qanastek/EMEA-V3 huggingface dataset:
Relevant examples are cytomegalovirus retinitis, generalised and/ or focal mycobacterial infections, and Pneumocystis jiroveci pneumonia.
Nozīmīgākie šādu reakciju piemēri ir citomegalovīrusu izraisīts tīklenes iekaisums, ģeneralizētas un/ vai vietējas mikobaktēriju izraisītas infekcijas un Pneumocystis jiroveci pneimonija.
Although the etiology is considered to be multifactorial (including corticosteroid use, alcohol consumption, severe immunosuppression, higher body mass index), cases of osteonecrosis have been reported particularly in patients with advanced HIV-disease and/ or long-term exposure to combination antiretroviral therapy (CART).
Tiek ziņots par osteonekrozes gadījumiem, īpaši pacientiem ar progresējošu HIV- slimību un/ vai pacientiem, kuri ilgstoši saņēmuši kombinēto pretretrovīrusu terapiju (combination antiretroviral therapy, CART), lai gan tiek uzskatīts, ka etioloģiju nosaka vairāki faktori (tai skaitā kortikosteroīdu lietošana, alkohola lietošana, smaga imūnsupresija, palielināts ķermeņa masas indekss).
Co-administration of tenofovir disoproxil fumarate and didanosine: is not recommended.
Tenofovira dizoproksila fumarāta un didanozīna vienlaicīga lietošana: nav ieteicama.
Co-administration of tenofovir disoproxil fumarate and didanosine results in a 40-60% increase in systemic exposure to didanosine that may increase the risk of didanosine-related adverse events (see section 4.5).
Tenofovira dizoproksila fumarāta un didanozīna vienlaicīga lietošana izraisa didanozīna sistēmiskās iedarbības pastiprināšanos par 40 – 60%, kas var palielināt didanozīna izraisīto blakusparādību risku (skatīt apakšpunktu 4. 5).
Rare cases of pancreatitis and lactic acidosis, sometimes fatal, have been reported.
Retos gadījumos ziņots par pankreatītu un laktātacidozi, dažreiz ar letālu iznākumu.
Co-administration of tenofovir disoproxil fumarate and didanosine at a dose of 400 mg daily has been associated with a significant decrease in CD4 cell count, possibly due to an intracellular interaction increasing phosphorylated (i. e. active) didanosine.
Tenofovira dizoproksila fumarāta vienlaicīga lietošana ar didanozīnu katru dienu 400 mg devā ir saistīta ar nozīmīgu CD4 šūnu skaita samazināšanos, iespējamas intracelulāras mijiedarbības dēļ, paaugstinās fosforilētais (t. i. aktīvo) didanozīns.
A decreased dosage of 250 mg didanosine co-administered with tenofovir disoproxil fumarate therapy has been associated with reports of high rates of virological failure within several tested combinations.
Ir saņemti ziņojumi par biežu viroloģiski neveiksmīgu terapiju vairākās pārbaudītās kombinācijās, samazinātu didanozīna 250 mg devu, lietojot vienlaicīgi ar tenofovira dizoproksila fumarātu.
Truvada contains lactose monohydrate.
Truvada satur laktozes monohidrātu.
Consequently, patients with rare hereditary problems of galactose intolerance, the Lapp lactase deficiency, or glucose-galactose malabsorption should not take this medicine.
Tādēļ, šīs zāles nevajadzētu lietot pacientiem ar retu iedzimtu galaktozes nepanesību, Lapp laktāzes deficītu vai glikozes- galaktozes malabsorbciju.
6 The steady-state pharmacokinetics of emtricitabine and tenofovir were unaffected when emtricitabine and tenofovir disoproxil fumarate were administered together versus each medicinal product dosed alone.
6 Emtricitabīna un tenofovira farmakokinētika līdzsvara stāvoklī nemainījās, salīdzinot emtricitabīna un tenofovira dizoproksila fumarāta lietošanu kopā un atsevišķi.
In vitro and clinical pharmacokinetic interaction studies have shown the potential for CYP450 mediated interactions involving emtricitabine and tenofovir disoproxil fumarate with other medicinal products is low.
In vitro un klīniskās farmakokinētikas mijiedarbības pētījumi liecina, ka iesaistītā CYP450 mediētas mijiedarbības iespēja starp emtricitabīnu un tenofovira dizoproksila fumarātu un citām zālēm ir maza.
Interactions relevant to emtricitabine:
Ar emtricitabīnu saistīta mijiedarbība:
There are no clinically significant interactions when emtricitabine is co-administered with indinavir, zidovudine, stavudine or famciclovir.
Lietojot emtricitabīnu vienlaikus ar indinaviru, zidovudīnu, stavudīnu vai famcikloviru, klīniski nozīmīga mijiedarbība nerodas.
Co-administration of Truvada with medicinal products that are eliminated by active tubular secretion may lead to an increase in serum concentrations of either emtricitabine or a co-administered medicinal product due to competition for this elimination pathway.
