qanastek/EMEA-V3 huggingface dataset:
Co-administration of EMEND with warfarin results in decreased prothrombin time, reported as International Normalised Ratio (INR).
Vienlaicīgas EMEND un varfarīna lietošanas rezultātā samazinās protrombīna laiks, kas noteikts International Normalised Ratio (INR).
In patients on chronic warfarin therapy, the INR should be monitored closely during treatment with EMEND and for 2 weeks following each 3-day course of EMEND for chemotherapy induced nausea and vomiting (see section 4.5).
Pacientiem, kas saņem pastāvīgu varfarīna terapiju, INR rūpīgi jākontrolē EMEND terapijas laikā un 2 nedēļu laikā pēc katra EMEND 3 dienu kursa ķīmijterapijas izraisītas sliktas dūšas un vemšanas gadījumā (skatīt apakšpunktu 4. 5).
The efficacy of hormonal contraceptives may be reduced during and for 28 days after administration of EMEND.
Var būt samazināta hormonālo kontraceptīvo līdzekļu efektivitāte EMEND lietošanas laikā, un vēl 28 dienas pēc tā lietošanas.
Alternative or back-up methods of contraception should be used during treatment with EMEND and for 2 months following the last dose of EMEND (see section 4.5).
Ārstēšanas laikā ar EMEND un 2 mēnešus pēc pēdējās EMEND devas ir jāizmanto alternatīva vai papildus kontracepcijas metode (skatīt apakšpunktu 4. 5).
Concomitant administration of EMEND with active substances that inhibit CYP3A4 activity (e. g. ritonavir, ketoconazole, clarithromycin, telithromycin) should be approached cautiously as the combination results in increased plasma concentrations of aprepitant (see section 4.5).
Uzmanīgi jāizvērtē vienlaicīga EMEND un aktīvo vielu, kas inhibē CYP3A4 aktivitāti (piemēram, ritonavīra, ketokonazola, klaritromicīna, telitromicīna), ordinēšana, jo kombinācijas rezultātā paaugstinās aprepitanta koncentrācija plazmā (skatīt apakšpunktu 4. 5).
Aprepitant (125 mg/ 80 mg) is a substrate, a moderate inhibitor, and an inducer of CYP3A4.
Aprepitants (125 mg/ 80 mg) ir CYP3A4 substrāts, vidēji stiprs inhibitors un induktors.
Aprepitant is also an inducer of CYP2C9.
Aprepitants ir arī CYP2C9 induktors.
During treatment with EMEND, CYP3A4 is inhibited.
Terapijas laikā ar EMEND tiek inhibēts CYP3A4.
After the end of treatment, EMEND causes a transient moderate induction of CYP2C9 and a transient mild induction of CYP3A4 and glucuronidation.
Pēc terapijas beigām EMEND izraisa pārejošu vidēju CYP2C9 indukciju un pārejošu vieglu CYP3A4 un glikuronidācijas indukciju.
Effect of CYP3A4 inhibition by aprepitant on the pharmacokinetics of other active substances As a moderate inhibitor of CYP3A4, aprepitant (125 mg/ 80 mg) can increase plasma concentrations of co-administered active substances that are metabolised through CYP3A4.
Aprepitanta CYP3A4 inhibīcijas iedarbība uz citu aktīvo vielu farmakokinētiku Tā kā aprepitants (125 mg/ 80 mg) ir vidēji stiprs CYP3A4 inhibitors, tas var palielināt vienlaicīgi lietotu aktīvo vielu, kas tiek metabolizētas ar CYP3A4, koncentrāciju plazmā.
The area under the curve (AUC) of orally administered CYP3A4 substrates may increase up to approximately 3-fold during the 3-day treatment with EMEND; the effect of aprepitant on the plasma concentrations of intravenously administered CYP3A4 substrates is expected to be smaller.
Perorāli ordinēta CYP3A4 substrāta laukums zem līknes (AUC) EMEND 3 dienu terapijas laikā var palielināties apmēram 3 reizes; iespējams, ka aprepitanta ietekme uz plazmas koncentrāciju pēc CYP3A4 substrāta intravenozas ievadīšanas, būs mazāka.
Caution is advised during concomitant administration of EMEND and CYP3A4 substrates.
Jāievēro piesardzība ordinējot vienlaicīgi EMEND un CYP3A4 substrātus.
EMEND must not be used concurrently with pimozide, terfenadine, astemizole, or cisapride (see section 4.3).
EMEND nedrīkst lietot vienlaicīgi ar pimozīdu, terfenadīnu, astemizolu, vai cisaprīdu (skatīt apakšpunktu 4. 3).
Inhibition of CYP3A4 by aprepitant could result in elevated plasma concentrations of theseactive substances, potentially causing serious or life-threatening reactions.
Aprepitanta CYP3A4 kavēšanas rezultātā var palielināties šo aktīvo vielu koncentrācija plazmā, kas, iespējams, var izraisīt dzīvībai bīstamas nopietnas reakcijas.
13 Induction As a moderate inducer of CYP2C9 and a mild inducer of CYP3A4 and glucuronidation, aprepitant can decrease plasma concentrations of substrates eliminated by these routes.
Indukcija Tā kā aprepitants ir mērens CYP2C9 induktors un viegls CYP3A4 un glikuronidācijas induktors, tas var samazināt plazmas koncentrāciju šādā veidā eliminētiem substrātiem.
This effect may become apparent only after the end of treatment with EMEND.
Šī iedarbība var parādīties tikai pēc tam, kad ārstēšanās ar EMEND ir pabeigta.
For CYP2C9 and CYP3A4 substrates, the induction is transient with a maximum effect reached 3-5 days after end of the EMEND 3-day treatment.
CYP2C9 un CYP3A4 substrātiem indukcija ir pārejoša, un maksimālo tās efektu novēro 3- 5 dienas pēc EMEND 3 dienu terapijas cikla beigām.
The effect is maintained for a few days, thereafter slowly declines and is clinically insignificant by two weeks after end of EMEND treatment.
Šo efektu novēro dažas dienas, pēc tam tas lēnām samazinās, un divas nedēļas pēc EMEND terapijas beigām tas nav klīniski nozīmīgs.
Mild induction of glucuronidation is also seen with 80 mg oral aprepitant given for 7 days.
Tāpat ir novērota viegla glikuronidācijas indukcija, 7 dienas perorāli lietojot 80 mg aprepitanta.
Data are lacking regarding effects on CYP2C8 and CYP2C19.
Nav datu par šāda veida iedarbību ar CYP2C8 un CYP2C19.
Caution is advised when warfarin, acenocoumarol, tolbutamide, phenytoin or other active substances that are known to be metabolised by CYP2C9 are administered during this time period.
Jāievēro piesardzība, ja varfarīnu, akenokumarolu, tolbutamīdu, fenitoīnu vai citas aktīvās vielas, kas metabolizējas ar CYP2C9, tiek ordinētas šajā laika periodā.
Corticosteroids:
Kortikosteroīdi
The usual oral dexamethasone dose should be reduced by approximately 50% when co-administered with EMEND 125 mg/ 80 mg regimen.
13 Deksametazons: parastā perorāli lietotā deksametazona deva tiek samazināta apmēram par 50%, ja to lieto vienlaicīgi ar EMEND 125 mg/ 80 mg lietošanas shēmu.
