajām 10, 15 un 20 mg devām (analīzei šīs devas tika apvienotas), vērtējot pēc šizofrēnijas simptomu saasinājuma (saasinājumu biežums attiecīgi 10%, 10% 7%).
Exacerbation was measured by worsening of items on the PANSS derived BPRS Positive scale and hospitalization due to worsening of positive psychotic symptoms.
Saasinājums tika noteikts kā PANSS parametru pasliktināšanās, atvasinot no BPRS pozitīvās skalas, un hospitalizācija pozitīvo psihotisko simptomu saasinājuma dēļ.
The combined 150 mg and 300 mg/ 2 week treatment group was non inferior to the 405 mg/ 4 week treatment group (exacerbation rates 10% for each group) at 24 weeks after randomisation.
Kombinētajā grupā, kurā lietoja 150 mg un 300 mg reizi 2 nedēļās, rādītāji nebija sliktāki kā grupā, kurā lietoja 405 mg reizi 4 nedēļās (saasinājumu biežums katrā grupā 10%) 24 nedēļas pēc nejaušināšanas.
Paediatric population ZYPADHERA has not been studied in the paediatric population.
Bērni ZYPADHERA lietošana bērniem nav pētīta.
The experience in adolescents (ages 13 to 17 years) is limited to short term oral olanzapine efficacy data in schizophrenia (6 weeks) and mania associated with bipolar I disorder (3 weeks), involving less than 200 adolescents.
Pieredze ar pusaudžiem (13 – 17 gadu vecumā) ir ierobežota — pieejami vienīgi dati par efektivitāti īstermiņā šizofrēnijas (6 nedēļas) un ar I tipa bipolāriem traucējumiem saistītas mānijas (3 nedēļas) ārstēšanā; dati apkopoti par mazāk nekā 200 pusaudžiem.
Oral olanzapine was used as a flexible dose starting with 2.5 and ranging up to 20 mg/ day.
Olanzapīnu lietoja dažādās devās, no 2, 5 līdz 20 mg dienā.
During treatment with oral olanzapine, adolescents gained significantly more weight compared with adults.
Ārstēšanas ar olanzapīnu laikā pusaudžiem, salīdzinot ar pieaugušajiem, bija būtiski izteiktāka ķermeņa masas palielināšanās.
The magnitude of changes in fasting total cholesterol, LDL cholesterol, triglycerides, and prolactin (see sections 4.4 and 4.8) were greater in adolescents than in adults.
Glikozes līmeņa tukšā dūšā, ZBL holesterīna, triglicerīdu un prolaktīna koncentrācijas izmaiņas (skatīt apakšpunktu 4. 4 un 4. 8) pusaudžiem bija izteiktākas nekā pieaugušajiem.
There are no data on maintenance of effect and limited data on long term safety (see sections 4.4 and 4.8).
Nav datu par efekta saglabāšanos, bet datu par drošību ilgtermiņā ir ierobežoti (skatīt apakšpunktu 4. 4 un 4. 8).
Olanzapine is metabolised in the liver by conjugative and oxidative pathways.
Olanzapīns metabolizējas aknās, konjugējoties un oksidējoties.
The major circulating metabolite is the 10-N-glucuronide.
Galvenais cirkulējošais metabolīts ir 10- N- glikuronīds.
Cytochromes P450-CYP1A2 and P450-CYP2D6 contribute to the formation of the N-desmethyl and 2-hydroxymethyl metabolites; both exhibited significantly less in vivo pharmacological activity than olanzapine in animal studies.
Citohroms P450- CYP1A2 un P450- CYP2D6 veicina N- demetil - un 2 - hidroksimetilmetabolītu veidošanos; pētījumos ar dzīvniekiem abiem šiem metabolītiem in vivo konstatēta būtiski mazāka farmakoloģiskā aktivitāte nekā olanzapīnam.
The predominant pharmacologic activity is from the parent, olanzapine.
Galvenā farmakaloģiskā darbība piemīt sākotnējai zāļu vielai — olanzapīnam.
After a single IM injection with ZYPADHERA the slow dissolution of the olanzapine pamoate salt in muscle tissue begins immediately and provides a slow continuous release of olanzapine for more than four weeks.
Pēc ZYPADHERA vienreizējas i. m. injekcijas muskuļaudos nekavējoties sākas olanzapīna pamoāta sāls lēna šķīšana, kas nodrošina olanzapīna lēnu un ilgstošu izdalīšanos vairāk nekā četru nedēļu garumā.