Truvada un zāļu, kas tiek izvadītas aktīvas tubulāras sekrēcijas veidā, vienlaikus lietošana var būt par iemeslu emtricitabīna vai vienlaikus lietoto zāļu koncentrācijas palielināšanai serumā konkurences dēļ par šo eliminācijas ceļu.
There is no clinical experience with the co-administration of emtricitabine and cytidine analogues.
Nav klīniskās pieredzes par emtricitabīna lietošanu vienlaikus ar citidīna analogiem.
Consequently, Truvada should not be administered in combination with lamivudine or zalcitabine for the treatment of HIV infection (see section 4.4).
Tādēļ nevajadzētu lietot Truvada kombinācijā ar lamivudīnu vai zalcitabīnu HIV infekcijas ārstēšanai (skatīt apakšpunktu 4. 4).
Interactions relevant to tenofovir:
Ar tenofoviru saistīta mijiedarbība:
Co-administration of lamivudine, indinavir, efavirenz, nelfinavir or saquinavir (ritonavir boosted) with tenofovir disoproxil fumarate did not result in any clinically relevant interaction.
Lietojot tenofovira dizoproksila fumarātu vienlaikus ar lamivudīnu, indinaviru, efavirenzu, nelfinaviru vai sakvinaviru (ar ritonaviru papildinātus), neradās nekāda klīniski nozīmīga mijiedarbība.
When tenofovir disoproxil fumarate was administered with lopinavir/ ritonavir, no changes were observed in the pharmacokinetics of lopinavir and ritonavir.
Tenofovira dizoproksila fumarātu lietojot vienlaicīgi ar lopinaviru/ ritonaviru, nenovēroja nekādas lopinavira un ritonavira farmakokinētikas pārmaiņas.
Tenofovir AUC was increased by approximately 30% when tenofovir disoproxil fumarate was administered with lopinavir/ ritonavir.
Tenofovira AUC palielinājās par aptuveni 30%, kad tenofovira dizoproksila fumarāts tika lietots vienlaicīgi ar lopinaviru/ ritonaviru.
Higher tenofovir concentrations could potentiate tenofovir associated adverse events, including renal disorders.
Augstākas tenofovira koncentrācijas varētu izraistīt ar tenofoviru saistītas blakusparādības, tostarp nieru traucējumus.
When didanosine gastro-resistant capsules were administered 2 hours prior to or concurrently with tenofovir disoproxil fumarate, the AUC for didanosine was on average increased by 48% and 60% respectively.
Didanozīna zarnās šķīstošās kapsulas lietojot 2 stundas pirms vai vienlaikus ar tenofovira dizoproksila fumarātu, didanozīna AUC palielinājās vidēji par attiecīgi 48% un 60%.
The mean increase in the AUC of didanosine was 44% when the buffered tablets were administered 1 hour prior to tenofovir.
Didanozīna AUC palielinājās vidēji par 44%, ja buferētās tabletes tika lietotas 1 stundu pirms tenofovira.
In both cases the pharmacokinetic parameters for tenofovir administered with a light meal were unchanged.
Abos gadījumos tenofovira farmakokinētiskie parametri, lietojot to vieglas maltītes laikā, nemainījās.
The co-administration of tenofovir disoproxil fumarate and didanosine is not recommended (see section 4.4).
Tenofovira dizoproksila fumarāta un didanozīna vienlaicīga lietošana nav ieteicama (skatīt apakšpunktu 4. 4).
When tenofovir disoproxil fumarate was administered with atazanavir, a decrease in concentrations of atazanavir was observed (decrease of 25% and 40% of AUC and Cmin respectively compared to atazanavir 400 mg).
Kad tenofovira dizoproksila fumarāts tika lietots kopā ar atazanaviru, novērota atazanavira koncentrācijas pazemināšanās (AUC un Cmin pazeminājās par attiecīgi 25% un 40% salīdzinājumā ar atazanaviru 400 mg).
When ritonavir was added to atazanavir, the negative impact of tenofovir on atazanavir Cmin was significantly reduced, whereas the decrease of AUC was of the same magnitude (decrease of 25% and 26% of AUC and Cmin respectively compared to atazanavir/ ritonavir 300/ 100 mg).
Pievienojot ritonaviru atazanaviram, tenofovira negatīvā ietekme uz atazanavira Cmin bija ievērojami mazāka, bet AUC samazinājās tādā pašā apjomā (AUC un Cmin samazināšanās attiecīgi par 25% un 26%, salīdzinot ar atazanavira/ ritonavira 300/ 100 mg lietošanu).
The co-administration of atazanavir/ ritonavir with tenofovir resulted in increased exposure to tenofovir.
Vienlaicīga atazanavira/ ritonavira lietošana ar tenofoviru izraisīja tenofovira iedarbības palielināšanos.
Tenofovir is excreted renally, both by filtration and active secretion via the human organic anion transporter 1 (hOAT1).
Tenofovirs tiek izvadīts caur nierēm gan filtrācijas, gan aktīvas sekrēcijas ceļā ar cilvēka organisko anjonu transportētājvielas 1 (hOAT1) palīdzību.