The dose of dexamethasone in chemotherapy induced nausea and vomiting clinical trials was chosen to account for active substance interactions (see section 4.2).
Ķīmijterapijas izraisītas sliktas dūšas un vemšanas klīniskajos pētījumos lietoto deksametazona devu izvēlējās, ņemot vērā aktīvo vielu mijiedarbību (skatīt apakšpunktu 4. 2).
EMEND, when given as a regimen of 125 mg with dexamethasone co-administered orally as 20 mg on Day 1, and EMEND when given as 80 mg/ day with dexamethasone co- administered orally as 8 mg on Days 2 through 5, increased the AUC of dexamethasone, a CYP3A4 substrate, 2.2-fold on Days 1 and 5.
EMEND, lietots pēc shēmas pa 125 mg kopā ar deksametazonu pa 20 mg perorāli 1. dienā, un EMEND, no 2. līdz 5. dienai lietots pa 80 mg/ dienā kopā ar 8 mg deksametazona perorāli, 1. un 5. dienā palielināja deksametazona, CYP3A4 substrāta, laukumu zem līknes (AUC) 2, 2 reizes.
The usual intravenously administered methylprednisolone dose should be reduced approximately 25%, and the usual oral methylprednisolone dose should be reduced approximately 50% when co-administered with EMEND 125 mg/ 80 mg regimen.
Metilprednizolons: parastā intravenozi ievadītā metilprednizolona deva jāsamazina apmēram par 25%, un parastā perorāli lietotā metilprednizolona deva jāsamazina apmēram par 50%, ja to lieto vienlaicīgi ar EMEND 125 mg/ 80 mg.
EMEND, when given as a regimen of 125 mg on Day 1 and 80 mg/ day on Days 2 and 3, increased the AUC of methylprednisolone, a CYP3A4 substrate, by 1.3-fold on Day 1 and by 2.5-fold on Day 3, when methylprednisolone was co-administered intravenously as 125 mg on Day 1 and orally as 40 mg on Days 2 and 3.
EMEND, lietots pēc shēmas pa 125 mg 1. dienā un 80 mg/ dienā 2. un 3. dienā, palielināja metilprednizolona, CYP3A4 substrāta, laukumu zem līknes (AUC) 1, 3 reizes 1. dienā un 2, 5 reizes 3. dienā, ja vienlaicīgi tika ievadīts metilprednizolons, 1. dienā intravenozi pa 125 mg un 2. un 3. dienā perorāli pa 40 mg.
During continuous treatment with methylprednisolone, the AUC of methylprednisolone may decrease at later time points within 2 weeks following initiation of dosing with EMEND, due to the inducing effect of aprepitant on CYP3A4.
Turpinot ārstēšanu ar metilprednizolonu, 2 nedēļas pēc EMEND lietošanas sākuma, metilprednizolona laukums zem līknes (AUC) var samazināties aprepitanta inducējošās iedarbības dēļ uz CYP3A4.
This effect may be expected to be more pronounced for orally administered methylprednisolone.
Sagaidāms, ka šī iedarbība būs izteiktāka pēc metilprednizolona perorālas lietošanas.
In pharmacokinetic studies, EMEND, when given as a regimen of 125 mg on Day 1 and 80 mg/ day on Days 2 and 3, did not influence the pharmacokinetics of docetaxel administered intravenously on Day 1 or vinorelbine administered intravenously on Day 1 or Day 8.
Ķīmijterapijas līdzekļi: farmakokinētikas pētījumos, kur EMEND tika ordinēts terapijas shēmā pa 125 mg 1. dienā un pa 80 mg/ dienā 2. un trešajā dienā, tas neietekmēja 1. dienā intravenozi ievadīta doketaksela vai 1. vai 8. dienā intravenozi ievadīta vinorelbīna farmakokinētiku.
Because the effect of EMEND on the pharmacokinetics of orally administered CYP3A4 substrates is greater than the effect of EMEND on the pharmacokinetics of intravenously administered CYP3A4 substrates, an interaction with orally administered chemotherapeutic agents metabolised primarily or in part by CYP3A4 (e. g. etoposide, vinorelbine) cannot be excluded.
Tā kā EMEND iedarbība uz perorāli lietotu CYP3A4 substrātu farmakokinētiku ir lielāka kā EMEND iedarbība uz intravenozi ievadītu CYP3A4 substrātu farmakokinētiku, never izslēgt mijiedarbību ar perorāli lietotiem ķīmijterapijas līdzekļiem, kuri galvenokārt vai daļēji tiek metabolizētas ar CYP3A4 (piemēram, etapozīdu, vinorelbīnu, doketakselu, un paklitakselu).
Caution is advised and additional monitoring may be appropriate in patients receiving such agents orally (see section 4.4).
Jāievēro piesardzība un, attiecīgi, atbilstoši jānovēro pacienti, kuri saņem šīs vielas (skatīt apakšpunktu 4. 4).
The potential effects of increased plasma concentrations of midazolam or other benzodiazepines metabolised via CYP3A4 (alprazolam, triazolam) should be considered when co- administering these agents with EMEND (125 mg/ 80 mg).
Midazolāms: jāņem vērā tas, ka var palielināties midazolāma vai citu benzodiazepīnu (alprazolāma, triazolāma), kas tiek metabolizēti ar CYP3A4, plazmas koncentrācija, ja šīs zāles lieto vienlaicīgi ar EMEND (125 mg/ 80 mg).
EMEND increased the AUC of midazolam, a sensitive CYP3A4 substrate, 2.3-fold on Day 1 and 3.3- fold on Day 5, when a single oral dose of 2 mg midazolam was co-administered on Days 1 and 5 of a regimen of EMEND 125 mg on Day 1 and 80 mg/ day on Days 2 to 5.
EMEND palielināja midazolāma, jutīga CYP3A4 substrāta, laukumu zem līknes (AUC) 2, 3 reizes 1. dienā un 3, 3 reizes 5. dienā, ja 1. un 5. dienā perorāli tika lietota viena 2 mg midazolāma deva, vienlaicīgi lietojot EMEND pēc shēmas pa 125 mg 1. dienā un 80 mg/ dienā no 2. līdz 5. dienai.
In another study with intravenous administration of midazolam, EMEND was given as 125 mg on Day 1 and 80 mg/ day on Days 2 and 3, and 2 mg midazolam was given intravenously prior to the administration of the 3-day regimen of EMEND and on Days 4, 8, and 15.
Citos pētījumos ar intravenozi ievadāmo midazolāmu, EMEND tika ordinēts pa 125 mg 1. dienā un 80 mg/ dienā 2. un 3. dienā, un 2 mg midazolāma intravenozi tika ievadīts pirms EMEND 3 dienu shēmas lietošanas, kā arī 4., 8. un 15. dienā.
EMEND increased the AUC of midazolam 25% on Day 4 and decreased the AUC of midazolam 19% on Day 8 and 4% on Day 15.
EMEND palielināja midazolāma laukumu zem līknes (AUC) par 25% 4. dienā, un laukumu zem līknes (AUC) samazināja par 19% 8. dienā un 4% 15. dienā.
These effects were not considered clinically important.
