qanastek/EMEA-V3 huggingface dataset:
Experience with doses greater than 800 mg is limited.
Pieredze par preparāta devām, kas pārsniedz 800 mg, ir ierobežota.
Isolated cases of Glivec overdose have been reported.
Ziņots par atsevišķiem Glivec pārdozēšanas gadījumiem.
A patient with myeloid blast crisis inadvertently took Glivec 1,200 mg for 6 days and experienced Grade 1 elevations of serum creatinine, Grade 2 ascites and elevated liver transaminase levels, and Grade 3 elevations of bilirubin.
Šim pacientam konstatēja 1. smaguma pakāpes kreatinīna koncentrācijas pieaugumu serumā, 2. smaguma pakāpes ascītu un aknu transamināžu koncentrācijas pieaugumu un 3. smaguma pakāpes bilirubīna daudzuma pieaugumu.
Treatment was temporarily interrupted and there was complete reversal of all abnormalities within one week.
Ārstēšanu uz laiku pārtrauca un visas patoloģijas nedēļas laikā pilnīgi izzuda.
Treatment was resumed at a dose of 400 mg without recurrence of problems.
Terapiju atjaunoja ar 400 mg devu un nekādas problēmas neatkārtojās.
Another patient developed severe muscle cramps after taking Glivec 1,600 mg daily for six days.
Citam pacientam pēc Glivec lietošanas pa 1 600 mg dienā sešas dienas attīstījās smagi muskuļu krampji.
Following interruption of treatment, complete resolution of muscle cramps occurred, treatment was subsequently resumed.
Pēc ārstēšanas pārtraukšanas novēroja pilnīgu muskuļu krampju izzušanu, un ārstēšanu pēc tam atsāka.
In the event of overdose, the patient should be observed and appropriate supportive treatment given.
Pārdozēšanas gadījumā pacients jānovēro un jāveic atbilstoša uzturoša ārstēšana.
Pharmacotherapeutic group: protein-tyrosine kinase inhibitor, ATC code:
Farmakoterapeitiskā grupa: proteīnu- tirozīnkināzes inhibitors, ATĶ kods:
Imatinib is a protein-tyrosine kinase inhibitor which potently inhibits the Bcr-Abl tyrosine kinase at the in vitro, cellular and in vivo levels.
Imatinibs ir olbaltumvielu – tirozīna kināzes inhibitors, kas in vitro, šūnās un in vivo spēcīgi inhibē Bcr- Abl tirozīna kināzi.
The compound selectively inhibits proliferation and induces apoptosis in Bcr-Abl positive cell lines as well as fresh leukaemic cells from Philadelphia chromosome positive CML and acute lymphoblastic leukaemia (ALL) patients.
Viela selektīvi inhibē proliferāciju un ierosina apoptozi Bcr- Abl pozitīvās šūnās, kā arī svaigās leikēmiskās šūnās, kas ņemtas no Filadelfijas hromosomas pozitīviem CML, kā arī akūtas limfoblastiskas leikēmijas (ALL) slimniekiem.
In vivo the compound shows anti-tumour activity as a single agent in animal models using Bcr-Abl positive tumour cells.
In vivo izmantojot Bcr- Abl pozitīvas audzēja šūnas dzīvnieku modeļos, savienojumam kā atsevišķai vielai ir pretaudzēju aktivitāte.
Imatinib is also an inhibitor of the receptor tyrosine kinases for platelet-derived growth factor (PDGF), PDGF-R, and stem cell factor (SCF), c-Kit, and inhibits PDGF- and SCF-mediated cellular events.
Viela inhibē arī šūnu procesus, kuros mediatori ir PDGF un SCF.
In vitro, imatinib inhibits proliferation and induces apoptosis in gastrointestinal stromal tumour (GIST) cells, which express an activating kit mutation.
In vitro imatinibs inhibē gastrointestinālo stromas audzēju šūnu proliferāciju un inducē apoptozi, ko parāda kit mutācijas aktivizēšanās.
Constitutive activation of the PDGF receptor or the Abl protein tyrosine kinases as a consequence of fusion to diverse partner proteins or constitutive production of PDGF have been implicated in the pathogenesis of MDS/ MPD, HES/ CEL and DFSP.
MDS/ MPD, HES/ CEL un DFSP patoģenēzē konstatēta PDGF receptoru vai Abl proteīna tirozīnkināzes metaboliska aktivācija kā saplūšanas sekas ar dažādiem partnerolbaltumiem vai metaboliska PDGF producēšana.
Imatinib inhibits signalling and proliferation of cells driven by dysregulated PDGFR and Abl kinase activity.
Imatinibs nomāc šūnu signālu pārvadi un proliferāciju, ko izraisa pārmainītā PDGFR un Abl kināzes aktivitāte.
Clinical studies in chronic myeloid leukaemia The effectiveness of Glivec is based on overall haematological and cytogenetic response rates and progression-free survival.
Hroniskas mieloīdas leikēmijas klīniskie pētījumi Glivec efektivitāti pamato kopējā hematoloģiskās un citoģenētiskās atbildes reakcijas pakāpe un dzīvildze bez progresēšanas.
Except in newly diagnosed chronic phase CML, there are no controlled trials demonstrating a clinical benefit, such as improvement in disease-related symptoms or increased survival.
Nav kontrolētu klīnisku pētījumu, kuru rezultāti pierāda klīnisko ieguvumu, piemēram, ar slimību saistīto simptomu uzlabojumu vai dzīvildzes pieaugumu, izņemot nesen diagnosticētas CML hroniskā fāzē.
Three large, international, open-label, non-controlled phase II studies were conducted in patients with Philadelphia chromosome positive (Ph+) CML in advanced, blast or accelerated phase disease, other Ph+ leukaemias or with CML in the chronic phase but failing prior interferon-alpha (IFN) therapy.
Ar pacientiem, kam diagnosticēta Filadelfijas hromosomas pozitīva (Ph+) CML progresijas, blastu krīzes vai akcelerācijas fāzē, kā arī cita veida Ph+ leikēmijas vai CML hroniskā fāzē pēc neveiksmīgas iepriekšējas terapijas ar interferonu alfa (IFN), ir veikti trīs plaši, atklāti, daudzcentru starptautiski, randomizēti II fāzes pētījumi.
One large, open-label, multicentre, international randomised phase III study has been conducted in patients with newly diagnosed Ph+ CML.
Ar pacientiem, kam nesen diagnosticēta Ph+ CML, ir veikts viens, plašs, atklāts starptautisks daudzcentru randomizēts III fāzes pētījums.
In addition, children have been treated in two phase I studies and one phase II study.
Turklāt, divu I fāzes un viena II fāzes pētījumu laikā ir ārstēti bērni.
In all clinical studies 38– 40% of patients were ≥ 60 years of age and 10– 12% of patients were ≥ 70 years of age.
Visos klīniskajos pētījumos 38% līdz 40% pacientu vecums bija ≥60 gadi, bet 10% līdz 12% pacientu vecums bija ≥70 gadi.
This phase III study in adult patients compared treatment with either single-agent Glivec or a combination of interferon-alpha (IFN) plus cytarabine (Ara-C).
Nesen diagnosticēta slimība hroniskā fāzē: šajā III fāzes pētījumā pieaugušajiem salīdzināja terapijas veidu, izmantojot Glivec monoterapijas veidā un interferona alfa (IFN) kombināciju ar citarabīnu (Ara- C).