Co-administration of tenofovir disoproxil fumarate with other medicinal
Tenofovira dizoproksila fumarāta un citu zāļu, kas arī tiek aktīvi izvadītas ar anjonu transportētājvielas palīdzību (piemēram, cidofovira), vienlaicīgas lietošanas gadījumā var paaugstināties vai nu tenofovira, vai citu vienlaikus lietoto zāļu koncentrācija.
7 products that are also actively secreted via the anion transporter (e. g. cidofovir) may result in increased concentrations of tenofovir or of the co-administered medicinal product.
Tenofovira dizoproksila fumarāts nav vērtēts pacientiem, kuri saņem nefrotoksiskas zāles (piemēram, aminoglikozīdus, amfotericīnu B, foskarnetu, gancikloviru, pentamidīnu, vankomicīnu, cidofoviru vai
Tenofovir disoproxil fumarate has not been evaluated in patients receiving nephrotoxic medicinal products (e. g. aminoglycosides, amphotericin B, foscarnet, ganciclovir, pentamidine, vancomycin, cidofovir or interleukin-2).
7 interleikīnu- 2).
Use of tenofovir disoproxil fumarate should be avoided with concurrent or recent use of a nephrotoxic medicinal product.
No tenofovira dizoproksila fumarāta lietošanas vajadzētu izvairīties, ja vienlaikus vai nesen lietotas nefrotoksiskas zāles.
If concomitant use of Truvada and nephrotoxic agents is unavoidable, renal function should be monitored weekly (see section 4.4).
Ja no vienlaicīgas Truvada un nefrotoksisku zāļu lietošanas nav iespējams izvairīties, katru nedēļu jāpārbauda nieru darbība (skatīt apakšpunktu 4. 4).
Co-administration of tenofovir disoproxil fumarate and methadone, ribavirin, rifampicin, adefovir dipivoxil or the hormonal contraceptive norgestimate/ ethinyl oestradiol did not result in any pharmacokinetic interaction.
Vienlaicīga tenofovira dizoproksila fumarāta un metadona, ribavirīna, rifampicīna, adefovira dipivoksila vai hormonālā kontracepcijas līdzekļa norgestimāta/ etinilestradiola lietošana neizraisīja nekādu farmakokinētisku mijiedarbību.
Interactions relevant to Truvada:
Ar Truvada saistīta mijiedarbība:
Co-administration of tacrolimus with the combination product emtricitabine/ tenofovir disoproxil fumarate did not result in any clinically significant interactions.
Vienlaicīga takrolimusa un kombinētā preparāta emtricitabīna/ tenofovira dizoproksila fumarāta lietošana neizraisīja nekādu klīniski nozīmīgu mijiedarbību.
For emtricitabine and tenofovir disoproxil fumarate, insufficient data on exposed pregnancies are available.
Nav pietiekami datu par emtricitabīna un tenofovira dizoproksila fumarāta lietošanu grūtniecības laikā.
Animal studies do not indicate direct or indirect harmful effects of emtricitabine or tenofovir disoproxil fumarate with respect to pregnancy, embryonal/ foetal development, parturition or postnatal development (see section 5.3).
Pētījumi ar dzīvniekiem par emtricitabīna vai tenofovira dizoproksila fumarāta tiešu vai netiešu kaitīgu ietekmi uz grūtniecību, embrionālo/ augļa attīstību, dzemdībām vai pēcdzemdību attīstību neuzrāda (skatīt apakšpunktu 5. 3).
However, Truvada should not be used during pregnancy unless no other alternative is available.
Tomēr Truvada nedrīkst lietot grūtniecības laikā, ja ir pieejama cita alternatīva.
The use of Truvada must be accompanied by the use of effective contraception.
Truvada lietošanas laikā jālieto efektīva kontracepcijas metode.
It is not known whether emtricitabine or tenofovir are excreted in human milk.
Nav zināms, vai emtricitabīns vai tenofovirs izdalās cilvēkam mātes pienā.
It is recommended that HIV infected women do not breast-feed their infants under any circumstances in order to avoid transmission of HIV to the infant.
Ar HIV inficētām sievietēm ieteicams nekādā gadījumā nebarot zīdaiņus ar krūti, lai izvairītos no HIV pārnešanas zīdainim.
However, patients should be informed that dizziness has been reported during treatment with both emtricitabine and tenofovir disoproxil fumarate.
Tomēr pacienti jāinformē, ka ārstēšanas laikā gan ar emtricitabīnu, gan tenofovira dizoproksila fumarātu ziņots par reiboni.
In an open-label randomised clinical study in antiretroviral-naïve patients (GS-01-934; see section 5.1), patients received emtricitabine, tenofovir disoproxil fumarate and efavirenz for 144 weeks (administered as the combination formulation Truvada, plus efavirenz from week 96).
Atklātā, pēc nejaušības principa klīniskā pētījumā, ar pretretrovīrusu terapiju iepriekš neārstēti pacienti (GS- 01- 934; skatīt apakšpunktu 5. 1), 144 nedēļas saņēma emtricitabīnu, tenofovira dizoproksila fumarātu un efavirenzu (no 96. nedēļas ka kombinētu preparātu Truvada kopā ar efavirenzu).