Šai iedarbībai nebija būtiskas klīniskas nozīmes.
14 In a third study with intravenous and oral administration of midazolam, EMEND was given as 125 mg on Day 1 and 80 mg/ day on Days 2 and 3, together with ondansetron 32 mg Day 1, dexamethasone 12 mg Day 1 and 8 mg Days 2-4.
Trešajā pētījumā, kur midazolāms tika ordinēts intravenozi un perorāli, EMEND tika lietots pa 125 mg 1. dienā un 80 mg/ dienā 2. un 3. dienā, vienlaicīgi lietojot ondansetronu pa 32 mg 1. dienā, deksametazonu pa 12 mg 1. dienā un pa 8 mg 2- 4. dienā.
This combination (i. e.
Šī kombinācija (t. i.
EMEND, ondansetron and dexamethasone) decreased the AUC of oral midazolam 16% on Day 6, 9% on Day 8, 7% on Day 15 and 17% on Day 22.
EMEND, ondansetrons un deksametazons) samazināja perorāli lietotā midazolāma AUC par 16% 6. dienā, 9% 8. dienā, 7% 15. dienā un 17% 22. dienā.
These effects were not considered clinically important.
Šie rezultāti nebija klīniski nozīmīgi.
Intravenous 2 mg midazolam was given 1 hour after oral administration of a single dose of EMEND 125 mg.
Citā pētījumā ar intravenozi ievadāmo midazolāmu, EMEND tika ordinēts pa 125 mg 1. dienā un 80 mg/ dienā 2. un 3. dienā, un 2 mg midazolāma intravenozi tika ievadīts pirms EMEND 3 dienu shēmas lietošanas, kā arī 4., 8. un 15. dienā.
The plasma AUC of midazolam was increased by 1.5-fold.
Midazolāma laukums zem līknes (AUC) palielinājās 1, 5 reizes.
This effect was not considered clinically important.
Šai iedarbībai nebija būtiskas klīniskas nozīmes.
In patients on chronic warfarin therapy, the prothrombin time (INR) should be monitored closely during treatment with EMEND and for 2 weeks following each 3-day course of EMEND for chemotherapy induced nausea and vomiting (see section 4.4).
Varfarīns: pacientiem, kas saņem pastāvīgu varfarīna terapiju, rūpīgi jākontrolē protrombīna laiks (INR) EMEND terapijas laikā un 2 nedēļas pēc katra EMEND 3 dienu kursa ķīmijterapijas izraisītas sliktas dūšas un vemšanas gadījumā (skatīt apakšpunktu 4. 4).
When a single 125 mg dose of EMEND was administered on Day 1 and 80 mg/ day on Days 2 and 3 to healthy subjects who were stabilised on chronic warfarin therapy, there was no effect of EMEND on the plasma AUC of R(+) or S(-) warfarin determined on Day 3; however, there was a 34% decrease in S(-) warfarin (a CYP2C9 substrate) trough concentration accompanied by a 14% decrease in INR 5 days after completion of dosing with EMEND.
14 80 mg/ dienā 2. un 3. dienā, netika novērota EMEND ietekme uz R( +) vai S (-) varfarīna laukumu zem līknes (AUC) 3. dienā; tomēr tika novērota (S -) varfarīna (CYP2C9 substrāta) samazināšanās par 35%, ko pavada INR samazināšanās par 14% 5. dienā pēc tam, kad pabeigta EMEND lietošana.
Tolbutamide:
Tolbutamīds:
EMEND, when given as 125 mg on Day 1 and 80 mg/ day on Days 2 and 3, decreased the AUC of tolbutamide (a CYP2C9 substrate) by 23% on Day 4, 28% on Day 8, and 15% on Day 15, when a single dose of tolbutamide 500 mg was administered orally prior to the administration of the 3-day regimen of EMEND and on Days 4, 8, and 15.
EMEND, lietots pa 125 mg 1. dienā un pa 80 mg/ dienā 2. un 3. dienā, samazināja tolbutamīda laukumu zem līknes (AUC) par 23% 4. dienā, 28% 8. dienā, un 15% 15. dienā, ja tolbutamīda reizes deva pa 500 mg perorāli tika ordinēta pirms EMEND 3 dienu lietošanas shēmas un 4., 8. un 15. dienā.
Oral contraceptives:
Perorālie kontracepcijas līdzekļi:
The efficacy of hormonal contraceptives may be reduced during and for 28 days after administration of EMEND.
EMEND lietošanas laikā un 28 dienas pēc tam var būt samazināta hormonālo kontracepcijas līdzekļu efektivitāte.
Alternative or back-up methods of contraception should be used during treatment with EMEND and for 2 months following the last dose of EMEND.
EMEND lietošanas laikā un 2 mēnešus pēc pēdējās EMEND devas lietošanas jāizmanto alternatīva vai papildus kontracepcijas metode.
Aprepitant, when given once daily for 14 days as a 100 mg capsule with an oral contraceptive containing 35 μ g of ethinyl estradiol and 1 mg of norethindrone, decreased the AUC of ethinyl estradiol by 43%, and decreased the AUC of norethindrone by 8%.
Aprepitants, ja to lietoja kapsulās pa 100 mg vienu reizi dienā 14 dienas, vienlaicīgi ar perorālajiem kontracepcijas līdzekļiem, kas saturēja 35 µg etinilestradiola un 1 mg noretindrona, samazināja etinilestradiola laukumu zem līknes (AUC) par 43%, un samazināja noretindrona laukumu zem līknes par 8%.
In another study, single doses of an oral contraceptive containing ethinyl estradiol and norethindrone were administered on Days 1 through 21 with EMEND, given as a regimen of 125 mg on Day 8 and 80 mg/ day on Days 9 and 10 with ondansetron 32 mg intravenouslyon Day 8 and oral dexamethasone given as 12 mg on Day 8 and 8 mg/ day on Days 9, 10, and 11.
Citā pētījumā 21 dienu tika lietotas perorālo kontracepcijas līdzekļu reizes devas, kas satur estradiolu un noretindronu, un EMEND, ko ordinēja 8. dienā pa 125 mg, un 9. un 10. dienā pa 80 mg/ dienā, vienlaicīgi 8. dienā intravenozi ievadot 32 mg ondansetrona un perorāli lietojamo deksametazonu, 8. dienā pa 12 mg, un 9., 10., un 11. dienā pa 8 mg/ dienā.
During days 9 through 21 in this study, there was as much as a 64% decrease in ethinyl estradiol trough concentrations and as much as a 60% decrease in norethindrone trough concentrations.
Šajā pētījumā no 9. līdz 21. dienai tika novērota gan etinilestradiola līdzsvara koncentrācijas samazināšanās par 64%, gan noretindrona līdzsvara koncentrācijas samazināšanās par 60%.
5-HT3 antagonists:
5- HT3 antagonisti:
In clinical interaction studies, aprepitant did not have clinically important effects on the pharmacokinetics of ondansetron, granisetron, or hydrodolasetron (the active metabolite of dolasetron).
Klīniskajos mijiedarbības pētījumos aprepitants neliecināja par klīniski nozīmīgu ietekmi uz ondansetrona, granisetrona vai hidrodolasetrona (dolasetrona aktīvā metabolīta) farmakokinētiku.