Patients showing lack of response (lack of complete haematological response (CHR) at 6 months, increasing WBC, no major cytogenetic response (MCyR) at 24 months), loss of response (loss of CHR or MCyR) or severe intolerance to treatment were allowed to cross over to the alternative treatment arm.
Pacientiem, kam reakcija uz terapiju izpalika (pilnīga hematoloģiska atbildes reakcija (Complete haematological response - CHR) izpaliek pēc 6 mēnešu ilgas terapijas, pieaug (White Blood Cells – WBC), 24 mēnešu laikā nav novērota nozīmīga citoģenētiska atbildes reakcija – MCyR), reakcija uz terapiju tika zaudēta (zūd CHR vai MCyR) vai novēroja smagu izvēlētā terapijas veida nepanesamību, tika atļauts pāriet uz citu terapijas veidu.
In the Glivec arm, patients were treated with 400 mg daily.
Pacienti, ko ārstēja ar Glivec, saņēma
In the IFN arm, patients were treated with a target dose of IFN of 5 MIU/ m2/ day subcutaneously in combination with subcutaneous Ara-C 20 mg/ m2/ day for 10 days/ month.
Pacienti, ko ārstēja ar IFN, subkutāni saņēma IFN mērķa devu – 5 MSV/ m2 dienā, kombinācijā ar 20 mg/ m2 dienā Ara- C (subkutāni, 10 dienas mēnesī).
A total of 1,106 patients were randomised, 553 to each arm.
Pavisam randomizēja 1 106 pacientus, pa 553 katram ārstēšanas veidam.
Baseline characteristics were well balanced between the two arms.
Sākotnējie slimnieku stāvokli raksturojošie parametri, salīdzinot abas terapijas grupas, bija labi balansēti.
Median age was 51 years (range 18– 70 years), with 21.9% of patients ≥ 60 years of age.
Vidējais vecums bija 51 gads (18– 70 gadu intervālā), no tiem 21, 9% pacientu ≥60 gadiem.
There were 59% males and 41% females; 89.9% caucasian and 4.7% black patients.
No pacientu skaita 59% bija vīrieši un 41% sievietes; 89, 9% - kaukāzieši un 4, 7% melnās rases pārstāvji.
Five years after the last patient had been recruited, the median duration of first-line treatment was 60 and 8 months in the Glivec and IFN arms, respectively.
Piecus gadus pēc pēdējā pacienta iekļaušanas vidējais pirmās rindas terapijas ilgums bija 60 un 8 mēneši attiecīgi Glivec un IFN grupās.
The median duration of second-line treatment with Glivec was 45 months.
Vidējais otrās rindas terapijas ar Glivec ilgums bija 45 mēneši.
Overall, in patients receiving first-line Glivec, the average daily dose delivered was 389 ± 71 mg.
Kopumā pacientiem, kas saņēma par pirmās rindas zālēm Glivec, vidējā lietotā dienas deva bija 389 ± 71 mg.
The primary efficacy endpoint of the study is progression-free survival.
Primārais preparāta efektivitātes pētījuma beigu punkts ir dzīvildze bez slimības progresijas.
Progression was defined as any of the following events: progression to accelerated phase or blast crisis, death, loss of CHR or MCyR, or in patients not achieving a CHR an increasing WBC despite
Slimības progresija ir definēta kā viena no sekojošām parādībām: progresija līdz akcelerācijas fāzei vai blastu krīzei, nāve, CHR vai MCyR zudums vai, pacientiem, kuri nesasniedz CHR, WBC daudzuma pieaugums, neraugoties uz piemērotiem terapeitiskiem pasākumiem.
Major cytogenetic response, haematological response, molecular response (evaluation of minimal residual disease), time to accelerated phase or blast crisis and survival are main secondary endpoints.
3.
Response data are shown in Table 3.
3
Response in newly diagnosed CML Study (60-month data)
Reakcija nesen diagnosticētas CML pētījuma laikā (60 mēnešu dati)
IFN+Ara-C
IFN + Ara- C
(Best response rates) Haematological response
Labākā atbildes reakcija Hematoloģiskā atbildes reakcija
CHR rate n (%)
CHR proporcija n (%)
[95% CI]
[95% TI]
Cytogenetic response Major response n (%)
Citoģenētiskā atbildes reakcija Nozīmīga reakcija n (%)
[95% CI] Complete CyR n (%) Partial CyR n (%)
[95% TI] Pilnīgs CyR n (%) Daļējs CyR n (%)
Molecular response Major response at 12 months (%) Major response at 24 months (%) * p < 0.001, Fischer’ s exact test
Molekulārā atbildes reakcija Nozīmīga reakcija pēc 12 mēnešiem (%) Nozīmīga reakcija pēc 24 mēnešiem (%) * p < 0, 001, Fišera tests
2%* NA**
2% * NP **
** insufficient data, only two patients available with samples Haematological response criteria (all responses to be confirmed after ≥ 4 weeks):
** nav pietiekami datu, pieejami tikai divi pacienti ar paraugiem Hematoloģiskās atbildes reakcijas kritēriji (visas atbildes reakcijas jāapstiprina pēc 4 nedēļas ilga vai ilgāka laika posma):
WBC < 10 x 109/ l, platelet < 450 x 109/ l, myelocyte+metamyelocyte < 5% in blood, no blasts and promyelocytes in blood, basophils < 20%, no extramedullary involvement Cytogenetic response criteria: complete (0% Ph+ metaphases), partial (1– 35%), minor (36– 65%) or minimal (66– 95%).
Citoģenētiskās atbildes reakcijas kritēriji: pilnīga (0% Ph+ metafāze), daļēja (1% - 35%), neliela (36% - 65%) vai minimāla (66% - 95%).
A major response (0– 35%) combines both complete and partial responses.
Nozīmīga atbildes reakcija (0% - 35%) apvieno daļējas un pilnīgas atbildes reakcijas.
Major molecular response criteria: in the peripheral blood reduction of ≥ 3 logarithms in the amount of Bcr-Abl transcripts (measured by real-time quantitative reverse transcriptase PCR assay) over a standardised baseline.
Nozīmīgas molekulārās atbildes reakcijas kritēriji: perifērajās asinīs Bcr- Abl kopiju daudzums samazinājies ≥3 logaritmiem (nosakot ar reāla laika kvantitatīvo reversās transkriptāzes PCR testu), salīdzinot ar standartizētu sākumstāvokli.
Rates of complete haematological response, major cytogenetic response and complete cytogenetic response on first-line treatment were estimated using the Kaplan-Meier approach, for which non- responses were censored at the date of last examination.
Pilnīgas hematoloģiskās atbildreakcijas biežums, nozīmīgas citoģenētiskās atbildreakcijas un pilnīgas citoģenētiskās atbildreakcijas biežums pēc pirmās rindas terapijas tika aprēķināts, izmantojot Kaplāna - Meijera metodi, kurā gadījumi bez atbildreakcijas tika izslēgti pēdējās izmeklēšanas dienā.
CHR from 96.4% to 98.4% and CCyR from 69.5% to 86.7%, respectively.
Aprēķinātais kopējais atbildreakciju daudzums pēc pirmās rindas terapijas ar Glivec, lietojot šo metodi, attiecīgi uzlabojās no 12 ārstēšanas mēnešiem uz 60 ārstēšanas mēnešiem, kā arī attiecīgi CHR no 96, 4% uz 98, 4% un CCyR no 69, 5% uz 86, 7%.
