qanastek/EMEA-V3 huggingface dataset:
patients with evaluable baseline histology (baseline Knodell Necroinflammatory Score ≥ 2) b a primary endpoint c Roche Cobas Amplicor PCR assay (LLOQ = 300 copies/ ml)
pacienti ar novērtējamu histoloģisko ainu sākotnēji (Knodela nekroiekaisuma punktu skaits sākotnēji ≥ 2) b sākotnējais kritērijs c Roche Cobas Amplicor PĶR raudze (LLOQ = 300 kopijas/ ml)
In a randomised, double-blind study in HBeAg positive lamivudine-refractory patients (026), with 85% of patients presenting LVDr mutations at baseline, patients receiving lamivudine at study entry either switched to entecavir 1 mg once daily, with neither a washout nor an overlap period (n = 141), or continued on lamivudine 100 mg once daily (n = 145).
Randomizētā, dubultaklā pētījumā (026), kur HBeAg pozitīvi pret lamivudīnu refraktāri pacienti, no kuriem 85% bija LVDr mutācijas sākotnēji un kuri saņēma lamivudīnu pētījumā iesaistīšanas brīdī, tika pārslēgti uz entekavīru 1 mg vienreiz dienā, bez pārtraukuma un bez pārklāšanās perioda (n = 141), vai tika turpināts lamivudīns 100 mg vienreiz dienā (n = 145).
Results at 48 weeks are presented in the table.
Rezultāti 48 nedēļā redzami tabulā.
Lamivudine-refractory HBeAg positive (study 026) ETV 1.0 mg once daily LVD 100 mg once daily n
9 Refraktāri pret lamivudīnu HBeAg pozitīvi (pētījums 026)
124a
vienreiz dienā 124a
116a
vienreiz dienā 116a
Histological improvementb Ishak fibrosis score improvement Ishak fibrosis score worsening n Viral load reduction (log10 copies/ ml)c HBV DNA undetectable (< 300 copies/ ml by PCR)c
Histoloģiska uzlabošanāsb Ishak fibrozes punktu skaita uzlabošanās Ishak fibrozes punktu skaita pasliktināšanās
55%* 34%* 11% 141 -5.11* 19%*
141 - 5, 11 *
28% 16% 26% 145 -0.48 1%
145 - 0, 48
patients with evaluable baseline histology (baseline Knodell Necroinflammatory Score ≥ 2) b a primary endpoint. c Roche Cobas Amplicor PCR assay (LLOQ = 300 copies/ ml)
pacienti ar novērtējamu histoloģisko ainu sākotnēji (Knodela nekroiekaisuma punktu skaits sākotnēji ≥ 2) b sākotnējais kritērijs c Roche Cobas Amplicor PĶR raudze (LLOQ = 300 kopijas/ ml)
Results beyond 48 weeks of treatment:
Rezultāti pēc 48 nedēļu ārstēšanas:
Treatment was discontinued when prespecified response criteria were met either at 48 weeks or during the second year of treatment.
Ārstēšana tika pārtraukta, kad tika sasniegti paredzētās reakcijas kritēriji 48 nedēļā vai terapijas otrajā gadā.
Response criteria were HBV virological suppression (HBV DNA < 0.7 MEq/ ml by bDNA) and loss of HBeAg (in HBeAg positive patients) or ALT < 1.25 times ULN (in HBeAg negative patients).
Reakcijas kritērijs bija HBV vīrusu supresija (HBV DNS < 0, 7 MEq/ ml priekš bDNS) un HBeAg (HBeAg pozitīviem pacientiem) zudums vai ALAT < 1, 25 reizes ULN (HBeAg negatīviem pacientiem).
Patients in response were followed for an additional 24 weeks off-
Pacientus, kuriem bija reakcija, novēroja vēl papildus 24 nedēļu periodā pēc terapijas.
Patients who met virologic but not serologic or biochemical response criteria continued blinded treatment.
Pacienti, kuri sasniedza virusoloģiskos, bet ne seroloģiskos vai bioķīmiskos kritērijus, turpināja terapiju pēc maskētās metodes.
Patients who did not have a virologic response were offered alternative treatment.
Pacientiem, kuriem nebija virusoloģiskas reakcijas, ordinēja alternatīvu terapiju.
Nucleoside-naive:
Pacienti, kas nukleozīdus agrāk nebija saņēmuši:
HBeAg positive (study 022): treatment with entecavir for up to 96 weeks (n = 354) resulted in cumulative response rates of 80% for HBV DNA < 300 copies/ ml by PCR, 87% for ALT normalisation, 31% for HBeAg seroconversion and 2% for HBsAg seroconversion (5% for HBsAg loss).
HBeAg pozitīvie (pētījums 022): ārstēšana ar entekaviru līdz 96 nedēļām (n = 354) deva kumulatīvo reakciju 80% attiecībā uz HBV DNS < 300 kopijas/ ml ar PĶR, 87% attiecībā uz ALAT normalizāciju, 31% attiecībā uz HBeAg serokonversiju un 2% attiecībā uz HBsAg serokonversiju (5% attiecībā uz HBsAg izzušanu).
For lamivudine (n = 355), cumulative response rates were 39% for HBV DNA < 300 copies/ ml by PCR, 79% for ALT normalisation, 26% for HBeAg seroconversion, and 2% for HBsAg seroconversion (3% for HBsAg loss).
Lamivudīnam (n = 355) kumulatīvā reakcija bija 39% attiecībā uz HBV DNS < 300 kopijas/ ml ar PĶR, 79% attiecībā uz ALAT normalizāciju, 26% attiecībā uz HBeAg serokonversiju un 2% attiecībā uz HBsAg serokonversiju (3% attiecībā uz HBsAg izzušanu).
At end of dosing, among patients who continued treatment beyond 52 weeks (median of 96 weeks), 81% of 243 entecavir-treated and 39% of 164 lamivudine-treated patients had HBV DNA < 300 copies/ ml by PCR while ALT normalisation (≤ 1 times ULN) occurred in 79% of entecavir- treated and 68% of lamivudine-treated patients.
Dozēšanas beigās starp pacientiem, kas turpināja terapiju pēc 52 nedēļām (vidēji 96 nedēļas), 81% no 243 ar entekaviru ārstētiem un 39% no 164 ar lamivudīnu ārstētiem pacientiem HBV DNS bija < 300 kopijas/ ml ar PĶR, bet ALAT normalizācija (≤ 1 reizi ULN) bija 79% ar entekaviru ārstētiem un 68% ar lamivudīnu ārstētiem pacientiem.
HBeAg negative (study 027): treatment with entecavir up to 96 weeks (n = 325) resulted in cumulative response rates of 94% for HBV DNA < 300 copies/ ml by PCR and 89% for ALT normalisation versus 77% for HBV DNA < 300 copies/ ml by PCR and 84% for ALT normalisation for lamivudine-treated patients (n = 313).
HBeAg negatīvie (pētījums 027): ārstēšana ar entekavīru līdz 96 nedēļām (n = 325) deva kumulatīvu reakciju 94% priekš HBV DNS < 300 kopijas/ ml ar PĶR un 89% priekš ALAT normalizācijas, salīdzinot ar 77% priekš HBV DNS < 300 kopijas/ ml ar PĶR un 84% priekš ALAT normalizācijas ar lamivudīnu ārstētiem pacientiem (n = 313).
