qanastek/EMEA-V3 huggingface dataset:
Panitumumab is a human monoclonal IgG2 antibody produced in a mammalian cell line (CHO) by recombinant DNA technology.
Panitumumabs ir cilvēku monoklonālā IgG2 antiviela, kas iegūta ar DNS rekombinantās tehnoloģijas palīdzību, izmantojot zīdītāja (ĶKO) šūnu kultūru.
Each ml of concentrate contains 0.150 mmol sodium, which is 3.45 mg sodium.
Katrs koncentrāta ml satur 0, 150 mmol nātrija, kas atbilst 3, 45 mg nātrija.
Colourless solution that may contain visible amorphous panitumumab particles.
Bezkrāsains šķīdums, kas var saturēt redzamas amorfas panitumumaba daļiņas.
Vectibix is indicated as monotherapy for the treatment of patients with EGFR expressing metastatic colorectal carcinoma with non-mutated (wild-type) KRAS after failure of fluoropyrimidine-, oxaliplatin-, and irinotecan-containing chemotherapy regimens.
Vectibix ir indicēts pacientu ar EAFR ekspresējošu metastātisku kolorektālu karcinomu ar nemutētu (pirmatnēja tipa) KRAS ārstēšanai monoterapijā pēc neveiksmīgas fluoropirimidīnu, oksaliplatīnu, un irinotekānu saturošas ķīmijterapijas.
Vectibix treatment should be supervised by a physician experienced in the use of anti-cancer therapy.
Ārstēšanai ar Vectibix jānotiek pretaudzēju zāļu lietošanā pieredzējuša ārsta uzraudzībā.
Detection of non-mutated KRAS expression should be performed by an experienced laboratory using a validated test method.
Nemutētas KRAS ekspresiju jānosaka pieredzējušā laboratorijā, izmantojot apstiprinātu pārbaudes metodi.
The recommended dose of Vectibix is 6 mg/ kg of bodyweight given once every two weeks.
Ieteicamā Vectibix deva ir 6 mg/ kg ķermeņa svara vienu reizi divās nedēļās.
Prior to infusion, Vectibix should be diluted in 0.9% sodium chloride injection to a final concentration not to exceed 10 mg/ ml (for preparation instructions see section 6.6).
Pirms infūzijas Vectibix jāatšķaida 0, 9% nātrija hlorīda šķīdumu injekcijām, lai koncentrācija pirms lietošanas nepārsniegtu 10 mg/ ml (norādījumus par sagatavošanu lietošanai skatīt apakšpunktā 6. 6).
Vectibix must be administered as an intravenous (IV) infusion via an infusion pump, using a low protein binding 0.2 or 0.22 micrometer in-line filter, through a peripheral line or indwelling catheter.
Vectibix jāievada kā intravenoza (i. v.) infūzija izmantojot sūkni infūzijām ar integrētu 0, 2 vai 0, 22 mikrometru filtru ar zemu proteīnu piesaistes spēju, caur perifēro infūzijas sistēmu vai pastāvīgo katetru.
The recommended infusion time is approximately 60 minutes.
Ieteicamais infūzijas laiks ir aptuveni 60 minūtes.
Doses higher than 1000 mg should be infused over approximately 90 minutes (for handling instructions, see section 6.6).
Devas, kas lielākas par 1000 mg, jāievada aptuveni 90 minūšu laikā (norādījumus par sagatavošanu lietošanai skatīt apakšpunktā 6. 6).
The infusion line should be flushed with sodium chloride solution before and after Vectibix administration to avoid mixing with other medicinal products or IV solutions.
Lai izvairītos no sajaukšanās ar citām zālēm vai intravenoziem šķīdumiem, infūzijas sistēma jāizskalo ar nātrija hlorīda šķīdumu pirms un pēc Vectibix ievadīšanas.
2 Special populations
2 Neievadīt kā intravenozu trieciendevu vai bolus devu.
The safety and efficacy of Vectibix have not been studied in patients with renal or hepatic impairment.
Vectibix drošība un efektivitāte pacientiem ar nieru un aknu darbības traucējumiem nav pētīta.
Dose adjustment is not required in the elderly.
Gados vecākiem cilvēkiem devas pielāgošana nav nepieciešama.
In clinical studies no overall differences in safety or efficacy were observed between patients aged ≥ 65 years and younger patients.
Klīnisko pētījumu laikā netika konstatētas vispārējas atšķirības drošībā vai efektivitātē pacientiem vecumā ≥ 65 gadiem un jaunākiem pacientiem.
There is no experience in children and Vectibix should not be used in those patients less than 18 years of age.
Nav pieredzes par lietošanu bērniem, un Vectibix nedrīkst lietot pacientiem jaunākiem par 18 gadiem.
Patients with interstitial pneumonitis or pulmonary fibrosis (see Section 4.4).
Pacienti ar intersticiālu pneimoniju vai plaušu fibrozi (skatīt apakšpunktu 4. 4).
Dermatological reactions
Dermatoloģiskas reakcijas
Dermatologic related reactions, a pharmacologic effect observed with epidermal growth factor receptor (EGFR) inhibitors, are experienced with nearly all patients (approximately 90%) treated with Vectibix (see section 4.8), the majority are mild to moderate in nature.
Dermatoloģiskas reakcijas, farmakoloģisku iedarbību, ko novēroja lietojot epidermas augšanas faktora receptora (EAFR) inhibitorus, konstatēja gandrīz visiem ar Vectibix ārstētiem pacientiem (aptuveni 90%) (skatīt apakšpunktu 4. 8), lielākā to daļa ir vieglas vai vidēji smagas.
If a patient develops dermatologic reactions that are grade 3 (NCI-CTC/ CTCAE) or higher, or that are considered intolerable, temporarily withhold Vectibix administration until the reactions have improved (≤ grade 2).
Ja pacientam attīstās 3. vai augstākas pakāpes (NCI- CTC/ CTCAE) dermatoloģiskas reakcijas, vai ja tās ir neizturamas, no Vectibix ievadīšanas uz laiku jāatturas, kamēr reakcijas mazinās (līdz ≤ 2. pakāpei).
Once improved to ≤ grade 2, reinstate Vectibix administration at 50% of the original dose.
Līdzko tās mazinās līdz ≤ 2. pakāpei, atjaunot Vectibix ievadīšanu 50% apmērā no sākotnējās devas.
If reactions do not recur, escalate the dose of Vectibix by 25% increments until the recommended dose is reached.
Ja reakcijas neatkārtojas, Vectibix devu var turpmāk palielināt par 25% līdz sasniegta ieteicamā deva.
If reactions do not resolve (to ≤ grade 2) after withholding 1 or 2 doses of Vectibix, or if reactions recur or become intolerable at 50% of the original dose, the use of Vectibix should be permanently discontinued.
Ja reakcijas nemazinās (līdz ≤ 2. pakāpei) pēc atturēšanās no 1 vai 2 Vectibix devu ievadīšanas, vai ja reakcijas atkārtojas vai kļūst neizturamas pie 50% no sākotnējās devas, nepieciešams pilnībā pārtraukt Vectibix lietošanu.