With 5 years follow-up, there were 86 (15.6%) progression events in the Glivec arm:
15 5 gadu ilgā novērošanas periodā Glivec grupā radās 86 (15, 6%) progresēšanas gadījumi:
35 (6.3%) involving progression to accelerated phase/ blast crisis, 28 (5.1%) loss of MCyR, 14 (2.5%) loss of CHR or increase in WBC, and 9 (1.6%) CML unrelated deaths.
35 (6, 3%) bija progresija uz paasinājuma fāzi/ blastu krīzi, 28 (5, 1%) McyR zudums, 14 (2, 5%) CHR zudums vai leikocītu skaita palielināšanās un 9 (1, 6%) bija ar CML nesaistīta nāve.
In contrast, there were 155 (28.0%) events in the IFN+Ara-C arm, of which 128 occurred during first-line treatment with IFN+Ara-C.
Pretēji tam IFN+Ara- C grupā bija 155 (28, 0%) progresēšanas gadījumi, no kuriem 128 radās pirmās rindas terapijas laikā ar IFN+Ara- C.
The estimated rate of patients free of progression to accelerated phase or blast crisis at 60 months was significantly higher in the Glivec arm compared to the IFN arm (92.9% versus 86.2%, p < 0.001).
Aprēķinātais pacientu daudzums bez progresēšanas uz paasinājumu vai blastu krīzi pēc 60 mēnešiem bija ievērojami lielāks Glivec grupā, salīdzinot ar IFN grupu (92, 9% pret 86, 2% pacientu, p < 0, 001).
The annual rate of progression to accelerated phase or blast crisis decreased with time on therapy and was less than 1% annually in the fourth and fifth years.
Ikgadējais progresēšanas biežums līdz paasinājuma fāzei vai blastu krīzei mazinājās līdz ar terapijas ilgumu un ceturtajā un piektajā gadā bija mazāks nekā 1%.
The estimated rate of progression-free survival at 60 months was 83.2% in the Glivec arm and 64.1% in the control arm (p < 0.001).
Aprēķinātā dzīvildze bez slimības progresēšanas pēc 60 mēnešiem bija 83, 2% Glivec grupā un 64, 1% kontroles grupā (p < 0, 001).
The yearly rates of progression of any type for Glivec also decreased over time.
Ikgadējais progresēšanas biežums jebkurā Glivec grupā laika gaitā arī samazinājās.
A total of 57 (10.3%) and 73 (13.2%) patients died in the Glivec and IFN+Ara-C groups, respectively.
Glivec un IFN+Ara- C grupās kopumā nomira attiecīgi 57 (10, 3%) un 73 (13, 2%) pacienti.
85.6% (82, 89) in the randomised Glivec and the IFN+Ara-C groups, respectively (p=0.049, log-rank test).
Pēc 60 mēnešiem aprēķinātā vispārējā dzīvildze ir attiecīgi 89, 4% (86, 92) pret 85, 6% (82, 89) randomizētās Glivec un IFN+Ara- C grupās (p=0, 049, log- rindas tests).
This time-to-event endpoint is strongly affected by the high crossover rate from IFN+Ara-C to Glivec.
Šo laika līdz gadījumam iznākumu stipri ietekmē lielais terapijas maiņas biežums no IFN+Ara- C uz Glivec.
The effect of Glivec treatment on survival in chronic phase, newly diagnosed CML has been further examined in a retrospective analysis of the above reported Glivec data with the primary data from another Phase III
Glivec terapijas ietekme uz dzīvildzi nesen diagnosticētas CML hroniskas fāzes gadījumā tika papildus pārbaudīta retrospektīvā iepriekš ziņoto Glivec datu analīzē, salīdzinot ar primāriem datiem no cita 3. fāzes pētījuma, kurā tika lietots IFN+Ara- C (n=325) identiskā terapijas shēmā.
In this retrospective analysis, the superiority of Glivec over IFN+Ara-C in overall survival was demonstrated (p < 0.001); within 42 months, 47 (8.5%) Glivec patients and 63 (19.4%) IFN+Ara-C patients had died.
Šai retrospektīvajā analīzē tika pierādīts Glivec pārākums pār IFN+Ara- C vispārējās dzīvildzes ziņā (p < 0, 001); 42 mēnešu laikā nomira 47 (8, 5%) Glivec pacienti un 63 (19, 4%) IFN+Ara- C pacienti.
The degree of cytogenetic response and molecular response had a clear effect on long-term outcomes in patients on Glivec.
Pacientiem Glivec grupā citoģenētiskās un molekulārās atbildreakcijas pakāpei bija skaidri redzama ietekme uz ilgstošiem iznākumiem.
Whereas an estimated 97% (93%) of patients with CCyR (PCyR) at 12 months were free of progression to accelerated phase/ blast crisis at 60 months, only 81% of patients without MCyR at 12 months were free of progression to advanced CML at 60 months (p < 0.001 overall, p=0.20 between CCyR and PCyR).
Tika aprēķināts, ka 97% (93%) pacientu ar CCyR (PCyR) pēc 12 mēnešiem, nebija radusies progresēšana uz paasinājuma fāzi/ blastu krīzi pēc 60 mēnešiem, bet tikai 81% pacientiem bez MCyR pēc 12 mēnešiem, nebija radusies progresēšana uz smagāku CML pēc 60 mēnešiem (p < 0, 001 kopumā, p=0, 20 starp CCyR un PCyR).
For patients with CCyR and reduction in Bcr-Abl transcripts of at least 3 logarithms at 12 months, the probability of remaining free from progression to accelerated phase/ blast crisis was 100% at 60 months.
Pacientiem ar CCyR un Bcr- Abl transkripcijas samazinājumu vismaz par 3 logaritmiem 12 mēnešu laikā iespējamība, ka neatkārtosies paasinājuma fāze/ blastu krīzes, ir 100% 60 mēnešu periodā.
Similar findings were found based on a 18-months landmark analysis.
Līdzīgi rādītāji tika iegūti izvēloties par atskaites punktu 18- mēnešu periodu.
In this study, dose escalations were allowed from 400 mg daily to 600 mg daily, then from 600 mg daily to 800 mg daily.
Šajā pētījumā bija pieļaujama devas palielināšana no 400 mg dienā līdz 600 mg dienā, pēc tam no 600 mg dienā līdz 800 mg dienā.
After 42 months of follow-up, 11 patients experienced a confirmed loss (within 4 weeks) of their cytogenetic response.
Pēc 42 mēnešus ilgas novērošanas 11 pacientiem konstatēja apstiprinātu citoģenētiskās atbildes reakcijas zudumu (4 nedēļu laikā).
Of these 11 patients, 4 patients escalated up to 800 mg daily, 2 of whom regained a cytogenetic response (1 partial and 1 complete, the latter also achieving a molecular response), while of the 7 patients who did not escalate the dose, only one regained a complete cytogenetic response.
No šiem 11 pacientiem, 4 pacientiem devu palielināja līdz 800 mg dienā, 2 no tiem atguva citoģenētisko atbildes reakciju (1 daļēji un 1 pilnībā, pēdējam tika sasniegta arī molekulārā atbildes reakcija), bet no 7 pacientiem, kam nepalielināja devu, tikai viens atguva pilnīgu citoģenētisku atbildes reakciju.
The percentage of some adverse reactions was higher in the 40 patients in whom the dose was increased to 800 mg daily compared to the population of patients before dose increase (n=551).
Dažu blakusparādību procentuālais daudzums bija lielāks 40 pacientiem, kam devu palielināja līdz 800 mg dienā, salīdzinot ar pacientiem pirms devas palielināšanas (n=551).
The more frequent adverse reactions included gastrointestinal haemorrhages, conjunctivitis and elevation of transaminases or bilirubin.
