qanastek/EMEA-V3 huggingface dataset:
Caution is advised during concomitant administration of fosaprepitant and CYP3A4 substrates.
Jāievēro piesardzība vienlaikus ordinējot fosaprepitantu un CYP3A4 substrātus.
Fosaprepitant must not be used concurrently with pimozide, terfenadine, astemizole, or cisapride.
Fosaprepitantu nedrīkst lietot kopā ar pimozīdu, terfenadīnu, astemizolu vai cisaprīdu.
Inhibition of CYP3A4 by aprepitant could result in elevated plasma concentrations of these medicinal products, potentially causing serious or life-threatening reactions.
Aprepitanta CYP3A4 kavēšanas rezultātā var palielināties šo zāļu koncentrācija plazmā, kas, iespējams, var izraisīt dzīvībai bīstamas nopietnas reakcijas.
Induction As a moderate inducer of CYP2C9 and a mild inducer of CYP3A4 and glucuronidation, aprepitant can decrease plasma concentrations of substrates eliminated by these routes within two weeks following initiation of dosing regimen.
Indukcija Tā kā aprepitants ir mērens CYP2C9 induktors un viegls CYP3A4 un glikuronidācijas induktors, tas var samazināt plazmas koncentrāciju šāda veidā eliminētiem substrātiem.
This effect may become apparent only after the end of a 3 day regimen of fosaprepitant followed by aprepitant.
Šī iedarbība var parādīties tikai pēc tam, kad ārstēšanās ar fosaprepitantu un sekojošu iekšķīgi lietojamo aprepitantu ir pabeigta.
For CYP2C9 and CYP3A4 substrates, the induction is transient with a maximum effect reached 3-5 days after end of the oral aprepitant 3-day treatment.
CYP2C9 un CYP3A4 substrātiem indukcija ir pārejoša, un maksimālo tās efektu novēro 3- 5 dienas pēc iekšķīgi lietojamā aprepitanta 3 dienu terapijas cikla beigām.
The effect is maintained for a few days, thereafter slowly declines and is clinically insignificant by two weeks after end of oral aprepitant treatment.
Šo efektu novēro dažas dienas, pēc tam tas lēnām samazinās, un divas nedēļas pēc perorālā aprepitanta terapijas beigām tas nav klīniski nozīmīgs.
Mild induction of glucuronidation is also seen with 80 mg oral aprepitant given for 7 days.
Tāpat ir novērota viegla glikuronidācijas indukcija, 7 dienas iekšķīgi lietojot 80 mg aprepitanta.
Caution is advised when warfarin, acenocoumarol, tolbutamide, phenytoin or other medicinal products that are known to be metabolised by CYP2C9 are administered during this time period.
Jāievēro piesardzība, ja varfarīnu, akenokumarolu, tolbutamīdu, fenitoīnu vai citas zāles, kas metabolizējas ar CYP2C9, tiek ordinētas šajā laika periodā.
Fosaprepitant or aprepitant does not seem to interact with the P-glycoprotein transporter, as demonstrated by the lack of interaction of oral aprepitant with digoxin.
Šķiet, ka fosaprepitantam vai aprepitantam nav mijiedarbības ar P- glikoproteīnu transportieriem, kā to pierāda mijiedarbības trūkums starp iekšķīgi lietojamo aprepitantu un digoksīnu.
Corticosteroids:
Kortikosteroīdi:
Dexamethasone:
Deksametazons:
The usual oral dexamethasone dose should be reduced by approximately 50% when co-administered with a regimen of fosaprepitant followed by aprepitant.
Parastā iekšķīgi lietotā deksametazona deva tiek samazināta apmēram par 50%, ja to lieto vienlaikus ar fosaprepitantu un sekojošu iekšķīgi lietojamo aprepitantu.
The dose of dexamethasone in clinical chemotherapy induced nausea and vomiting trials was chosen to account for medicinal product interactions (see section 4.2).
Klīniskajos ķīmijterapijas izraisītas sliktas dūšas un vemšanas pētījumos lietoto deksametazona devu izvēlējās, ņemot vērā zāļu mijiedarbību (skatīt apakšpunktu 4. 2).
Oral aprepitant, when given as a regimen of 125 mg with dexamethasone co-administered orally as 20 mg on Day 1, and oral aprepitant when given as 80 mg/ day with dexamethasone co-administered orally as 8 mg on Days 2 through 5, increased the AUC of dexamethasone, a CYP3A4 substrate, 2.2-fold on Days 1 and 5.
Iekšķīgi lietojamais aprepitants, lietots pēc shēmas pa 125 mg kopā ar deksametazonu pa 20 mg iekšķīgi 1. dienā, un iekšķīgi lietojamais aprepitants, no 2. līdz 5. dienai lietots pa 80 mg/ dienā kopā ar 8 mg deksametazona iekšķīgi, 1. un 5. dienā palielināja deksametazona, CYP3A4 substrāta, AUC 2, 2 reizes.
Methylprednisolone:
Metilprednizolons:
The usual intravenously administered methylprednisolone dose should be reduced approximately 25%, and the usual oral methylprednisolone dose should be reduced approximately 50% when co-administered with a regimen of fosaprepitant followed by aprepitant.
Parastā intravenozi ievadītā metilprednizolona deva jāsamazina aptuveni par 25% un parastā iekšķīgi lietotā metilprednizolona deva jāsamazina aptuveni par 50%, ja to lieto vienlaikus ar fosaprepitanta un tam sekojoša iekšķīgi lietojamā aprepitanta shēmu.
Oral aprepitant, when given as a regimen of 125 mg on Day 1 and 80 mg/ day on Days 2 and 3, increased the AUC of methylprednisolone, a CYP3A4 substrate, by 1.3-fold on Day 1 and by 2.5-fold on Day 3, when methylprednisolone was co-administered intravenously as 125 mg on Day 1 and orally as 40 mg on Days 2 and 3.
Iekšķīgi lietojamais aprepitants, lietots pēc shēmas pa 125 mg 1. dienā un 80 mg/ dienā 2. un 3. dienā, palielināja metilprednizolona, CYP3A4 substrāta, AUC 1, 3 reizes 1. dienā un 2, 5 reizes 3. dienā, ja vienlaikus tika ievadīts metilprednizolons, 1. dienā intravenozi pa 125 mg un 2. un 3. dienā iekšķīgi pa 40 mg.
During continuous treatment with methylprednisolone, the AUC of methylprednisolone may decrease at later time points within 2 weeks following initiation of dosing with oral aprepitant, due to the inducing effect of aprepitant on CYP3A4.
Turpinot ārstēšanu ar metilprednizolonu, 2 nedēļas pēc perorālā aprepitanta lietošanas sākuma, aprepitanta inducējošās iedarbības dēļ uz CYP3A4 var samazināties metilprednizolona AUC.
This effect may be expected to be more pronounced for orally administered methylprednisolone.
Sagaidāms, ka šī iedarbība būs izteiktāka pēc metilprednizolona lietošanas iekšķīgi.
Chemotherapeutic agents:
Ķīmijterapijas līdzekļi:
5 intravenously on Day 1 or vinorelbine administered intravenously on Day 1 or Day 8.