In clinical studies, subsequent to the development of severe dermatological reactions (including stomatitis), infectious complications including sepsis, in rare cases leading to death, and local abscesses requiring incisions and drainage were reported.
Klīniskajos pētījumos, pēc smagām dermatoloģiskām reakcijām (ieskaitot stomatītu), novēroja infekciozas komplikācijas, ieskaitot sepsi, kas retos gadījumos bija letālas, un lokālus abscesus, kuru ārstēšanā nepieciešams veikt incīzijas un drenāžu.
Patients who have severe dermatologic reactions or who develop worsening reactions whilst receiving Vectibix should be monitored for the development of inflammatory or infectious sequelae, and appropriate treatment promptly initiated.
Jākontrolē, vai pacientiem, kuriem ir smagas dermatoloģiskas reakcijas vai kuriem Vectibix lietošanas laikā reakcijas pastiprinās, neveidojas iekaisuma vai infekcijas komplikācijas, un nekavējoties jāuzsāk atbilstoša ārstēšana.
It is recommended that patients wear sunscreen and hats and limit sun exposure whilst receiving Vectibix and experiencing rash/ dermatological toxicities, as sunlight can exacerbate any skin reactions that may occur.
Vectibix lietošanas laikā un, ja ir izsitumi/ dermatoloģiska toksicitāte, pacientiem ieteicams valkāt aizsargapģērbu un platmales, kā arī ierobežot uzturēšanos saulē, jo saules gaisma var paasināt jebkuru ādas reakciju.
Pulmonary complications
Plaušu komplikācijas
Patients with a history of, or evidence of, interstitial pneumonitis or pulmonary fibrosis were excluded from clinical studies.
Pacienti ar anamnēzē esošu vai diagnosticētu intersticiālu pneimoniju vai plaušu fibrozi tika izslēgti no klīniskiem pētījumiem.
As Interstitial Lung Disease (ILD) has been observed with EGFR inhibitors, in the event of acute onset or worsening pulmonary symptoms, Vectibix treatment should be interrupted and a prompt investigation of these symptoms should occur.
Par cik intersticiālu plaušu slimību (IPS) novēro lietojot EAFR inhibitorus, akūtu plaušu simptomu parādīšanās vai pasliktināšanās gadījumā Vectibix terapija jāpārtrauc un nekavējoties jāveic izmeklēšana.
If pneumonitis or lung infiltrates are diagnosed, Vectibix should be discontinued and the patient should be treated appropriately.
Ja tiek diagnosticēts pneimonīts vai infiltrāti plaušās, Vectibix lietošana jāpārtrauc, un pacients atbilstoši jāārstē.
Electrolyte disturbances
Elektrolītu līdzsvara traucējumi
Progressively decreasing serum magnesium levels leading to severe (grade 4) hypomagnesaemia have been observed in some patients.
Dažiem pacientiem novēroja progresējošu magnija līmeņa pazemināšanos serumā, kas izraisīja smagu (4. pakāpes) hipomagnēmiju.
Patients should be periodically monitored for hypomagnesaemia and accompanying hypocalcaemia prior to initiating Vectibix treatment, and periodically thereafter for up to 8 weeks after the completion of treatment (see section 4.8).
Pirms terapijas ar Vectibix uzsākšanas un periodiski terapijas laikā, kā arī līdz pat 8 nedēļām pēc ārstēšanas beigām, pacienti periodiski jākontrolē, vai neparādās hipomagnēmija un pavadošā kalciēmija (skatīt apakšpunktu 4. 8).
Magnesium repletion is recommended, as appropriate.
Ja vajadzīgs, ieteicama magnija papildināšana.
3 Other electrolyte disturbances, including hypokalaemia, have also been observed.
3 Novēroti arī citi elektrolītu līdzsvara traucējumi, ieskaitot hipokaliēmiju.
Repletion of these electrolytes is also recommended, as appropriate.
Ja vajadzīgs, ieteicama arī šo elektrolītu papildināšana.
Other precautions
Cita piesardzība
This medicinal product contains 0.150 mmol sodium (which is 3.45 mg sodium) per ml of concentrate.
Zāles satur 0, 150 mmol nātrija (vai 3, 45 mg) katrā ml koncentrāta.
Vectibix in combination with IFL
Vectibix kombinācijā ar IFL
Patients receiving Vectibix in combination with the IFL regimen [bolus 5-fluorouracil (500 mg/ m2), leucovorin (20 mg/ m2) and irinotecan (125 mg/ m2)] experienced a high incidence of severe diarrhoea (see section 4.8), therefore administration of Vectibix in combination with IFL should be avoided (see section 4.5).
Pacientiem, kas saņēma Vectibix kombinācijā ar IFL shēmu [5- fluoruracils bolus devā (500 mg/ m2), leikovorīns (20 mg/ m2) un irinotekāns (125 mg/ m2)], bieži novēroja smagu caureju (skatīt apakšpunktu 4. 8), tādēļ jāizvairās no Vectibix lietošanas kombinācijā ar IFL (skatīt apakšpunktu 4. 5).
Vectibix in combination with bevacizumab and chemotherapy regimens
Vectibix kombinācijā ar bevacizumabu un ķīmijterapijas shēmām
A randomized, open-label, multicentre study of 1,053 patients evaluated the efficacy of bevacizumab and oxaliplatin- or irinotecan-containing chemotherapeutic regimens with and without Vectibix in the first-line treatment of metastatic colorectal cancer.
Randomizētā, atklātā, daudzcentru pētījumā 1053 pacientiem novērtēja bevacizumabu un oksaliplatīnu vai irinotekānu saturošas ķīmijterapijas shēmu ar vai bez Vectibix lietošanas efektivitāti metastātiska kolorektālā vēža pirmās līnijas ārstēšanā.
In an interim analysis based on 947 randomized patients, shortened progression free survival time and increased deaths were observed in the patients receiving Vectibix in combination with bevacizumab and chemotherapy.
Starpposmu analīzē, kas pamatojas uz 947 randomizētu pacientu datiem, tika konstatēts, ka pacientiem, kas ārstēšanā saņēma Vectibix kombinācijā ar bevacizumabu un ķīmijterapiju, samazinājās dzīvildze bez progresēšanas un palielinājās letālu gadījumu skaits.
A greater frequency of pulmonary embolism, infections (predominantly of dermatologic origin), diarrhoea, and dehydration was also observed in the treatment arms using Vectibix in combination with bevacizumab and chemotherapy.
Ārstēšanas grupās, kas lietoja Vectibix kombinācijā ar bevacizumabu un ķīmijterapiju, biežāk novēroja arī plaušu emboliju, infekcijas (pārsvarā dermatoloģiskas izcelsmes), caureju un dehidratāciju.
Therefore administration of Vectibix in combination with bevacizumab containing chemotherapy combinations should be avoided (see section 4.5 and section 5.1).
Tādēļ jāizvairās no Vectibix nozīmēšanas vienlaikus ar bevacizumabu saturošām ķīmijterapijas kombinācijām (skatīt apakšpunktus 4. 5 un 5. 1).
Concomitant use of Vectibix and IFL or bevacizumab and chemotherapy combinations is not recommended (see sections 4.4 and 4.8).