For 26 entecavir-treated and 28 lamivudine-treated patients who continued treatment beyond 52 weeks (median 96 weeks), 96% of entecavir-treated and 64% of lamivudine-treated patients had HBV DNA < 300 copies/ ml by PCR at end of dosing.
26 ar entekavīru ārstētiem un 28 ar lamivudīnu ārstētiem pacientiem, kas turpināja terapiju pēc 52 nedēļām (vidēji 96 nedēļas), 96% ar entekavīru ārstēto un 64% ar lamivudīnu ārstēto pacientu bija HBV DNS < 300 kopijas/ ml ar PĶR dozēšanas beigās.
ALT normalisation (≤ 1 times ULN) occurred in 27% of entecavir-treated and 21% of lamivudine-treated patients at end of dosing.
ALAT normalizācija (≤ 1 reize ULN) bija 27% ar entekavīru ārstēto un 21% ar lamivudīnu ārstēto pacientu dozēšanas beigās.
For patients who met protocol-defined response criteria, response was sustained throughout the 24-week post-treatment follow-up in 75% (83/ 111) of entecavir responders vs 73% (68/ 93) for lamivudine responders in study 022 and 46% (131/ 286) of entecavir responders vs 31% (79/ 253) for lamivudine responders in study 027.
No pacientiem, kas atbilda protokolā definētiem reakcijas kritērijiem, reakcija saglabājās 24 nedēļas pēcterapijas novērošanā 75% (83/ 111) uz entekaviru reaģējušiem pret 73% (68/ 93) uz lamivudīnu reaģējušiem pētījumā 022, un 46% (131/ 286) uz entekaviru reaģējušiem pret 31% (79/ 253) uz lamivudīnu reaģējušiem pētījumā 027.
By 48 weeks of post-treatment follow-up, a substantial number of HBeAg negative patients lost response.
48. nedēļā pēcterapijas novērošanā nozīmīgai daļai HBeAg - negatīvu pacientu bija zudusi reakcija.
Lamivudine-refractory:
10 Refraktārie pret lamivudīnu:
HBeAg positive (study 026): treatment with entecavir for up to 96 weeks (n = 141) resulted in cumulative response rates of 30% for HBV DNA < 300 copies/ ml by PCR, 85% for ALT normalisation and 17% for HBeAg seroconversion.
HBeAg pozitīvie (pētījums 026): ārstēšana ar entekaviru līdz 96 nedēļām (n = 141) deva kumulatīvo reakciju 30% attiecībā uz HBV DNS < 300 kopijas/ ml ar PĶR un 85% attiecībā uz ALAT normalizāciju, kā arī 17% attiecībā HBeAg serokonversiju.
For the 77 patients who continued entecavir treatment beyond 52 weeks (median 96 weeks), 40% of patients had HBV DNA < 300 copies/ ml by PCR and 81% had ALT normalisation (≤ 1 times ULN) at end of dosing.
No 77 pacientiem, kas turpināja entekavīra terapiju pēc 52 nedēļām (vidēji 96 nedēļas), 40% pacientu bija HBV DNS < 300 kopijas/ ml ar PĶR un 81% bija ALAT normalizācija (≤ 1 reizes ULN) dozēšanas beigās.
Age/ gender:
Vecums/ dzimums:
There was no apparent difference in efficacy for entecavir based on gender (≈ 25% women in the clinical trials) or age (≈ 5% of patients > 65 years of age).
Nebija redzamas entekavira efektivitātes atšķirības atkarībā no dzimuma (≈ 25% sievietes klīniskos pētījumos) vai vecuma (≈ 5% pacientu > 65 g. v.).
Special populations HIV/ HBV co-infected patients receiving concomitant HAART: study 038 included 67 HBeAg positive and 1 HBeAg negative patients co-infected with HIV.
Īpašās populācijas HIV/ HBV vienlaikus inficēti pacienti, kas līdztekus saņem AAART: pētījumā 038 bija 67 HBeAg pozitīvi pacienti un 1 HBeAg negatīvs pacients, vienlaikus inficēti arī ar HIV.
Patients had stable controlled HIV (HIV RNA < 400 copies/ ml) with recurrence of HBV viraemia on a lamivudine-containing HAART regimen.
Pacientiem bija stabila kontrolēta HIV (HIV RNS < 400 kopijas/ ml) ar HBV virēmijas recidīvu, saņemot lamivudīnu saturošu AAART režīmu.
HAART regimens did not include emtricitabine or tenofovir disoproxil fumarate.
AAART režīmi neietvēra emtricitabīnu vai tenofovira dizoproksila fumarātu.
At baseline entecavir-treated patients had a median duration of prior lamivudine therapy of 4.8 years and median CD4 count of 494 cells/ mm3 (with only 5 subjects having CD4 count < 200 cells/ mm3).
Sākotnēji ar entekaviru ārstētiem pacientiem bija vidēji 4, 8 gadi ilga iepriekšēja lamivudīna terapija un vidējais CD4 šūnu skaits 494 šūnas/ mm3 (tikai 5 indivīdiem bija CD4 skaits < 200 šūnas/ mm3).
Patients continued their lamivudine-regimen and were assigned to add either entecavir 1 mg once daily (n = 51) or placebo (n = 17) for 24 weeks followed by an additional 24 weeks where all received entecavir.
Pacienti turpināja lamivudīnu saturošo režīmu un viņiem tika ordinēts papildus entekavirs 1 mg vienreiz dienā (n = 51) vai placebo (n = 17) uz 24 nedēļām, ar sekojošām papildus 24 nedēļām, kad visi saņēma entekaviru.
At 24 weeks the reduction in HBV viral load was significantly greater with entecavir (-3.65 vs an increase of 0.11 log10 copies/ ml).
24. nedēļā HBV virālās slodzes samazināšanās bija ievērojami lielāka ar entekaviru (- 3, 65 pret paaugstināšanos 0, 11 log10 kopijas/ ml).
For patients originally assigned to entecavir treatment, the reduction in HBV DNA at 48 weeks was -4.20 log10 copies/ ml, ALT normalisation had occurred in 37% of patients with abnormal baseline ALT and none achieved HBeAg seroconversion.
Pacientiem, kam jau sākotnēji tika ordinēta entekavira terapija, HBV DNS samazināšanās uz 48. nedēļu bija - 4, 20 log10 kopijas/ ml, ALAT normalizācija tika novērota 37% pacientu ar sākotnēji patoloģisku ALAT un neviens nesasniedza HBeAg serokonversiju.
10 HIV/ HBV co-infected patients not receiving concomitant HAART: entecavir has not been evaluated in HIV/ HBV co-infected patients not concurrently receiving effective HIV treatment.
HIV/ HBV vienlaikus inficēti pacienti, kas līdztekus nesaņem AAART: entekavīra darbība nav izvērtēta pacientiem, kas vienlaikus ir inficēti ar HIV vai HBV un nesaņem efektīvu HIV ārstēšanu.
Reductions in HIV RNA have been reported in HIV/ HBV co-infected patients receiving entecavir monotherapy without HAART.
Ziņoja par HIV RNS samazināšanos pacientiem, kas vienlaikus bija inficēti ar HIV/ HBV un saņēma enetakavīra monoterapiju bez AAART.
In some cases, selection of HIV variant M184V has been observed, which has implications for the selection of HAART regimens that the patient may take in the future.
Dažos gadījumos novēroja HIV varianta M184V izlasi, kas ietekmē AAART režīmu izlasi, kurus pacients var turpmāk saņemt.