The safety profile of emtricitabine and tenofovir disoproxil fumarate was consistent with the previous experience with these agents when each was administered with other antiretroviral agents.
Emtricitabīna un tenofovira dizoproksila fumarāta drošības spektrs saskanēja ar drošības spektru šo vielu agrākiem pētījumiem, lietojot katru līdzekli ar citām antiretrovirālām vielām.
The most frequently reported adverse reactions considered possibly or probably related to emtricitabine and/ or tenofovir disoproxil fumarate were nausea (12%) and diarrhoea (7%).
Visbiežāk paziņotās blakusparādības, kas tika atzītas par iespējami vai varbūtēji saistītām ar emtricitabīna un/ vai tenofovira dizoproksila fumarāta terapiju, bija slikta dūša (12%) un caureja (7%).
The adverse reactions considered at least possibly related to treatment with the components of Truvada from clinical trial and post-marketing experience are listed below by body system organ class and absolute frequency.
Tālāk minētās blakusparādības ar vismaz iespējamu saistību ar Truvada sastāvdaļu lietošanu, kas novērotas klīniskā pētījumā un pēcreģistrācijas pieredzi, ir sakārtotas pēc ķermeņa orgānu grupu sistēmu klasifikācijas un pēc absolūtā sastopamības biežuma.
Frequencies are defined as very common (≥ 1/ 10), common (≥ 1/ 100, < 1/ 10),
Katrā sastopamības biežuma grupā nevēlamās blakusparādības sakārtotas to nopietnības samazinājuma secībā.
8 uncommon (≥ 1/ 1,000, < 1/ 100), rare (≥ 1/ 10,000, < 1/ 1,000) or very rare (< 1/ 10,000) including isolated reports, or not known (identified through post-marketing safety surveillance and the frequency cannot be estimated from the available data).
Biežums definēts kā ļoti bieži (≥ 1/ 10), bieži (≥ 1/ 100, < 1/ 10), retāk (≥ 1/ 1 000, < 1/ 100), reti (≥ 1/ 10 000, < 1/ 1 000), ļoti reti (< 1/ 10 000), ieskaitot atsevišķus gadījumus, vai nav zināms (tiek novērtēts pēcreģistrācijas drošības novērošanas laikā un sastopamības biežumu nevar paredzēt no pieejamās informācijas).
Blood and lymphatic system disorders:
8 Asins un limfātiskas sistēmas traucējumi:
Common: neutropenia Uncommon: anaemia
Bieži: neitropēnija Retāk: anēmija
Common: allergic reaction
Bieži: alerģiska reakcija
Very common: hypophosphataemia Common: hyperglycaemia, hypertriglyceridaemia Rare: lactic acidosis Not known: hypokalaemia
Ļoti bieži: hipofosfatēmija Bieži: hiperglikēmija, hipertrigliceridēmija Reti: laktātacidoze Biežums nav zināms: hipokaliēmija
Common: insomnia, abnormal dreams
Bieži: bezmiegs, neparasti sapņi
Very common: headache, dizziness
Ļoti bieži: galvassāpes, reibonis
Very rare: dyspnoea
Ļoti reti: aizdusa
Very common: diarrhoea, vomiting, nausea Common: elevated serum lipase, elevated amylase including elevated pancreatic amylase, abdominal pain, dyspepsia, flatulence Rare: pancreatitis
Ļoti bieži: caureja, vemšana, slikta dūša Bieži: palielināts lipāzes līmenis serumā, palielināts amilāzes, tostarp aizkuņģa dziedzera amilāzes līmenis, sāpes vēderā, dispepsija, meteorisms Reti: pankreatīts
Common: increased transaminases, hyperbilirubinaemia Very rare: hepatitis Not known: hepatic steatosis
Bieži: palielināts transamināžu līmenis, hiperbilirubinēmija Ļoti reti: hepatīts Biežums nav zināms: aknu steatoze
Common: urticaria, vesiculobullous rash, pustular rash, maculopapular rash, pruritus, rash and skin discolouration (increased pigmentation)
Bieži: nātrene, vezikulobullozi izsitumi, pustulozi izsitumi, makulopapulāri izsitumi, nieze, izsitumi, un ādas krāsas pārmaiņas (pastiprināta pigmentācija)
Very common: elevated creatine kinase Not known: rhabdomyolysis, osteomalacia (manifested as bone pain and infrequently contributing to fractures), muscular weakness, myopathy
Ļoti bieži: paaugstināts kreatīnkināzes līmenis Biežums nav zināms: rabdomiolīze, osteomalācija (izpaužas kā kaulu sāpes, reti izraisot lūzumus), muskuļu vājums, miopātija
Rare: renal failure (acute and chronic), proximal renal tubulopathy including Fanconi syndrome, increased creatinine, proteinuria Very rare: acute tubular necrosis Not known: nephritis (including acute interstitial nephritis), nephrogenic diabetes insipidus.