Biežāk novērotās blakusparādības bija kuņģa- zarnu trakta asiņošana, konjunktivīts un transamināžu vai bilirubīna līmeņa palielināšanās.
Other adverse reactions were reported with lower or equal frequency.
Par citām blakusparādībām ziņots retāk vai vienlīdz bieži.
532 adult patients were treated at a starting dose of 400 mg.
Hroniskā fāze, pēc neveiksmīgas terapijas ar interferonu: ārstēja 532 pieaugušos, preparāta sākotnējā deva – 400 mg.
The patients were distributed in three main categories: haematological failure (29%), cytogenetic failure (35%), or intolerance to interferon (36%).
Pacienti tika iedalīti 3 galvenajās kategorijās: hematoloģiska neveiksme (29%), citoģenētiska neveiksme (35%) vai interferona nepanesamība (36%).
Patients had received a median of 14 months of prior IFN therapy at doses ≥ 25 x 106 IU/ week and were all in late chronic phase, with a median time from diagnosis of 32 months.
Visiem pacientiem slimība bija vēlīnā hroniskā fāzē, vidējais laiks kopš diagnozes – 32 mēneši.
The primary efficacy variable of the study was the rate of major cytogenetic response (complete plus partial response, 0 to 35% Ph+ metaphases in the bone marrow).
Pētījuma primārais preparāta efektivitātes kritērijs bija nozīmīgas citoģenētiskas atbildes reakcijas pakāpe (pilnīga un daļēja atbildes reakcija, 0% līdz 35% Ph+ metafāzes kaulu smadzenēs).
In this study 65% of the patients achieved a major cytogenetic response that was complete in 53% (confirmed 43%) of patients (Table 4).
4.
A complete haematological response was achieved in 95% of patients.
Pilnīga hematoloģiskas atbildes reakcija tika sasniegta 95% pacientu.
235 adult patients with accelerated phase disease were enrolled.
Slimības paasinājuma fāze: pētījumā tika iekļauti 235 pieaugušie slimības akcelerācijas fāzē.
The first 77 patients were started at 400 mg, the protocol was subsequently amended to allow higher dosing and the remaining 158 patients were started at 600 mg.
16 devas, pētījuma protokols vēlāk tika izmainīts un atlikušajiem 158 pacientiem preparāta sākotnējā deva bija 600 mg.
The primary efficacy variable was the rate of haematological response, reported as either complete haematological response, no evidence of leukaemia (i. e. clearance of blasts from the marrow and the blood, but without a full peripheral blood recovery as for complete responses), or return to chronic phase CML.
Pētījuma primārais preparāta efektivitātes kritērijs bija hematoloģiskas atbildes reakcijas pakāpe, leikēmijas simptomu trūkums (piemēram, blastu klīrenss no kaulu smadzenēm un asinīm, bet bez pilnīgas perifēro asiņu raksturlielumu atgriešanās normas robežās, kā pilnīgas atbildes reakcijas gadījumā) vai CML atgriešanās hroniskajā fāzē.
A confirmed haematological response was achieved in 71.5% of patients (Table 4).
4.).
Importantly, 27.7% of patients also achieved a major cytogenetic response, which was complete in 20.4% (confirmed 16%) of patients.
Ir būtiski, ka 27, 7% pacientu tika sasniegta nozīmīga citoģenētiska atbildes reakcija, kas bija pilnīga 20, 4% pacientu (apstiprināts 16% pacientu).
For the patients treated at 600 mg, the current estimates for median progression-free-survival and overall survival were 22.9 and 42.5 months, respectively.
Pacientiem, kas saņēma 600 mg devu, pašreiz aprēķinātā vidējā dzīvildze bez slimības progresijas pazīmēm un kopējā dzīvildze bija attiecīgi 22, 9 un 42, 5 mēneši.
260 patients with myeloid blast crisis were enrolled.
Mieloīda blastu krīze: pētījumā tika iekļauti 260 pacienti ar mieloīdu blastu krīzi.
95 (37%) had received prior chemotherapy for treatment of either accelerated phase or blast crisis (“ pretreated patients”) whereas 165 (63%) had not (“ untreated patients”).
Pirmajiem 37 pacientiem terapiju sāka ar 400 mg devu.
The first 37 patients were started at 400 mg, the protocol was subsequently amended to allow higher dosing and the remaining 223 patients were started at 600 mg.
Lai būtu iespējams izmantot lielākas preparāta devas, pētījuma protokols vēlāk tika izmainīts un atlikušajiem 223 pacientiem preparāta sākotnējā deva bija 600 mg.
The primary efficacy variable was the rate of haematological response, reported as either complete haematological response, no evidence of leukaemia, or return to chronic phase CML using the same criteria as for the study in accelerated phase.
Pētījuma primārais preparāta efektivitātes kritērijs bija hematoloģiskas atbildes reakcijas pakāpe, ko aprakstīja kā vai nu pilnīgu hematoloģisku atbildes reakciju, leikēmijas simptomu trūkums vai slimības atgriešanos hroniskajā fāzē.
The rate of
Šajā pētījumā 31% pacientu tika sasniegta hematoloģiska atbildes reakcija (36% iepriekš ārstēto un 22% iepriekš neārstēto pacientu).
16 response was also higher in the patients treated at 600 mg (33%) as compared to the patients treated at 400 mg (16%, p=0.0220).
Salīdzinot ar pacientiem, ko ārstēja ar 400 mg lielu preparāta devu (16%, p=0, 0220), starp pacientiem, ko ārstēja ar 600 mg lielu preparāta devu (33%), atbildes reakcija iestājās biežāk.
The current estimate of the median survival of the previously untreated and treated patients was 7.7 and 4.7 months, respectively.
Pašlaik gaidāmo vidējo dzīvildzi iepriekš ārstētiem un iepriekš neārstētiem pacientiem vērtē kā attiecīgi 7, 7 un 4, 7 mēnešus ilgu.
Lymphoid blast crisis: a limited number of patients were enrolled in phase I studies (n=10).
I fāzes pētījumā iekļauto pacientu skaits bija ierobežots (n=10).
The rate of haematological response was 70% with a duration of 2– 3 months.
Tās ilgums – 2 līdz 3 mēneši.
Table 4
4
Response in adult CML studies
Atbildes reakcija pieaugušajiem CML pētījumu
Study 0102
laikā
Chronic phase, IFN failure (n=532)
Pētījums 0110 37 mēnešu dati Hroniskā fāze, Neveiksmīga terapija ar IFN (n=532)
Accelerated phase (n=235)
Pētījums 0109 40, 5 mēnešu dati Akcelerācijas fāze (n=235)
Myeloid blast crisis (n=260)
Pētījums 0102 38 mēnešu dati Mieloīda blastu krīze (n=260)
% of patients (CI95%) 1 Haematological response Complete haematological response (CHR)
% pacientu (TI95%) Hematoloģiska atbildes reakcija1 Pilnīga hematoloģiska atbildes reakcija CHR)
No evidence of leukaemia (NEL)
Nav leikēmijas simptomu (No evidence of leukaemia - NEL)
Return to chronic phase (RTC) 2
Atgriešanā hroniskā fāzē (Return to chronic phase - RTC)
Major cytogenetic response Complete
Nozīmīga citoģenētiska atbildes reakcija2
(Confirmed3) [95% CI] Partial
(Apstiprināta3) [95% CI] Daļēja
(43%) [38.6– 47.2] (16%) [11.3– 21.0] 12% 7%
(43%) [38, 6– 47, 2] 12%
(2%)
(16%) [11, 3– 21, 0] 7%
[0.6– 4.4] 8%
(2%) [0, 6– 4, 4] 8%
CHR:
Hematoloģiskās atbildes reakcijas kritēriji (visas atbildes reakcijas jāapstiprina pēc 4 nedēļas ilga vai ilgāka laika posma):
Study 0110 [WBC < 10 x 109/ l, platelets < 450 x 109/ l, myelocyte+metamyelocyte < 5% in blood, no blasts and promyelocytes in blood, basophils < 20%, no extramedullary involvement] and in studies 0102 and 0109 [ANC ≥ 1.5 x 109/ l, platelets ≥ 100 x 109/ l, no blood blasts, BM blasts < 5% and no extramedullary disease] NEL Same criteria as for CHR but ANC ≥ 1 x 109/ l and platelets ≥ 20 x 109/ l (0102 and 0109 only) RTC < 15% blasts BM and PB, < 30% blasts+promyelocytes in BM and PB, < 20% basophils in PB, no extramedullary disease other than spleen and liver (only for 0102 and 0109).