Nav ieteicams vienlaikus lietot Vectibix un IFL vai bevacizumabu un ķīmijterapijas kombinācijas (skatīt apakšpunktus 4. 4 un 4. 8).
Increased deaths were observed when panitumumab was administered in combination with bevacizumab and chemotherapy combinations (see section 4.4).
4. 6 Grūtniecība un zīdīšana
There are no adequate data from the use of Vectibix in pregnant women.
Nav pietiekamu datu par Vectibix lietošanu grūtniecēm.
EGFR has been implicated in the control of prenatal development and may be essential for normal organogenesis, proliferation, and differentiation in the developing embryo.
EAFR ir iesaistīts perinatālajā attīstībā, un tam var būt svarīga loma normālā embrija attīstības organoģenēzē, proliferācijā un diferenciācijā.
Therefore, Vectibix has the potential to cause foetal harm when administered to pregnant women.
Tādēļ, nozīmējot Vectibix grūtniecei, var kaitēt auglim.
Human IgG is known to cross the placental barrier, and panitumumab may therefore be transmitted from the mother to the developing foetus.
Ir zināms, ka cilvēka IgG šķērso placentāro barjeru, tāpēc panitumumabs no mātes var nonākt auglī.
In women of childbearing potential, appropriate contraceptive measures must be used during treatment with Vectibix, and for 6 months following the last dose.
Sievietēm reproduktīvā vecumā ārstēšanas ar Vectibix laikā un 6 mēnešus pēc ārstēšanas beigām, jālieto efektīva kontracepcijas metode.
If Vectibix is used during pregnancy or if the patient becomes pregnant while receiving this medicinal product, she should be advised of the potential risk for loss of the pregnancy or potential hazard to the foetus.
Ja Vectibix lieto grūtniecības laikā, vai, ja pacientei zāļu lietošanas laikā iestājas grūtniecība, viņa ir jāinformē par iespējamo grūtniecības pārtraukšanās risku un apdraudējumu auglim.
It is unknown whether panitumumab is excreted in human breast milk.
Nav zināms vai panitumumabs izdalās cilvēka pienā.
Because human IgG is secreted into human milk, panitumumab might also be secreted.
Tā kā cilvēka IgG izdalās cilvēka pienā, iespējams, ka arī panitumumabs var izdalīties.
The potential for absorption and harm to the
Sievietēm ieteikts nezīdīt bērnu ārstēšanas ar Vectibix laikā un 3 mēnešus pēc pēdējās devas.
4 infant after ingestion is unknown.
4 Auglība
It is recommended that women do not breast feed during treatment with Vectibix and for 3 months after the last dose.
Pētījumi ar dzīvniekiem uzrāda atgriezenisku ietekmi uz pērtiķu menstruālo ciklu un pavājinātu sievišķo auglību (skatīt apakšpunktu 5. 3).
Panitumumab may impact the ability of a woman to become pregnant.
Panitumumabs var ietekmēt grūtniecības iestāšanos.
If patients experience treatment-related symptoms affecting their vision and/ or ability to concentrate and react, it is recommended that they do not drive or use machines until the effect subsides.
Ja pacienti novēro ar ārstēšanu saistītus siptomus, kas ietekmē viņu redzi un/ vai spēju koncentrēties un reaģēt, ir ieteicams, lai viņi nevada transportlīdzekļus un neapkalpo mehānismus kamēr simptomi neizzūd.
Based on an analysis of all patients receiving Vectibix monotherapy (n = 920), the most commonly reported adverse reactions are skin reactions occurring in approximately 90% of patients.
Pamatojoties uz analīžu datiem par visiem pacientiem, kuri saņēma Vectibix monoterapiju (n = 920), visbiežāk novērotas blakusparādības bija ādas reakcijas, kas tika novērotas 90% pacientu.
These reactions are related to the pharmacologic effects of Vectibix, and the majority are mild to moderate in nature with approximately 10% severe (grade 3 or higher, NCI-CTC).
Šīs reakcijas ir saistītas ar Vectibix farmakoloģiskajiem efektiem un vairumā gadījumu izpaudās vieglā vai vidēji smagā formā, bet aptuveni 10% gadījumos - smagā formā (3. pakāpes vai augstāk, NCI- CTC).
Except where indicated, the data describe adverse reactions reported from clinical studies in patients with metastatic colorectal carcinoma who received panitumumab as a single agent:
Izņemot, kur norādīts, dati apraksta blakusparādības, par kurām ziņots klīniskajos pētījumos pacientiem ar metastātisku kolorektālu karcinomu, kas saņēma panitumumabu vienu pašu.
MedDRA Organ System Skin and subcutaneous tissue disorders
MedDRA orgānu sistēma Ādas un zemādas audu bojājumi
Frequency Very common (≥ 1/ 10)
Sastopamība Ļoti bieži (≥ 1/ 10)
Undesirable Effect Rash Erythaema Skin exfoliation Pruritus Dry skin Skin fissures Paronychia
Nevēlamās blakusparādības Izsitumi Eritēma Ādas zvīņošanās Nieze Sausa āda Ādas plaisāšana Paronīhija
Gastrointestinal disorders General disorders and administrative site conditions
Kuņģa- zarnu trakta traucējumi Vispārēji traucējumi un reakcijas ievadīšanas vietā
Diarrhoea Fatigue
Caureja Nogurums
General disorders and administrative site conditions Metabolism and nutrition disorders
Vispārēji traucējumi un reakcijas ievadīšanas vietā Vielmaiņas un uztures traucējumi
Infusion reactions (pyrexia, chills) Hypomagnesaemia Hypocalcaemia Hypokalaemia Dehydration
Reakcijas infūzijas laikā (drudzis, drebuļi) Hipomagnēmija Hipokalciēmija Hipokaliēmija Dehidratācija
Respiratory, thoracic and mediastinal disorders Nervous system disorders Eye disorders
Elpošanas sistēmas traucējumi, krūšu kurvja un videnes slimības Nervu sistēmas traucējumi Acu bojājumi
Dyspnoea Cough Headache Conjunctivitis Growth of eyelashes Increased lacrimation Ocular hyperaemia Dry eye Eye pruritus
Aizdusa Klepus Galvassāpes Konjunktivīts Skropstu augšana Pastiprināta asarošanās Okulāra hiperēmija Sausa acs Acs nieze
5 MedDRA Organ System Skin and subcutaneous tissue disorders
5 Ādas un zemādas audu bojājumi
Undesirable Effect Stomatitis Mucosal inflammation Onycholysis Hypertrichosis Alopecia Nasal dryness Dry mouth
Stomatīts Gļotādas iekaisums Oniholīze Hipertrihoze Alopēcija Sausums degunā Sausums mutē
Pulmonary embolism
Plaušu embolija
The safety profile of panitumumab in patients whose tumour express KRAS wild-type (n = 123) was generally consistent with overall mCRC monotherapy set described above.
Pacientiem (n = 123), kuru audzējs uzrādīja pirmatnēja tipa KRAS, panitumumaba drošības profils bija kopumā līdzvērtīgs vispārējai, iepriekš aprakstītajai metastātiska kolorektālā vēža (mKRV) monoterapijai.