Effect of other agents on the pharmacokinetics of aprepitant Concomitant administration of EMEND with active substances that inhibit CYP3A4 activity (e. g., ritonavir, ketoconazole, clarithromycin, telithromycin) should be approached cautiously, as the combination results in increased plasma concentrations of aprepitant.
Citu vielu ietekme uz aprepitanta farmakokinētiku Uzmanīgi jārīkojas, vienlaicīgi ordinējot EMEND un citas aktīvās vielas, kas inhibē CYP3A4 aktivitāti (piemēram, ritonavīru, ketokonazolu, klaritromicīnu, telitromicīnu), jo vienlaicīgas lietošanas rezultātā palielinās aprepitanta koncentrācija plazmā.
Concomitant administration of EMEND with active substances that strongly induce CYP3A4 activity (e. g. rifampicin, phenytoin, carbamazepine, phenobarbital) should be avoided as the combination results in reductions of the plasma concentrations of aprepitant that may result in decreased efficacy of EMEND.
Jāņem vērā, ka vienlaicīgas EMEND un aktīvo vielu, kas spēcīgi inducē CYP3A4 aktivitāti (piemēram, rifampicīns, fenitoīns, karbamazepīns, fenobarbitāls), lietošanas rezultāta izraisītā aprepitanta plazmas koncentrācijas samazināšanās var samazināt EMEND efektivitāti.
When a single 125 mg dose of aprepitant was administered on Day 5 of a 10-day regimen of 400 mg/ day of ketoconazole, a strong CYP3A4 inhibitor, the AUC of aprepitant increased approximately 5-fold and the mean terminal half-life of aprepitant increased approximately 3-fold.
Ketokonazols: ja aprepitanta reizes devu pa 125 mg lietoja 5. dienā no 10 dienām, kad ketokonazols, spēcīgs CYP3A4 inhibitors, tika lietots pa 400 mg/ dienā, aprepitanta laukums zem līknes (AUC) palielinājās apmēram 5 reizes, un vidējais terminālais aprepitanta pusperiods palielinājās apmēram 3 reizes.
When a single 375 mg dose of aprepitant was administered on Day 9 of a 14-day regimen of 600 mg/ day of rifampicin, a strong CYP3A4 inducer, the AUC of aprepitant decreased 91% and the mean terminal half-life decreased 68%.
Rifampicīns: ja aprepitanta reizes devu pa 375 mg lietoja 9. dienā no 14 dienām, kad rifampicīns, spēcīgs CYP3A4 induktors, tika lietots pa 600 mg/ dienā, aprepitanta laukums zem līknes (AUC) samazinās par 91%, un vidējais terminālais pusperiods samazinās par 68%.
The potential for reproductive toxicity of aprepitant has not been fully characterized, since exposure levels above the therapeutic exposure in humans at the 125 mg/ 80 mg dose were not attained in animal studies.
Nav pilnībā raksturots aprepitanta iespējamais toksicitātes risks, tā kā pētījumos ar dzīvniekiem netika sasniegts augstāks terapeitiskais līmenis kā cilvēkiem ar 125 mg/ 80 devu.
These studies did not indicate direct or indirect harmful effects with respect to pregnancy, embryonal/ foetal development, parturition or postnatal development (see section 5.3).
Šajos pētījumos netika pierādīta tieša vai netieša kaitīga iedarbība uz grūtniecības norisi, embrionālo/ augļa attīstību, dzemdībām vai pēcdzemdību attīstību (skatīt apakšpunktu 5. 3).
Aprepitant is excreted in the milk of lactating rats.
15 Žurkām laktācijas periodā aprepitants izdalās pienā.
Adverse reactions considered as drug-related by the investigator were reported in approximately 17% of patients treated with the aprepitant regimen compared with approximately 13% of patients treated with standard therapy in patients receiving highly emetogenic chemotherapy.
Par nevēlamām blakusparādībām, ko noteica pētnieki, apskatot iespējamo ar zālēm saistīto iznākumu pacientiem, kuri saņēma izteikti emetogēnu ķīmijterapiju, tika ziņots apmēram 17% pacientu, kas tika ārstēti ar aprepitantu, salīdzinot ar apmēram 13% pacientu, kas saņēma standarta terapiju.
Aprepitant was discontinued due to adverse reactions in 0.6% of patients treated with the aprepitant regimen compared with 0.4% of patients treated with standard therapy.
Nevēlamo blakusparādību dēļ aprepitanta lietošana tika pārtraukta 0, 6% pacientu, kas tika ārstēti ar aprepitantu, salīdzinot ar 0, 4% pacientu, kas saņēma standarta terapiju.
In a clinical study of patients receiving moderately emetogenic chemotherapy, clinical adverse reactions were reported in approximately 21% of patients treated with the aprepitant regimen compared with approximately 20% of patients treated with standard therapy.
Klīniskajos pētījumos pacientiem, kuri saņēma vidēji emetogēnu ķīmijterapiju, par klīniskajām blakusparādībām tika ziņots 21% pacientu, kas tika ārstēti ar aprepitantu, salīdzinot ar apmēram 20% pacientu, kas saņēma standarta terapiju.
Aprepitant was discontinued due to adverse reactions in 1.1% of patients treated with the aprepitant regimen compared with 0.5% of patients treated with standard therapy.
Nevēlamo blakusparādību dēļ aprepitants tika atcelts 1, 1% pacientu, kuri lietoja aprepitantu, salīdzinot ar 0, 5% pacientu, kuri lietoja standarta terapiju.
The most common adverse reactions reported at a greater incidence in patients treated with the aprepitant regimen than with standard therapy in patients receiving highly emetogenic chemotherapy were: hiccups (4.6% versus 2.9%), asthenia/ fatigue (2.9% versus 1.6%), alanine aminotransferase (ALT) increased (2.8% versus 1.5%), constipation (2.2% versus 2.0%), headache (2.2% versus 1.8%), and anorexia (2.0% versus 0.5%).
Visbiežāk sastopamās nevēlamās blakusparādības, par ko tika ziņots izteikti emetogēnas ķīmijterapijas pacientiem, kas lietoja aprepitantu, salīdzinot ar tiem, kas saņēma standarta terapiju, bija: žagas (4, 6% un 2, 9%), astēnija/ nogurums (2, 9% un 1, 6%), paaugstināts alanīna aminotransferāzes līmenis (ALAT) (2, 8% un 1, 5%), aizcietējumi (2, 2% un 2, 0%), galvassāpes (2, 2% un 1, 8%) un anoreksija (2, 0% un 0, 5%).
The most common adverse reaction reported at a greater incidence in patients treated with the aprepitant regimen than with standard therapy in patients receiving moderately emetogenic chemotherapy was fatigue (2.5% versus 1.6%).
Visbiežāk sastopamā blakusparādība, par ko biežāk ziņots vidēji emetogēnas ķīmijterapijas pacientiem, kuri lietoja aprepitantu, salīdzinot ar standarta terapijas pacientiem, bija nogurums (2, 5% un 1, 6%).