CHR: pētījums 0110 [WBC < 10 x 109/ l, trombocītu skaits < 450 x 109/ l, mielocīti + metamielocīti asinīs < 5%, asinīs nav blastu un promielocītu, bazofilu daudzums < 20% un nav iesaistīti 17 ekstramedulārie audi] un pētījumos 0102 un 0109 [ANC ≥1, 5 x 109/ l, trombocītu skaits ≥100 x 109/ l, asinīs nav blastu, BM blastu daudzums < 5% un nav ekstramedulāru patoloģiju] NEL: kritēriji atbilst CHR, bet ANC ≥1 x 109/ l un trombocītu skaits ≥20 x 109/ l (tikai pētījumos Nr.
BM = bone marrow, PB = peripheral blood 2 Cytogenetic response criteria:
0102 un 0109) RTC: < 15% BM un PB, < 30% blastu + promielocītu BM un PB, < 20% bazofilu PB, nav ekstramedulāru patoloģiju (izņemot liesu un aknas – tikai pētījumos Nr.
A major response combines both complete and partial responses: complete (0% Ph+ metaphases), partial (1– 35%) 3 Complete cytogenetic response confirmed by a second bone marrow cytogenetic evaluation performed at least one month after the initial bone marrow study.
0102 un 0109) BM = kaulu smadzenes, PB = perifērās asinis 2 Citoģenētiskās atbildes reakcijas kritēriji: nozīmīga atbildes reakcija apvieno pilnīgu un daļēju atbildes reakciju: pilnīga atbildes reakcija (0% Ph+ metafāzes), daļēja (1– 35%).
Paediatric patients:
Pediatriskie pacienti:
A total of 26 paediatric patients of age < 18 years with either chronic phase CML (n=11) or CML in blast crisis or Ph+ acute leukaemias (n=15) were enrolled in a dose-escalation phase I trial.
I fāzes pētījumā, kura laikā paaugstināja preparāta devas, pavisam tika iekļauti 26 pediatriskie pacienti (jaunāki par 18 gadiem) ar CML hroniskā fāzē (n = 11), kā arī ar blastu krīzi vai akūtu Ph+ leikēmiju (n = 15).
This was a population of heavily pretreated patients, as 46% had received prior BMT and 73% a prior multi-agent chemotherapy.
Šī pacientu grupa iepriekš bija saņēmusi spēcīgu iepriekšēju terapiju – 46% pacientu agrāk bija veikta kaulu smadzeņu transplantācija (BMT), bet 73% pacientu – ķīmijterapija, izmantojot vairākus preparātus.
Patients were treated at doses of Glivec of 260 mg/ m2/ day (n=5), 340 mg/ m2/ day (n=9), 440 mg/ m2/ day (n=7) and 570 mg/ m2/ day (n=5).
Pacienti saņēma 260 (n = 5), 340 (n = 9), 440 (n = 7) un 570 mg/ m2 (n = 5) lielām preparāta devas dienā.
Out of 9 patients with chronic phase CML and cytogenetic data available, 4 (44%) and 3 (33%) achieved a complete and partial cytogenetic response, respectively, for a rate of MCyR of 77%.
No 9 pacientiem ar hronisku CML, par kuriem pieejamai citoģenēzes dati, attiecīgi 4 (44%) un 3 (33%) pacienti sasniedza pilnīgu vai daļēju citoģenētisku atbildes reakciju, kur MCyR pakāpe bija 77%.
A total of 51 paediatric patients with newly diagnosed and untreated CML in chronic phase have been enrolled in an open-label, multicentre, single-arm phase II trial.
Kopumā atklāta tipa, daudzcentru, monogrupas II fāzes pētījumā tika iesaistīti 51 pediatrijas pacients ar jaunatklātu un neārstētu CML hroniskā fāzē.
Patients were treated with Glivec 340 mg/ m2/ day, with no interruptions in the absence of dose limiting toxicity.
Pacienti bez pārtraukuma saņēma Glivec 340 mg/ m2/ dienā devu, jo netika novērota toksicitātes parādības, kam būtu nepieciešama devas samazināšana.
Glivec treatment induces a rapid response in newly diagnosed paediatric CML patients with a CHR of 78% after 8 weeks of therapy.
8 nedēļu laikā pēc Glivec terapijas uzsākšanas pediatrijas pacientiem ar CML novēroja strauju atbildes reakciju veidošanos, sasniedzot 78% no pilnīgas hematoloģiskās atbildes reakcijas (CHR).
The high rate of CHR is accompanied by the development of a complete cytogenetic response (CCyR) of 65% which is comparable to the results observed in adults.
Augstais CHR līmenis saistīts ar pilnīgu citoģenētiskās atbildes reakcijas (CCyR) veidošanos 65% apmērā, kas ir salīdzināms ar rezultātiem pieaugušiem pacientiem.
The
Bez tam, daļēju citoģenētiskās atbildes reakciju novēroja vēl 16% pacientu, kur MCyR pakāpe bija 81%.
17 majority of patients who achieved a CCyR developed the CCyR between months 3 and 10 with a median time to response based on the Kaplan-Meier estimate of 5.6 months.
Vairākums pacientu, kuri sasniedza pilnīgu citoģenētiskās atbildes reakciju (CCyR), atbildes reakciju sasniedza vidēji 3 līdz 10 mēnešu laikā, pamatojoties un Kaplāna- Meijera aprēķinātajiem 5, 6 mēnešiem.
In a controlled study (ADE10) of imatinib versus chemotherapy induction in 55 newly diagnosed patients aged 55 years and over, imatinib used as single agent induced a significantly higher rate of complete haematological response than chemotherapy (96.3% vs.
Ph+ ALL klīniskie pētījumi Tikko diagnosticēts Ph+ ALL: kontrolētā (ADE10) imatiniba pētījumā, salīdzinot ar ķīmijterapijas indukciju, 55 tikko diagnosticētiem pacientiem no 55 gadu vecuma imatinibs, lietojot to kā vienīgo līdzekli, ticami biežāk nekā ķīmijterapija izraisīja pilnīgu hematoloģisku atbildes reakciju (96, 3% vs.
When salvage therapy with imatinib was administered in patients who did not respond or who responded poorly to chemotherapy, it resulted in 9 patients (81.8%) out of 11 achieving a complete haematological response.
Kad glābjošā terapija ar imatinibu tika lietota pacientiem, kuriem ķīmijterapija bija neefektīva vai mazefektīva, 9 pacientiem (81, 8%) no 11 tika sasniegta pilnīga hematoloģiska atbildes reakcija.