Farmakokinētikas pētījumos, kur iekšķīgi lietojamais aprepitants tika ordinēts terapijas shēmā pa 125 mg 1. dienā un pa 80 mg 2. un 3. dienā, tas neietekmēja 1. dienā intravenozi ievadīta docetaksela vai 1. vai 8. dienā intravenozi ievadīta vinorelbīna farmakokinētiku.
Because the effect of aprepitant on the pharmacokinetics of orally administered CYP3A4 substrates is greater than the effect of aprepitant on the pharmacokinetics of intravenously administered CYP3A4 substrates, an interaction with orally administered chemotherapeutic agents metabolised primarily or in part by CYP3A4 (e. g., etoposide, vinorelbine) cannot be excluded.
Tā kā aprepitanta ietekme uz iekšķīgi ordinētu CYP3A4 substrātu farmakokinētiku ir lielāka kā aprepitanta ietekme uz intravenozi ordinētu CYP3A4 substrātu farmakokinētiku, nevar izslēgt iespējamo mijiedarbību ar iekšķīgi ordinētiem ķīmijterapijas līdzekļiem, kas primāri vai daļēji metabolizējas ar CYP3A4 (piemēram, etopozīds, vinorelbīns).
Caution is advised and additional monitoring may be appropriate in patients receiving such agents (see section 4.4).
Jāievēro piesardzība, un varētu būt nepieciešams novērot pacientus, kuri lieto šādus līdzekļus (skatīt apakšpunktu 4. 4).
Midazolam:
5 Midazolāms:
The potential effects of increased plasma concentrations of midazolam or other benzodiazepines metabolised via CYP3A4 (alprazolam, triazolam) should be considered when co-administering these agents with a 3-day regimen of fosaprepitant followed by aprepitant.
Jāņem vērā tas, ka var palielināties midazolāma vai citu benzodiazepīnu (alprazolāma, triazolāma), kas tiek metabolizēti ar CYP3A4, plazmas koncentrācija, ja šīs zāles lieto vienlaikus ar fosaprepitantu un sekojošu aprepitantu.
Fosaprepitant given at a dose of 100 mg over 15 minutes with a single dose of midazolam 2 mg increased the AUC of midazolam 1.6-fold.
Fosaprepitants, ievadīts 100 mg devā 15 minūšu laikā, vienlaikus ar 2 mg midazolāma, midazolāma AUC palielināja 1, 6 reizes.
Oral aprepitant increased the AUC of midazolam 2.3-fold on Day 1 and 3.3-fold on Day 5, when a single oral dose of midazolam 2 mg was co-administered on Days 1 and 5 of a regimen of oral aprepitant 125 mg on Day 1 and 80 mg/ day on Days 2 to 5.
Iekšķīgi lietojamais aprepitants palielināja midazolāma, jutīga CYP3A4 substrāta, AUC 2, 3 reizes 1. dienā un 3, 3 reizes 5. dienā, ja 1. un 5. dienā iekšķīgi tika lietota viena midazolāma 2 mg deva, vienlaikus iekšķīgi lietojot aprepitantu pēc shēmas 125 mg 1. dienā un 80 mg/ dienā no 2. līdz 5. dienai.
In another study with intravenous administration of midazolam, oral aprepitant was given as 125 mg on Day 1 and 80 mg/ day on Days 2 and 3, and midazolam 2 mg was given intravenously prior to the administration of the 3-day regimen of oral aprepitant and on Days 4, 8, and 15.
Citos pētījumos ar intravenozi ievadāmo midazolāmu aprepitants tika lietots iekšķīgi pa 125 mg 1. dienā un 80 mg/ dienā 2. un 3. dienā, un midazolāms pa 2 mg intravenozi tika ievadīts pirms iekšķīgi lietotā aprepitanta 3 dienu shēmas, kā arī 4., 8. un 15. dienā.
Oral aprepitant increased the AUC of midazolam 25% on Day 4 and decreased the AUC of midazolam 19% on Day 8 and 4% on Day 15.
Iekšķīgi lietojamais aprepitants palielināja midazolāma AUC par 25% 4. dienā, un midazolāma AUC samazināja par 19% 8. dienā un par 4% 15. dienā.
In a third study with intravenous and oral administration of midazolam, oral aprepitant was given as 125 mg on Day 1 and 80 mg/ day on Days 2 and 3, together with ondansetron 32 mg Day 1, dexamethasone, 12 mg Day 1 and 8 mg Days 2-4.
Trešajā pētījumā, kur midazolāms tika ordinēts intravenozi un iekšķīgi, aprepitants tika lietots iekšķīgi pa 125 mg 1. dienā un 80 mg/ dienā 2. un 3. dienā, vienlaikus lietojot ondansetronu pa 32 mg 1. dienā, deksametazonu pa 12 mg 1. dienā un pa 8 mg 2- 4. dienā.
This combination (i. e. oral aprepitant, ondansetron and dexamethasone) decreased the AUC of oral midazolam 16% on Day 6, 9% on Day 8, 7% on Day 15 and 17% on Day 22.
Šī kombinācija (t. i. iekšķīgi lietojamais aprepitants, ondansetrons un deksametazons) samazināja iekšķīgi lietotā midazolāma AUC par 16% 6. dienā, 9% 8. dienā, 7% 15. dienā un 17% 22. dienā.
A fourth study was completed with intravenous administration of midazolam and oral aprepitant.
Ceturtais pētījums tika veikts ar intravenozi ievadāmo midazolāmu un iekšķīgi lietojamo aprepitantu.
Intravenous midazolam 2 mg was given 1 hour after oral administration of a single dose of oral aprepitant 125 mg.
Midazolāma 2 mg deva intravenozi tika ievadīta 1 stundu pēc aprepitanta 125 mg reizes devas lietošanas iekšķīgi.
The plasma AUC of midazolam was increased by 1.5-fold.
Midazolāma AUC palielinājās 1, 5 reizes.
Diltiazem:
Diltiazēms:
In patients with mild to moderate hypertension, infusion of 100 mg fosaprepitant over 15 minutes with diltiazem 120 mg 3 times daily, resulted in a 1.4-fold increase in diltiazem AUC and a small but clinically meaningful decrease in blood pressure, but did not result in a clinically meaningful change in heart rate, or PR interval.
Pacientiem ar vieglu vai mērenu hipertensiju 100 mg fosaprepitanta infūzija 15 minūšu laikā vienlaikus ar diltiazēmu 120 mg 3 reizes dienā palielināja diltiazēma AUC 1, 4 reizes un nedaudz, bet klīniski nozīmīgi, pazemināja asinsspiedienu, bet klīniski nozīmīgi neizmainīja sirds ritmu vai PR intervālu.
In patients on chronic warfarin therapy, the prothrombin time (INR) should be monitored closely during treatment with fosaprepitant or aprepitant and for 2 weeks following each 3-day regimen for chemotherapy induced nausea and vomiting (see section 4.4).
Pacientiem, kuri saņem pastāvīgu varfarīna terapiju, rūpīgi jākontrolē protrombīna laiks (INR) fosaprepitanta vai aprepitanta terapijas laikā un 2 nedēļas pēc katra 3 dienu kursa ķīmijterapijas izraisītas sliktas dūšas un vemšanas gadījumā (skatīt apakšpunktu 4. 4).