Therefore, entecavir should not be used in this setting due to the potential for development of HIV resistance (see section 4.4).
Iespējamās HIV rezistences veidošanās dēļ, entekavīru nevajadzētu lietot šādos apstākļos (skatīt apakšpunktu 4. 4).
Patients with decompensated liver disease: a randomised open-label study (048) comparing entecavir 1.0 mg once daily with adefovir 10 mg once daily in patients with hepatic decompensation is ongoing.
Pacienti ar dekompensētu aknu slimību: randomizēts atklāts pētījums (048), kurā salīdzina entekavīru 1, 0 mg vienreiz dienā ar adefovīru 10 mg vienreiz dienā slimniekiem ar dekompensētu aknu slimību, turpinās.
Clinical resistance: patients in clinical trials initially treated with entecavir 0.5 mg (nucleoside-naive) or 1.0 mg (lamivudine-refractory) and with an on-therapy PCR HBV DNA measurement at or after Week 24 were monitored for resistance.
Klīniskā rezistence: pacientiem, kas klīniskajos pētījumos sākotnēji saņēma 0, 5 mg entekavīra (pacienti, kas iepriekš nebija saņēmuši nukleozīdus) vai 1, 0 mg entekavīra (pret lamivudīnu rezistenti pacienti) un kuriem 24. ārstēšanas nedēļā vai vēlāk tika veikta HBV DNS analīze, izmantojot PĶR, tika monitorēta rezistence.
Through Week 240 in nucleoside-naive studies, genotypic evidence of ETVr substitutions at rtT184, rtS202, or rtM250 was identified in 3 patients treated with entecavir, 2 of whom experienced virologic breakthrough (see table).
Līdz 240. nedēļai pētījumos ar nukleozīdus iepriekš nelietojušiem pacientiem genotipa analīzēs, kas tika veiktas pētījumos, kuros piedalījās pacienti, kas iepriekš nav saņēmuši nukleozīdus un pētījumā tiek ārstēti ar entekavīru līdz 144 nedēļā, ETVr substitūcijas rtT184, rtS202 vai rtM250 tika atklātas 3 pacientiem, no kuriem 2 bija viroloģisks uzliesmojums (skatīt tabulu).
These substitutions were observed only in the presence of LVDr substitutions (rtM204V and rtL180M).
Šīs substitūcijas tika atklātas tikai gadījumos, kad eksistēja arī LVDr substitūcijas (rtM204V un rtL180M).
Emerging Genotypic Entecavir Resistance Through Year 5, Nucleoside-Naive Studies a
11 Genotipiskās rezistences pret entekavīru veidošanās 5 gadu laikā; pētījumi pacientiem, kas iepriekš nav saņēmuši nukleozīdus
Year 1
1. gads
Year 2
2. gads
Year 3
3. gads
Year 4a
4. gads
Year 5a
5. gads
Patients treated and monitored for b resistance Patients in specific year with:
Pacienti, kas saņēmuši ārstēšanu un kuriem b monitorēta rezistence
c - emerging genotypic ETVr
- genotipisku ETVr c veidošanos
- emerging genotypic ETVr
- genotipisku ETVr ar
c
ETVr c
0.8%
- genotipiska ETVr ar
Results reflect use of a 1-mg dose of entecavir for 147 of 149 patients in Year 3 and all patients in Years 4 and 5 and of combination entecavir-lamivudine therapy (followed by long-term entecavir therapy) for a median of 20 weeks for 130 of 149 patients in Year 3 and for 1 week for 1 of 121 patients in Year 4 in a rollover study. b Includes patients with at least one on-therapy HBV DNA measurement by PCR at or after week 24 through week 58 (Year 1), after week 58 through week 102 (Year 2), after week 102 through week 156 (Year 3), after week 156 through week 204 (Year 4), or after week 204 through week 252 (Year 5). c Patients also have LVDr substitutions. d ≥ 1 log10 increase above nadir in HBV DNA by PCR, confirmed with successive measurements or at the end of the windowed time point.
d viroloģisku uzliesmojumu a rezultāti atspoguļo 1 mg lielas entekavīra devas lietošanu 147 no 149 pacientiem 3. gadā un visiem pacientiem 4. un 5. gadā, un entekavīra un lamivudīna kombinācijas terapiju (kurai sekoja ilgstoša entekavīra terapija), kas ilga vidēji 20 nedēļas 130 no 149 pacientiem 3. gadā un 1 nedēļu 1 no 121 pacienta 4. gadā, kas piedalījās pagarinošā (rollover) pētījumā. b Iekļauti pacienti, kam terapijas laikā veikta vismaz viena HBV DNS analīze, izmantojot PĶR, un tā veikta 24. nedēļā vai vēlāk līdz 58. nedēļai (1. gads), pēc 58. nedēļas līdz 102. nedēļai (2. gads), pēc 102. nedēļas līdz 156. nedēļai (3. gads), pēc 156. nedēļas līdz 204. nedēļai (4. gads) vai pēc 204. nedēļas līdz 252. nedēļai (5. gads). c Pacientiem konstatētas arī LVDr substitūcijas. d Vīrusu skaita pieaugums par ≥ 1 log10 attiecībā pret zemāko skaita rādītāju, kas noteikts HBV DNS analīzē, izmantojot PĶR; to apstiprinājušas veiksmīgas analīzes vai apstiprinājums veikts noteikta laika posma beigās.
ETVr substitutions (in addition to LVDr substitutions rtM204V/ I ± rtL180M) were observed at baseline in isolates from 10/ 187 (5%) lamivudine-refractory patients treated with entecavir and monitored for resistance, indicating that prior lamivudine treatment can select these resistance substitutions and that they can exist at a low frequency before entecavir treatment.
Izejas stāvoklī ETVr substitūcijas (papildus LVDr substitūcijai rtM204V/ I ± rtL180M) tika konstatētas 10/ 187 (5%) pacientu izolātos, kas bija rezistenti pret lamivudīnu un ārstēšanā saņēma entekavīru un kuriem tika monitorēta rezistence; tas liecināja, ka iepriekšēja ārstēšana ar lamivudīnu var veidot šīs rezistences substitūcijas un, ka tās nelielā skaitā var būt sastopamas pirms ārstēšanas ar entekavīru.
Through Week 240, 3 of the 10 patients experienced virologic breakthrough (≥ 1 log10 increase above nadir).
240 nedēļu laikā 3 no 10 pacientiem novēroja vīrusu skaita atkārtotu pieaugumu (pieaugums par ≥ 1 log10 attiecībā pret zemāko skaita rādītāju).
Emerging entecavir resistance in lamivudine-refractory studies through Week 240 is summarized in the table.
Tabulā apkopoti dati par rezistences pret entekavīru veidošanos 240 nedēļu laikā pētījumos, kas veikti pret lamivudīnu rezistentiem pacientiem.