Reti: nieru darbības traucējumi (akūti un hroniski), proksimāla nieru tubulopātija, tostarp Fankoni sindroms, paaugstināts kreatinīna līmenis, proteinūrija Ļoti reti: akūta tubulāra nekroze Biežums nav zināms: nefrīts (ieskaitot akūtu intersticiālu nefrītu), nefrogēniskais necukura diabēts
Common: pain, asthenia
Bieži: sāpes, astēnija
9 The following adverse reactions, listed under the body system headings above, may occur as a consequence of proximal renal tubulopathy: rhabdomyolysis, osteomalacia (manifested as bone pain and infrequently contributing to fractures), hypokalaemia, muscular weakness, myopathy and hypophosphataemia.
Šie notikumi netiek
These events are not considered to be causally associated with tenofovir disoproxil fumarate therapy in the absence of proximal renal tubulopathy.
9 uzskatīti kā cēloniski saistīti ar tenofovira dizoproksila fumarāta terapiju, nepastāvot proksimālai nieru tubulopātijai.
In addition anaemia was common and skin discolouration (increased pigmentation) was very common when emtricitabine was administered to paediatric patients.
Papildus, bieži novēroja anēmiju un ļoti bieži – ādas krāsas pārmaiņas (pastiprināta pigmentācija), kad emtricitabīns tika ordinēts pediatrijas pacientiem.
HIV/ HBV or HCV co-infected patients:
Pacienti ar vienlaikus HIV/ HBV vai HCV infekciju:
Only a limited number of patients were co-infected with HBV (n=13) or HCV (n=26) in study GS-01-934.
GS- 01- 934 pētījumā tikai neliels skaits pacientu bija vienlaikus inficēti ar HBV (n = 13) vai HCV (n = 26).
The adverse reaction profile of emtricitabine and tenofovir disoproxil fumarate in patients co-infected with HIV/ HBV or HIV/ HCV was similar to that observed in patients infected with HIV without co-infection.
Emitricitabīna un tenofovira dizoproksila fumarāta blakusparādību spektrs vienlaikus ar HIV/ HBV vai HIV/ HCV inficētiem pacientiem bija līdzīgs kā pacientiem tikai ar HIV infekciju bez vienlaikus infekcijas.
Combination antiretroviral therapy has been associated with metabolic abnormalities such as hypertriglyceridaemia, hypercholesterolaemia, insulin resistance, hyperglycaemia and hyperlactataemia (see section 4.4).
Kombinēta pretretrovīrusu terapija saistīta ar tādiem patoloģiskiem metabolisma traucējumiem kā hipertrigliceridēmija, hiperholesterinēmija, insulīna rezistence, hiperglikēmija un hiperlaktātēmija (skatīt apakšpunktu 4. 4).
Combination antiretroviral therapy has been associated with redistribution of body fat (lipodystrophy) in HIV patients including the loss of peripheral and facial subcutaneous fat, increased intra-abdominal and visceral fat, breast hypertrophy and dorsocervical fat accumulation (buffalo hump) (see section 4.4).
Kombinēta pretretrovīrusu terapija HIV pacientiem saistīta ar organisma tauku pārsadali (lipodistrofija), tostarp perifēro un sejas zemādas tauku zudumu, vēdera dobuma un viscerālo tauku daudzuma palielināšanos, krūšu hipertrofiju un tauku uzkrāšanos kakla mugurpusē (bifeļa kupris) (skatīt apakšpunktu 4. 4).
In HIV infected patients with severe immune deficiency at the time of initiation of combination antiretroviral therapy (CART), an inflammatory reaction to asymptomatic or residual opportunistic infections may arise (see section 4.4).
HIV inficētiem pacientiem, kuriem, uzsākot kombinēto pretretrovīrusu terapiju (combination antiretroviral therapy, CART), ir smags imūndeficīts, var parādīties iekaisuma reakcija uz asimptomātiskiem vai esošiem oportūniskajiem patogēnajiem mikroorganismiem (skatīt apakšpunktu 4. 4).
If overdose occurs the patient must be monitored for evidence of toxicity (see section 4.8), and standard supportive treatment applied as necessary.
Ja notiek pārdozēšana, jānovēro, vai pacientam nerodas toksicitātes pazīmes (skatīt apakšpunktu 4. 8), un nepieciešamības gadījumā jāveic standarta uzturoša ārstēšana.
It is not known whether emtricitabine or tenofovir can be removed by peritoneal dialysis.
Nav zināms, vai emtricitabīnu un tenofoviru var izvadīt ar peritoneālo dialīzi.
Nucleoside and nucleotide reverse transcriptase inhibitors, ATC code:
Nukleozīdu un nukleotīdu reversās transkriptāzes inhibitori, ATĶ kods:
Mechanism of action and pharmacodynamic effects:
Darbības mehānisms un farmakodinamiskā iedarbība:
Tenofovir disoproxil fumarate is converted in vivo to tenofovir, a nucleoside monophosphate (nucleotide) analogue of adenosine monophosphate.
In vivo tenofovira dizoproksila fumarāts tiek pārvērsts par tenofoviru, adenozīna monofosfāta nukleozīdu monofosfāta (nukleotīda) analogu.