When a single 125 mg dose of oral aprepitant was administered on Day 1 and 80 mg/ day on Days 2 and 3 to healthy subjects who were stabilised on chronic warfarin therapy, there was no effect of oral aprepitant on the plasma AUC of R(+) or S(-) warfarin determined on Day 3; however, there was a 34% decrease in S(-) warfarin (a CYP2C9 substrate) trough concentration accompanied by a 14% decrease in INR 5 days after completion of dosing with oral aprepitant.
Ja veseliem cilvēkiem, kuru stāvoklis tika stabilizēts ar pastāvīgu varfarīna terapiju, iekšķīgi tika ordinēta aprepitanta 125 mg reizes deva 1. dienā un 80 mg/ dienā 2. un 3. dienā, netika novērota iekšķīgi lietojamā aprepitanta ietekme uz R( +) vai S (-) varfarīna AUC 3. dienā; tomēr tika novērota (S -) varfarīna (CYP2C9 substrāta) līdzsvara koncentrācijas samazināšanās par 34%, ko pavada INR samazināšanās par 14% 5. dienā pēc tam, kad pabeigta aprepitanta lietošana iekšķīgi.
Oral aprepitant, when given as 125 mg on Day 1 and 80 mg/ day on Days 2 and 3, decreased the AUC of tolbutamide (a CYP2C9 substrate) by 23% on Day 4, 28% on Day 8, and 15% on Day 15, when a single dose of tolbutamide 500 mg was administered orally prior to the administration of the 3-day regimen of oral aprepitant and on Days 4, 8, and 15.
Aprepitants, lietots iekšķīgi pa 125 mg 1. dienā un pa 80 mg/ dienā 2. un 3. dienā, samazināja tolbutamīda AUC par 23% 4. dienā, 28% 8. dienā, un 15% 15. dienā, ja tolbutamīda reizes deva pa 500 mg iekšķīgi tika ordinēta pirms iekšķīgi lietojamā aprepitanta 3 dienu shēmas un 4., 8. un 15. dienā.
The efficacy of hormonal contraceptives may be reduced during and for 28 days after administration of oral aprepitant.
Aprepitanta iekšķīgās lietošanas laikā un 28 dienas pēc tam var būt samazināta hormonālo kontracepcijas līdzekļu efektivitāte.
Aprepitant, when given once daily for 14 days as a 100 mg capsule with an oral contraceptive containing
Fosaprepitanta un iekšķīgi lietojamā aprepitanta lietošanas laikā un 2 mēnešus pēc pēdējās aprepitanta devas lietošanas jāizmanto alternatīva vai papildus kontracepcijas metode.
6 35 μ g of ethinyl estradiol and 1 mg of norethindrone, decreased the AUC of ethinyl estradiol by 43%, and decreased the AUC of norethindrone by 8%.
Aprepitants, ja to lietoja kapsulās pa 100 mg vienu reizi dienā 14 dienas kopā ar perorālajiem kontracepcijas līdzekļiem, kas saturēja 35 μg etinilestradiola un 1 mg noretindrona, samazināja etinilestradiola AUC par 43%, un samazināja noretindrona AUC par 8%.
In another study, single doses of an oral contraceptive containing ethinyl estradiol and norethindrone were administered on Days 1 through 21 withoral aprepitant, given as a regimen of 125 mg on Day 8 and 80 mg/ day on Days 9 and 10 with ondansetron 32 mg intravenously on Day 8 and oral dexamethasone given as 12 mg on Day 8 and 8 mg/ day on Days 9, 10, and 11.
6 Citā pētījumā 21 dienu tika lietotas perorālo kontracepcijas līdzekļu reizes devas, kas satur estradiolu un noretindronu, un aprepitants, ko iekšķīgi lietoja 8. dienā pa 125 mg, un 9. un 10. dienā pa 80 mg/ dienā, vienlaikus 8. dienā i. v. ievadot 32 mg ondansetrona un iekšķīgi lietojamo deksametazonu, 8. dienā pa 12 mg, un 9., 10., un 11. dienā pa 8 mg/ dienā.
Effect of other agents on the pharmacokinetics of aprepitant Concomitant administration of fosaprepitant or aprepitant with medicinal products that inhibit CYP3A4 activity (e. g., ritonavir, ketoconazole, clarithromycin, telithromycin) should be approached cautiously, as the combination results in increased plasma concentrations of aprepitant.
Citu vielu ietekme uz aprepitanta farmakokinētiku Uzmanīgi jārīkojas, vienlaikus ordinējot fosaprepitantu vai aprepitantu un citas zāles, kas inhibē CYP3A4 aktivitāti (piemēram, ritonavīru, ketokonazolu, klaritromicīnu, telitromicīnu), jo vienlaikus lietošanas rezultātā palielinās aprepitanta koncentrācija plazmā.
Concomitant administration of fosaprepitant or aprepitant with medicinal products that strongly induce CYP3A4 activity (e. g. rifampicin, phenytoin, carbamazepine, phenobarbital) should be avoided as the combination results in reductions of the plasma concentrations of aprepitant that may result in decreased efficacy.
Jāņem vērā, ka vienlaikus fosaprepitanta vai aprepitanta un zāļu, kas spēcīgi inducē CYP3A4 aktivitāti (piemēram, rifampicīns, fenitoīns, karbamazepīns, fenobarbitāls), lietošanas rezultāta izraisītā aprepitanta plazmas koncentrācijas samazināšanās var samazināt aprepitanta efektivitāti.
Ketoconazole:
Ketokonazols:
When a single 125 mg dose of oral aprepitant was administered on Day 5 of a 10-day regimen of 400 mg/ day of ketoconazole, a strong CYP3A4 inhibitor, the AUC of aprepitant increased approximately 5-fold and the mean terminal half-life of aprepitant increased approximately 3-fold.
Ja aprepitanta 125 mg reizes devu lietoja iekšķīgi 5. dienā no 10 dienām, kad ketokonazols, spēcīgs CYP3A4 inhibitors, tika lietots pa 400 mg/ dienā, aprepitanta AUC palielinājās apmēram 5 reizes, un vidējais terminālais aprepitanta pusperiods palielinājās apmēram 3 reizes.
Infusion of 100 mg fosaprepitant over 15 minutes with diltiazem 120 mg 3 times daily, resulted in a 1.5-fold increase of aprepitant AUC.
100 mg fosaprepitanta infūzija 15 minūšu laikā vienlaikus ar 120 mg diltiazēma 3 reizes dienā palielināja aprepitanta AUC 1, 5 reizes.
Rifampicin:
Rifampicīns:
When a single 375 mg dose of oral aprepitant was administered on Day 9 of a 14-day regimen of 600 mg/ day of rifampicin, a strong CYP3A4 inducer, the AUC of aprepitant decreased 91% and the mean terminal half-life decreased 68%.