11 Genotypic Entecavir Resistance Through Year 5, Lamivudine-Refractory Studies
12 Genotipiskā rezistence pret entekavīru 5 gadu laikā; pētījumi pret lamivudīnu rezistentiem pacientiem
Year 3a
3. gadsa
Year 4 a
4. gadsa
Year 5 a
5. gadsa
- emerging genotypic ETVr
- genotipiskās veidošanos
c - genotypic ETVr with virologic d breakthrough Cumulative probability of:
- genotipiskā ETVr c veidošanās
2
6, 2%
c - genotypic ETVr with virologic d breakthrough a
- genotipiska ETVr ar
1.1%
c d
e
1, 1% e
e 10.7%
10, 7% e
e 27%
27% e
e 41.3%
41, 3% e
e
43, 6% e
Results reflect use of combination entecavir-lamivudine therapy (followed by long-term entecavir therapy) for a median of 13 weeks for 48 of 80 patients in Year 3, a median of 38 weeks for 10 of 52 patients in Year 4, and for 16 weeks for 1 of 33 patients in Year 5 in a rollover study. b Includes patients with at least one on-therapy HBV DNA measurement by PCR at or after week 24 through week 58 (Year 1), after week 58 through week 102 (Year 2), after week 102 through week 156 (Year 3), after week 156 through week 204 (Year 4), or after week 204 through week 252 (Year 5). c Patients also have LVDr substitutions. d ≥ 1 log10 increase above nadir in HBV DNA by PCR, confirmed with successive measurements or at the end of the windowed time point. e ETVr occurring in any year; virologic breakthrough in specified year.
viroloģisku uzliesmojumu a rezultāti atspoguļo entekavīra un lamivudīna kombinācijas terapijas lietošanu, vidēji 13 nedēļas ilgu, (kurai sekoja ilgstoša entekavīra terapija) 48 no 80 pacientiem 3. gadā, vidēji 38 nedēļas 10 no 52 pacientiem 4. gadā un 16 nedēļas 1 no 33 pacientiem 5. gadā, kas piedalījās pagarinošā (rollover) pētījumā. b Iekļauti pacienti, kam terapijas laikā veikta vismaz viena HBV DNS analīze, izmantojot PĶR, un tā veikta 24. nedēļā vai vēlāk līdz 58 nedēļai (1. gads), pēc 58. nedēļas līdz 102. nedēļai (2. gads), pēc 102. nedēļas līdz 156. nedēļai (3. gads), pēc 156. nedēļas līdz 204. nedēļai (4. gads) vai pēc 204. nedēļas līdz 252. nedēļai (5. gads). c Pacientiem konstatētas arī LVDr substitūcijas. d Vīrusu skaita pieaugums par ≥ 1 log10 attiecībā pret zemāko skaita rādītāju, kas noteikts HBV DNS analīzē, izmantojot PĶR; to apstiprinājušas veiksmīgas analīzes vai apstiprinājums veikts noteikta laika posma beigās. e ETVr radās jebkurā gadā; viroloģisks uzliesmojums norādītajā gadā.
Among lamivudine-refractory patients with baseline HBV DNA < 107 log10 copies/ ml, 64% (9/ 14) achieved HBV DNA < 300 copies/ ml at Week 48.
Pret lamivudīnu refraktāri pacienti ar sākotnējo HBV DNS < 107 log10 kopijas/ ml 64% (9/ 14) sasniedza HBV DNS < 300 kopijas/ ml 48. nedēļā.
These 14 patients had a lower rate of genotypic entecavir resistance (cumulative probability 18.8% through 5 years of follow-up) than the overall study population (see table).
Šiem 14 pacientiem bija vājāk izteikta genotipiskā rezistence pret entekavūru (kumulīvā iespējamība 18, 8% 5 gadu novērošanas periodā) nekā kopējā pētījuma populācijān (skatīt tabulu).
Also, lamivudine-refractory patients who achieved HBV DNA < 104 log10 copies/ ml by PCR at Week 24 had a lower rate of resistance than those who did not (5-year cumulative probability 17.6% [n=50] versus 60.5% [n=135], respectively).
Arī pret lamivudīnu refraktāriem pacientiem, kuri bija sasnieguši HBV DNS < 104 log10 kopijas/ ml ar PĶR 24. nedēļā, bija mazāk izteikta rezistence nekā tiem, kuri nesasniedza (5 gadu kumulatīvā iespējamība attiecīgi 17, 6% [n=50] salīdzinājumā ar 60, 5% [n=135]).
Absorption: entecavir is rapidly absorbed with peak plasma concentrations occurring between 0.5-1.5 hours.
Absorbcija: entekavīrs ātri tiek absorbēts, maksimālā koncentrācija plazmā ir 0, 5 - 1, 5 stundās.
The absolute bioavailability has not been determined.
Absolūtā biopieejamība nav noteikta.
Based on urinary excretion of unchanged drug, the bioavailability has been estimated to be at least 70%.
Spriežot pēc nepārmainītu zāļu ekskrēcijas urīnā, biopiejamība tiek vērtēta vismaz 70%.
There is a dose- proportionate increase in Cmax and AUC values following multiple doses ranging from 0.1-1 mg.
Pastāv devai proporcionāla Cmax un AUC palielināšanās pēc atkārtotām devām devu robežās no 0, 1 - 1 mg.
Steady-state is achieved between 6-10 days after once daily dosing with ≈ 2 times accumulation.
Koncentrācijas stabilizāciju novēro 6 - 10 dienās, dozējot vienreiz dienā, ar 2 kārtēju kumulāciju.
Cmax and Cmin at steady-state are 4.2 and 0.3 ng/ ml, respectively, for a dose of 0.5 mg, and 8.2 and 0.5 ng/ ml, respectively, for 1 mg.
Cmax un Cmin līdzsvara stāvoklī 0, 5 mg devai ir atbilstoši 4, 2 un 0, 3 ng/ ml, un 1 mg devai tie atbilstoši ir 8, 2 un 0, 5 ng/ ml.
The tablet and oral solution were bioequivalent in healthy subjects; therefore, both forms may be used interchangeably.
Tabletes un šķīdums iekšķīgai lietošanai bija bioekvivalenti veseliem indivīdiem, tāpēc abas zāļu formas var lietojot mainīt vienu ar otru.
0.75 hour fasted), a decrease in Cmax of 44-46%, and a decrease in AUC of 18-20%.
0, 5 mg entekavīra kopā ar standarta ēdienu ar augstu tauku saturu (945 kkal, 54, 6 g tauku) vai vieglu ēdienu (379 kkal, 8. 2 g tauku) parādīja minimālu absorbcijas aizkavēšanos (1 - 1, 5 stundas paēdušajiem pret 0, 75 stundas tiem, kas tukšā dūšā), Cmax samazināšanos par 44 - 46%, un AUC samazināšanos par 18 - 20%.
The lower Cmax and AUC when taken with food is not considered to be of clinical relevance in nucleoside-naive patients but could affect efficacy in lamivudine-refractory patients (see section 4.2).
Mazāks Cmax un AUC, lietojot pēc ēšanas, netiek uzskatīts par klīniski nozīmīgu pacientiem, kas agrāk nav saņēmuši nukleozīdus, bet varētu ietekmēt efektivitāti pret lamivudīnu refraktāriem slimniekiem (skatīt apakšpunktu 4. 2).
Distribution: the estimated volume of distribution for entecavir is in excess of total body water.
Izplatīšanās: entekavīra teorētiskais izplatīšanās tilpums ir lielāks par ķermeņa ūdens kopējo daudzumu.
Protein binding to human serum protein in vitro is ≈ 13%.
Saistība ar cilvēka seruma proteīniem in vitro ir ≈ 13%.
Metabolism: entecavir is not a substrate, inhibitor or inducer of the CYP450 enzyme system.