The release becomes diminishingly smaller within eight to twelve weeks.
Laikā no astoņām līdz divpadsmit nedēļām izdalīšanās arvien samazinās.
Antipsychotic supplementation is not required at the initiation of ZYPADHERA treatment (see section 4.2).
Uzsākot ZYPADHERA terapiju, papildu antipsihotisko līdzekļu lietošana nav nepieciešama (skatīt apakšpunktu 4. 2).
The combination of the release profile and the dosage regimen (IM injection every two or four weeks) result in sustained olanzapine plasma concentrations.
Izdalīšanās profils un dozēšanas shēma (i. m. injekcija reizi divās vai četrās nedēļās) nodrošina noturīgu olanzapīna koncentrāciju plazmā.
Plasma concentrations remain measurable for several months after each ZYPADHERA injection.
Nosakāma zāļu koncentrācija plazmā pēc katras ZYPADHERA injekcijas saglabājas vairākus mēnešus.
The half-life of olanzapine after ZYPADHERA is 30 days compared to 30 hours following oral administration.
Olanzapīna eliminācijas pusperiods pēc ZYPADHERA lietošanas ir 30 dienas; salīdzinājumam, pēc iekšķīgas lietošanas tas ir 30 stundas.
The absorption and elimination are complete approximately six to eight months after the last injection.
14 Uzsūkšanās un eliminācija ir pilnībā beigusies aptuveni sešus līdz astoņus mēnešus pēc pēdējās injekcijas.
Oral olanzapine is rapidly distributed.
Iekšķīgas lietošanas gadījumā notiek ātra olanzapīna izkliede.
The plasma protein binding of olanzapine is about 93% over the concentration range of 7 to about 1000 ng/ mL.
Olanzapīna saistīšanās ar plazmas olbaltumvielām visā koncentrāciju diapazonā no 7 līdz 1000 ng/ ml ir aptuveni 93%.
In plasma, olanzapine is bound to albumin and α 1-acid glycoprotein.
Plazmā olanzapīns saistās ar albumīniem un α1- skābo glikoproteīnu.
Olanzapine plasma clearance after oral olanzapine is lower in females (18.9 l/ hr) versus males (27.3 l/ hr), and in non-smokers (18.6 l/ hr) versus smokers (27.7 l/ hr).
Olanzapīna plazmas klīrenss pēc olanzapīna perorālas lietošanas sievietēm (18, 9 l/ h) ir zemāks nekā vīriešiem (27, 3 l/ h), un nesmēķētājiem (18, 6 l/ h) ir zemāks nekā smēķētājiem (27, 7 l/ h).
Similar pharmacokinetic differences between males and females and smokers and nonsmokers were observed in ZYPADHERA clinical trials.
Līdzīgas farmakokinētikas atšķirības starp vīriešiem un sievietēm un smēķētājiem un nesmēķētājiem novēroja ZYPADHERA klīniskajos pētījumos.
However, the magnitude of the impact of gender, or smoking on olanzapine clearance is small in comparison to the overall variability between individuals.
Tomēr dzimuma vai smēķēšanas ietekme uz olanzapīna klīrensu ir neliela, salīdzinot ar vispārējo mainību cilvēku vidū.
After repeated IM injections with 150 to 300 mg ZYPADHERA every two weeks, the 10th to 90th percentile of steady-state plasma concentrations of olanzapine were between 4.2 and 73.2 ng/ ml.
Pēc atkārtotām i. m. injekcijām, lietojot 150 – 300 mg ZYPADHERA reizi divās nedēļās, 10. – 90. procentīles olanzapīna līdzsvara koncentrācija plazmā bija 4, 2 – 73, 2 ng/ ml robežās.
The plasma concentrations of olanzapine observed across the dose range of 150mg every 4 weeks to 300mg every 2 weeks illustrate increased systemic olanzapine exposure with increased ZYPADHERA doses.
Olanzapīna koncentrācija plazmā, lietojot no 150 mg ik pēc 4 nedēļām līdz 300 mg ik pēc 2 nedēļām, liecina, ka, pieaugot ZYPADHERA devai, palielinās olanzapīna sistēmiskā iedarbība.
During the initial three months of treatment with ZYPADHERA, accumulation of olanzapine was observed but there was no additional accumulation during long-term use (12 months) in patients who were injected with up to 300 mg every two weeks.