Ja aprepitanta 375 mg reizes devu lietoja iekšķīgi 9. dienā no 14 dienām, kad rifampicīns, spēcīgs CYP3A4 induktors, tika lietots pa 600 mg/ dienā, aprepitanta AUC samazinās par 91%, un vidējais terminālais pusperiods samazinās par 68%.
For fosaprepitant and aprepitant no clinical data on exposed pregnancies are available.
Klīniskie dati par fosaprepitanta un aprepitanta ietekmi uz grūtniecēm nav pieejami.
The potential for reproductive toxicities of fosaprepitant and aprepitant have not been fully characterized, since exposure levels above the therapeutic exposure in humans were not attained in animal studies.
Fosaprepitanta un aprepitanta iespējamās reproduktīvās toksicitātes nav pilnībā noskaidrotas, jo pētījumos ar dzīvniekiem netika izmantotas devas, kas pārsniedza terapeitiskās devas cilvēkiem.
IVEMEND should not be used during pregnancy unless clearly necessary.
IVEMEND grūtniecības laikā lietot nedrīkst, ja vien nav nepārprotamas nepieciešamības.
Aprepitant is excreted in the milk of lactating rats after intravenous administration of fosaprepitant as well as after oral administration of aprepitant.
Pēc fosaprepitanta ievadīšanas intravenozi, kā arī aprepitanta ievadīšanas iekšķīgi žurkām laktācijas periodā aprepitants izdalās pienā.
It is not known whether aprepitant is excreted in human milk.
Nav zināms vai aprepitants izdalās cilvēku pienā.
However, when driving vehicles or operating machines, it should be taken into account that dizziness and fatigue have been reported after using IVEMEND (see section 4.8).
Tāpēc ārstēšanas laikā ar IVEMEND un iekšķīgi lietojamo aprepitantu nerekomendē bērnu barot ar krūti.
7 4.8 Undesirable effects
4. 7 Ietekme uz spēju vadīt transportlīdzekļus un apkalpot mehānismus
Since fosaprepitant is converted to aprepitant, those adverse reactions associated with aprepitant are expected to occur with fosaprepitant.
Tā kā fosaprepitants pārveidojas par aprepitantu, ir sagaidāms, ka ar aprepitanta lietošanu saistītās blakusparādības novēros arī lietojot fosaprepitantu.
The safety profile of aprepitant was evaluated in approximately 4900 individuals.
7 novērtēts aptuveni 4900 pacientiem.
Various formulations of fosaprepitant have been administered to a total of 729 individuals including 347 healthy subjects and 149 patients with CINV.
Dažādas fosaprepitanta devas tika ievadītas kopumā 729 indivīdiem, tai skaitā 347 veseliem cilvēkiem un 149 pacientiem ar CINV.
Adverse reactions considered as drug-related by the investigator were reported in approximately 17% of patients treated with the aprepitant regimen compared with approximately 13% of patients treated with standard therapy in patients receiving highly emetogenic chemotherapy.
Par klīniskām nevēlamām blakusparādībām, ko noteica pētnieki, apskatot iespējamo ar zālēm saistīto iznākumu, tika ziņots aptuveni 17% pacientu, kuri tika ārstēti ar aprepitantu, salīdzinot ar aptuveni 13% pacientu, kuri saņēma izteikti emetogēnu ķīmijterapiju un tika ārstēti ar standarta terapiju.
Aprepitant was discontinued due to adverse reactions in 0.6% of patients treated with the aprepitant regimen compared with 0.4% of patients treated with standard therapy.
Nevēlamo blakusparādību dēļ aprepitantu pārtrauca lietot aptuveni 0, 6% pacientu, kuri saņēma aprepitanta terapijas shēmu, salīdzinot ar 0, 4% pacientu, kuri saņēma standarta terapiju.
In a clinical study of patients receiving moderately emetogenic chemotherapy, clinical adverse reactions were reported in approximately 21% of patients treated with the aprepitant regimen compared with approximately 20% of patients treated with standard therapy.
Klīniskajā pētījumā, kur pacienti saņēma vidēji emetogēnu ķīmijterapiju, par klīniskām nevēlamām blakusparādībām tika ziņots aptuveni 21% pacientu, kuri saņēma aprepitanta terapijas shēmu, salīdzinot ar 20% pacientu, kuri saņēma standarta terapiju.
Aprepitant was discontinued due to adverse reactions in 1.1% of patients treated with the aprepitant regimen compared with 0.5% of patients treated with standard therapy.
Nevēlamo blakusparādību dēļ aprepitanta lietošanu pārtrauca 1, 1% pacientu, kuri saņēma aprepitanta terapijas shēmu, salīdzinot ar 0, 5% pacientu, kuri saņēma standarta terapiju.
The most common adverse reactions reported at a greater incidence in patients treated with the aprepitant regimen than with standard therapy in patients receiving highly emetogenic chemotherapy were: hiccups (4.6%), asthenia/ fatigue (2.9%), ALT increased (2.8%), constipation (2.2%), headache (2.2%), and anorexia (2.0%).
AlAT pieaugums (2, 8%), galvassāpes (2, 2%) un anoreksija (2, 0%).
The most common adverse reaction reported at a greater incidence in patients treated with the aprepitant regimen than with standard therapy in patients receiving moderately emetogenic chemotherapy was fatigue (2.5%).
Visbiežāk sastopamā nevēlamā blakusparādība pacientiem, kuri saņēma vidēji emetogēnu terapiju un par ko biežāk tika ziņots pacientiem, kuri saņēma aprepitanta terapijas shēmu, salīdzinot ar standarta terapiju, bija nogurums (2, 5%).
The following adverse reactions were observed in patients treated with the aprepitant regimen and at a greater incidence than with standard therapy:
Ar aprepitantu ārstētiem pacientiem tika novērotas sekojošās nevēlamās blakusparādības, un to skaits bija lielāks nekā ar ondasetronu ārstētiem pacientiem:
Frequencies are defined as: very common (≥ 1/ 10); common (≥ 1/ 100 to < 1/ 10); uncommon (≥ 1/ 1,000 to < 1/ 100); rare (≥ 1/ 10,000 to < 1/ 1,000) and very rare (< 1/ 10,000), not known (cannot be estimated from the available data).
Biežuma iedalījums: ļoti bieži (≥1/ 10), bieži (≥1/ 100, 1 < 1/ 10), retāk (≥1/ 1 000, < 1/ 100), reti (> 1/ 10 000, < 1/ 1 000), un ļoti reti (< 1/ 10 000), nezināmi (nevar noteikt pēc pieejamiem datiem).
Uncommon: alkaline phosphatase increased, hyperglycaemia, microscopic haematuria, hyponatraemia, weight decreased.
Bieži: paaugstināts AlAT, paaugstināts AsAT Retāk: palielināts sārmainās fosfatāzes daudzums, hiperglikēmija, mikroskopiskā hematūrija, hiponatriēmija, ķermeņa masas pazemināšanās.
Uncommon: bradycardia.
Retāk: bradikardija.
Blood and the lymphatic system disorders:
Asins un limfatiskās sistēmas traucējumi:
Uncommon: anaemia, febrile neutropenia.
Retāk: anēmija, febrilā neitropēnija.
Common: headache, dizziness.
Bieži: galvassāpes, reibonis.