13 Metabolisms: entekavīrs nav CYP450 enzīmu sistēmas substrāts, ne arī inhibitors vai induktors.
Following administration of 14C-entecavir, no oxidative or acetylated metabolites and minor amounts of the phase II metabolites, glucuronide and sulfate conjugates, were observed.
Pēc 14 C- entekavīra ievadīšanas nenovēroja ne oksidatīvos, ne acetilētos metabolītus, konstatēja nelielu daudzumu II fāzes metabolītu – glikuronīdu un sulfātu konjugātus.
12 Elimination: entecavir is predominantly eliminated by the kidney with urinary recovery of unchanged drug at steady-state of about 75% of the dose.
Eliminācija: entekavīrs izdalīts tiek galvenokārt caur nierēm, līdzsvara stāvoklī apmēram 75% devas tiek atgriezts urīnā kā nepārmainīts entekavīrs.
Renal clearance is independent of dose and ranges between 360-471 ml/ min suggesting that entecavir undergoes both glomerular filtration and net tubular secretion.
Renālais klīrenss nav atkarīgs no devas un ir robežās no 360 līdz 471 ml/ min, kas norāda, ka entekavīrs kamoliņos tiek filtrēts un kanāliņos sekretēts.
After reaching peak levels, entecavir plasma concentrations decreased in a bi-exponential manner with a terminal elimination half-life of ≈ 128-149 hours.
Pēc tam, kad sasniegta maksimālā koncentrācija, entekavīra koncentrācija plazmā samazinās bieksponenciāli ar terminālo eliminācijas pusperiodu ≈ 128 - 149 stundas.
The observed drug accumulation index is ≈ 2 times with once daily dosing, suggesting an effective accumulation half-life of about 24 hours.
Ja zāles dozē vienreiz dienā, novērotais zāļu kumulācijas indekss ir ≈ 2 reizes, kas norāda uz efektīvo kumulācijas pusperiodu 24 stundas.
Hepatic impairment: pharmacokinetic parameters in patients with moderate or severe hepatic impairment were similar to those in patients with normal hepatic function.
Aknu funkcijas traucējumi: farmakokinētikas parametri slimniekiem ar mēreniem vai smagiem aknu funkcijas traucējumiem bija līdzīgi kā pacientiem ar normālu aknu funkciju.
Renal impairment: entecavir clearance decreases with decreasing creatinine clearance.
Nieru funkcijas traucējumi: entekavīra klīrenss samazinās līdz ar kreatinīna klīrensu.
A 4 hour period of haemodialysis removed ≈ 13% of the dose, and 0.3% was removed by CAPD.
4 stundu hemodialīzes seansā tika attīrīts ≈ 13% no devas, un 0, 3% tika attīrīti ar CAPD.
The pharmacokinetics of entecavir following a single 1 mg dose in patients (without chronic hepatitis B infection) are shown in the table below:
Entekavīra farmakokinētika pēc atsevišķas 1 mg devas pacientiem (bez hroniskas B hepatīta infekcijas) redzama tabulā:
Baseline Creatinine Clearance (ml/ min)
Sākotnējais kreatinīna klīrenss (ml/ min)
Unimpaired
Neskarts
Mild
Viegls
Moderate
Mērens
Severe Severe
Smags Smags
Severe
Smags
Managed with
Pakļauts
Managed
Pakļauts
Haemodialysis
hemodialīzei
with CAPD
CAPD
Post-Liver transplant: entecavir exposure in HBV-infected liver transplant recipients on a stable dose of cyclosporine A or tacrolimus (n = 9) was ≈ 2 times the exposure in healthy subjects with normal renal function.
Pēc aknu transplantācijas: ekspozīcija ar entekavīru HBV inficētiem aknu transplantāta recipientiem, kas saņēma stabilu ciklosporīna A vai takrolima devu (n = 9), bija ≈ 2 reizes lielāka nekā veseliem indivīdiem ar normālu nieru funkciju.
Altered renal function contributed to the increase in entecavir exposure in these patients (see section 4.4).
Ekspozīcijas ar entekavīru palielināšanās šiem pacientiem bija sakarā ar pārmainītu nieru funkciju (skatīt apakšpunktu 4. 4).
AUC was 14% higher in women than in men, due to differences in renal function and weight.
Dzimums: sievietēm AUC bija par 14% augstāks nekā vīriešiem, kas bija sakarā ar nieru funkcijas un svara atšķirībām.
After adjusting for differences in creatinine clearance and body weight there was no difference in exposure between male and female subjects.
Ja veica regulēšanu atbilstoši kreatinīna klīrensa un svara atšķirībām, ekspozīcijas vīriešiem un sievietēm neatšķīrās.
Elderly: the effect of age on the pharmacokinetics of entecavir was evaluated comparing elderly subjects in the age range 65-83 years (mean age females 69 years, males 74 years) with young subjects in the age range 20-40 years (mean age females 29 years, males 25 years).
Veciem cilvēkiem: vecuma ietekmi uz entekavīra farmakokinētiku novērtēja, salīdzinot vecāka gadagājuma pacientus vecuma robežās no 65 līdz 83 gadiem (vidējais vecums sievietēm 69 gadi, vīriešiem 74 gadi) ar jauniem indivīdiem vecuma robežās no 20 līdz 40 gadiem (vidējais vecums sievietēm 29 gadi, vīriešiem 25 gadi).
AUC was 29% higher in elderly than in young subjects, mainly due to differences in renal function and weight.
AUC bija par 29% augstāks veciem cilvēkiem nekā jauniem, galvenokārt sakarā ar nieru funkcijas un svara atšķirībām.
After adjusting for differences in creatinine clearance and body weight, elderly subjects had a 12.5% higher AUC than young subjects. The population pharmacokinetic analysis covering patients in the age range 16-75 years did not identify age as significantly influencing entecavir pharmacokinetics.
Populācijas farmakokinētikas analīze pacientiem vecumā no 16 līdz 75 gadiem neatklāja, ka vecums būtiski ietekmētu entekavīra farmakokinētiku.
Race: the population pharmacokinetic analysis did not identify race as significantly influencing entecavir pharmacokinetics.
14 Rase: populācijas farmakokinētikas analīze neatklāja, ka rase būtiski ietekmētu entekavīra farmakokinētiku.
However, conclusions can only be drawn for the Caucasian and Asian groups as there were too few subjects in the other categories.
Tomēr secinājums attiecas tikai uz balto un aziātu rasi, jo citās grupās bija pārāk maz indivīdu.
In repeat-dose toxicology studies in dogs, reversible perivascular inflammation was observed in the central nervous system, for which no-effect doses corresponded to exposures 19 and 10 times those in humans (at 0.5 and 1 mg respectively).
Atkārtotu devu toksikoloģiskos pētījumos ar suņiem novēroja perivaskulāru iekaisumu centrālā nervu sistēmā, un devu līmenis, kas šo efektu neizraisa, 19 un 10 reizes pārsniedza cilvēkam paredzētās devas (atbilstoši 0, 5 mg un 1 mg).
This finding was not observed in repeat-dose studies in other species, including monkeys administered entecavir daily for 1 year at exposures ≥ 100 times those in humans.
Šie dati nebija konstatēti atkārtotu devu pētījumos citās sugās, tostarp pērtiķiem, kuriem entekavīru lietoja 1 gadu, radot ar to ekspozīciju, kas ≥ 100 reizes pārsniedza cilvēkam ieteikto.
In reproductive toxicology studies in which animals were administered entecavir for up to 4 weeks, no evidence of impaired fertility was seen in male or female rats at high exposures.