The only differences were that nausea, vomiting, dyspnoea and cough were reported as very common (≥ 1/ 10) in the KRAS wild-type arm whereas these adverse drug reactions were reported as common (≥ 1/ 100 to < 1/ 10) in the overall mCRC monotherapy population.
Vienīgā atšķirība bija, ka ļoti bieži (≥ 1/ 10) tika ziņots par sliktu dūšu, vemšanu, aizdusu un klepu pirmatnēja tipa KRAS pacientu grupā, turpretim vispārējā mKRV monoterapijas pacientu grupā šīs blakusparādības tika ziņotas kā biežas (≥ 1/ 100 līdz < 1/ 10).
Diarrhoea when reported was mainly mild or moderate in severity.
Tika ziņots par caureju lielākoties vieglā vai vidēji smagā formā.
Two percent of patients with KRAS wild-type had diarrhoea reported as severe.
Par caureju smagā formā tika ziņots 2% pacientu ar pirmatnēja tipa KRAS.
In clinical trials potential infusion reactions (occurring within 24 hours of the first dose) which may include symptoms/ signs such as chills, fever, or dyspnoea, were reported in 2% of Vectibix treated patients, of which < 1% were severe (grade 3).
Klīniskajos pētījumos 2% ar Vectibix ārstētiem pacientiem, no kuriem < 1% smagā formā (3. pakāpē) tika novēroti iespējams ar infūziju saistīti (notika 24 stundu laikā pēc pirmās devas) simptomi/ pazīmes tādas kā drebuļi, drudzis vai aizdusa.
No patients had life-threatening (grade 4) or fatal (grade 5) infusion reactions to Vectibix.
Pacientu ar dzīvībai bīstamām (4. pakāpes) vai fatālām (5. pakāpes) reakcijām Vectibix infūzijas laikā nebija.
Most of the symptoms of potential infusion reactions were mild in intensity, resolved without treatment, were isolated occurrences and did not require alteration or interruption of Vectibix administration.
Iespējamo infūzijas reakciju simptomi lielākoties bija viegli pēc intensitātes, tie izzuda bez ārstēšanas, tika novēroti atsevišķos gadījumos un nebija nepieciešams mainīt vai pārtraukt Vectibix ievadīšanu.
Skin rash most commonly occurred on the face, upper chest, and back, but could extend to the extremities.
Ādas izsitumi visbiežāk parādījās uz sejas, krūšu kurvja augšdaļas un muguras, taču neizplatījās uz ekstremitātēm.
Subsequent to the development of severe skin and subcutaneous reactions, infectious complications including sepsis, in rare cases leading to death, and local abscesses requiring incisions and drainage were reported.
Pēc smagu ādas vai zemādas reakciju attīstības, novēroja infekciozas komplikācijas, ieskaitot sepsi, kas retos gadījumos bija letālas, un, lokālus abscesus ar nepieciešamību veikt incīzijas un drenāžu.
The median time to first symptom of dermatologic reaction was 10 days, and the median time to resolution after the last dose of Vectibix was 28 days.
Vidējais laiks līdz dermatoloģiskās reakcijas pirmajam simptomam bija 10 dienas, un vidējais izzušanas laiks pēc pēdējās Vectibix devas bija 28 dienas.
Paronychial inflammation was associated with swelling of the lateral nail folds of the toes and fingers.
Paronihiāls iekaisums raksturojās ar kāju uz roku pirkstu pietūkumu nagu sānos.
Doses up to 9 mg/ kg have been tested in clinical trials.
4. 9 Pārdozēšana
There have been reports of overdose at doses up to approximately twice the recommended therapeutic dose.
Ir ziņots par pārdozēšanas gadījumiem lietojot devas, kas aptuveni divas reizes pārsniedz ieteicamo terapeitisko devu.
Adverse events observed included skin toxicity, diarrhoea, dehydration and fatigue and were consistent with the safety profile at the recommended dose.
Novērotās blakusparādības bija ādas toksicitāte, caureja, dehidratācija un noguruma, un tās bija atbilstošas ieteicamās devas drošības profilam.
Antineoplastic agents, monoclonal antibodies, ATC code:
Farmakoterapeitiskā grupa: antineoplastiskie līdzekļi, monoklonālas antivielas, ATĶ kods:
6 Mechanism of action
Darbības mehānisms
Panitumumab is a recombinant, fully human IgG2 monoclonal antibody that binds with high affinity and specificity to the human EGFR.
Panitumumabs ir rekombinanta, pilnīga cilvēka IgG2 monoklonāla antiviela ar augstu afinitāti un specifiku saistīties pie cilvēka EAFR.
EGFR is a transmembrane glycoprotein that is a member of a subfamily of type I receptor tyrosine kinases including EGFR (HER1/ c-ErbB-1), HER2, HER3, and HER4.
6 tipa receptoru apakšgrupas loceklis, ieskaitot EAFR (HER1/ c- ErbB- 1), HER2, HER3, un HER4.
EGFR promotes cell growth in normal epithelial tissues, including the skin and hair follicle, and is expressed on a variety of tumour cells.
EAFR veicina šūnu augšanu normālos epiteliālos audos, ieskaitot ādas un matu folikuļos, un to sastop dažādās audzēju šūnās.
Panitumumab binds to the ligand binding domain of EGFR and inhibits receptor autophosphorylation induced by all known EGFR ligands.
Panitumumabs saistās ar ligandu saistošo EAFR domēnu un inhibē autofosforilēšanās receptoru, ko inducē visi zināmie EAFR ligandi.
Binding of panitumumab to EGFR results in internalisation of the receptor, inhibition of cell growth, induction of apoptosis, and decreased interleukin 8 and vascular endothelial growth factor production.
Panitumumaba saistīšanās pie EAFR izraisa receptora internalizāciju, šūnu augšanas inhibēšanu, apoptozes inducēšanu un samazinātu interleikīna 8 un asinsvadu endoteliālā augšanas faktora veidošanos.
The KRAS (Kirsten rat sarcoma 2 viral oncogene homologue) gene encodes a small, GTP-binding protein involved in signal transduction.
KRAS (Kirstena žurku sarkomas 2. viralā onkogēna homologa) gēns kodē mazu, GTP saistošu proteīnu, kas iesaistīts signāla transdukcijā.
A variety of stimuli, including that from the EGFR activates KRAS which in turn stimulates other intracellular proteins to promote cell proliferation, cell survival and angiogenesis.
Stimulu daudzveidība, ieskaitot no EAFR, aktivē KRAS kurš secīgi stimulē citus intracelulāros proteīnus, veicinot šūnu proliferāciju, šūnu izdzīvošanu un angioģenēzi.
Activating mutations in the KRAS gene occur frequently in a variety human tumours and have been implicated in both oncogenesis and tumour progression.
Vairumā cilvēku audzēju aktivējošas mutācijas KRAS gēnā notiek bieži, un ar tām ir saistīta gan onkoģenēze, gan audzēja progresēšana.
In vitro assays and in vivo animal studies have shown that panitumumab inhibits the growth and survival of tumour cells expressing EGFR.