Uncommon: dream abnormality, cognitive disorder.
Retāk: murgaini sapņi, kognitīvie traucējumi.
Uncommon: conjunctivitis.
Retāk: konjunktivīts.
Uncommon: tinnitus.
Retāk: trokšņi ausīs.
Common: hiccups.
Bieži: žagas.
Uncommon: pharyngitis, sneezing, cough, postnasal drip, throat irritation.
Retāk: faringīts, šķavas, klepus, pastiprināta deguna gļotādas sekrēta izdalīšanās nazofaringeālajā telpā, rīkles kairinājums.
8 Common: constipation, diarrhoea, dyspepsia, eructation Uncommon: nausea*, vomiting*, acid reflux, dysgeusia, epigastric discomfort, obstipation, gastroesophageal reflux disease, perforating duodenal ulcer, abdominal pain, dry mouth, enterocolitis, flatulence, stomatitis.
Bieži: aizcietējums, caureja, dispepsija, atraugas Retāk: slikta dūša *, vemšana *, skābes reflukss, dispepsija, diskomforta sajūta pakrūtē, aizcietējums, gastroezofageāls reflukss, divpadsmitpirkstu zarnas čūlas perforācija, sāpes vēderā, mutes sausums, enterokolīts, meteorisms, stomatīts.
Renal and urinary disorders:
8 Nieru un urīnceļu traucējumi:
Uncommon: polyuria, dysuria, pollakiuria.
Retāk: poliūrija, dizūrija, pollakiūrija.
Uncommon: rash, acne, photosensitivity, hyperhidrosis, oily skin, pruritus, skin lesion.
Retāk: izsitumi, akne, fotosensitivitāte, hiperhidroze, ādas taukošanās, nieze, ādas bojājumi.
Uncommon: muscle cramp, myalgia.
Retāk: muskuļu krampji, mialģija.
Common: anorexia.
Bieži: anoreksija.
Uncommon: weight gain, polydipsia.
Retāk: ķermeņa masas pieaugums, polidipsija.
Infection and infestations:
Infekcijas un parazitozes:
Uncommon: candidiasis, staphylococcal infection.
Retāk: kandidoze, stafilokoku infekcijas.
Uncommon: flushing/ hot flush.
Retāk: pietvīkums/ karstuma viļņi.
Uncommon: oedema, chest discomfort, lethargy, thirst.
Bieži: astēnija/ nogurums Retāk: tūska, diskomforta sajūta krūškurvī, letarģija, slāpes.
Uncommon: disorientation, euphoria, anxiety.
Retāk: dezorientācija, eiforija, trauksme.
The adverse reactions profiles in the Multiple-Cycle extension for up to 5 additional cycles of chemotherapy were generally similar to those observed in Cycle 1.
Vairākkārtīgu ciklu pagarinājumā līdz pat 5 papildu ķīmijterapijas cikliem novērotais nevēlamo blakusparādību profils bija līdzīgs 1. ciklā novērotajam.
In addition, infusion site induration and infusion site pain were common adverse reactions in a bioequivalence study in which 66 subjects were dosed with 115 mg of fosaprepitant intravenously.
Turklāt 66 pacientiem, kuriem bioekvivalences pētījumā intravenozi ievadīja 115 mg fosaprepitanta, visbiežāk sastopamās nevēlamās blakusparādības bija sacietējums infūzijas vietā un sāpes infūzijas vietā.
Additional adverse reactions were observed in patients treated with aprepitant (40 mg) for postoperative nausea and vomiting and a greater incidence than with ondansetron: abdominal pain upper, bowel sounds abnormal, dysarthria, dyspnoea, hypoaesthesia, insomnia, miosis, nausea, sensory disturbance, stomach discomfort, visual acuity reduced, wheezing.
Papildus tika novērotas sekojošās blakusparādības pacientiem, kuri lietoja aprepitantu (40 mg) pēcoperācijas sliktas dūšas un vemšanas ārstēšanai, un biežāk, salīdzinot ar ondansetronu: sāpes augšējā vēdera daļā, patoloģiskas skaņas zarnās, dizartrija, aizdusa, hipoestēzija, bezmiegs, mioze, slikta dūša, jušanas traucējumi, diskomforta sajūta kuņģī, samazināts redzes asums, sēkšana.
In addition, two serious adverse reactions were reported in postoperative nausea and vomiting (PONV) clinical studies in patients taking a higher dose of aprepitant: one case of constipation, and one case of sub-ileus.
Turklāt tika ziņots par divām nopietnām nevēlamām blakusparādībām pēcoperācijas sliktas dūšas un vemšanas klīniskajos pētījumos (PONV) pacientiem, kuri lietoja lielākas aprepitanta devas; viens aizcietējuma gadījums un viens sub- ileus gadījums.
No specific information is available on the treatment of overdose.
Nav pieejama specifiska informācija par pārdozēšanas ārstēšanu.
Drowsiness and headache were reported in one patient who ingested 1,440 mg of aprepitant.
Tika ziņots par miegainību un galvassāpēm vienam pacientam, kurš lietoja 1440 mg aprepitanta.
Single doses up to 200 mg of fosaprepitant were generally well tolerated in healthy subjects.
9 Veseliem indivīdiem fosaprepitanta 200 mg reizes devas parasti bija labi panesamas.
Three out of 33 subjects receiving 200 mg of fosaprepitant experienced mild injection site thrombosis.
Trīs no 33 indivīdiem, kuri saņēma 200 mg fosaprepitanta, novēroja mērenu trombozi injekcijas vietā.
In the event of overdose, fosaprepitant should be discontinued and general supportive treatment and monitoring should be provided.
Pārdozēšanas gadījumā jāpārtrauc fosaprepitanta lietošana un jāveic vispārēja atbalstoša terapija un novērošana.
Antiemetics and antinauseants, ATC code:
Līdzekļi pret vemšanu un sliktu dūšu, ATĶ kods:
Fosaprepitant is the prodrug of aprepitant and when administered intravenously is converted rapidly to aprepitant (see section 5.2).
Fosaprepitants ir aprepitanta prekursors un, ievadīts intravenozi, strauji pārvēršas par aprepitantu (skatīt apakšpunktu 5. 2).
The contribution of fosaprepitant to the overall antiemetic effect has not fully been characterized, but a transient contribution during the initial phase cannot be ruled out.
Fosaprepitanta loma kopējā pretvemšanas mehānismā pilnībā nav raksturota, bet nevar izslēgt pārejošu ietekmi sākuma fāzē.
The pharmacological effect of fosaprepitant is attributed to aprepitant.
Fosaprepitanta farmakokoģiskā iedarbība tiek pielīdzināta aprepitantam.
In 2 randomised, double-blind studies encompassing a total of 1,094 patients receiving chemotherapy that included cisplatin ≥ 70 mg/ m2, aprepitant in combination with an ondansetron/ dexamethasone regimen (see section 4.2) was compared with a standard regimen (placebo plus ondansetron 32 mg intravenously administered on Day 1 plus dexamethasone 20 mg orally on Day 1 and 8 mg orally twice daily on Days 2 to 4).