The following adverse reactions were observed in patients treated with the aprepitant regimen and at a greater incidence than with standard therapy:
Pacientiem, kas tika ārstēti ar aprepitantu, novēroja sekojošās nevēlamās blakusparādības; šīs blakusparādības novēroja biežāk, salīdzinot ar standarta terapiju:
Frequencies are defined as: very common (≥ 1/ 10); common (≥ 1/ 100 to < 1/ 10); uncommon (≥ 1/ 1,000 to < 1/ 100); rare (≥ 1/ 10,000 to < 1/ 1,000) and very rare (< 1/ 10,000), not known (cannot be estimated from the available data).
Sastopamības biežuma definīcija: ļoti bieži (≥1/ 10), bieži( ≥1/ 100, 1 < 1/ 10), retāk (≥1/ 1000, < 1/ 100), reti (≥1/ 10000, < 1/ 1000) un ļoti reti (< 1/ 10000), nezināmi (nevar noteikt pēc pieejamiem datiem).
ALT increased, AST increased
paaugstināts ALAT, paaugstināts ASAT
alkaline phosphatase increased, hyperglycaemia, microscopic haematuria, hyponatraemia, weight decreased
paaugstināta sārmainā fosfatāze, hiperglikēmija, mikrohematūrija, hiponatriēmija, ķermeņa masas samazināšanās
Cardiac disorders Blood and lymphatic system disorders
Sirds funkcijas traucējumi Asins un limfatiskās sistēmas traucējumi
bradycardia febrile neutropenia, anaemia
bradikardija febrila neitropēnija, anēmija
Uncommon Uncommon
retāk retāk
headache, dizziness
galvassāpes, reibonis
dream abnormality, cognitive disorder
murgaini sapņi, kognitīvās traucējumi
uncommon
funkcijas
Eye disorders
retāk
conjunctivitis
konjunktivīts troksnis ausīs
Uncommon
retāk retāk
tinnitus hiccups
žagas
Uncommon common
bieži
pharyngitis, sneezing, cough, postnasal drip, throat irritation
faringīts, šķavas, klepus, postnazāla pilēšana, rīkles kairinājums
constipation, diarrhoea, dyspepsia, eructation
aizcietējums, caureja, dispepsija, atraugas
perforating duodenal ulcer, nausea*, vomiting*, acid reflux, dysgeusia, epigastric discomfort, obstipation, gastroesophageal reflux disease, abdominal pain, dry mouth, enterocolitis, flatulence, stomatitis
divpadsmitpirkstu zarnas čūlas perforācija, slikta dūša *, vemšana *, skābes atvilnis, garšas pārmaiņas, diskomforta sajūta pakrūtē, obstipācijas, gastroezofagāls reflukss, sāpes vēderā, sausa mute, enterokolīts, vēdera uzpūšanās, stomatīts
polyuria, dysuria, pollakiuria rash, acne, photosensitivity, hyperhidrosis, oily skin, pruritus, skin lesion
poliūrija, dizūrija, pollakiūrija izsitumi, pinnes, fotosensitivitāte, hiperhidroze, taukaina āda, nieze, ādas bojājumi
muscle cramp, myalgia
muskuļu krampji, mialģija
Uncommon
retāk
weight gain, polydipsia
ķermeņa masas pieaugums, polidipsija
Infection and infestations Vascular disorders General disorders and administration site conditions
Infekcijas un parazitozes Asinsvadu sistēmas traucējumi Vispārēji traucējumi un reakcijas ievadīšanas vietā
candidiasis, staphylococcal infection flushing/ hot flush asthaenia/ fatigue
kandidoze, stafilokoku infekcija pietvīkums/ karstuma viļņi astēnija/ nogurums
Uncommon Uncommon common
retāk retāk bieži
oedema, chest discomfort, lethargy, thirst
tūska, diskomforta sajūta krūškurvī, letarģija, slāpes
disorientation, euphoria, anxiety
dezorientācija, eiforija, trauksme
*Nausea and vomiting were efficacy parameters in the first 5 days of post-chemotherapy treatment and were reported as adverse reactions only thereafter.
* Pirmās 5 dienas pēc ķīmijterapijas efektivitātes rādītāji bija slikta dūša un vemšana, un tikai pēc tam par tām ziņoja kā par nevēlamām blakusparādībām.
The adverse reactions profiles in the Multiple-Cycle extension for up to 5 additional cycles of chemotherapy were generally similar to those observed in Cycle 1.
Nevēlamo blakusparādību profils vairākkārtēju ķīmijterapijas kursu pagarinājumā līdz pat 5 papildus kursiem parasti bija līdzīgs tam, ko novēroja 1. kursa laikā.
Additional adverse reactions were observed in patients treated with aprepitant (40 mg) for postoperative nausea and vomiting and a greater incidence than with ondansetron: abdominal pain upper, bowel sounds abnormal, dysarthria, dyspnoea, hypoaesthesia, insomnia, miosis, nausea, sensory disturbance, stomach discomfort, visual acuity reduced, wheezing.
Papildus tika novērotas sekojošās blakusparādības pacientiem, kuri lietoja aprepitantu (40 mg) pēcoperāciju sliktas dūšas un vemšanas gadījumā, un biežāk, salīdzinot ar ondansetronu: sāpes vēdera augšējā daļā, patoloģiskas skaņas zarnās, dizartrija, elpas trūkums, hipestēzija, bezmiegs, mioze, slikta dūša, jušanas traucējumi, diskomforta sajūta kuņģī, samazināts redzes asums, sēkšana.
In addition, two serious adverse reactions were reported in clinical studies in postoperative nausea and vomiting (PONV) in patients taking a higher dose of aprepitant: one case of constipation, and one case of sub-ileus.
Turklāt klīniskajos pētījumos tika ziņots par divām nopietnām nevēlamām blakusparādībām pēcoperācijas sliktas dūšas un vemšanas gadījumā (PONV) pacientiem, kuri lietoja lielākas aprepitanta devas: viens aizcietējuma gadījums un viens sub- ileus gadījums.
17 One case of angioedema and urticaria was reported as a serious adverse event in a patient receiving aprepitant in a non-CINV/ non-PONV study.
Tika ziņots par vienu nopietnu angioneirotiskās tūskas un nātrenes gadījumu pacientam, kas aprepitantu saņēma ne- CINV/ ne- PONV pētījumā.
In 2 randomised, double-blind studies encompassing a total of 1,094 patients receiving chemotherapy that included cisplatin ≥ 70 mg/ m2, aprepitant in combination with an ondansetron/ dexamethasone regimen (see section 4.2) was compared with a standard regimen (placebo plus ondansetron 32 mg intravenously administered on Day 1 plus dexamethasone 20 mg orally on Day 1 and 8 mg orally twice daily on Days 2 to 4).
2 randomizētajos, dubultaklajos pētījumos, kopā aptverot 1094 pacientus, kuri saņēma cisplatīnu ≥70 mg/ m2 saturošu ķīmijterapiju, ordinēja aprepitantu lietošanas shēmā kopā ar ondansetronu/ deksametazonu (skatīt apakšpunktu 4. 2), salīdzinot ar standarta terapijas shēmu (placebo plus ondansetrons intravenozi pa 32 mg 1. dienā plus deksametazons perorāli pa 20 mg 1. dienā un perorāli pa 8 mg divas reizes dienā 2. un 4. dienā).
Efficacy was based on evaluation of the following composite measure: complete response (defined as no emetic episodes and no use of rescue therapy) primarily during Cycle 1.