Reprodukcijas toksikoloģiskos pētījumos, kur dzīvnieki saņēma entekaviru līdz 4 nedēļām, nenovēroja kavējošu ietekmi uz vairošanos žurku tēviņiem un mātītēm pēc lielām devām.
Testicular changes (seminiferous tubular degeneration) were evident in repeat-dose toxicology studies in rodents and dogs at exposures ≥ 26 times those in humans.
Testikulāras pārmaiņas (sēklvadu kanāliņu deģenerācija) bija atkārtotu devu toksikoloģiskos pētījumos ar grauzējiem un suņiem devās, kas ≥ 26 reizes pārsniedza cilvēkam paredzētās.
No testicular changes were evident in a 1-year study in monkeys.
Testikulāras pārmaiņas nenovēroja viena gada pētījumā ar pērtiķiem.
In pregnant rats and rabbits administered entecavir, no effect levels for embryotoxicity and maternal toxicity corresponded to exposures ≥ 21 times those in humans.
Grūsnām žurkām un trušiem entekavira devas, kas neizraisa embriotoksicitāti un nav toksiskas mātītei, bija 21 reizi un vairāk reizes lielākas par cilvēkam paredzētām.
In rats, maternal toxicity, embryo- foetal toxicity (resorptions), lower foetal body weights, tail and vertebral malformations, reduced ossification (vertebrae, sternebrae, and phalanges), and extra lumbar vertebrae and ribs were observed at high exposures.
Žurkām pie augstām devām novēroja toksiskumu mātītei, toksiskumu embrijam un auglim (rezorbcijas), mazāku augļa svaru, astes un skriemeļu malformācijas, mazinātu ossifikāciju (skriemeļi, krūškauls, falangas), un bija ekstralumbāli skriemeļi un ribas.
In rabbits, embryo-foetal toxicity (resorptions), reduced ossification (hyoid), and an increased incidence of 13th rib were observed at high exposures.
Trušiem pie augstām devām novēroja embriofetālu toksiskumu (rezorbcijas), mazinātu ossifikāciju (hioīds), un biežāk bija 13. riba.
In a peri-postnatal study in rats, no adverse effects on offspring were observed.
Peri - un postnatālā pētījumā ar žurkām nevēlamus efektus pēcnācējiem nenovēroja.
In a separate study wherein entecavir was administered to pregnant lactating rats at 10 mg/ kg, both foetal exposure to entecavir and secretion of entecavir into milk were demonstrated.
Atsevišķā pētījumā, kura ietvaros entekavīru 10 mg/ kg ievadīja grūsnām laktējošām žurkām, novēroja augļa ekspozīciju ar entekavīru un tā sekrēciju pienā.
No evidence of genotoxicity was observed in an Ames microbial mutagenicity assay, a mammalian- cell gene mutation assay, and a transformation assay with Syrian hamster embryo cells.
Nenovēroja genotoksiskumu Ames mikrobiālā mutagēniskuma raudzē, zīdītāju šūnu gēnu mutācijas raudzē un transformācijas raudzē ar Sīrijas kāmju embriju šūnām.
A micronucleus study and a DNA repair study in rats were also negative.
Mikrokodolu pētījumā un DNS atgūšanas pētījumā žurkām rezultāts arī bija negatīvs.
Entecavir was clastogenic to human lymphocyte cultures at concentrations substantially higher than those achieved clinically.
Entekavīrs bija klastogēns cilvēka limfocītu kultūrās, koncentrācijās, kas ievērojami augstākas par tām, ko novēro klīniski.
Two-year carcinogenicity studies: in male mice, increases in the incidences of lung tumours were observed at exposures ≥ 4 and ≥ 2 times that in humans at 0.5 mg and 1 mg respectively.
2 gadu kanceroģenēzes pētījumi: peļu tēviņiem novēroja biežāk plaušu tumorus pie ekspozīcijām, kas ≥ 4 un ≥ 2 reizes pārsniedz tās, kas ir cilvēkam atbilstoši pie 0, 5 un 1 mg.
Tumour development was preceded by pneumocyte proliferation in the lung which was not observed in rats, dogs, or monkeys, indicating that a key event in lung tumour development observed in mice likely was species-specific.
Pirms tumoru attīstības plaušās bija pneimocītu proliferācija, ko nenovēroja žurkām, suņiem un pērtiķiem, un tas norāda, ka galvenais faktors plaušu tumoru attīstībā pelēm, jādomā, bija sugas specifisks.
Increased incidences of other tumours including brain gliomas in male and female rats, liver carcinomas in male mice, benign vascular tumours in female mice, and liver adenomas and carcinomas in female rats were seen only at high lifetime exposures.
Citi tumori, tostarp smadzeņu gliomas žurku tēviņiem un mātītēm, aknu karcinomas peļu tēviņiem, labdabīgi vaskulāri tumori peļu mātītēm, aknu adenomas un karcinomas žurku mātītēm biežāk bija tikai tad, ja augstas ekspozīcijas bija visas dzīves ilgumā.
However, the no effect levels could not be precisely established.
Tomēr līmeni, kas neizraisa efektu, precīzi nevar definēt.
The predictivity of the findings for humans is not known.
Augstāk minētās atrades paredzējums cilvēkam nav zināms.
Crospovidone Lactose monohydrate Magnesium stearate Cellulose, Microcrystalline Povidone
Krospovidons Laktozes monohidrāts Magnija stearāts Mikrokristāliskā celuloze Povidons
Titanium dioxide Hypromellose Macrogol 400 Polysorbate 80 (E433)
15 Makrogols 400 Polisorbāts 80 (E433)
Store in the original carton.
Uzglabāt oriģinālā iepakojumā.
30 x 1 film-coated tablets; 3 blister cards of 10 x 1 film-coated tablets each in Alu/ Alu perforated unit dose blisters, or 90 x 1 film-coated tablets; 9 blister cards of 10 x 1 film-coated tablets each in Alu/ Alu perforated unit dose blisters.
Katra kastīte satur: vai nu 30 x 1 apvalkotās tabletes; 3 blisterus ar 10 x 1 apvalkotām tabletēm katrā alumīnija / alumīnija perforētā blisterī ar vienu devu kontūrligzdā, vai 90 x 1 apvalkotās tabletes; 9 blisterus ar 10 x 1 apvalkotām tabletēm katrā alumīnija / alumīnija perforētā blisterī ar vienu devu kontūrligzdā.
High-density polyethylene (HDPE) bottle with child resistant polypropylene closure containing 30 film-coated tablets.
Augsta blīvuma polietilēna (ABPE) pudele ar 30 apvalkotām tabletēm un uzskrūvējamu, bērnam neatveramu polipropilēna vāciņu.
Not all pack sizes and container types may be marketed.
Visi iepakojuma lielumi un veidi tirgū var nebūt pieejami.
Blister packs:
Blisteri:
Bottle packs:
Pudele:
26 June 2006
2006. gada 26. jūnijs
Baraclude 1 mg film-coated tablets
Baraclude 1 mg apvalkotās tabletes
Each tablet contains 1 mg entecavir (as monohydrate).
Katra tablete satur 1 mg entekavīra (monohidrāta veidā) (Entecavir).
Excipients: each tablet contains 241 mg lactose.
Palīgvielas: katra tablete satur 241 mg laktozes.