2 randomizētos, dubultmaskētos pētījumos, kur kopumā 1094 pacientu saņēma ķīmijterapiju, cisplatīnu ≥70 mg/ m2 ieskaitot, tika salīdzināta aprepitanta un ondansetrona/ deksametazona kombinācijas shēma ar standarta terapiju (placebo plus 32 mg ondansetrona intravenozi 1. dienā plus 20 mg deksametazona perorāli 1. dienā un 8 mg perorāli divas reizes dienā no 2. līdz 4. dienai).
Efficacy was based on evaluation of the following composite measure: complete response (defined as no emetic episodes and no use of rescue therapy) primarily during Cycle 1.
Efektivitāte tika noteikta, pamatojoties uz sekojošiem kopējiem mērījumiem: pilnīga atbildes reakcija (definēta kā nav vemšanas un nav jāizmanto ārkārtas terapija) galvenokārt 1. cikla laikā.
The results were evaluated for each individual study and for the 2 studies combined.
Rezultāti tika vērtēti katrā pētījumā atsevišķi un par 2 pētījumiem kopā.
10 A summary of the key study results from the combined analysis is shown in Table 1.
Kombinētās analīzes galveno pētījumu rezultātu apkopojums parādīts 1. tabulā.
Table 1 Percent of Patients Receiving Highly Emetogenic Chemotherapy Responding by Treatment Group and Phase — Cycle 1
10 1. tabula Pacientu, kuri saņēma izteikti emetogēnu ķīmijterapiju, skaits procentos atbilstoši terapijas grupai un fāzei 1. cikla laikā
COMPOSITE MEASURES
KOPĒJIE MĒRĪJUMI
(N=
(N=
521 )†%
521) †
(N= 524 )†%%
(N= 524) †
Complete Response (no emesis and no rescue therapy)
Pilnīga atbildes reakcija (nav vemšanas un nav jāizmanto ārkārtas terapija)
Overall (0-120 hours) 0-24 hours 25-120 hours
Kopējais (0- 120 stundas) 0- 24 stundas 25- 120 stundas
INDIVIDUAL MEASURES No Emesis (no emetic episodes regardless of use of rescue therapy)
INDIVIDUĀLIE MĒRĪJUMI Nav vemšanas (nav vemšanas gadījumu neatkarīgi no izmantotās ārkārtas terapijas)
No Significant Nausea (maximum VAS < 25 mm on a scale of 0-100 mm)
Nav būtiskas vemšanas (maksimāli VAS < 25 mm pēc 0- 100 mm skalas)
Overall (0-120 hours) 25-120 hours
Kopējais (0- 120 stundas) 25- 120 stundas
* The confidence intervals were calculated with no adjustment for gender and concomitant chemotherapy, which were included in the primary analysis of odds ratios and logistic models. † One patient in the Aprepitant Regimen only had data in the acute phase and was excluded from the overall and delayed phase analyses; one patient in the Standard Regimen only had data in the delayed phase and was excluded from the overall and acute phase analyses.
* Ticamības intervāls tika aprēķināts, neņemot vērā dzimumu un vienlaikus ķīmijterapiju, kas tika iekļauts starpību koeficientā primārajās analīzēs un loģistikas modeļos. † Vienam pacientam, kurš lietoja aprepitanta shēmu, dati pieejami tikai par akūto fāzi, un tos izslēdza no kopējās un vēlīnās fāzes datu analīzēm; vienam pacientam, kurš lietoja standarta shēmu, dati pieejami tikai par vēlīno fāzi, un tos izslēdza no kopējās un akūtās fāzes analīzēm.
The estimated time to first emesis in the combined analysis is depicted by the Kaplan-Meier plot in Figure 1.
1. zīmējumā pēc Kaplan- Meier shēmas attēlots kombinētajās analīzēs noteiktais laiks līdz pirmajai vemšanai.
Figure 1 Percent of Patients Receiving Highly Emetogenic Chemotherapy Who Remain Emesis Free Over Time – Cycle 1
1. zīmējums Pacientu, kuri saņēma izteikti emetogēnu ķīmijterapiju un kuriem visu laiku nenovēroja vemšanu, skaits procentos – 1. cikls.
Percent of Patients
Pacientu skaits procentos
Aprepitant Regimen (N=520) Standard Therapy (N=523)
Aprepitanta shēma (N=520) Standarta terapija (N=523)
11 In the same 2 clinical studies, 851 patients continued into the Multiple-Cycle extension for up to 5 additional cycles of chemotherapy.
11 Tajos pašos 2 klīniskajos pētījumos 851 pacients turpināja vairākkārtēju ciklu pētījuma pagarinājumu līdz pat 5 papildu ķīmijterapijas cikliem.
The efficacy of the aprepitant regimen was maintained during all cycles.
Aprepitanta terapijas shēmas efektivitāte saglabājās visu ciklu laikā.
In a randomised, double-blind study in a total of 866 patients (864 females, 2 males) receiving chemotherapy that included cyclophosphamide 750-1500 mg/ m2; or cyclophosphamide 500-1500 mg/ m2 and doxorubicin (≤ 60 mg/ m2) or epirubicin (≤ 100 mg/ m2), aprepitant in combination with an ondansetron/ dexamethasone regimen (see section 4.2) was compared with standard therapy (placebo plus ondansetron 8 mg orally (twice on Day 1, and every 12 hours on Days 2 and 3) plus dexamethasone 20 mg orally on Day 1).
Randomizētā, dubultmaskētā pētījumā, kur kopumā 866 pacienti (864 sievietes, 2 vīrieši) saņēma ķīmijterapiju, kuras sastāvā bija 750- 1500 mg/ m2 ciklofosfamīda; vai 500- 1500 mg/ m2 ciklofosfamīda un doksirubicīns (< 60 mg m2) vai epirubicīns (< 100 mg/ m2), tika salīdzināta aprepitanta kombinācijas ar ondansetronu/ deksametazonu shēma (skatīt apakšpunktu 4. 2) ar standarta terapiju (placebo plus 8 mg ondansetrona iekšķīgi (divas reizes dienā 1. dienā un ik pēc 12 stundām 2. un 3. dienā) plus 20 mg deksametazona iekšķīgi 1. dienā).
Efficacy was based on evaluation of the composite measure: complete response (defined as no emetic episodes and no use of rescue therapy) primarily during Cycle 1.
Efektivitāte tika noteikta, pamatojoties uz sekojošiem kopējiem mērījumiem: pilnīga atbildes reakcija (definēta kā nav vemšanas un nav jāizmanto ārkārtas terapija) 1. cikla laikā.
A summary of the key study results is shown in Table 2.
Galvenie pētījuma rezultāti apkopoti 2. tabulā.
Table 2 Percent of Patients Responding by Treatment Group and Phase — Cycle 1 Moderately Emetogenic Chemotherapy
2. tabula Pacientu skaits procentos atbilstoši terapijas grupai un fāzei 1. cikla laikā Mēreni emetogēna ķīmijterapija
Aprepitant Regimen
Aprepitanta shēma †
433 )†%
(N= 433)%
* The confidence intervals were calculated with no adjustment for age category (< 55 years, ≥ 55 years) and investigator group, which were included in the primary analysis of odds ratios and logistic models. † One patient in the Aprepitant Regimen only had data in the acute phase and was excluded from the overall and delayed phase analyses.