In vitro pārbaudes un in vivo pētījumi ar dzīvniekiem uzrādīja, ka panitumumabs inhibē audzēju šūnu ar izpaustu EAFR augšanu un dzīvildzi.
No anti-tumour effects of panitumumab were observed in human tumour xenografts lacking EGFR expression.
Panitumumaba pretvēža iedarbība netika novērota cilvēku audzēju ksenotransplantātos bez EAFR izpausmes.
The addition of panitumumab to radiation, chemotherapy and/ or other targeted therapeutic agents, in animal studies resulted in an increase in anti-tumour effects compared to radiation, chemotherapy or targeted therapeutic agents alone.
Pētījumos ar dzīvniekiem panitumumaba pievienošana staru terapijas, ķīmijterapijas un/ vai citiem mērķtiecīgiem terapeitiskiem līdzekļiem pastiprināja pretvēža iedarbību, salīdzinot ar staru terapiju, ķīmijterapiju vai mērķtiecīgiem terapeitiskiem līdzekļiem vieniem pašiem.
Data on the development of anti-panitumumab antibodies has been evaluated using two different immunoassays (an ELISA which detects high-affinity antibodies, and a Biosensor Immunoassay which detects both high and low-affinity antibodies), results from these assays indicated that the overall incidence of a post-dose anti-panitumumab antibody response was low.
Dati par panitumumaba antivielu attīstību tika izvērtēti izmantojot divus atšķirīgus imunogenitātes vērtējumus (ELISA, kas nosaka antivielas ar augstu afinitāti, un, Biosensor imunoloģisko analīzi, kas nosaka gan augstas, gan zemas afinitātes antivielas), šo testu rezultāti uzrādīja, ka pēc devas panitumumaba antivielu atbildes reakciju kopējais biežums bija mazs.
Pre-dose antibodies were detected in 5 of 636 patients (< 1%) and 16/ 635 patients (2.5%) tested by the ELISA and Biosensor Immunoassay respectively.
Antivielas pirms devas tika konstatētas 5 no 636 pacientiem (< 1%) un 16/ 635 pacientiem (2, 5%), kurus vērtēja attiecīgi ar ELISA un Biosensor imunoloģisko analīzi.
Post-dose neutralising antibodies were detected in 1 of 447 patients (0.2%) and 7 of 447 patients (1.6%) tested by the ELISA and Biosensor Immunoassay respectively.
Neitralizējošās antivielas pēc devas tika konstatētas 1 no 447 pacientiem (0, 2%) un 7 no 447 pacientiem (1, 6%), kurus vērtēja attiecīgi ar ELISA un Biosensor imunoloģisko analīzi.
Compared with patients who did not develop antibodies, no relationship between the presence of anti-panitumumab antibodies and pharmacokinetics, efficacy and safety has been observed.
Salīdzinot ar pacientiem, kuriem neizveidojās antivielas, netika konstatēta saistība starp panitumumaba antivielu klātbūtni un farmakokinētiku, efektivitāti un drošību.
The detection of antibody formation is dependent on the sensitivity and specificity of the assay.
Antivielu veidošanās noteikšana ir atkarīga no testa jutīguma un specifikas.
The observed incidence of antibody positivity in an assay may be influenced by several factors including sample handling, concomitant medications and underlying disease, therefore, comparison of the incidence of antibodies to other products may be misleading.
Novēroto antivielu atrades biežumu testos var ietekmēt vairāki faktori, ieskaitot apiešanos ar paraugiem, vienlaikus lietotas zāles un pamatslimību, tādēļ antivielu biežuma salīdzināšana ar citām zālēm var būt maldinoša.
The efficacy of Vectibix in patients with metastatic colorectal cancer (mCRC) who had disease progression during or after prior chemotherapy was studied in a randomised controlled trial (463 patients) and open-label, single-arm trials (384 patients).
Vectibix klīniskā efektivitāte pacientiem ar metastātisku kolorektālo vēzi (mKRV), kuriem slimība progresēja pēc iepriekšējas ķīmijterapijas vai tās laikā, tika pētīta randomizētā, kontrolētā pētījumā (463 pacienti) un atklātos, vienas grupas pētījumos (384 pacienti).
The safety of Vectibix in patients with mCRC who received at least one dose of Vectibix was evaluated in 920 patients.
Vectibix lietošanas drošība pacientiem ar mKRV, kuri saņēma vismaz vienu Vectibix devu, tika izvērtēta 920 pacientiem.
Additional studies were performed with Vectibix as a single agent in patients with other solid tumours and in combination with chemotherapy with and without bevacizumab in patients with mCRC or in combination with chemotherapy in patients with non-small cell lung cancer.
Tika veikti papildus pētījumi ar Vectibix vienu pašu, to lietojot pacientiem ar citiem norobežotiem audzējiem, un, kombinācijā ar ķīmijterapiju ar un bez bevacizumabu pacientiem ar mKRV, vai, kombinācijā ar ķīmijterapiju pacientiem ar nesīkšunu plaušu vēzi.
7 A multinational, randomised, controlled trial was conducted in 463 patients with EGFR-expressing metastatic carcinoma of the colon or rectum after confirmed failure of oxaliplatin and irinotecan- containing regimens.
Tika veikts daudzcentru, randomizēts, kontrolēts pētījums, iesaistot 463 pacientus ar metastātisku resnās vai taisnās zarnas EAFR saturošu karcinomu, pēc apstiprinātas neveiksmīgas oksaliplatīnu un irinotekānu saturošas terapijas shēmas.
Patients were randomised 1:1 to receive Vectibix at a dose of 6 mg/ kg given once every two weeks plus best supportive care (not including chemotherapy) (BSC) or BSC alone.
Pacienti tika randomizēti attiecībā 1: 1, lai saņemtu Vectibix devā 6 mg/ kg reizi divās nedēļās kopā ar labāko atbalsta terapiju (izņemot ķīmijterapiju) (BSC - Best Supportive Care) vai BSC vienu pašu.
Patients were treated until disease progression or unacceptable toxicity occurred.
7 nepieņemamas toksicitātes attīstībai.
Upon disease progression BSC alone patients were eligible to crossover to a companion study and receive Vectibix at a dose of 6 mg/ kg given once every two weeks.
Pacienti, kuri saņēma tikai BSC, pēc slimības progresēšanas bija piemēroti dalībai pavadošā pētījumā, un saņēma Vectibix devā 6 mg/ kg reizi divās nedēļās.
Of 463 patients, 63% were male.
No 463 pacientiem 63% bija vīrieši.
The median age was 62 years (range 27 to 83), and 99% were Caucasian.
Vidējais vecums bija 62 gadi (diapazonā no 27 līdz 83), un 99% bija baltās rases.
Three hundred and ninety-six (86%) patients had a baseline ECOG Performance Status of 0 or 1.
Trīssimt deviņdesmit sešiem (86%) pacientiem sākumstāvoklī vispārējā veselības stāvokļa novērtējums pēc ECOG bija 0 vai 1.
Sixty-seven percent of patients had colon cancer and 33% had rectal cancer.