Efektivitāte tika pierādīta, balstoties uz sekojošiem kompleksiem mērījumiem: pilnīga atbildes reakcija (definētā kā epizodes bez vemšanas un izvairīšanās no ārkārtas terapijas), galvenokārt, pirmā kursa laikā.
The results were evaluated for each individual study and for the 2 studies combined.
Rezultāti tika izvērtēti katram pētījumam atsevišķi un abiem pētījumiem kopā.
A summary of the key study results from the combined analysis is shown in Table 1.
Galveno pētījumu kopējo analīžu rezultātu kopsavilkums ir apskatāms 1. tabulā.
18 Table 1 Percent of Patients Receiving Highly Emetogenic Chemotherapy Responding by Treatment Group and Phase — Cycle 1
1. tabula Pacientu, kuri saņēma izteikti emetogēnu ķīmijterapiju, atbildes reakcijas ārstētajā grupā un 1. fāzes- kursa laikā procentos.
Aprepitant Regimen
Aprepitanta shēma
Standard Therapy
Standarta terapija
Differences*
Atšķirības *
COMPOSITE MEASURES
KOMPLEKSIE
(N=
(N=524) †
(N= 524) †%
MĒRĪJUMI
Complete Response (no emesis and no
Pilnīga atbildes reakcija (nav vemšanas un terapijas ārkārtas gadījumiem) Kopumā (0- 120 stundas) 0- 24 stundas 25- 120 stundas
67.7 47.8 86.0 73.2 71.5 51.2
48, 8 73, 2 51, 2
INDIVIDUAL MEASURES No Emesis (no emetic episodes regardless of use of rescue therapy)
INDIVIDUĀLIE MĒRĪJUMI
Overall (0-120 hours) 0-24 hours 25-120 hours
Nav vemšanas (nav vemšanas epizožu, neatkarīgi no ārkārtas terapijas) Kopumā (0- 120 stundas) 0- 24 stundas 25- 120 stundas
No Significant Nausea (maximum VAS < 25 mm on a scale of 0-100 mm)
Nav izteiktas vemšanas (maksimāli VAS < 25 mm pēc 0- 100 mm skalas) Kopumā (0- 120 stundas) 25- 120 stundas
* The confidence intervals were calculated with no adjustment for gender and concomitant chemotherapy, which were included in the primary analysis of odds ratios and logistic models. † One patient in the Aprepitant Regimen only had data in the acute phase and was excluded from the overall and delayed phase analyses; one patient in the Standard Regimen only had data in the delayed phase and was excluded from the overall and acute phase analyses.
18 * Ticamības intervāls tika aprēķināts neatkarīgi no dzimuma un vienlaicīgas ķīmijterapijas, kas tika iekļauti primārajā starpības koeficentu un loģistikas modeļu analīzē. † Par vienu pacientu, kurš lietoja tikai aprepitantu, pieejami tikai akūtās fāzes dati, un tie tika izslēgti no kopējās un vēlīnās fāzes datu analīzes; par vienu pacientu, kurš lietoja standarta devu režīmu, pieejami tikai vēlīnās fāzes dati, un tie tika izslēgti no kopējās un vēlīnās fāzes datu analīzes.
The estimated time to first emesis in the combined analysis is depicted by the Kaplan-Meier plot in Figure 1.
19 Līdz pirmajai vemšanai noteiktais laiks kombinētajās analīzēs ir attēlots Kaplana- Meiera shēmas 1. diagrammā.
Figure 1 Percent of Patients Receiving Highly Emetogenic Chemotherapy Who Remain Emesis Free Over Time – Cycle 1
1. diagramma Pacientu, kuri saņēma izteikti emetogēnu ķīmijterapiju un kuriem nebija vemšanas visa 1. kursa laikā, skaits procentos
Percent of Patients
▬▬▬ aprepitanta terapija (N=520)
Aprepitant Regimen (N=520) Standard Therapy (N=523)
Aprepitant Regimen (N=520)
Time (hours)
Laiks (stundas)
Statistically significant differences in efficacy were also observed in each of the 2 individual studies.
Statistiski nozīmīgas efektivitātes atšķirības tika novērotas arī katrā no 2 atsevišķajiem pētījumiem.
In the same 2 clinical studies, 851 patients continued into the Multiple-Cycle extension for up to 5 additional cycles of chemotherapy.
Šajos pašos 2 klīniskajos pētījumos 851 pacients turpināja vairākkārtēju terapijas kursu pagarinājumu līdz pat 5 attiecīgiem ķīmijterapijas kursiem.
The efficacy of the aprepitant regimen was apparently maintained during all cycles.
Aprepitanta terapijas shēmas efektivitāte acīmredzot saglabājās visu ārstēšanas kursu laikā.
19 In a randomised, double-blind study in a total of 866 patients (864 females, 2 males) receiving chemotherapy that included cyclophosphamide 750-1500 mg/ m2; or cyclophosphamide 500- 1500 mg/ m2 and doxorubicin (< 60 mg/ m2) or epirubicin (< 100 mg/ m2), aprepitant in combination with an ondansetron/ dexamethasone regimen (see section 4.2) was compared with standard therapy (placebo plus ondansetron 8 mg orally (twice on Day 1, and every 12 hours on Days 2 and 3) plus dexamethasone 20 mg orally on Day 1).
Randomizētā, dubultaklā pētījumā kopā 866 pacienti (864 sievietes, 2 vīrieši) saņēma ķīmijterapiju, kas sastāvēja no ciklofosfamīda 750- 1500 mg/ m2; vai ciklofosfamīda 500- 1500 mg/ m2 un doksorubicīna (≤ 60 mg/ m2) vai epirubicīna (≤ 100 mg/ m2), un aprepitanta kombinētā terapijas shēma ar ondansetronu/ deksametazonu (skatīt apakšpunktu 4. 2) tika salīdzināta ar standarta terapiju (placebo plus ondansetrons pa 8 mg perorāli (divas reizes dienā 1. dienā un katras 12 stundas 2. un 3. dienā) plus deksametazons pa 20 mg perorāli 1. dienā).
Efficacy was based on evaluation of the composite measure: complete response (defined as no emetic episodes and no use of rescue therapy) primarily during Cycle 1.
Efektivitāte tika pierādīta, balstoties uz sekojošiem kompleksiem mērījumiem: pilnīga atbildes reakcija (definētā kā epizodes bez vemšanas un izvairīšanās no ārkārtas terapijas) 1. kursa laikā.
A summary of the key study results is shown in Table 2.
Galveno pētījumu analīžu rezultātu kopsavilkums ir apskatāms 2. tabulā.