* Ticamības intervālu aprēķināja, nepielāgojot vecuma grupai (< 55 gadi, ≥55 gadi) un pētnieku grupai, kas tika iekļauts starpību koeficientā primārajās analīzēs un loģistikas modeļos. † Vienam pacientam, kurš lietoja aprepitanta shēmu, dati pieejami tikai par akūto fāzi, un tos izslēdza no kopējās un vēlīnās fāzes datu analīzēm.
12 The estimated time to first emesis in the study is depicted by the Kaplan-Meier plot in Figure 2.
2. zīmējumā pēc Kaplan- Meier shēmas attēlots kombinētajās analīzēs noteiktais laiks līdz pirmajai vemšanai.
Figure 2 Percent of Patients Receiving Moderately Emetogenic Chemotherapy Who Remain Emesis Free Over Time – Cycle 1
12 2. zīmējums Pacientu, kuri saņēma mēreni emetogēnu ķīmijterapiju un kuriem visu laiku nenovēroja vemšanu, skaits procentos – 1. cikls.
100%
Aprepitanta shēma (N=432) 100% Standarta terapija (N=424)
Aprepitant Regimen (N=432) Standard Therapy (N=424) 90%
90% Pacientu skaits procentos
In the same clinical study, 744 patients continued into the Multiple-Cycle extension for up to 3 additional cycles of chemotherapy.
Tajā pašā klīniskajā pētījumā 744 pacienti turpināja vairākkārtēju ciklu pētījuma pagarinājumu līdz pat 3 papildu ķīmijterapijas cikliem.
Fosaprepitant, a prodrug of aprepitant, when administered intravenously is rapidly converted to aprepitant.
Fosaprepitants, aprepitanta prekursors, pēc intravenozas ievadīšanas strauji pārveidojas par aprepitantu.
Plasma concentrations of fosaprepitant are below quantifiable levels within 30 minutes of the completion of infusion.
30 minūšu laikā pēc infūzijas pabeigšanas fosaprepitanta plazmas koncentrācija ir mazāka par kvantitatīvi nosakāmo.
Aprepitant after fosaprepitant administration The AUC of aprepitant following 115 mg of fosaprepitant was equivalent to the AUC of 125 mg of oral aprepitant, while Cmax was 2.5-fold higher.
Aprepitants pēc fosaprepitanta ievadīšanas Aprepitanta AUC pēc 115 mg fosaprepitanta ievadīšanas bija vienāds ar iekšķīgi lietota 125 mg aprepitanta AUC, turpretim Cmax bija 2, 5 reizes augstāks.
Following a single intravenous dose of fosaprepitant administered as a 15-minute infusion to healthy volunteers the mean AUC0-24hr of aprepitant was 19.8 μ g• hr/ ml and the mean maximal aprepitant concentration was 3.26 μ g/ ml.
Pēc fosaprepitanta intravenozas devas ievadīšanas 15 minūšu infūzijas veidā veseliem brīvprātīgajiem vidējais aprepitanta AUC0- 24st bija 19, 8 μg• st/ ml un vidējā maksimālā aprepitanta koncentrācija bija 3, 26 μg/ ml.
The mean aprepitant plasma concentrations from 4 hours after dosing (including the concentration at 24 hours postdose) were similar between the 125 mg oral aprepitant dose and the 115 mg intravenous fosaprepitant dose.
Vidējā aprepitanta plazmas koncentrācija 4 stundas pēc devas (koncentrāciju 24 stundas pēc devas ieskaitot) 125 mg iekšķīgi lietotai aprepitanta devai un 115 mg intravenozai fosaprepitanta devai bija līdzīgas.
Distribution Aprepitant is highly protein bound, with a mean of 97%.
Izplatība Aprepitantam ir augsta saistība ar olbaltumvielām, vidēji 97%.
The geometric mean apparent volume of distribution at steady state (Vdss) is approximately 66 l in humans.
Ģeometriski vidējais šķietamais izkliedes tilpums, ja sasniegta līdzsvara koncentrācija (Vdss), cilvēkiem ir apmēram 66 l.
Metabolism Fosaprepitant was rapidly converted to aprepitant in in vitro incubations with liver preparations from humans.
Metabolisms No cilvēku aknām pagatavotā in vitro inkubācijā fosaprepitants strauji pārveidojas par aprepitantu.
Furthermore, fosaprepitant underwent rapid and nearly complete conversion to aprepitant in S9 preparations from other human tissues including kidney, lung and ileum.
Turklāt fosaprepitants strauji un gandrīz pilnībā pabeidz pārveidošanos par aprepitantu S9 pagatavojumos no citiem cilvēka audiem, tai skaitā aknām, plaušām un zarnām.
Thus, it appears that the conversion of fosaprepitant to aprepitant can occur in multiple tissues.
Tādējādi šķiet, ka fosaprepitanta pārveidošanās par aprepitantu var notikt daudzos audos.
In humans, fosaprepitant administered intravenously was rapidly converted to aprepitant within 30 minutes following the end of infusion.
Cilvēkiem intravenozi ievadīts fosaprepitants strauji pārveidojas par aprepitantu 30 minūšu laikā pēc infūzijas pabeigšanas.
In healthy young adults, aprepitant accounts for approximately 19% of the radioactivity in plasma over 72 hours following a single intravenous administration 100 mg dose of [14C]-aprepitant prodrug, indicating a substantial presence of metabolites in the plasma.
13 aprepitanta prekursora intravenozas reizes devas ievadīšanas, norādot uz būtisku metabolītu klātbūtni plazmā.
All metabolites observed in urine, faeces and plasma following an intravenous 100 mg [14C]-fosaprepitant dose were also observed following an oral dose of [14C]-aprepitant.
Visus metabolītus var konstatēt urīnā, izkārnījumos un plazmā pēc intravenozas 100 mg [14C] - fosaprepitanta devas un arī pēc iekšķīgi lietotas [14C] - aprepitanta devas.
Upon conversion of 115 mg of fosaprepitant to aprepitant, 18.3 mg of phosphate is liberated from fosaprepitant.
Pēc 115 mg fosaprepitanta devas pārveidošanās par aprepitantu, no fosaprepitanta atbrīvojas 18, 3 mg fosfātu.
Following a single intravenously administered 100 mg dose of [14C]- fosaprepitant to healthy subjects, 57% of the radioactivity was recovered in urine and 45% in faeces.
Pēc 100 mg [14C] - fosaprepitanta intravenozas reizes devas ievadīšanas veseliem cilvēkiem, 57% no radioaktīvās devas tika konstatēti urīnā un 45% izkārnījumos.
The pharmacokinetics of aprepitant is non-linear across the clinical dose range.
Aprepitanta farmakokinētika klīnisko devu robežās nav lineāra.
The terminal half-life of aprepitant after oral administration ranged from approximately 9 to 13 hours.
Aprepitanta terminālais pusperiods pēc lietošanas iekšķīgi ir robežās no 9 līdz 13 stundām.
Pharmacokinetics in special populations Fosaprepitant pharmacokinetics has not been evaluated in special populations.