Pirmajos trijos ZYPADHERA terapijas mēnešos pacientiem, kam injicēja līdz 300 mg reizi divās nedēļās, novēroja olanzapīna uzkrāšanos, taču ilgstošas lietošanas gadījumā (12 mēneši) papildu uzkrāšanos nenovēroja.
No specific investigations have been conducted in the elderly with ZYPADHERA.
Īpaši pētījumi par ZYPADHERA lietošanu gados vecākiem cilvēkiem nav veikti.
ZYPADHERA is not recommended for treatment in the elderly population (65 years and over) unless a well-tolerated and effective dosage regimen using oral olanzapine has been established.
ZYPADHERA neiesaka gados vecāku cilvēku ārstēšanai, ja vien nav noteikta labi panesama un efektīva dozēšanas shēma, izmantojot iekšķīgi lietojamu olanzapīnu.
In healthy elderly (65 and over) versus non-elderly subjects, the mean elimination half-life was prolonged (51.8 versus
Veseliem gados vecākiem cilvēkiem (no 65 gadu vecuma), salīdzinot ar vidēja vecuma indivīdiem, vidējais eliminācijas pusperiods bija pagarināts (51, 8 pret 33, 8 stundas), bet klīrenss bija samazināts (17, 5 pret 18, 2 l/ h).
The pharmacokinetic variability observed in the elderly is within the range for the non-elderly.
Farmakokinētisko rādītāju mainība, kas novērota vecāka gadagājuma pacientiem, iekļaujas vidēja vecuma indivīdiem novēroto rādītāju diapazonā.
In 44 patients with schizophrenia > 65 years of age, dosing from 5 to 20 mg/ day was not associated with any distinguishing profile of adverse events.
44 ar šizofrēniju slimojošiem pacientiem, kas bija vecāki par 65 gadiem, deva no 5 līdz 20 mg dienā nebija saistīta ar nekādu specifisku blakusparādību profilu.
In renally impaired patients (creatinine clearance < 10 ml/ min) versus healthy subjects, there was no significant difference in mean elimination half-life (37.7 versus 32.4 hours) or clearance (21.2 versus 25.0 l/ hr).
Pacientiem ar nieru darbības traucējumiem (kreatinīna klīrenss < 10 ml/ min), salīdzinot ar veseliem indivīdiem, vidējais eliminācijas pusperiods (37, 7 pret 32, 4 h) vai klīrenss (21, 2 pret 25, 0 l/ h) būtiski neatšķīrās.
A mass balance study showed that approximately 57% of radiolabelled olanzapine appeared in urine, principally as metabolites.
Masas līdzsvara pētījumā tika konstatēts, ka aptuveni 57% radioloģiski marķēta olanzapīna parādījās urīnā, galvenokārt metabolītu veidā.
Although patients with renal impairment were not studied with ZYPADHERA, it is recommended that a well-tolerated and effective dosage regimen using oral olanzapine is established in patients with renal impairment before treatment with ZYPADHERA is initiated (see section 4.2).
Lai gan ZYPADHERA lietošana pacientiem ar pavājinātu nieru darbību nav pētīta, ieteicams noteikt labi panesamu un efektīvu dozēšanas shēmu pacientiem ar pavājinātu nieru darbību, izmantojot iekšķīgi lietojamu olanzapīnu, pirms tiek sākta ārstēšana ar ZYPADHERA (skatīt apakšpunktu 4. 2).
In smoking subjects with mild hepatic dysfunction, mean elimination half-life (39.3 hours) of orally administered olanzapine was prolonged and clearance (18.0 l/ hr) was reduced analogous to non- smoking healthy subjects (48.8 hours and 14.1 l/ hr, respectively).
Smēķētājiem ar vieglu aknu disfunkciju iekšķīgi lietojama olanzapīna vidējais eliminācijas pusperiods bija pagarināts (39, 3 h), bet klīrenss — samazināts (18, 0 l/ h), analogi kā veseliem nesmēķētājiem (attiecīgi 48, 8 h un 14, 1 l/ h).
Although patients with hepatic impairment were not studied with ZYPADHERA, it is recommended that a well-tolerated and effective dosage regimen using oral olanzapine is established in patients with hepatic impairment before treatment with ZYPADHERA is initiated (see section 4.2).
Lai gan ZYPADHERA lietošana pacientiem ar pavājinātu aknu darbību nav pētīta, ieteicams noteikt labi panesamu un efektīvu dozēšanas shēmu pacientiem ar aknu darbības traucējumiem, izmantojot iekšķīgi lietojamu olanzapīnu, pirms tiek sākta ārstēšana ar ZYPADHERA (skatīt apakšpunktu 4. 2).