Table 2 Percent of Patients Responding by Treatment Group and Phase — Cycle 1 Moderately Emetogenic Chemotherapy
20 2. tabula Pacientu atbildes reakcijas ārstētajā grupā un 1. fāzes- kursa laikā Vidēji emetogēna ķīmijterapija
Aprepitant Regimen
Aprepitanta shēma (N=433) †
Standard Therapy
terapija
(N= 433) †%
MĒRĪJUMI
Complete Response (no emesis and no rescue therapy)
Pilnīga atbildes reakcija (nav vemšanas un terapijas ārkārtas gadījumiem) Kopumā (0- 120 stundas) 0- 24 stundas
Overall (0-120 hours) 0-24 hours 25-120 hours
(1, 6; 15, 0) (0, 7; 12, 7)
50.8 75.7 55.4
25- 120 stundas
42.5 69.0 49.1
55, 4
8.3 6.7 6.3
49, 1
No Significant Nausea (maximum VAS < 25 mm on a scale of 0-100 mm)
Nav izteiktas vemšanas (maksimāli VAS < 25 mm pēc 0- 100 mm skalas) Kopumā (0- 120 stundas) 0- 24 stundas 25- 120 stundas
* The confidence intervals were calculated with no adjustment for age category (< 55 years, ≥ 55 years) and investigator group, which were included in the primary analysis of odds ratios and logistic models. † One patient in the Aprepitant Regimen only had data in the acute phase and was excluded from the overall and delayed phase analyses.
* Ticamības intervāls tika aprēķināts neatkarīgi no vecuma (< 55 gadi, > 55 gadi) un pētnieku grupas, kas tika iekļauta primārajā starpības koeficentu un loģistikas modeļu analīzē. † Par vienu pacientu, kurš lietoja tikai aprepitantu, pieejami tikai akūtās fāzes dati, un tie tika izslēgti no kopējās un vēlīnās fāzes datu analīzes.
20 The estimated time to first emesis in the study is depicted by the Kaplan-Meier plot in Figure 2.
Līdz pirmajai vemšanai noteiktais laiks šajā pētījumā ir attēlots Kaplana- Meiera shēmas 2. diagrammā.
Figure 2 Percent of Patients Receiving Moderately Emetogenic Chemotherapy Who Remain Emesis Free Over Time – Cycle 1
2. diagramma Pacientu, kuri saņēma vidēji emetogēnu ķīmijterapiju un kuriem nebija vemšanas visa 1. kursa laikā, skaits procentos
Aprepitant Regimen (N=432) Standard Therapy (N=424) 90%
aprepitanta terapija (N=432) standarta terapija (N=424) 90% Pacientu skaits procentos
In the same clinical study, 744 patients continued into the Multiple-Cycle extension for up to 3 additional cycles of chemotherapy.
21 Šajā klīniskajā pētījumā 744 pacienti turpināja vairākkārtēju terapijas kursu pagarinājumu līdz pat 3 attiecīgiem ķīmijterapijas kursiem.
Oral administration of the capsule with an approximately 800 Kcal standard breakfast resulted in an up to 40% increase in AUC of aprepitant.
Perorāli lietota kapsula ar standarta brokastīm apmēram 800 Kkal vērtībā izraisa aprepitanta AUC palielināšanos par līdz pat 40%.
This increase is not considered clinically relevant.
Šim palielinājumam nav klīniski būtiskas nozīmes.
The pharmacokinetics of aprepitant is non-linear across the clinical dose range.
Aprepitanta farmakokinētika ir nelineāra visu klīnisko devu robežās.
In healthy young adults, the increase in AUC0-∞ was 26% greater than dose proportional between 80 mg and 125 mg single doses administered in the fed state.
Veseliem, gados jauniem pieaugušajiem AUC0- ∞ pieaugums bija par 26% lielāks kā devu pieaugums proporcionāli starp 8- mg un 125- mg reizes devām, kas lietotas pēc ēšanas.
Following oral administration of a single 125 mg dose of EMEND on Day 1 and 80 mg once daily on Days 2 and 3, the AUC0-24hr (mean±SD) was 19.6±2.5 microgram x h/ ml and 21.2±6.3 microgram x h/ ml on Days 1 and 3, respectively.
Pēc sekojošas perorālas EMEND reizes devu pa 125 mg 1. dienā un pa 80 mg vienu reizi dienā 2. un 3. dienā ordinēšanas AUC0- 24st (vidējais ± SD) bija 19, 6 ± 2, 5 mikro grami x st/ ml un 21, 2 ± 6, 3 mikrogrami x st/ ml, attiecīgi 1. un 3. dienā.
Cmax was 1.6±0.36 microgram/ ml and 1.4±0.22 microgram/ ml on Days 1 and 3, respectively.
Cmax bija 1, 6 ± 0, 36 mikrogrami/ ml un 1, 4 ± 0, 22 mikrogrami/ ml, attiecīgi 1. un 3. dienā.
The geometric mean apparent volume of distribution at steady state (Vdss) is approximately 66 l in humans.
Ģeometriski vidējais stabila stāvokļa (Vdss) šķietamais izkliedes tilpums cilvēkiem ir apmēram 66 l.
21 Metabolism Aprepitant undergoes extensive metabolism.
Metabolisms Aprepitants tiek pakļauts plašam metabolismam.
Following a single intravenously administered 100 mg dose of [14C]- fosaprepitant, a prodrug for aprepitant, to healthy subjects, 57% of the radioactivity was recovered in urine and 45% in faeces.
Pēc [14C] - fosaprepitanta, aprepitanta pirmszāļu, intravenozas reizes devas ievadīšanas pa 100 mg veseliem cilvēkiem, 57% no radi aktīvās devas tika konstatēti urīnā un 45% fekālijās.
The plasma clearance of aprepitant is dose-dependent, decreasing with increased dose and ranged from approximately 60 to 72 ml/ min in the therapeutic dose range.
Aprepitanta plazmas klīrenss ir atkarīgs no devas, samazinoties, pieaugot devai, un terapeitisko devu robežās svārstās apmēram no 60 līdz 72 ml/ min.
The terminal half-life ranged from approximately 9 to 13 hours.
Terminālais pusperiods ir robežās apmēram 9 līdz 13 stundas.
Following oral administration of a single 125 mg dose of aprepitant on Day 1 and 80 mg once daily on Days 2 through 5, the AUC0-24hr of aprepitant was 21% higher on Day 1 and 36% higher on Day 5 in elderly (≥ 65 years) relative to younger adults.
Farmakokinētika īpašām populācijām Gados vecāki pacienti: pēc perorālas aprepitanta reizes devu lietošanas pa 125 mg 1. dienā un 80 mg vienu reizi dienā no 2. līdz 5. dienai, aprepitanta AUC0- 24st bija par 21% lielāks 1. dienā un par 36% lielāks 5. dienā gados vecākiem cilvēkiem (≥65 gadiem), salīdzinot ar jaunākiem.
Following oral administration of a single 125 mg dose of aprepitant, the Cmax for aprepitant is 16% higher in females as compared with males.
22 Dzimums: pēc aprepitanta reizes devas lietošanas pa 125 mg, aprepitanta Cmax ir par 16% lielāks sievietēm nekā vīriešiem.
The half-life of aprepitant is 25% lower in females as compared with males and its tmax occurs at approximately the same time.
Aprepitanta pusperiods sievietēm ir par 25% zemāks kā vīriešiem un viņu tmax attīstās apmēram vienādā laika periodā.
22 Relationship between concentration and effect Using a highly specific NK1-receptor tracer, positron emission tomography (PET) studies in healthy young men have shown that aprepitant penetrates into the brain and occupies NK1 receptors in a dose- and plasma- concentration-dependent manner.