Sešdesmit septiņiem procentiem pacientu bija resnās zarnas un 33% taisnās zarnas vēzis.
The primary endpoint was progression-free survival (PFS).
Primārais mērķa kritērijs bija dzīvildze bez progresēšanas (PFS - progression- free survival).
In an analysis adjusting for potential bias from unscheduled assessments, the rate of disease progression or death in patients who received Vectibix was reduced by 40% relative to patients that received BSC [Hazard Ratio = 0.60, (95% CI 0.49, 0.74), stratified log-rank p < 0.0001].
Analīzē, izdarot korekciju attiecībā uz neplānoto novērtējumu izraisīto iespējamo kļūdu, Vectibix saņēmošo pacientu ar slimības progresēšanu vai nāvi skaits samazinājās par 40%, salīdzinot ar pacientiem, kuri saņēma BSC [riska koeficients = 0, 60, (95% TI:
There was no difference seen in median PFS times as more than 50% of patients progressed in both treatment groups before the first scheduled visit.
Netika novērota atšķirība vidējos PFS intervālos, jo vairāk kā 50% no pacientiem progresēja abās ārstēšanas grupās pirms pirmās paredzētās vizītes.
The progression-free survival rates at the first scheduled visit (week 8) were 45.5% on Vectibix plus BSC and 24.6% on BSC alone, a difference of 20.9% [95% CI:
Dzīvildzes bez progresēšanas rādītāji pirmajā paredzētajā vizītē (8. nedēļā) bija 45, 5% Vectibix kopā ar BSC grupā un 24, 6% grupā tikai ar BSC, 20, 9% atšķirība [95% TI:
No difference was seen in overall survival.
Atšķirību kopējā dzīvildzē nekonstatēja.
This may be due to patients receiving panitumumab after progression among those randomized to BSC.
Iemesls varētu būt tas, ka pacienti, kas saņēma panitumumabu pēc progresēšanas bija to vidū, kas randomizēti BSC grupā.
Tumour response according to modified-RECIST criteria was determined by central review.
Audzēja atbildes reakcija saskaņā ar modificētiem RECIST kritērijiem tika noteikta centralizētā pārskatā.
Overall, 9.5% [95% CI:
Kopumā, 9, 5% [95% TI:
6.1, 14.1] Vectibix plus BSC patients, and 0% [95% CI:
6, 1, 14, 1] Vectibix plus BSC pacientiem, un 0% [95% TI:
0.0, 1.6] BSC alone patients had a confirmed objective response (partial response), with stable disease in 26% and 10% patients, respectively.
0, 0; 1, 6] pacientiem, kas saņēma tikai BSC, tika apstiprināta objektīva atbildes reakcija (daļēja atbildes reakcija), ar stabilu slimību attiecīgi 26% un 10% pacientu.
7.1, 17.0).
No 176 pacientiem, kas saņēma Vectibix pēc progresēšanas lietojot tikai BSC, atbildes reakcija (pēc pētnieka novērtējuma) bija 11, 4% (95% TI:
231 228 221 216 212
PFS – Visi pacienti
228 221 216 212 85 84 65 64 41 40 40 40 22
riska koeficients = 0. 60 (95% TI:
1 228 221 216 212 85 84 65 64 41 40 40 40 22 19 19 19 8 8 8 7 2 2 1 1
0. 49, 0. 74) log rank testa p vērtība u. t. t. p < 0. 0001
Unscheduled tumour assessments were moved to the nearest scheduled timepoint
Neplānotie audzēju vērtējumi tika novirzīti uz tuvāko paredzēto laika posmu
The relationship between KRAS mutation status determined in archived paraffin embedded tumour tissue and clinical outcome was evaluated in a retrospective analysis.
Saistība starp KRAS mutācijas stāvokli, kas noteikts arhivētos parafīnā ieslēgtos audzēja audos, un klīnisko iznākumu, tika noteikta izmantojot retrospektīvu datu analīzi.
Tumour samples obtained from the primary resection of colorectal cancer were analysed for the presence of the seven most common activating mutations in the codon 12 and 13 (Gly12Asp, Gly12Ala, Gly12Val, Gly12Ser, Gly12Arg, Gly12Cys, and Gly13Asp) of the KRAS gene by using an
Audzēju paraugos, kas iegūti no kolorektālā vēža primārās rezekcijas vietas, tika pētītas septiņas visbiežāk aktivētās mutācijas KRAS gēna kodonā 12 un 13 (Gly12Asp, Gly12Ala, Gly12Val, Gly12Ser, Gly12Arg, Gly12Cys, un Gly13Asp), lietojot allēļu specifiku polimerāzes ķēdes reakciju.
427 (92%) patients were evaluable for KRAS status of which 184 had mutations.
8 KRAS stāvoklis bija nosakāms 427 (92%) pacientiem, no kuriem 184 bija mutācijas.
In an analysis adjusting for potential bias from unscheduled assessments the hazard ratio for PFS was 0.49 (95% CI:
Analīzē, izdarot korekciju attiecībā uz neplānoto novērtējumu izraisīto iespējamo kļūdu, PFS riska koeficients bija 0, 49 (95% TI:
0.37-0.65) in favour of panitumumab in the KRAS wild-type group and 1.07 (95% CI:
0, 37- 0, 65) par labu panitumumabam KRAS pirmatnējā veida grupā un 1, 07 (95% TI:
0.77-1.48) in the KRAS mutant group.
0, 77 - 1, 48) KRAS mutāciju grupā.
The difference in median PFS in the KRAS wild-type group was 8 weeks.
KRAS pirmatnējā veida grupā vidējā PFS atšķirība bija 8 nedēļas.
The progression-free survival rates at the first scheduled visit (week 8) in the KRAS wild-type group were 59.7% on Vectibix plus BSC and 21.0% on BSC alone, a difference of 38.7% [95% CI:
Dzīvildzes bez progresēšanas rādītāji pirmajā paredzētajā vizītē (8. nedēļa) KRAS pirmatnējā veida grupā bija 59, 7%, izmantojot Vectibix kopā ar BSC un 21, 0% izmantojot tikai BSC, atšķirība 38, 7% [95% TI:
The difference in median PFS in the KRAS mutant group was 0 weeks.
KRAS mutāciju grupā vidējā PFS atšķirība bija 0 nedēļas.
The progression-free survival rates at the first scheduled visit (week 8) in the KRAS mutant group were 21.4% on Vectibix plus BSC and 28.0% on BSC alone, a difference of -6.6% [95% CI: -19.0, 5.9].
Dzīvildzes bez progresēšanas lielumi pirmajā paredzētajā vizītē (8. nedēļa) KRAS mutāciju grupā bija 21, 4%, izmantojot Vectibix kopā ar BSC un 28, 0%, izmantojot BSC vienu pašu, atšķirība - 6, 6% [95% TI: - 19, 0; 5, 9].
There were no differences in overall survival seen in either group.
Nevienā no grupām netika novērotas kopējās dzīvildzes atšķirības.
In the KRAS wild-type group the response rate was 17% for panitumumab and 0% for BSC.
KRAS pirmatnējā veida grupā atbildes reakcija bija 17% panitumumabam un 0% BSC.