In a study of oral olanzapine given to Caucasians, Japanese, and Chinese subjects, there were no differences in the pharmacokinetic parameters among the three populations.
Iekšķīgi lietojama olanzapīna pētījumā, kurā piedalījās baltās rases pārstāvji, japāņi un ķīnieši, farmakokinētisko parametru atšķirības šajās trīs populācijās netika novērotas.
Preclinical safety studies were performed using olanzapine pamoate monohydrate.
Preklīniskie drošības pētījumi ir veikti, izmantojot olanzapīna pamoāta monohidrātu.
The main findings found in repeat-dose toxicity studies (rat, dog), in a 2-year rat carcinogenicity study, and in toxicity to reproduction studies (rat, rabbit) were limited to injection site reactions for which no NOAEL could be determined.
Svarīgākās atradnes atkārtotu devu toksicitātes pētījumos (žurkas, suņi), 2 gadus ilgos kancerogenitātes pētījumos ar žurkām un reproduktīvās toksicitātes pētījumos (žurkas, truši) aprobežojās ar reakcijām injekcijas vietā, kam nebija iespējams noteikt NOAEL.
No new toxic effect resulting from systemic exposure to olanzapine could be identified.
Nav konstatēta jauna toksiska iedarbība, ko rada olanzapīna sistēmiska iedarbība.
However, systemic concentrations in these studies were generally less than that seen at effect levels in the oral studies; thus the information on oral olanzapine is provided below for reference.
Tomēr sistēmiskā koncentrācija šajos pētījumos kopumā bija zemāka par attiecīgu efektu radošo koncentrāciju pētījumos ar iekšķīgi lietojamu olanzapīnu; tādēļ tālāk ir sniegti dati par iekšķīgi lietojamu olanzapīnu.
Acute (single-dose) toxicity Signs of oral toxicity in rodents were characteristic of potent antipsychotic compounds: hypoactivity, coma, tremors, clonic convulsions, salivation, and depressed weight gain.
15 Akūta (vienreizējas devas) toksiciāte Perorālas toksicitātes pazīmes grauzējiem bija tādas, kas raksturīgas spēcīgiem antipsihotiskiem savienojumiem: hipoaktivitāte, koma, trīce, kloniski krampji, siekalošanās un samazināts svara pieaugums.
The median lethal doses were approximately 210 mg/ kg (mice) and 175 mg/ kg (rats).
Vidējā letālā deva bija aptuveni 210 mg/ kg (pelēm) un 175 mg/ kg (žurkām).
Dogs tolerated single oral doses up to 100 mg/ kg without mortality.
Suņi devas līdz 100 mg/ kg panesa bez mirstības.
Clinical signs included sedation, ataxia, tremors, increased heart rate, laboured respiration, miosis, and anorexia.
Klīniskās pazīmes bija sedācija, ataksija, trīce, paātrināta sirdsdarbība, apgrūtināta elpošana, mioze un anoreksija.
In monkeys, single oral doses up to 100 mg/ kg resulted in prostration and, at higher doses, semi-consciousness.
Pērtiķiem vienreizējas peroālas devas līdz 100 mg/ kg izraisīja prostrāciju, bet lielākas devas — daļēju samaņas zudumu.
Repeated-dose toxicity In studies up to 3 months duration in mice and up to 1 year in rats and dogs, the predominant effects were CNS depression, anticholinergic effects, and peripheral haematological disorders.
Atkārtotu devu toksicitāte Pētījumos, kuru ilgums bija līdz 3 mēneši (pelēm) un 1 gads (žurkām un suņiem), būtiskākā iedarbība bija CNS nomākums, antiholīnerģiska iedarbība un perifēriski hematoloģiski traucējumi.
Tolerance developed to the CNS depression.
Pret CNS nomākumu izveidojās pieradums.
Growth parameters were decreased at high doses.
Lietojot lielas devas, bija samazināti augšanas parametri.
Reversible effects consistent with elevated prolactin in rats included decreased weights of ovaries and uterus and morphologic changes in vaginal epithelium and in mammary gland.
Atgriezeniska iedarbība, kas bija saistīta ar paaugstinātu prolaktīna līmeni, žurkām bija samazināta olnīcu un dzemdes masa un morfoloģiskas izmaiņas vagīnas epitēlijā un krūts dziedzeros.