This clinical effect was associated with a higher reduction in bcr- abl transcripts in the imatinib-treated patients than in the chemotherapy arm after 2 weeks of therapy (p=0.02).
Šī klīniskā iedarbība pēc 2 terapijas nedēļām bija saistīta ar lielāku bcr- abl transkriptu samazinājumu ar imatinibu ārstētajiem pacientiem nekā ķīmijterapijas grupā (p=0, 02).
All patients received imatinib and consolidation chemotherapy (see Table 5) after induction and the levels of bcr-abl transcripts were identical in the two arms at 8 weeks.
5.), un bcr- abl transkriptu līmenis abās grupās pēc 8 nedēļām bija pilnīgi vienāds.
As expected on the basis of the study design, no difference was observed in remission duration, disease-free survival or overall survival, although patients with complete molecular response and remaining in minimal residual disease had a better outcome in terms of both remission duration (p=0.01) and disease-free survival (p=0.02).
Kā jau bija paredzēts, ņemot vērā pētījuma dizainu, nenovēroja nekādu remisijas ilguma, dzīvildzes bez slimības vai kopējās dzīvildzes atšķirību, kaut gan pacientiem ar pilnīgu molekulāru atbildes reakciju un stabilu minimālu atlieku slimību bija labāks iznākums gan remisijas ilguma (p=0, 01), gan dzīvildzes bez slimības ziņā (p=0, 02).
The results observed in a population of 211 newly diagnosed Ph+ ALL patients in four uncontrolled clinical studies (AAU02, ADE04, AJP01 and AUS01) are consistent with the results described above.
211 tikko diagnosticētu Ph+ ALL pacientu grupā novērotie rezultāti četros nekontrolētos klīniskos pētījumos (AAU02, ADE04, AJP01 un AUS01) saskan ar rezultātiem, kas aprakstīti iepriekš.
Imatinib in combination with chemotherapy induction (see Table 5) resulted in a complete haematological response rate of 93% (147 out of 158 evaluable patients) and in a major cytogenetic response rate of 90% (19 out of 21 evaluable patients).
5.) izraisīja pilnīgu hematoloģisku atbildes reakciju 93% (147 no 158 novērtējamiem pacientiem) un nozīmīgu citoģenētisku atbildes reakciju 90% (19 no 21 novērtējama pacienta).
The complete molecular response rate was 48% (49 out of 102 evaluable patients).
Pilnīga molekulāra atbildes reakcija bija 48% (49 no 102 novērtējamiem pacientiem).
Disease-free survival (DFS) and overall survival (OS) constantly exceeded 1 year and were superior to historical control (DFS p < 0.001; OS p < 0.0001) in two studies (AJP01 and AUS01).
Dzīvildze bez slimības simptomiem (DFS) un kopējā dzīvildze (OS) nemainīgi pārsniedza 1 gadu un divu iepriekšējo pētījumu (AJP01 un AUS01) rezultātus (DFS p < 0, 001; OS p < 0, 0001).
Table 5
18 Tabula Nr.
Chemotherapy regimen used in combination with imatinib
Ķīmijterapijas režīmi, kas lietoti kombinācijā ar imatinibu
Study ADE10
Pētījums ADE10 Pirmsfāze
DEX 10 mg/ m2 oral, days 1-5; CP 200 mg/ m2 i. v., days 3, 4, 5; MTX 12 mg intrathecal, day 1
DEX 10 mg/ m2 1. - 5. dienā lietojot iekšķīgi; CP 200 mg/ m2 3., 4., 5. dienā lietojot i. v.; MTX 12 mg 1. dienā lietojot intratekāli.
Remission induction
DEX 10 mg/ m2 6. - 7., 13. - 16. dienā lietojot iekšķīgi; VCR 1 mg 7. un
DEX 10 mg/ m2 oral, days 6-7, 13-16; VCR 1 mg i. v., days 7, 14; IDA 8 mg/ m2 i. v.
Remisijas indukcija 14. dienā lietojot i. v.; IDA 8 mg/ m2 7., 8., 14. un 15. dienā lietojot i. v.
(0.5 h), days 7, 8, 14, 15; CP 500 mg/ m2 i. v. (1 h) day 1; Ara- C 60 mg/ m2 i. v., days 22-25, 29-32
(0, 5 h); CP 500 mg/ m2 1. dienā lietojot i. v. (1 h); Ara- C 60 mg/ m2 22. - 25., 29. - 32. dienā lietojot i. v.
MTX 500 mg/ m2 i. v.
MTX 500 mg/ m2 1. un 15. dienā lietojot i. v.
(24 h), days 1, 15; 6-MP 25 mg/ m2 oral, days 1-20
(24 h); 6- MP 25 mg/ m2 1. - Konsolidētā terapija
Consolidation therapy II, IV Study AAU02
I, III, V Konsolidētā terapija
Ara-C 75 mg/ m2 i. v.
20. dienā lietojot iekšķīgi.
(1 h), days 1-5; VM26 60 mg/ m2 i. v.
Ara- C 75 mg/ m2 1. - 5. dienā lietojot i. v.
(1 h), days 1-5
(1 h); VM26 60 mg/ m2 1. -
Induction therapy (de novo Ph+ ALL)
II, IV Pētījums AAU02 Indukcijas terapija (de novo Ph+ ALL) Konsolidācija (de novo Ph+ ALL) Pētījums ADE04 Pirmsfāze Indukcijas terapija I Indukcijas terapija II Konsolidācijas terapija Pētījums AJP01 Indukcijas terapija
Daunorubicin 30 mg/ m2 i. v., days 1-3, 15-16; VCR 2 mg total dose i. v., days 1, 8, 15, 22; CP 750 mg/ m2 i. v., days 1, 8; prednisone 60 mg/ m2 oral, days 1-7, 15-21; IDA 9 mg/ m2 oral, days 1-28; MTX 15 mg intrathecal, days 1, 8, 15, 22; Ara-C 40 mg intrathecal, days 1, 8, 15, 22; methylprednisolone 40 mg intrathecal, days 1, 8, 15, 22
Daunorubicīns 30 mg/ m2 1. - 3., 15. - 16. dienā lietojot i. v.; VCR 2 mg kopējā devā 1., 8., 15. un 22. dienā lietojot i. v.; CP 750 mg/ m2 1. un 8. dienā lietojot i. v.; prednizons 60 mg/ m2 1. - 7., 15. - 21. dienā lietojot iekšķīgi; IDA 9 mg/ m2 1. - 28. dienā lietojot iekšķīgi; MTX 15 mg 1., 8., 15. un 22. dienā lietojot intratekāli; Ara- C 40 mg 1., 8., 15. un 22. dienā lietojot intratekāli; metilprednizolons 40 mg 1., 8., 15. un 22. dienā lietojot intratekāli.
Ara-C 1,000 mg/ m2/ 12 h i. v. (3 h), days 1-4; mitoxantrone 10 mg/ m2 i. v. days 3-5; MTX 15 mg intrathecal, day 1; methylprednisolone 40 mg intrathecal, day 1
Ara- C 1 000 mg/ m2/ 12 h 1. - 4. dienā lietojot i. v. (3 h); mitoksantrons 10 mg/ m2 3. - 5. dienā lietojot i. v.; MTX 15 mg 1. dienā lietojot intratekāli; metilprednizolons 40 mg 1. dienā lietojot intratekāli.