In the KRAS mutant group there were no responses in either treatment arm.
KRAS mutāciju grupā nebija atbildes reakcijas nevienā ārstēšanas grupā.
Stable disease rates in the KRAS wild-type group were 34% for panitumumab and 12% for BSC.
Pastāvīgas slimības lielumi KRAS pirmatnējā veida grupā bija 34% panitumumabam un 12% priekš BSC.
The stable disease rates in the KRAS mutant group were 12% for panitumumab and 8% for BSC.
Stabilas slimības rādītājs KRAS mutāciju grupā bija 12% panitumumabam un 8% BSC.
Response rate (investigator assessment) in patients that crossed over to panitumumab after progression on BSC alone was 22% (95% CI:
Atbildes reakcija (pētnieka novērtējums) pacientiem, kas, slimībai progresējot pārgāja uz panitumumabu pēc BSC pielietošanas, bija 22% (95% TI:
14.0, 31.9) for those with KRAS wild-type tumours and 0% (95% CI:
14, 0; 31, 9) KRAS pirmatnējā veida grupā un 0% (95% TI:
0.0, 4.3) for those with mutant KRAS tumours.
0, 0; 4, 3) ar audzējiem, kas satur KRAS mutāciju.
PFS – Patients with mutant and wild type KRAS Wild Type KRAS
PFS – Pacienti ar mutāciju saturošu un pirmatnējā veida KRAS
Treatment Group
Pirmatnējā veida KRAS
Events / N (%) in Weeks
riska koeficients = 0. 49 (95% TI:
90%
Neplānotie audzēju vērtējumi tika novirzīti uz tuvāko paredzēto laika posmu
Vectibix+BSC
9 Mutāciju saturošs KRAS
115 / 124 (93)
riska koeficients = 1. 07 (95% TI:
16.0
0. 77, 1. 48)
80%
Neplānotie audzēju vērtējumi tika novirzīti uz tuvāko paredzēto laika posmu
BSC Alone
Ārstēšana ar panitumumabu tika pārtraukta sakarā ar starpposma analīzē konstatēto statistiski nozīmīgo PFS samazināšanos pacientiem, kuri saņēma panitumumabu.
114 / 119 (96)
PFS riska koeficients bija 1, 44 (95% TI:
Hazard ratio = 0.49
1, 13; 1, 85).
0.37, 0.65) Stratified log-rank test p < 0.0001 60%
Vidējā PFS bija 8, 8 (95% TI:
40%
8, 3; 9, 5) un 10, 5 (95% TI:
0%
9, 4; 12, 0) mēneši attiecīgi panitumumaba un ne- panitumumaba ārstēšanas grupās.
Subjects at risk:
Vectibix grupā bija augstāka mirstība.
124 122 116 114 114 69 69 58 58 45 44 44 44 24 20 20 20 13 13 13 12
Kopējās dzīvildzes riska koeficients bija 1, 56 (95% TI:
4
Vidējā vispārējā dzīvildze bija 18, 4 (95% TI:
6
Sagaidāmi turpmāki pierādījumi par panitumumaba lietošanas efektivitāti kombinācijā ar ķīmijterapiju pacientiem ar pirmatnējā veida KRAS audzējiem.
34 36 38 40 42 44 46 48 50 52 Weeks
Šobrīd notiek šīs efektivitātes pētīšana.
2
5. 2 Farmakokinētiskās īpašības
In this randomised, open label, controlled clinical trial, chemotherapy (oxaliplatin or irinotecan) and bevacizumab were given with and without panitumumab in the first line treatment of patients with metastatic colorectal cancer.
Vectibix lietojot vienu pašu vai kopā ar ķīmijterapiju novērota nelineāra farmakokinētika.
Median PFS was 8.8 (95% CI:
Pēc vienreizējas panitumumaba devas ievadīšanai infūzijas veidā 1 stundas laikā, koncentrācijas/ laika attiecības zemlīknes laukums (AUC) palielinājās vairāk nekā proporcionāli devai un panitumumaba klīrenss (CL) samazinājās no 30, 6 līdz 4, 6 ml/ kg/ dienā, ja deva palielinājās no 0, 75 līdz 9 mg/ kg.
There was an increase in mortality in the Vectibix arm.
Tomēr, lietojot devas lielākas par 2 mg/ kg, panitumumaba AUC palielinājās aptuveni proporcionāli devai.
Following the recommended dose regimen (6 mg/ kg given once every 2 weeks as a 1-hour infusion), panitumumab concentrations reached steady-state levels by the third infusion with mean (± SD) peak and trough concentrations of 213 ± 59 and 39 ± 14 mcg/ ml, respectively.
Ievērojot ieteikto devu shēmu (6 mg/ kg reizi ik pēc 2 nedēļām, 1 stundas infūzijas veidā), panitumumaba koncentrācija sasniedza līdzsvara stāvokļa koncentrāciju pēc trešās infūzijas ar vidējo (± SD) koncentrāciju plazmā vienmērīgas izplatības fāzē attiecīgi 213 ± 59 un 39 ± 14 mikrogrami/ ml.
The mean (± SD) AUC0-tau and CL were 1306 ± 374 mcg• day/ ml and 4.9 ± 1.4 ml/ kg/ day, respectively.
Vidējais (± SD) AUC0- tau un CL bija attiecīgi 1306 ± 374 mikrogrami/ ml/ dienā un 4, 9 ± 1, 4 ml/ kg/ dienā.
The elimination half-life was approximately 7.5 days (range:
Eliminācijas pusperiods bija aptuveni 7, 5 dienas (intervāls:
3.6 to 10.9 days).
3, 6 līdz 10, 9 dienas).
10 A population pharmacokinetic analysis was performed to explore the potential effects of selected covariates on panitumumab pharmacokinetics.
10 Populācijas farmakokinētikas analīzes tika veiktas, lai izpētītu izvēlētu savstarpējo atšķirību iespējamo ietekmi uz panitumumaba farmakokinētiku.
Results suggest that age, gender, tumour type, race, hepatic function, renal function, chemotherapeutic agents, and EGFR expression in tumour cells had no apparent impact on the pharmacokinetics of panitumumab.
Rezultāti liecina, ka vecumam, audzēja veidam, rasei, aknu funkcijai, ķīmijterapijas līdzekļiem un EGFR ekspresijai nav acīmredzamas ietekmes uz panitumumaba farmakokinētiku.
No clinical studies have been conducted to examine the pharmacokinetics of panitumumab in patients with renal or hepatic impairment.
Klīniskie pētījumi, lai noteiktu panitumumaba farmakokinētiku pacientiem ar nieru un aknu darbības traucējumiem, netika veikti.
No age-related differences in pharmacokinetics of panitumumab were observed in clinical studies in patients 26 to 85 years of age.
Klīniskajos pētījumos netika novērotas ar vecumu saistītas panitumumaba farmakokinētikas atšķirības pacientiem vecumā no 26 līdz 85 gadiem.