Haematologic toxicity:
Hematoloģiska toksicitāte:
Effects on haematology parameters were found in each species, including dose-related reductions in circulating leukocytes in mice and non-specific reductions of circulating leukocytes in rats; however, no evidence of bone marrow cytotoxicity was found.
Visām sugām konstatēja ietekmi uz hematoloģiskajiem parametriem, tostarp no devas atkarīgu cirkulējošo leikocītu skaita samazinājumu pelēm un nespecifisku cirkulējošo leikocītu skaita samazinājumu žurkām, tomēr kaulu smadzeņu citotoksicitāte netika konstatēta.
Reversible neutropenia, thrombocytopenia, or anaemia developed in a few dogs treated with 8 or 10 mg/ kg/ day (total olanzapine exposure [AUC] is 12- to 15-fold greater than that of a man given a 12 mg dose).
Dažiem suņiem, ko ārstēja ar 8 vai 10 mg/ kg lielu devu, radās atgriezeniska neitropēnija, trombocitopēnija vai anēmija (olanzapīna kopējā iedarbība [zemlīknes laukums] bija 12 – 15 reižu lielāka nekā tad, ja cilvēkam lieto 12 mg devu).
In cytopenic dogs, there were no undesirable effects on progenitor and proliferating cells in the bone marrow.
Suņiem ar citopēniju nebija vērojama negatīva ietekme uz cilmes un proliferējošām šūnām kaulu smadzenēs.
Reproductive toxicity
Reproduktīvā toksicitāte Olanzapīnam nebija vērojama teratogēna iedarbība.
Sedation affected mating performance of male rats.
Sedācija negatīvi ietekmēja žurku tēviņu pārošanos.
Oestrous cycles were affected at doses of 1.1 mg/ kg (3 times the maximum human dose) and reproduction parameters were influenced in rats given 3 mg/ kg (9 times the maximum human dose).
Žurkām, kas saņēma 1, 1 mg/ kg lielu devu (trīskārt lielāka par maksimālo devu cilvēkiem), bija traucēts seksuālās aktivitātes cikls, bet žurkām, kas saņēma 3 mg/ kg lielu devu (deviņkārt pārsniedz maksimālo devu cilvēkiem), novēroja ietekmi uz vairošanās raksturlielumiem.
In the offspring of rats given olanzapine, delays in foetal development and transient decreases in offspring activity levels were seen.
Ja grūsnām žurku mātītēm lietoja olanzapīnu, to mazuļiem novēroja augļa attīstības aizturi un pazeminātu aktivitātes līmeni.
Mutagenicity Olanzapine was not mutagenic or clastogenic in a full range of standard tests, which included bacterial mutation tests and in vitro and oral in vivo mammalian tests.
Mutagenitāte Veicot visas standarta pārbaudes, kas ietvēra baktēriju mutāciju pārbaudes un pārbaudes ar zīdītāju šūnām in vitro un perorāli in vivo, olanzapīnam nenovēroja mutagēnu vai klastogēnu iedarbību.
Carcinogenicity Based on the results of oral studies in mice and rats, it was concluded that olanzapine is not carcinogenic.
Kancerogenitāte Pamatojoties uz rezultātiem, kas iegūti pētījumos (lietojot iekšķīgi) ar pelēm un žurkām, tika secināts, ka olanzapīns nav kancerogēns.
Powder No excipients.
Pulveris Nesatur palīgvielas.
Solvent Croscarmellose sodium Mannitol Polysorbate 80 Water for injections Hydrochloric acid (for pH adjustment) Sodium hydroxide (for pH adjustment)
Šķīdinātājs Kroskarmelozes nātrija sāls Mannīts Polisorbāts 80 Ūdens injekcijām Sālsskābe (pH regulēšanai) Nātrija hidroksīds (pH regulēšanai)
This medicinal product must not be mixed with other medicinal products except those mentioned in section 6.6.
16 Zāles nedrīkst sajaukt (lietot maisījumā) ar citiem preparātiem, izņemot apakšpunktā 6. 6 minētos.
After reconstitution in the vial:
Pēc izšķīdināšanas flakonā:
24 hours.
24 stundas.
If the product is not used right away, it should be shaken vigorously to re-suspend.
Ja preparātu neizlieto nekavējoties, tas kārtīgi jāsakrata, lai no jauna izveidotu suspensiju.
Once withdrawn from vial into syringe, the suspension should be used immediately.
Pēc suspensijas pārvietošanas no flakona šļircē tā jāizlieto nekavējoties.
Chemical and physical stability of the suspension in the vials has been demonstrated for 24 hours at 20-25 °C.