DEX 10 mg/ m2 oral, days 1-5; CP 200 mg/ m2 i. v., days 3-5; MTX 15 mg intrathecal, day 1
DEX 10 mg/ m2 1. - 5. dienā lietojot iekšķīgi; CP 200 mg/ m2 3. - 5. dienā lietojot i. v.; MTX 15 mg 1. dienā lietojot intratekāli.
DEX 10 mg/ m2 oral, days 1-5; VCR 2 mg i. v., days 6, 13, 20; daunorubicin 45 mg/ m2 i. v., days 6-7, 13-14
DEX 10 mg/ m2 1. - 5. dienā lietojot iekšķīgi; VCR 2 mg 6., 13. un 20. dienā lietojot i. v.; daunorubicīns 45 mg/ m2 6. - 7., 13. - 14. dienā lietojot i. v.
CP 1 g/ m2 i. v.
CP 1 g/ m2 26. un 46. dienā lietojot i. v.
(1 h), days 26, 46; Ara-C 75 mg/ m2 i. v.
(1 h); Ara- C 75 mg/ m2 28. - 31., 35. - 38., 42. - 45. dienā lietojot i. v.
(1 h), days 28-31, 35-38, 42-45; 6-MP 60 mg/ m2 oral, days 26-46
(1 h); 6- MP 60 mg/ m2 26. - 46. dienā lietojot iekšķīgi.
DEX 10 mg/ m2 oral, days 1-5; vindesine 3 mg/ m2 i. v., day 1; MTX 1.5 g/ m2 i. v.
DEX 10 mg/ m2 1. - 5. dienā lietojot iekšķīgi; vindesīns 3 mg/ m2 1. dienā lietojot i. v.; MTX 1, 5 g/ m2 1. dienā lietojot i. v.
(24 h), day 1; etoposide 250 mg/ m2 i. v.
(24 h); etoposīds 250 mg/ m2 4. - 5. dienā lietojot i. v.
(1 h) days 4-5; Ara- C 2x 2 g/ m2 i. v.
(1 h); Ara- C 2x 2 g/ m2 5. dienā lietojot i. v.
(3 h, q 12 h), day 5
(3 h, q 12 h).
CP 1.2 g/ m2 i. v.
CP 1, 2 g/ m2 1. dienā lietojot i. v.
(3 h), day 1; daunorubicin 60 mg/ m2 i. v.
(3 h); daunorubicīns 60 mg/ m2 1. - 3. dienā lietojot i. v.
(1 h), days 1-3; vincristine 1.3 mg/ m2 i. v., days 1, 8, 15, 21; prednisolone 60 mg/ m2/ day oral
(1 h); vinkristīns 1, 3 mg/ m2 1., 8., 15. un 21. dienā lietojot i. v.; prednizolons 60 mg/ m2/ dienā lietojot iekšķīgi.
Consolidation therapy
Konsolidācijas terapija Uzturošā terapija Pētījums AUS01 Indukcijas - konsolidācijas
Alternating chemotherapy course: high dose chemotherapy with MTX 1 g/ m2 i. v.
Alternatīvs ķīmijterapijas kurss: ķīmijterapijas kurss ar augstām devām MTX 1 g/ m2 1. dienā lietojot i. v.
(24 h), day 1, and Ara-C 2 g/ m2 i. v.
(24 h) un Ara- C 2 g/ m2 2- 3. dienā lietojot i. v.
(q 12 h), days 2-3, for 4 cycles
(q 12 h), atkārtojot 4 reizes VCR 1, 3 g/ m2 1. dienā lietojot i. v.; prednizolons 60 mg/ m2 1- 5. dienā lietojot iekšķīgi.
Maintenance Study AUS01
Hiper- CVAD režīms:
VCR 1.3 g/ m2 i. v., day 1; prednisolone 60 mg/ m2 oral, days 1-5
CP 300 mg/ m2 1. - 3. dienā lietojot i. v.
Induction- consolidation therapy
terapija
CP 300 mg/ m2 i. v.
4. dienā lietojot i. v.
(3 h, q 12 h), days 1-3; vincristine 2 mg i. v., days 4, 11; doxorubicine 50 mg/ m2 i. v.
(24 h); DEX 40 mg/ dienā 1. - 4. un 11. - 14. dienā, nomainot ar MTX 1 g/ m2 1. dienā lietojot i. v.
(24 h), day 4; DEX 40 mg/ day on days 1-4 and 11-14, alternated with MTX 1 g/ m2 i. v.
(24 h), Ara- C 1 g/ m2 2. -
(24 h), day 1, Ara-C 1 g/ m2 i. v.
19 3. dienā lietojot i. v.
(2 h, q 12 h), days 2-3 (total of 8 courses)
(2 h, q 12 h) (kopumā 8 kursi)
Maintenance
Uzturošā terapija
VCR 2 mg i. v. monthly for 13 months; prednisolone 200 mg oral, 5 days per month for 13 months
13 mēnešus; prednizolons 200 mg 5 dienas mēnesī lietojot iekšķīgi 13 mēnešus.
All treatment regimens include administration of steroids for CNS prophylaxis.
Visi ārstēšanas režīmi ietver steroīdu lietošanu CNS profilaksei.
Ara-C: cytosine arabinoside; CP: cyclophosphamide; DEX: dexamethasone; MTX: methotrexate; 6-MP:
Ara- C: citozīna arabinozīds; CP: ciklofosfamīds; DEX: deksametazons; MTX: metotreksāts; 6 - MP:
Teniposide; VCR: vincristine; IDA: idarubicine; i. v.: intravenous
6- merkaptopurīns; VM26: teniposīds; VCR: vinkristīns; IDA: idarubicīns; i. v.: intravenozi
When imatinib was used as single agent in patients with relapsed/ refractory Ph+ ALL, it resulted, in the 53 out of 411 patients evaluable for response, in a haematological response rate of 30% (9% complete) and a major cytogenetic response rate of 23%.
Recidivējošs/ refraktārs Ph+ ALL: kad imatinibs tika lietots kā vienīgais līdzeklis pacientiem ar recidivējošu/ refraktāru Ph+ ALL, 53 no 411 pacientiem, kuriem varēja novērtēt atbildes reakciju, hematoloģisku atbildes reakciju konstatēja 30% (9% pilnīgu), nozīmīgu citoģenētisku atbildes reakciju 23%.
(Of note, out of the 411 patients, 353 were treated in an expanded access program without primary response data collected.) The median time to progression in the overall population of 411 patients with relapsed/ refractory Ph+ ALL ranged from 2.6 to 3.1 months, and median overall survival in the 401 evaluable patients ranged from 4.9 to 9 months.
(Jāpiezīmē, ka no 411 pacientiem 353 tika ārstēti paplašinātas pieejas programmas ietvaros bez apkopotiem primārās atbildes reakcijas datiem.) Vidējais laiks līdz progresēšanai kopējā 411 pacientu grupā ar recidivējošu/ refraktāru Ph+ ALL svārstījās no 2, 6 līdz 3, 1 mēnešiem, un vidējā kopējā dzīvildze 401 novērtējamiem pacientiem svārstījās no 4, 9 līdz 9 mēnešiem.
The data was similar when re-analysed to include only those patients age 55 or older.
Atkārtotā analīzē iekļaujot pacientu grupu no 55 gadu vecuma iegūtie rezultāti bija līdzīgi.
Clinical studies in MDS/ MPD Experience with Glivec in this indication is very limited and is based on haematological and cytogenetic response rates.