Pink and triangular-shaped tablet with “ BMS ” debossed on one side and “ 1612” on the other.
Rozā un trīsstūra formas tablete ar “ BMS ” vienā pusē un “ 1612 ” otrā.
Patients with cirrhosis may be at a higher risk for hepatic decompensation following hepatitis exacerbation, and therefore should be monitored closely during therapy.
19 cirozi var būt augstāks aknu dekompensācijas risks pēc hepatīta paasināšanās, tāpēc terapijas laikā viņi rūpīgi jānovēro.
18 Acute exacerbation of hepatitis has also been reported in patients who have discontinued hepatitis B therapy.
Pacientiem, kas pārtrauca B hepatīta terapiju, arī ziņots par hepatīta akūtiem paasinājumiem.
19 concurrently receiving effective HIV treatment.
20 vai HBV un nesaņem efektīvu HIV ārstēšanu.
Lactose: this medicinal product contains 241 mg of lactose in each 1 mg daily dose.
Laktoze: šīs zāles satur 241 mg laktozes katrā 1 mg dienas devā.
20 4.8 Undesirable effects
21 4. 8 Nevēlamās blakusparādības
2% of patients had ALT elevations both > 10 times ULN and > 2 times baseline, 4% had ALT elevations > 3 times baseline, and< 1% had ALT elevations > 2 times baseline together with total bilirubin > 2 times ULN and> 2 times baseline.
22 paaugstināšanās > 2 reizes no sākotnējā līmeņa vienlaikus ar kopējā bilirubīna > 2 reizes virs ULN un > 2 reizes no sākotnējā līmeņa.
21 Treatment beyond 48 weeks: continued treatment with entecavir for a median duration of 96 weeks did not reveal any new safety signals.
Ārstēšana ilgāk par 48 nedēļām: terapijas ar entekavīru turpināšana vidēji 96 nedēļas ilgi neatklāja nekādus jaunus signālus no drošības viedokļa.
23 (LVD) in HBeAg positive (022) and HBeAg negative (027) patients are presented in the table.
48 nedēļu ilgu randomizētu, dubultaklu pētījumu rezultāti, kur salīdzināts entekavīrs (ETV) un lamivudīns (LVD) HBeAg pozitīviem (022) un HBeAg negatīviem (027) pacientiem, redzami tabulā.
Lamivudine-refractory HBeAg positive (study 026) ETV 1.0 mg once daily LVD 100 mg once daily n
25 Refraktāri pret lamivudīnu HBeAg pozitīvi (pētījums 026)
Patients in response were followed for an additional 24 weeks off-
Reakcijas kritērijs bija HBV vīrusu supresija (HBV DNS < 0, 7 MEq/ ml priekš bDNS) un HBeAg (HBeAg pozitīviem pacientiem) zudums vai ALAT < 1, 25 reizes ULN (HBeAg negatīviem pacientiem).
24 treatment.
Pacientus, kuriem bija reakcija, novēroja vēl papildus 24 nedēļu periodā pēc terapijas.
Lamivudine-refractory:
26 Refraktārie pret lamivudīnu:
25 HIV/ HBV co-infected patients not receiving concomitant HAART: entecavir has not been evaluated in HIV/ HBV co-infected patients not concurrently receiving effective HIV treatment.
HIV/ HBV vienlaikus inficēti pacienti, kas līdztekus nesaņem AAART: entekavīra darbība nav izvērtēta pacientiem, kas vienlaikus ir inficēti ar HIV vai HBV un nesaņem efektīvu HIV ārstēšanu.
Emerging Genotypic Entecavir Resistance Through Year 5, Nucleoside-Naive Studies a
27 Genotipiskās rezistences pret entekavīru veidošanās 5 gadu laikā; pētījumi pacientiem, kas iepriekš nav saņēmuši nukleozīdus
26 Genotypic Entecavir Resistance Through Year 5, Lamivudine-Refractory Studies
28 Genotipiskā rezistence pret entekavīru 5 gadu laikā; pētījumi pret lamivudīnu rezistentiem pacientiem
Metabolism: entecavir is not a substrate, inhibitor or inducer of the CYP450 enzyme system.
29 Metabolisms: entekavīrs nav CYP450 enzīmu sistēmas substrāts, ne arī inhibitors vai induktors.
27 Elimination: entecavir is predominantly eliminated by the kidney with urinary recovery of unchanged drug at steady-state of about 75% of the dose.
Eliminācija: entekavīrs izdalīts tiek galvenokārt caur nierēm, līdzsvara stāvoklī apmēram 75% devas tiek atgriezts urīnā kā nepārmainīts entekavīrs.
Race: the population pharmacokinetic analysis did not identify race as significantly influencing entecavir pharmacokinetics.
30 Rase: populācijas farmakokinētikas analīze neatklāja, ka rase būtiski ietekmētu entekavīra farmakokinētiku.
28 5.3 Preclinical safety data
5. 3 Preklīniskie dati par drošību
Titanium dioxide Hypromellose Macrogol 400 Iron oxide red
31 Makrogols 400 Sarkanais dzelzs oksīds
Baraclude 0.05 mg/ ml oral solution
Baraclude 0, 05 mg/ ml šķīdums iekšķīgai lietošanai
Each ml oral solution contains 0.05 mg entecavir (as monohydrate).
Katrā mililitrā šķīduma iekšķīgai lietošanai ir 0, 05 mg entekavīra (monohidrāta veidā) (Entecavir).
650 mg maltitol liquid/ ml 2 mg methylhydroxybenzoate/ ml 0.28 mg propylhydroxybenzoate/ ml
650 mg šķidrā maltitola/ ml 2 mg metilhidroksibenzoāta/ ml 0, 28 mg propilhidroksibenzoāta/ ml
of excipients, see section 6.1.
Pilnu palīgvielu sarakstu skatīt apakšpunktā 6. 1.
Clear, colourless to pale yellow solution
Dzidrs, bezkrāsains vai bālgani dzeltens šķīdums
It is recommended that the dosing spoon be rinsed with water after each daily dose.
Mērkaroti ieteicams skalot pēc katras dienas devas ieņemšanas.
In HBeAg negative patients, treatment should be administered at least until HBs seroconversion or there is evidence of loss of efficacy.
34 HBeAg negatīviem pacientiem terapija jāturpina vismaz līdz HBs serokonversijai vai kamēr pierādās neefektivitāte.
With prolonged treatment for more than 2 years, regular
Ja terapija ilgst vairāk nekā 2 gadus, ieteicams regulāri veikt novērtēšanu, lai pārliecinātos, ka izvēlētā terapija joprojām ir pacientam atbilstoša.
Baraclude dosage
Baraclude devas un lietošana
Lamivudine-refractory
Lamivudīn- refraktaritāte
0.5 mg once daily 0.25 mg once daily OR
0, 5 mg vienreiz dienā 0, 25 mg vienreiz dienā vai 0, 5 mg ik pēc 48 stundām
1 mg once daily 0.5 mg once daily
1 mg vienreiz dienā 0, 5 mg vienreiz dienā
0.5 mg every 72 hours
0, 15 mg vienreiz dienā vai 0, 5 mg ik pēc 72 stundām
0.5 mg every 48 hours
0, 3 mg vienreiz dienā vai 0, 5 mg ik pēc 48 stundām
0.05 mg once daily
0, 05 mg vienreiz dienā
0.1 mg once daily
0, 1 mg vienreiz dienā
Haemodialysis or
Hemodialīze
OR
vai vai
OR
vai
0.5 mg every 5-7 days
0, 5 mg ik pēc 5- 7 dienām,
0.5 mg every 72 hours
0, 5 mg ik pēc 72 stundām
**on haemodialysis days, administer entecavir after haemodialysis.
** hemodialīzes dienās; entekavīru lieto pēc hemodialīzes.
Among entecavir-treated patients on-treatment exacerbations had a median time of onset of 4-5 weeks.