Adverse reactions seen in animals at exposure levels similar to clinical exposure levels and with possible relevance to clinical use were as follows:
Nevēlamās blakusparādības, kuras novēroja dzīvniekiem, lietojot klīniskajām līdzīgas devas un iedarbības ilgumu, bija šādas:
Skin rash and diarrhoea were the major findings observed in repeat-dose toxicity studies of up to 26 weeks duration in cynomolgus monkeys.
Izsitumi uz ādas un caureja bija galvenie simptomi, kurus konstatēja līdz pat 26 nedēļu ilgos atkārtotu devu toksicitātes pētījumos ar Makaka sugas pērtiķiem.
These findings were observed at doses approximately equivalent to the recommended human dose and were reversible upon termination of administration of panitumumab.
Dotos simptomus novēroja lietojot devas, kas aptuveni atbilst ieteicamajai devai cilvēkam, un tie bija atgriezeniski pēc panitumumaba lietošanas pārtraukšanas.
The skin rash and diarrhoea observed in monkeys are considered related to the pharmacological action of panitumumab and are consistent with the toxicities observed with other anti-EGFR inhibitors.
Uzskata, ka pērtiķiem novērotie izsitumi uz ādas un caureja ir saistīti ar panitumumaba farmakoloģisko darbību un ir savienojami ar toksicitāti, ko novēro, lietojot citus pret- EAFR inhibitorus.
Studies to evaluate the mutagenic and carcinogenic potential of panitumumab have not been performed.
Pētījumi par panitumumaba mutagēno un kancerogēno iedarbību nav veikti.
Animal studies are insufficient with respect to embryo-foetal development since foetal panitumumab exposure levels were not examined.
Pētījumi ar dzīvniekiem attiecībā uz embrionālo- augļa attīstību nav pietiekami, jo panitumumaba iedarbība uz augli netika apskatīta.
Panitumumab has been shown to cause foetal abortions and/ or foetal deaths in cynomolgus monkeys when administered during the period of organogenesis at doses approximately equivalent to the recommended human dose.
Novērots, ka panitumumabs var izraisīt spontānus abortus un/ vai augļa nāvi Makaka sugas pērtiķiem, ja to lieto organoģenēzes periodā, devās, kas aptuveni ekvivalentas cilvēka devai.
Formal male fertility studies have not been conducted; however, microscopic evaluation of male reproductive organs from repeat-dose toxicity studies in cynomolgus monkeys at doses up to approximately 5-fold the human dose on a mg/ kg basis, revealed no differences compared to control male monkeys.
Formāli vīriešu dzimuma auglības pētījumi nav veikti, taču, mikroskopiski izmeklējot Makaka sugas pērtiķu tēviņu reproduktīvos orgānus, kas iegūti no atkārtotu devu toksicitātes pētījumiem, kuros lietoja devas, kas 5- kārtīgi pārsniedz cilvēka devu pēc mg/ kg principa, netika atklātas atšķirības, salīdzinot ar kontroles grupas pērtiķu tēviņiem.
Fertility studies conducted in female cynomolgus monkeys showed that panitumumab may produce prolonged menstrual cycle and/ or amenorrhea and reduced pregnancy rate which occurred at all doses evaluated.
Auglības pētījumi ar sievišķā dzimuma Makakas sugas pērtiķiem atklāja, ka visas panitumumaba pētītās devas var izraisīt menstruālā cikla pagarināšanos un/ vai amenoreju, un samazinātu grūsnības skaitu.
No pre- and post-natal development animal studies have been conducted with panitumumab.
Peri - un postnatāli panitumumaba pētījumi ar dzīvniekiem nav veikti.
All patients should be advised regarding the potential risk of panitumumab on pre- and post-natal development prior to initiation of Vectibix therapy.
Visi pacienti pirms ārstēšanas ar Vectibix uzsākšanas jābrīdina par panitumumaba iespējamo risku uz peri - un postnatālo attīstību.
Sodium chloride Sodium acetate trihydrate Acetic acid, glacial (for pH-adjustment) Water for injection.
Nātrija hlorīds Nātrija acetāta trihidrāts Kristalizēta etiķskābe (pH regulēšanai) Ūdens injekcijām.
Vectibix does not contain any antimicrobial preservative or bacteriostatic agent.
11 Vectibix nesatur jebkādu pretmikrobu konservantu vai bakteriostatiskas vielas.
The product should be used immediately after dilution.
Zāles ir jāizlieto nekavējoties pēc atšķaidīšanas.
If not used immediately, in-use storage times and conditions prior to use are the responsibility of the user and should be no longer than 24 hours at 2°C to 8°C.
Ja preparāts netiek lietots tūlītēji, par uzglabāšanas laiku un apstākļiem pirms lietošanas atbild lietotājs, un tas nedrīkst būt ilgāks par 24 stundām 2°C līdz 8°C temperatūrā.
Store in the original carton in order to protect from light.
Sargāt no gaismas.
Single-use vial (type I glass) with an elastomeric stopper, aluminium seal and flip-off plastic cap.
Vienreizējas lietošanas flakons (I klases stikls) ar elastomērisku aizbāzni, alumīnija vāciņu un noraujamu plastmasas aizsargvāciņu.
One vial contains:
Viens flakons satur:
100 mg of panitumumab in 5 ml, 200 mg panitumumab in 10 ml, or 400 mg panitumumab in 20 ml of concentrate for solution for infusion.
100 mg panitumumaba 5 ml, 200 mg panitumumaba 10 ml, vai 400 mg panitumumaba 20 ml koncentrāta infūziju šķīduma pagatavošanai.
Pack of 1 vial containing 5 ml.
Iepakojumā 1 flakons pa 5 ml.
Pack of 1 vial containing 10 ml.
Iepakojumā 1 flakons pa 10 ml.
Pack of 1 vial containing 20 ml.
Iepakojumā 1 flakons pa 20 ml.
Vectibix should be diluted in 0.9% sodium chloride injection by healthcare professional using aseptic technique.
Vectibix jāatšķaida ar 0, 9% nātrija hlorīda šķīdumu injekcijām, to veic veselības aprūpes speciālists ievērojot aseptisku tehniku.
Withdraw the necessary amount of Vectibix for a dose of 6 mg/ kg.
Izņemt 6 mg/ kg devai nepieciešamo Vectibix daudzumu.
Dilute in a total volume of 100 ml.
Atšķaidīt kopējā tilpumā 100 ml.
The final concentration should not exceed 10 mg/ ml.
Galīgā koncentrācija nedrīkst pārsniegt 10 mg/ ml.
Doses higher than 1000 mg should be diluted in 150 ml 0.9% sodium chloride injection (see section 4.2).
Devas, kas lielākas par 1000 mg jāatšķaida 150 ml 0, 9% nātrija hlorīda šķīdumā injekcijām (skatīt apakšpunktu 4. 2).
The diluted solution should be mixed by gentle inversion, do not shake.
Atšķaidītais šķīdums jāsajauc maigi apgriežot, nekratīt.
No incompatibilities have been observed between Vectibix and 0.9% sodium chloride injection in polyvinyl chloride bags or polyolefin bags.
Nav novērota nesaderība starp Vectibix un 0, 9% nātrija hlorīda šķīdumu injekcijām polivinila hlorīda maisiņos vai poliolefīna maisiņos.