MDS/ MPD klīniskie pētījumi Pieredze Glivec lietošanai šajā indikācijā ir ļoti ierobežota un ir balstīta uz noteikto hematoloģisko un citoģenētisko atbildes reakciju rādītājiem.
There are no controlled trials demonstrating a clinical benefit or increased survival.
Nav klīnisko pētījumu, kas apstiprinātu klīnisku ieguvumu dzīvildzes pagarināšanā.
One open label, multicentre, phase II clinical trial (study B2225) was conducted testing Glivec in diverse populations of patients suffering from life-threatening diseases associated with Abl, Kit or PDGFR protein tyrosine kinases.
Tika veikts viens atklāts, daudzcentru, II fāzes klīniskais pētījums (pētījums B2225), kurā Glivec tika pārbaudīts dažādu pacientu grupās, kuri cieta no dzīvību apdraudošām slimībām, saistītām ar Abl, Kit vai PDGFR proteīnu tirozīnkināzēm.
This study included 7 patients with MDS/ MPD who were treated with Glivec 400 mg daily.
Šajā pētījumā piedalījās 7 pacienti ar MDS/ MPD, kuri tika ārstēti ar Glivec devu 400 mg dienā.
Three patients presented a complete haematological response (CHR) and one patient experienced a partial haematological response (PHR).
Trīs pacienti sasniedza pilnīgu hematoloģisko atbildes reakciju (CHR) un viens pacients sasniedza daļēju hematoloģisko atbildes reakciju (PHR).
At the time of the original analysis, three of the four patients with detected PDGFR gene rearrangements developed haematological response (2 CHR and 1 PHR).
Tajā pat laikā veicot oriģinālo datu analīzi, trim no četriem pacientiem, kuriem konstatēta PDGFR gēnu pārkārtošanās, novēroja hematoloģisko atbildes reakciju (2 CHR un 1 PHR).
The age of these patients ranged from 20 to 72 years.
Šo pacientu vecums svārstījās no 20 līdz 72 gadiem.
In addition a further 24 patients with MDS/ MPD were reported in 13 publications.
Vēl par 24 pacientiem ar MDS/ MPD tika ziņots 13 publicētos gadījumu ziņojumos.
21 patients were treated with Glivec 400 mg daily, while the other 3 patients received lower doses.
21 pacients saņēma Glivec 400 mg dienas devā, bet trīs pacienti saņēma mazākas devas.
In eleven patients PDGFR gene rearrangements was detected, 9 of them achieved a CHR and 1 PHR.
Vienpadsmit pacientiem tika konstatēta PDGFR gēnu pārkārtošanās, no kuriem 9 pacienti sasniedza CHR un 1 pacients sasniedza PHR.
The age of these patients ranged from 2 to 79 years.
Šo pacientu vecums svārstījās no 2 līdz 79 gadiem.
In a recent publication updated information from 6 of these 11 patients revealed that all these patients remained in cytogenetic remission (range 32-38 months).
Nesenā publikācija sniedza papildus informāciju par 6 no šiem 11 pacientiem, ka visiem viņiem novēroja citoģenētisku remisiju (32- 38 mēnešu periodā).
The same publication reported long term follow-up data from 12 MDS/ MPD patients with PDGFR gene rearrangements (5 patients from study B2225).
Vēl šajā publikācijā sniegta informācija par ilgtermiņa datiem 12 MDS/ MPD slimniekiem ar PDGFR gēnu pārkārtošanos (5 pacienti no pētījuma B2225).
In 6 of these patients follow-up now exceeds 4 years.
Šie pacienti saņēma Glivec vidēji 47 mēnešus (laika posmā no 24 dienām līdz 60 mēnešiem). 6 no šiem pacientiem lietošanas ilgums tagad jau pārsniedz 4 gadus.
Eleven patients achieved rapid CHR; ten had complete resolution of cytogenetic abnormalities and a decrease
Vienpadsmit pacientiem novēroja strauju CHR; desmit pacientiem novēroja pilnīgu citoģenētisko anomāliju izzušanu un saplūšanas transkripta samazinājumu vai izzušanu pēc RT- PCR mērījumu rezultātiem.
Haematological and cytogenetic responses have been sustained for a median of 49 months (range 19-60) and 47 months (range 16-59), respectively.
Hematoloģiskās atbildes reakcijas turpinājās vidēji 49 mēnešus (19- 60 intervālā) un citoģenētiskās atbildes reakcijas – attiecīgi 47 mēnešus (16- 59 intervālā).
The overall survival is 65 months since diagnosis (range 25-234).
Kopējā dzīvildze pēc diagnozes uzstādīšanas ir 65 mēneši (25- 234 intervālā).
Glivec administration to patients without the genetic translocation generally results in no improvement.
Glivec lietošana pacientiem bez ģenētiskas translokācijas kopumā nesniedza nekādu uzlabojumu.
Clinical studies in HES/ CEL One open-label, multicentre, phase II clinical trial (study B2225) was conducted testing Glivec in diverse populations of patients suffering from life-threatening diseases associated with Abl, Kit or PDGFR protein tyrosine kinases.
HES/ CEL klīniskie pētījumi Tika veikts viens atklāts, daudzcentru, II fāzes klīniskais pētījums (pētījums B2225) Glivec novērtēšanai dažādām pacientu grupām, kurās iekļauti pacienti, kas slimo ar dzīvībai bīstamām slimībām, kas saistītas ar Abl, Kit vai PDGFR proteīnu tirozīnkināzēm.
In this study, 14 patients with HES/ CEL were treated with 100 mg to 1,000 mg of Glivec daily.
Šajā pētījumā 14 pacienti ar HES/ CEL tika ārstēti ar 100- 1 000 mg Glivec dienā.
A further 162 patients with HES/ CEL, reported in 35 published case reports and case series received Glivec at doses from 75 mg to 800 mg daily.
Šie pacienti saņēma Glivec pa 75- 800 mg dienā.
Cytogenetic abnormalities were evaluated in 117 of the total population of 176 patients.
Citoģenētiskas patoloģijas novērtēja 117 pacientiem no kopējās 176 pacientu grupas.
In 61 of these 117 patients FIP1L1-PDGFRα fusion kinase was identified.
61 no šiem 117 pacientiem konstatēja FIP1L1- PDGFRα saplūšanas kināzi.
An additional four HES patients were found to be FIP1L1-PDGFRα - positive in other 3 published reports.
Bez tam 3 citās publikācijās tika minēti četri HES pacienti ar pozitīvu FIP1L1- PDGFRα.
All 65 FIP1L1-PDGFRα fusion kinase positive patients achieved a CHR sustained for months (range from 1+ to 44+ months censored at the time of the reporting).
Visi 65 pacienti ar pozitīvu FIP1L1- PDGFRα saplūšanas kināzi CHR, kas saglabājās vairākus mēnešus (laika posmā to 1+ līdz 44+ mēnešiem vadoties pēc ziņojumu saņemšanas brīža).
As reported in a recent publication 21 of these 65 patients also achieved complete molecular remission with a median follow-up of 28 months (range 13-67 months).
Kā minēts nesen veiktajās publikācijās 21 no šiem 65 pacientiem sasniedza arī pilnīgu molekulāro remisiju ar vidējo ilgumu 28 mēneši (13- 67 mēnešu laika posmā).
The age of these patients ranged from 25 to 72 years.
Šo pacientu vecums svārstījās no 25 līdz 72 gadiem.
Additionally, improvements in symptomatology and other organ dysfunction abnormalities were reported by the investigators in the case reports.
20 pētnieki ziņoja par simptomu un citu orgānu patoloģiju uzlabošanos.