Saistība starp koncentrāciju un iedarbību Izmantojot ļoti specifiskus NK1- receptoru iezīmētus atomus, pozitronu emisijas tomogrāfijas (positron emission tomography – PET) pētījumi veseliem jauniem vīriešiem liecināja, ka aprepitants penetrē smadzenēs un saistās ar NK1 – receptoriem atkarībā no devas, plazmas un koncentrācijas.
However, it should be noted that systemic exposure in rodents was similar or even lower than therapeutic exposure in humans at the 125 mg/ 80 mg dose.
Tomēr jāņem vērā, ka sistēmiskā iedarbība grauzējiem bija līdzīga vai pat zemāka kā terapeitiskā ekspozīcija cilvēkiem, lietojot devu 125 mg/ 80 mg.
In particular, although no adverse effects were noted in reproduction studies at human exposure levels, the animal exposures are not sufficient to make an adequate risk assessment in man.
Jo īpaši, lai gan reprodukcijas pētījumos tika ņemts vērā cilvēku ekspozīcijas līmeņa apgrieztais efekts, tomēr nav pietiekama ekspozīcija dzīvniekiem, lai veiktu adekvātu vērtējumu cilvēkiem.
Capsule content Sucrose Microcrystalline cellulose (E 460) Hydroxypropyl cellulose (E 463) Sodium laurilsulfate
Kapsulas saturs saharoze mikrokristāliskā celuloze (E 460) hidroksipropilceluloze (E 463) nātrija laurilsulfāts
Capsule shell Gelatin Sodium laurilsulfate and silica colloidal anhydrous may be used Titanium dioxide (E 171)
23 Kapsulas apvalks želatīns var tikt izmantoti nātrija laurilsulfāts un koloidālais bezūdens silīcija dioksīds titāna dioksīds (E 171)
Different pack sizes including different strengths are available.
Ir pieejami dažādi iepakojumi ar atšķirīgām zāļu devām.
Aluminium blister containing one 80 mg capsule.
Alumīnija blisteri, kas satur vienu 80 mg kapsulu.
Aluminium blister containing two 80 mg capsules.
Alumīnija blisteri, kas satur divas 80 mg kapsulas.
5 Aluminium blisters each containing one 80 mg capsule.
5 alumīnija blisteri, kas katrs satur vienu 80 mg kapsulu.
23 6.6 Special precautions for disposal
6. 6 Īpaši norādījumi atkritumu likvidēšanai
EMEND 125 mg hard capsules
EMEND 125 mg cietās kapsulas
Each capsule contains 125 mg of aprepitant.
Katra kapsula satur 125 mg aprepitanta (Aprepitant).
125 mg sucrose.
Palīgviela: saharoze 125 mg.
Capsules are opaque with a white body and pink cap with “ 462” and “ 125 mg” printed radially in black ink on the body.
Kapsulas ir necaurspīdīgas, ar baltu korpusu un sārtu vāciņu, uz kura ar melnu tinti radiāli iespiesti uzraksti „ 462 ” un „ 125 mg ”.
EMEND 125 mg is given as part of combination therapy (see section 4.2).
EMEND 125 mg tiek izmantots kā daļa no kombinētās terapijas (skatīt apakšpunktu 4. 2).
The recommended posology of EMEND is 125 mg orally (PO) once daily one hour before start of chemotherapy on Day 1 and 80 mg PO once daily on Days 2 and 3.
Rekomendētā EMEND deva ir 125 mg perorāli (p. o.) vienu reizi dienā vienu stundu pirms ķīmijterapijas 1. dienā un pa 80 mg p. o. vienu reizi dienā 2. un 3. dienā.
25 Highly Emetogenic Chemotherapy Regimen
Izteikti emetogēnas ķīmijterapijas terapijas shēma
Dexamethasone Ondansetron
Deksametazons Ondansetrons
mg PO 8 mg PO none none
8 mg p. o. nelieto nelieto
mg PO none
mg p. o. nelieto
Ondansetron was administered intravenously 30 minutes prior to chemotherapy treatment on Day 1.
26 Ondansetrons tika ievadīts 1. dienā intravenozi 30 minūtes pirms ķīmijterapijas.
x 8 mg PO
x 8 mg p. o.
Efficacy data on combination with other corticosteroids and 5-HT3 antagonists are limited.
Par kortikosteroīdu un 5- HT3 antagonistu vienlaicīgas lietošanas efektivitāti dati ir ierobežoti.
For additional information on the co-administration with corticosteroids, see section 4.5.
Papildus informāciju par lietošanu ar kortikosteroīdiem skatīt apakšpunktā 4. 5.
Please refer to the Summary of Product Characteristics of co-administered antiemetic agents.
Par vienlaicīgu lietošanu ar pretvemšanas vielām lūdzu skatīt zāļu aprakstā.
(see section 4.5).
Kopā ar pimozīdu, terfenadīnu, astemizolu vai cisaprīdu (skatīt apakšpunktu 4. 5).
Co-administration of EMEND with ergot alkaloid derivatives, which are CYP3A4 substrates, may result in elevated plasma concentrations of these active substances.
27 Vienlaicīga EMEND lietošana ar melnā rudzu grauda alkaloīdu atvasinājumiem, kas ir CYP3A4 substrāti, var izraisīt šo aktīvo vielu koncentrācijas plazmā palielināšanos.
27 Induction As a moderate inducer of CYP2C9 and a mild inducer of CYP3A4 and glucuronidation, aprepitant can decrease plasma concentrations of substrates eliminated by these routes.
Indukcija Tā kā aprepitants ir mērens CYP2C9 induktors un viegls CYP3A4 un glikuronidācijas induktors, tas var samazināt plazmas koncentrāciju šādā veidā eliminētiem substrātiem.
For CYP2C9 and CYP3A4 substrates, the induction is transient with a maximum effect reached 3-5 days after end of the EMEND 3-day treatment.
CYP2C9 un CYP3A4 substrātiem indukcija ir pārejoša un maksimālo tās efektu novēro 3- 5 dienas pēc EMEND 3 dienu terapijas cikla beigām.
The effect is maintained for a few days, thereafter slowly declines and is clinically insignificant by two weeks after end of EMEND treatment.
Šo efektu novēro dažas dienas, pēc tas lēnām samazinās, un divas nedēļas pēc EMEND terapijas beigām tas nav klīniski nozīmīgs.
Caution is advised when warfarin, acenocoumarol, tolbutamide, phenytoin or other active substance that are known to be metabolised by CYP2C9 are administered during this time period.
Jāievēro piesardzība, ja varfarīnu, akenokumarolu, tolbutamīdu, fenitoīnu vai citas zāles, kas metabolizējas ar CYP2C9, tiek ordinētas šajā laika periodā.
The usual oral dexamethasone dose should be reduced by approximately 50% when co-administered with EMEND 125 mg/ 80 mg regimen.
Kortikosteroīdi Deksametazons: parastā perorāli lietotā deksametazona deva tiek samazināta apmēram par 50%, ja to
The dose of dexamethasone in chemotherapy induced nausea and vomiting clinical trials was chosen to account foractive substance interactions (see section 4.2).
Ķīmijterapijas izraisītas sliktas dūšas un vemšanas klīniskajos pētījumos lietoto deksametazona devu izvēlējās, ņemot vērā aktīvo vielu mijiedarbību (skatīt apakšpunktu 4. 2).