Both emtricitabine and tenofovir have activity that is specific to human immunodeficiency virus (HIV-1 and HIV-2) and hepatitis B virus.
Gan emtricitabīnam, gan tenofoviram piemīt specifiska iedarbība pret cilvēka imūndeficīta vīrusu (HIV- 1 un HIV- 2) un B hepatīta vīrusu.
10 Emtricitabine and tenofovir are phosphorylated by cellular enzymes to form emtricitabine triphosphate and tenofovir diphosphate, respectively.
Emtricitabīnu un tenofoviru fosforilē šūnu enzīmi, veidojot attiecīgi emtricitabīna trifosfātu un tenofovira difosfātu.
In vitro studies have shown that both emtricitabine and tenofovir can be fully phosphorylated when combined together in cells.
In vitro pētījumi liecina, ka gan emtricitabīnu, gan tenofoviru var pilnībā fosforilēt, kombinējot tos šūnās.
Emtricitabine triphosphate and tenofovir diphosphate competitively inhibit HIV-1 reverse transcriptase, resulting in DNA chain termination.
Emtricitabīna trifosfāts un tenofovira difosfāts konkurējoši inhibē HIV- 1 reverso transkriptāzi, pārtraucot DNS ķēdi.
Both emtricitabine triphosphate and tenofovir diphosphate are weak inhibitors of mammalian DNA polymerases and there was no evidence of toxicity to mitochondria in vitro and in vivo.
10 Gan emtricitabīns, gan tenofovira difosfāts ir vāji zīdītāju DNS polimerāzes inhibitori, un in vitro un in vivo nav iegūti pierādījumi toksiskai ietekmei uz mitohondrijiem.
Synergistic antiviral activity was observed with the combination of emtricitabine and tenofovir in vitro.
In vitro emtricitabīna un tenofovira kombinācijai novēroja sinerģistisku pretvīrusu iedarbību.
Additive to synergistic effects were observed in combination studies with protease inhibitors, and with nucleoside and non-nucleoside analogue inhibitors of HIV reverse transcriptase.
Aditīvi līdz sinerģistiski efekti tika novēroti kombinētos pētījumos kopā ar proteāzes inhibitoriem un ar nukleozīdu un nenukleozīdu analogu HIV reversās transkriptāzes inhibitoriem.
Resistance has been seen in vitro and in some HIV-1 infected patients due to the development of the M184V/ I mutation with emtricitabine or the K65R mutation with tenofovir.
Rezistence novērota in vitro un dažiem HIV- 1 inficētiem pacientiem M184V/ I mutācijas veidošanās dēļ, lietojot emtricitabīnu, vai K65R mutācijas veidošanās dēļ, lietojot tenofoviru.
No other pathways of resistance to emtricitabine or tenofovir have been identified.
Nav konstatēti citi rezistences mehānismi pret emtricitabīnu vai tenofoviru.
Emtricitabine-resistant viruses with the M184V/ I mutation were cross-resistant to lamivudine, but retained sensitivity to didanosine, stavudine, tenofovir, zalcitabine and zidovudine.
Pret emtricitabīnu rezistenti vīrusi ar M184V/ I mutāciju bija krusteniski rezistenti pret lamivudīnu, bet saglabāja jutību pret didanozīnu, stavudīnu, tenofoviru, zalcitabīnu un zidovudīnu.
The K65R mutation can also be selected by abacavir, didanosine or zalcitabine and results in reduced susceptibility to these agents plus lamivudine, emtricitabine and tenofovir.
K65R mutāciju var izolēt arī ar abakaviru, didanozīnu vai zalcitabīnu, un tas izraisa samazinātu jutību pret šiem līdzekļiem, kā arī pret lamivudīnu, emtricitabīnu un tenofoviru.
Tenofovir disoproxil fumarate should be avoided in patients with HIV-1 harbouring the K65R mutation.
Tenofovira dizoproksila fumarātu nevajadzētu lietot pacientiem, kuriem ir HIV- 1 celmi ar K65R mutāciju.
Patients with HIV-1 expressing three or more thymidine analogue associated mutations (TAMs) that included either the M41L or L210W reverse transcriptase mutation showed reduced susceptibility to tenofovir disoproxil fumarate.
Pacientiem, kuriem HIV- 1 bija trīs vai vairāk timidīna analogu saistītas mutācijas (thymidine- analogue associated mutations, TAMs), kas bija vai nu M41L, vai L210W reversās transkriptāzes mutācija, konstatēja samazinātu jutību pret tenofovira dizoproksila fumarātu.
In vivo resistance (antiretroviral-naïve patients):
In vivo rezistence (ar pretretrovīrusu terapiju iepriekš neārstēti pacienti):
In an open-label randomised clinical study (GS-01-934) in antiretroviral-naïve patients, genotyping was performed on plasma HIV-1 isolates from all patients with confirmed HIV RNA > 400 copies/ ml at weeks 48, 96 or 144 or at the time of early study drug discontinuation.