Farmakokinētika īpašām populācijām Īpašām populācijām fosaprepitanta farmakokinētika nav noteikta.
No clinically relevant differences in aprepitant pharmacokinetics is expected due to age and gender.
Nav sagaidāms, ka būtu klīniski nozīmīgas aprepitanta farmakokinētikas atšķirības starp vecumiem vai dzimumiem.
Paediatric patients:
Bērni:
Fosaprepitant has not been evaluated in patients below 18 years of age.
Fosaprepitants nav pētīts pacientiem, kuri jaunāki par 18 gadiem.
Fosaprepitant is metabolized in various extrahepatic tissues; therefore hepatic insufficiency is not expected to alter the conversion of fosaprepitant to aprepitant.
Fosaprepitants metabolizējas dažādos audos ārpus aknām; tādēļ nav sagaidāms, ka aknu mazspēja izmainīs fosaprepitanta pārveidošanos par aprepitantu.
Mild hepatic insufficiency (Child-Pugh score 5 to 6) does not affect the pharmacokinetics of aprepitant to a clinically relevant extent.
Viegla aknu mazspēja (5 līdz 6 pēc Child- Pugh skalas) aprepitanta farmakokinētiku klīniski nozīmīgi neietekmē.
No dose adjustment is necessary for patients with mild hepatic insufficiency.
Nav nepieciešama devas pielāgošana pacientiem ar vieglu aknu mazspēju.
Conclusions regarding the influence of moderate hepatic insufficiency (Child-Pugh score 7 to 8) on aprepitant pharmacokinetics cannot be drawn from available data.
Datu trūkuma dēļ nav izdarīti secinājumi par mērenas aknu mazspējas (7 līdz 8 pēc Child- Pugh skalas) ietekmi uz aprepitanta farmakokinētiku.
There are no clinical or pharmacokinetic data in patients with severe hepatic insufficiency (Child-Pugh score > 9).
Nav klīnisku vai farmakokinētisku datu par lietošanu pacientiem ar smagu aknu mazspēju (> 9 pēc Child - Pugh skalas).
A single 240 mg dose of oral aprepitant was administered to patients with severe renal insufficiency (CrCl < 30 ml/ min) and to patients with end stage renal disease (ESRD) requiring haemodialysis.
Aprepitanta 240 mg reizes deva tika ordinēta pacientiem ar smagu nieru mazspēju (kreatinīna klīrenss < 30 ml/ min) un pacientiem ar nieru slimību pēdējā stadijā (ESRD), kuriem nepieciešama hemodialīze.
In patients with severe renal insufficiency, the AUC0-∞ of total aprepitant (unbound and protein bound) decreased by 21% and Cmax decreased by 32%, relative to healthy subjects.
Pacientiem ar smagu nieru mazspēju kopējā aprepitanta (nesaistīta un saistīta ar olbaltumvielām) AUC0- ∞ samazinājās par 21% un Cmax samazinājās par 32%, salīdzinot ar veseliem cilvēkiem.
Due to modest decreases in protein binding of aprepitant in patients with renal disease, the AUC of pharmacologically active unbound aprepitant was not significantly affected in patients with renal insufficiency compared with healthy subjects.
Nelielās aprepitanta saistības ar olbaltumvielām dēļ pacientiem ar nieru slimību, farmakoloģiski aktīvā, nesaistītā aprepitanta AUC būtiski nav ietekmēts pacientiem ar nieru funkcijas traucējumiem, salīdzinot ar veseliem cilvēkiem.
No dose adjustment is necessary for patients with renal insufficiency or for patients with ESRD undergoing haemodialysis.
Pacientiem ar nieru funkcijas traucējumiem vai pacientiem ar nieru slimību pēdējā stadijā, kuriem nepieciešama hemodialīze, deva nav jāpielāgo.
Relationship between concentration and effect Fosaprepitant is a prodrug of aprepitant.
Saistība starp koncentrāciju un iedarbību Fosaprepitants ir aprepitanta prekursors.
PET imaging studies, using a highly specific NK1-receptor tracer, in healthy young men after administration of oral aprepitant have shown that aprepitant penetrates into the brain and occupies NK1 receptors in a dose-and plasma-concentration-dependent manner.
Izmantojot ļoti specifiskus NK1- receptoru iezīmētus atomus, PET pētījumi veseliem jauniem vīriešiem liecināja, ka aprepitants peneterē smadzenēs un saistās ar NK1 – receptoriem atkarībā no devas, plazmas un koncentrācijas.
Aprepitant plasma concentrations achieved with the 3-day regimen of oral aprepitant are predicted to provide greater than 95% occupancy of brain NK1 receptors.
Paredzams, ka aprepitanta plazmas koncentrācija, kas tika sasniegta pēc iekšķīgi lietojamā aprepitanta 3 dienu shēmas, nodrošina saistību ar vairāk kā 95% no smadzeņu NK1 receptoriem.
The relationship between concentration and effect has not been evaluated after administration of fosaprepitant.
Nav vērtēta saistība starp koncentrāciju un iedarbību pēc fosaprepitanta ievadīšanas.
14 5.3 Pre-clinical safety data
14 5. 3 Preklīniskie dati par drošību
Pre-clinical data obtained with intravenous administration of fosaprepitant and oral administration of aprepitant reveal no special hazard for humans based on conventional studies of single and repeated dose toxicity, genotoxicity (including in vitro tests), and toxicity to reproduction.
Preklīniskajos standartpētījumos ar intravenozi ievadīta fosaprepitanta un iekšķīgi lietota aprepitanta reizes devām un atkārtotām devām iegūtie dati par toksicitāti, genotoksicitāti (tai skaitā testi in vitro), un toksisku ietekmi uz reproduktivitāti neliecina par īpašu risku cilvēkam.
In laboratory animals, fosaprepitant in non-commercial formulations caused vascular toxicity and hemolysis at concentrations below 1 mg/ ml and higher, dependent on the formulation.
Laboratorijas dzīvniekiem fosaprepitanta nekomerciālā zāļu forma koncentrācijā, kas lielāka par 1 mg/ ml, atkarībā no zāļu formas veida izraisīja vaskulāro toksicitāti un hemolīzi.
In human washed blood cells also evidence of hemolysis was found with non-commercial formulations at fosaprepitant concentrations of 2.3 mg/ ml and higher, although tests in human whole blood were negative.
Cilvēka eritrocītu paraugos ar nekomerciālo fosaprepitantu koncentrācijās, kas pārsniedza 2, 3 mg/ ml, tika novērota arī hemolīze, lai gan testi visā cilvēka organismā bija negatīvi.
No hemolysis was found with the commercial formulation up to a fosaprepitant concentration of 1 mg/ ml in human whole blood and washed human erythrocytes.
Ar komerciālo fosaprepitantu koncentrācijā līdz 1 mg/ ml hemolīze netika konstatēta ne cilvēka organismā, ne eritrocītu paraugos.
Carcinogenic potential in rodents was only investigated with orally administered aprepitant.
Kancerogenitātes potenciāls grauzējiem tika vērtēts tikai ar iekšķīgi lietojamo aprepitantu.