Ir pierādīts, ka suspensija flakonos ir ķīmiski un fizikāli stabila 24 stundas, uzglabājot 20– 25 C temperatūrā.
If not used immediately, in-use storage times and conditions prior to use are the responsibility of the user and would normally not be longer than 24 hours at 20-25°C.
Ja preparātu neizlieto nekavējoties, par uzglabāšanas ilgumu un nosacījumiem pirms lietošanas atbild lietotājs, un normālos apstākļos tiem nevajadzētu pārsniegt 24 stundas 20– 25°C temperatūrā.
210 mg powder:
210 mg pulvera:
Type I glass vial.
I tipa stikla flakons.
Bromobutyl stopper with rust colour seal.
Bromobutila aizbāznis ar rūsganas krāsas stiprinājumu.
3 ml solvent:
3 ml šķīdinātāja:
Butyl stopper with purple seal.
Butila aizbāznis ar purpurkrāsas stiprinājumu.
One carton contains one vial of powder and one vial of solvent.
Vienā kartona kārbiņā ir viens flakons ar pulveri un viens flakons ar šķīdinātāju.
16 6.6 Special precautions for disposal and other handling
6. 6 Īpaši norādījumi atkritumu likvidēšanai un norādījumi par sagatavošanu lietošanai
FOR INTRAMUSCULAR GLUTEAL INJECTION ONLY.
IEVADĪŠANAI VIENĪGI INTRAMUSKULĀRAS GLUTEĀLAS INJEKCIJAS VEIDĀ.
DO NOT ADMINSTER INTRAVENOUSLY OR SUBCUTANEOUSLY.
NEDRĪKST IEVADĪT INTRAVENOZI VAI SUBKUTĀNI.
RECONSTITUTION STEP 1:
ŠĶĪDINĀŠANA 1.
Assembling and preparing materials
POSMS: materiālu savākšana un sagatavošana
One 3 ml syringe Three 19-gauge, 35 mm needles for injection (For obese patients, 19-gauge, 50 mm needles are recommended)
Citi nepieciešamie materiāli: • viena 3 ml šļirce; • trīs 19. izmēra 35 mm injekcijas adatas (pacientiem, kam ir aptaukošanās, ieteicams izmantot 19. izmēra 50 mm adatas).
It is recommended that gloves are used as ZYPADHERA may irritate the skin.
Ieteicams lietot cimdus, jo ZYPADHERA var izraisīt ādas kairinājumu.
Reconstitute ZYPADHERA powder for suspension for injection only with the solvent for parenteral use provided in the pack using standard aseptic techniques for reconstitution of parenteral products.
Izšķīdiniet ZYPADHERA pulveri, lai pagatavotu suspensiju injekcijām, vienīgi ar iepakojumam pievienoto šķīdinātāju parenterālai lietošanai, pielietojot aseptisku tehniku parenterāli ievadāmu preparātu šķīdināšanai.
ZYPADHERA powder for suspension for injection must not be combined in the syringe with any substance other than the solvent for parenteral use.
ZYPADHERA pulveri injekciju suspensijas pagatavošanai nedrīkst kombinēt šļircē ar jebkādu citu vielu, izņemot parenterālai lietošanai paredzētu šķīdinātāju.
Determining solvent volume for reconstitution This table provides the amount of solvent required to reconstitute ZYPADHERA powder for suspension for injection.
POSMS: šķīdinātāja tilpuma noteikšana šķīdināšanai Šajā tabulā norādīts šķīdinātāja daudzums, kāds nepieciešams, lai izšķīdinātu ZYPADHERA pulveri injekciju suspensijas pagatavošanai.
ZYPADHERA
flakona stiprums (mg)
Volume of solvent to add
tilpums (ml)
It is important to note that there is more solvent in the vial to reconstitute than is needed.
Svarīgi ņemt vērā, ka flakonā ir lielāks daudzums šķīdinātāja, nekā nepieciešams šķīdināšanai.
STEP 3:
POSMS:
Reconstituting ZYPADHERA 1.
ZYPADHERA šķīdināšana 1.
Loosen the powder by lightly tapping the vial.
Uzirdiniet pulveri, viegli uzsitot pa flakonu.
Inject the required solvent volume into the ZYPADHERA powder vial.
Injicējiet nepieciešamo šķīdinātāja tilpumu ZYPADHERA flakonā ar pulveri.
Withdraw air to equalize the pressure in the vial.
Izsūknējiet gaisu, lai izlīdzinātu spiedienu flakonā.