Atklātā, pēc nejaušības principa klīniskā pētījumā (GS- 01- 934) visiem ar pretretrovīrusu terapiju iepriekš neārstētiem pacientiem, kam noteiktas HIV RNS > 400 kopijas/ ml, tika noteikts plazmas HIV- 1 izolātu genotips 48., 96. vai 144. nedēļā vai, ja agrīni tika pārtraukta pētījuma zāļu lietošana.
As of week 144:
Sākot no 144. nedēļas:
• The M184V/ I mutation developed in 2/ 19 (10.5%) isolates analysed from patients in the emtricitabine/ tenofovir disoproxil fumarate/ efavirenz group and in 10/ 29 (34.5%) isolates analysed from the lamivudine/ zidovudine/ efavirenz group (p-value < 0.05, Fisher’ s Exact test comparing the emtricitabine+tenofovir disoproxil fumarate group to the lamivudine/ zidovudine group among all subjects). • No virus analysed contained the K65R mutation. • Genotypic resistance to efavirenz, predominantly the K103N mutation, developed in virus from 13/ 19 (68%) patients in the emtricitabine/ tenofovir disoproxil fumarate/ efavirenz group and in virus from 21/ 29 (72%) patients in the comparative group.
• M184V/ I mutācija tika novērota 2/ 19 (10, 5%) analizētos pacientu izolātos emtricitabīna/ tenofovira dizoproksila fumarāta/ efivarenza grupā un 10/ 29 (34, 5%) analizētos izolātos no lamivudīna/ zidovudīna/ efavirenza grupas (p- parametrs < 0, 05, Fišera precīzais tests, kas salīdzināja pacientus emitricitabīna+tenofovira dizoproksila fumarāta grupā ar pacientiem lamivudīna/ zidovudīna grupā). • Neviens analizētais vīrus neuzrādīja K65R mutāciju. • Genotipisku rezistenci pret efavirenzu, galvenokārt K103N mutāciju, vīrusā novēroja 13/ 19 (68%) pacientiem emtricitabīna/ tenofovira dizoproksila fumarāta/ efavirenza grupā un 21/ 29 (72%) pacientiem salīdzinošajā grupā.
In an open-label randomised clinical study (GS-01-934), antiretroviral-naïve HIV-1 infected patients received either a once daily regimen of emtricitabine, tenofovir disoproxil fumarate and efavirenz (n=255) or a fixed combination of lamivudine and zidovudine (Combivir) administered twice daily and efavirenz once daily (n=254).
Atklātā, pēc nejaušības principa klīniskā pētījumā (GS- 01- 934), ar pretretrovīrusu terapiju iepriekš neārstēti HIV- 1 inficēti pacienti reizi dienā saņēma vai nu emtricitabīnu, tenofovira dizoproksila fumarātu un efavirenzu (n = 255) vai fiksētas devas lamivudīna un zidovudīna kombināciju (Combivir), ko lietoja divreiz dienā un efavirenzu reizi dienā (n = 254).
Patients in the emtricitabine and tenofovir disoproxil fumarate group were given Truvada and efavirenz from week 96 to week 144.
Pacienti emtricitabīna un tenofovira dizoproksila fumarāta grupā saņēma Truvada un efavirenzu no 96. līdz 144. nedēļai.
At baseline the randomised groups had similar median plasma HIV-1 RNA (5.02 and 5.00 log10 copies/ ml) and CD4 counts (233 and 241 cells/ mm3).
Sākuma stāvoklī, pēc nejaušības principa atlasītām grupām bija līdzīgs mediānais plazmas HIV- 1 RNS (5, 02 un 5, 00 log10 kopijas/ ml) un CD4 šūnu skaits (233 un 241 šūnas/ mm3).
The primary efficacy endpoint for this study was the achievement and maintenance of confirmed HIV-1 RNA concentrations < 400 copies/ ml over 48 weeks.
Pētījuma primārais efektivitātes mērķis bija iegūt un uzturēt pierādītu HIV- 1 RNS koncentrāciju < 400 kopijās/ ml 48 nedēļu periodā.
Secondary efficacy analyses over 144 weeks included the proportion of patients with HIV-1 RNA concentrations < 400 or < 50 copies/ ml, and change from baseline in CD4 cell count.
Sekundārās efektivitātes analīzes 144 nedēļās ietvēra pacientu proporciju ar HIV- 1 RNS koncentrāciju < 400 vai < 50 kopijām/ ml, un CD4 šūnu skaita sākotnējā līmeņa pārmaiņas.
The 48-week primary endpoint data showed that the combination of emtricitabine, tenofovir disoproxil fumarate and efavirenz provided superior antiviral efficacy as compared with the fixed combination of lamivudine and zidovudine (Combivir) with efavirenz as shown in Table 1.
48 nedēļu primārā mērķa rezultāti parādīja, ka emtricitabīna, tenofovira dizoproksila fumarāta un efavirenza kombinācija nodrošina labāku pretvīrusu efektivitāti, salīdzinot ar fiksētas devas lamivudīna un zidovudīna kombināciju (Combivir) kopā ar efavirenzu, kā tas parādīts 1. tabulā.
The 144 week secondary endpoint data are also presented in Table 1.
144. nedēļas sekundārā mērķa rezultāti ir arī parādīti 1. tabulā.