Pacientiem, kas tiek ārstēti ar entekavīru, paasinājumu iestāšanās laiks vidēji ir
In patients with compensated liver disease, these increases in serum ALT are generally not accompanied by an increase in serum bilirubin concentrations or hepatic decompensation.
Pacientiem ar kompensētu aknu slimību šādu seruma ALAT paaugstināšanos parasti nepavada seruma bilirubīna koncentrācijas paaugstināšanās vai aknu dekompensācija.
Patients with cirrhosis
Pacientiem ar cirozi var būt augstāks aknu dekompensācijas risks pēc hepatīta paasināšanās, tāpēc terapijas laikā viņi rūpīgi jānovēro.
Acute exacerbation of hepatitis has also been reported in patients who have discontinued hepatitis B therapy.
Pacientiem, kas pārtrauca B hepatīta terapiju, arī ziņots par hepatīta akūtiem paasinājumiem.
Resistance and specific precaution for lamivudine-refractory patients: mutations in the HBV polymerase that encode lamivudine-resistance substitutions may lead to the subsequent emergence of secondary substitutions, including those associated with entecavir associated resistance (ETVr).).
HBV polimerāzes mutācijas, kas kodē lamivudīna rezistences substitūcijas, var novest pie turpmāku sekundāru substitūciju rašanās, tostarp tādu, kas saistītas ar entekavīra rezistenci (ETVr).
In a small percentage of lamivudine-refractory patients, ETVr substitutions at residues rtT184, rtS202 or rtM250 were present at baseline.
Nelielai lamivudina refraktāru pacientu daļaiETVr substitūcijas rtT184, rtS202 vai rtM250 atlieku daudzumā bija jau sākotnēji.
Patients with lamivudine-resistant HBV are at higher risk of developing subsequent entecavir resistance than patients without lamivudine-resistance.
Pacientiem ar lamivudīna- rezistentu HBV ir lielāks turpmākas entekavīra rezistences veidošanās risks nekā pacientiem bez lamivudīna rezistences.
34 Human immunodeficiency virus (HIV)/ HBV co-infected patients not receiving concomitant antiretroviral therapy: entecavir has not been evaluated in HIV/ HBV co-infected patients not concurrently receiving effective HIV treatment.
36 Ar cilvēka imūndeficīta vīrusu (HIV) HBV vienlaicīgi inficēti pacienti, kas līdztekus nesaņem antiretroviālo terapiju: entekavīra darbība nav izvērtēta pacientiem, kas vienlaikus ir inficēti ar HIV vai HBV un nesaņem efektīvu HIV ārstēšanu.
Maltitol:
Maltitols:
Baraclude oral solution contains maltitol (13 g maltitol liquid per 20 ml dose).
Baraclude šķīdums iekšķīgai lietošanai satur maltitolu (13 g šķidrā maltitola 20 ml devā).
Baraclude may have a mild laxative effect.
Baraclude var būt neliela caurejas darbība.
Calorific value 2.3 kcal/ g maltitol.
Enerģētiskā vērtība ir 2, 3 kkal/ g maltitola.
Patients with rare hereditary problems of fructose intolerance should not take this medicine.
Pacienti ar retu pārmantotu fruktozes nepanesamību nedrīkst lietot šīs zāles.
Baraclude tablets do not contain maltitol and can be taken by patients with fructose intolerance.
Baraclude tabletes nesatur maltitolu, un tās drīkst lietot pacienti ar fruktozes nepanesamību.
Parahydroxybenzoates:
Parahidroksibenzoāti:
Baraclude oral solution contains the preservatives methylhydroxybenzoate and propylhydroxybenzoate, that may cause allergic reactions (possibly delayed).
Baraclude šķīdums iekšķīgai lietošanai satur konservantus metilhidroksibenzoātu un propilhidroksibenzoātu, kas var izraisīt alerģiskas reakcijas (iespējams, vēlīnā tipa).
35 4.7 Effects on ability to drive and use machines
37 4. 7 Ietekme uz spēju vadīt transportlīdzekļus un apkalpot mehānismus
General disorders and administration site conditions:
Vispārēji traucējumi un reakcijas
common: fatigue
38 bieži: nogurums ievadīšanas vietā:
36 Laboratory test abnormalities:
Laboratorisko analīžu patoloģiskas pārmaiņas:
2% of patients had ALT elevations both > 10 times ULN and > 2 times baseline, 4% had ALT elevations > 3 times baseline, and< 1% had ALT elevations > 2 times baseline together with total bilirubin > 2 times ULN and> 2 times baseline.
2% pacientu bija ALAT paaugstināšanās gan > 10 reizes virs normas augšējās robežas (ULN – upper limit of the normal range), gan > 2 reizes no sākotnējā līmeņa, 4% bija ALAT paaugstināšanās > 3 reizes no sākotnējā līmeņa, un < 1% bija ALAT paaugstināšanās > 2 reizes no sākotnējā līmeņa vienlaikus ar kopējā bilirubīna > 2 reizes virs ULN un > 2 reizes no sākotnējā līmeņa.
Pharmacotherapeutic group: nucleoside and nucleotide reverse transcriptase inhibitors ATC code:
Farmakoterapeitiskā grupa: nukleozīdu un nukleotīdu reversās transkriptāzes inhibitori ATĶ kods:
Clinical experience: the demonstration of benefit is based on histological, virological, biochemical, and serological responses after 48 weeks of treatment in active-controlled clinical trials of 1,633 adults with chronic hepatitis B infection and evidence of viral replication.
40 Klīniskā pieredze: noderīgums parādīts aktīvi kontrolētos klīniskos pētījumos ar 1633 pieaugušajiem ar hronisku B hepatīta infekciju un pierādītu vīrusu replikāciju, pamatojoties uz histoloģisko, virusoloģisko, bioķīmisko un seroloģisko reakciju pēc 48 nedēļu terapijas.
High baseline Knodell necroinflammatory scores (> 10) were associated with greater histological improvement in nucleoside- naive patients.
Augsts Knodela nekro- iekaisuma punktu vērtējums sākotnēji (> 10) bija saistīts ar labāku histoloģisko uzlabošanos ar nukleozīdiem agrāk neārstētiem pacientiem.
Baseline ALT levels ≥ 2 x ULN and baseline HBV DNA ≤ 9.0 log10 copies/ ml were
ALAT sākotnējs līmenis ≥ 2 x ULN un sākotnēji HBV DNS ≤ 9, 0 log10 kopijas/ ml bija saistīts ar biežāku viroloģisku reakciju (48 nedēļā HBV DNS < 400 kopijas/ ml) ar nukleozīdiem agrāk neārstētiem pacientiem.
38 both associated with higher rates of virologic response (Week 48 HBV DNA < 400 copies/ ml) in nucleoside-naive HBeAg-positive patients.
Neatkarīgi no sākotnējā raksturojuma lielākai daļai pacientu bija histoloģiska un viroloģiska reakcija uz ārstēšanu.