Remove the needle, holding the vial upright to prevent any loss of solvent.
Izņemiet adatu, turot flakonu vertikāli, lai nepieļautu nekādu šķīdinātāja zudumu.
Tap the vial firmly and repeatedly on a hard surface, protected to cushion impact, until no powder is visible.
Stingri vairākkārt uzsitiet ar flakonu pa cietu virsmu, kas aizsargāta ar polsterējumu, līdz pulveris vairs nav redzams.
Tap firmly to mix
A attēls: stingri uzsitiet, lai sajauktu šķidrumu
The suspended product will be yellow and opaque.
Suspensija būs dzeltena un necaurspīdīga.
Visually check the vial for clumps.
Vizuāli pārbaudiet flakonu, vai nav redzami kunkuļi.
Unsuspended powder appears as light yellow, dry clumps clinging to the bottom of the vial.
Neizšķīdis pulveris izskatās kā gaiši dzelteni, sausi kunkuļi, kas pieķeras pie flakona dibena.
Additional tapping may be required if clumps remain.
Ja kunkuļi paliek, var būt nepieciešama papildu uzsišana.
Figure B:
B attēls:
Check for unsuspended powder
Pārbaudiet, vai nav neizšķīduša pulvera
Shake the vial vigorously until the suspension appears smooth and is consistent in color and texture.
Enerģiski sakratiet flakonu, līdz suspensija kļuvusi viendabīga, vienā krāsā un ar vienādu struktūru.
Vigorously shake vial
C attēls: enerģiski sakratiet flakonu
If foam forms, let vial stand to allow foam to dissipate.
Ja veidojas putas, ļaujiet flakonam pastāvēt, lai putas varētu izšķīst.
Reconstituted ZYPADHERA remains stable for up to 24 hours in the vial.
Izšķīdināts ZYPADHERA flakonā saglabā stabilitāti līdz 24 stundām.
ADMINISTRATION STEP 1:
POSMS:
Injecting ZYPADHERA This table confirms the final ZYPADHERA suspension volume to inject.
ZYPADHERA injicēšana Šajā tabulā doti dati par ZYPADHERA suspensijas galīgo injicējamo tilpumu.
Suspension concentration is 150 mg/ ml.
Suspensijas koncentrācija ir 150 mg/ ml.
ZYPADHERA
Flakona stiprums (mg)
Final volume to inject
tilpums (ml)
Use a second needle and slowly withdraw the desired amount.
Uzlieciet šļircei jaunu adatu un lēni ievelciet vajadzīgo daudzumu.
Some excess product will remain in the vial.
Flakonā var palikt nedaudz preparāta.
Remove air bubbles to ensure a full dose.
Izvadiet gaisa burbuļus, lai pārliecinātos, ka ir pilna deva.
Change to the third 19-gauge (35 mm or 50 mm) needle prior to injection.
Pirms injekcijas uzlieciet šļircei 19. izmēra (35 mm vai 50 mm) adatu.
Once ZYPADHERA has been removed from the vial into the syringe, it should be injected immediately.
Pēc ZYPADHERA ievilkšanas no flakona šļircē tas jāinjicē nekavējoties.
Select and prepare a site for injection in the gluteal area.
Izvēlieties un sagatavojiet injekcijas vietu gluteālajā zonā.
DO NOT INJECT INTRAVENOUSLY.
NEINJICĒT INTRAVENOZI.
Aspirate for several seconds to ensure no blood appears after insertion of the needle into the muscle.
Pēc adatas ieduršanas muskulī vairākas sekundes aspirējiet, lai pārliecinātos, ka neparādās asinis.
If any blood is drawn into the syringe, the syringe and the dose should be discarded and fresh drug prepared.
Ja šļircē ieplūst asinis, izmetiet šļirci un zāļu devu un pagatavojiet jaunu zāļu devu.
The injection should be performed with steady, continuous pressure.
Injekcija jāizdara ar vienmērīgu, nepārtrauktu spiedienu.
Discard the syringe, needles and any unused solvent in accordance with appropriate clinical procedures.
Izmetiet šļirci, adatas un neizlietoto šķīdinātāju saskaņā ar atbilstošām klīniskajām procedūrām.
The vial is for single use only.
Flakons paredzēts vienreizējai lietošanai.
Eli Lilly Nederland BV, Grootslag 1 – 5, NL-3991 RA, Houten, The Netherlands.
Eli Lilly Nederland BV, Grootslag 1 – 5, NL- 3991 RA, Houten, Nīderlande
EMEA/ H/ C/ 890/ 001 ZYPADHERA 210 mg - 1 vial + 1 vial
EMEA/ H/ C/ 890/ 001 ZYPADHERA 210 mg - 1 flakons + 1 flakons
DD/ MM/ YYYY
DD/ MM/ GGGG.
MM/ YYYY
MM/ GGGG.
ZYPADHERA 300 mg powder and solvent for prolonged release suspension for injection.
ZYPADHERA 300 mg pulveris un šķīdinātājs ilgstošās darbības injekciju suspensijas pagatavošanai.
Each vial contains olanzapine pamoate monohydrate equivalent to 300 mg olanzapine.
Katrs flakons satur olanzapīna pamoāta monohidrātu, kas atbilst 300 mg olanzapīna (Olanzapine).
Do not confuse ZYPADHERA 300 mg powder and solvent for prolonged release suspension for injection with olanzapine 10 mg powder for solution for injection.
Nesajauciet ZYPADHERA 300 mg pulveri un šķīdinātāju injekciju suspensijas pagatavošanai ar 10 mg olanzapīna pulvera injekciju šķīduma pagatavošanai.
20 Table 1
20 1. tabula.
Recommended dose scheme between oral olanzapine and ZYPADHERA
10 mg dienā
When more than one factor is present which might result in slower metabolism (female gender, geriatric age, non-smoking status), consideration should be given to decreasing the dose.
21 Ja ir vairāk nekā viens faktors, kas varētu būt par iemeslu lēnākam metabolismam (sieviešu dzimums, vecums, nesmēķēšana), jāapsver iespēja samazināt devu.
21 Paediatric patients ZYPADHERA is not recommended for use in children and adolescents below 18 years due to a lack of data on safety and efficacy.
Bērni ZYPADHERA nav ieteicams lietošanai bērniem un pusaudžiem līdz 18 gadu vecumam, jo nav pietiekamas informācijas par drošību un efektivitāti.
22 Dementia-related psychosis and/ or behavioural disturbances Olanzapine is not approved for the treatment of dementia-related psychosis and/ or behavioural disturbances and is not recommended for use in this particular group of patients because of an increase in mortality and the risk of cerebrovascular accident.
22 Ar psihozi un/ vai uzvedības traucējumiem saistīta demence Olanzapīns nav apstiprināts ar demenci saistītas psihozes un/ vai uzvedības traucējumu ārstēšanai, un šajā pacientu grupā tas nav ieteicams mirstības palielināšanās un cerebrovaskulāru traucējumu riska dēļ.
23 Anticholinergic activity While olanzapine demonstrated anticholinergic activity in vitro, experience during the clinical trials revealed a low incidence of related events.
Antiholīnerģiskā aktivitāte Lai gan in vitro olanzapīnam konstatēta antiholīnerģiska darbība, ar to saistītā pieredze klīniskajos pētījumos ir maza.
Seizures Olanzapine should be used cautiously in patients who have a history of seizures or are subject to factors which may lower the seizure threshold.
24 Krampji Olanzapīns piesardzīgi jālieto pacientiem, kam anamnēzē ir krampji vai kas ir pakļauti tādu faktoru iedarbībai, kas pazemina krampju slieksni.
24 Tardive Dyskinesia In comparator studies of one year or less duration, olanzapine was associated with a statistically significant lower incidence of treatment emergent dyskinesia.
Tardīvā diskinēzija Salīdzinošajos pētījumos, kuru ilgums bijis viens gads vai mazāk, olanzapīns bija saistīts ar statistiski nozīmīgi mazāku ārstēšanas izraisītas diskinēzijas biežumu.
Potential for olanzapine to affect other medicinal products Olanzapine may antagonise the effects of direct and indirect dopamine agonists.
25 Olanzapīna spēja ietekmēt citas zāles Olanzapīns var antagonizēt tiešas vai netiešas darbības dopamīna agonistu iedarbību.
1A2, 2D6, 2C9, 2C19, 3A4).
Olanzapīns in vitro neinhibē svarīgākos CYP450 izoenzīmus (piem., 1A2, 2D6, 2C9, 2C19, 3A4).
Thus no particular interaction is expected as verified through in vivo studies where no inhibition of
Tas nozīmē, ka vērā ņemama mijiedarbība nav paredzama, un to apstiprina arī pētījumi in vivo, kuros tālāk minētajām vielām netika konstatēta nekāda metabolisma inhibīcija.