11 Table 1:
11 1. tabula:
48- and 144-week efficacy data from study GS-01-934 in which emtricitabine, tenofovir disoproxil fumarate and efavirenz were administered to antiretroviral-naïve patients with HIV-1 infection
48 un 144 nedēļu efektivitātes dati GS- 01- 934 pētījumam, kurā emtricitabīnu, tenofovira dizoproksila fumarātu un efavirenzu saņēma ar pretretrovīrusu terapiju iepriekš neārstēti, ar HIV- 1 inficēti pacienti
Treatment for 48 weeks
48 nedēļu ārstēšana
Treatment for 144 weeks
144 nedēļu ārstēšana
Emtricitabine+
Emtricitabīns+
Lamivudine+ Emtricitabin
Lamivudīns+ Emtricitabīn
Emtricitabine+ Lamivudine+ Emtricitabine+
Emtricitabīns+ Lamivudīns+ Emtricitabīns+
Lamivudine+
Lamivudīns+
tenofovir disoproxil fumarate+efavirenz
zidovudīns+efavirenzs tenofovira zido
zidovudine+efaviren z
zidovudīns+efavirenzs
tenofovir disoproxil fumarate+efavirenz*
fumarāts+efavirenzs
zidovudine+efaviren z
fumarāts+efavirenzs *
HIV-1 RNA < 400 copies/ ml (TLOVR)
HIV- 1 RNS < 400 kopijas/ ml (TLOVR)
p-value
p- parametrs
% difference (95%CI)
% atšķirība (95% TI)
11%
11% (4% līdz 19%)
13%
13% (4% līdz 22%)
HIV-1 RNA < 50 copies/ ml (TLOVR)
HIV- 1 RNS < 50 kopijas/ ml (TLOVR)
(2% to 17%)
9% (2% līdz 17%)
8% (-1% to 17%)
(- 1% līdz 17%)
Mean change from baseline in CD4 cell count (cells/ mm3)
CD4 šūnu skaita sākotnējā līmeņa vidējās pārmaiņas (šūnas/ mm3)
p-value Difference (95%CI)
Atšķirība (95% TI)
0.002a 32 (9 to 55)
32 (9 līdz 55)
0.089a 41 (4 to 79)
41 (4 līdz 79)
* Patients receiving emtricitabine, tenofovir disoproxil fumarate and efavirenz were given Truvada plus efavirenz from week 96 to 144. ** The p-value based on the Cochran-Mantel-Haenszel Test stratified for baseline CD4 cell count TLOVR=Time to Loss of Virologic Response a:
* Pacienti, kuri saņēma emtricitabīnu, tenofovira dizoproksila fumarātu un efavirenzu, no 96. līdz 144. nedēļai saņēma Truvada ar efavirenzu. ** P- parametrs balstīts uz Cochran- Mantel- Haenszel testu, kurā tika veikta stratifikācija, balstoties uz CD4 šūnu skaita sākotnējo līmeni TLOVR = Time to Loss of Virologic Response (laiks līdz viroloģiskās atbildes zudumam) a:
Van Elteren Test
Van Elterena tests
In a separate randomised clinical study (M02-418), one hundred and ninety antiretroviral-naïve adults were also treated once daily with emtricitabine and tenofovir disoproxil fumarate in combination with lopinavir/ ritonavir given once or twice daily.
Atsevišķā pēc nejaušības principa klīniskā pētījumā (M02- 418) 190 ar pretretrovīrusu terapiju neārstētus pieaugušos ārstēja arī reizi dienā ar emtricitabīnu un tenofovira dizoproksila fumarātu kombinācijā ar lopinaviru/ ritonaviru, lietojot reizi vai divreiz dienā.
At 48 weeks, 70% and 64% of patients demonstrated HIV-1 RNA < 50 copies/ ml with the once and twice daily regimens of lopinavir/ ritonavir, respectively.
48. nedēļā 70% un 64% pacientu konstatēja HIV- 1 RNS < 50 kopijas/ ml, lietojot lopinaviru/ ritonaviru attiecīgi reizi un divreiz dienā.
The mean changes in CD4 cell count from baseline were +185 cells/ mm3 and +196 cells/ mm3 with the once and twice daily regimens of lopinavir/ ritonavir, respectively.
Vidējās CD4 šūnu skaita pārmaiņas, salīdzinot ar sākotnējo līmeni, bija +185 šūnas/ mm3 un +196 šūnas/ mm3, lietojot lopinaviru/ ritonaviru attiecīgi reizi un divreiz dienā.
Limited clinical experience in patients co-infected with HIV and HBV suggests that treatment with emtricitabine or tenofovir disoproxil fumarate in antiretroviral combination therapy to control HIV infection also results in a reduction in HBV DNA (3 log10 reduction or 4 to 5 log10 reduction, respectively) (see section 4.4).
Ierobežota klīniskā pieredze pacientiem, kas vienlaikus inficēti ar HIV un HBV, liecina, ka ārstēšana ar emtricitabīnu vai tenofovira dizoproksila fumarātu kombinētā pretretrovīrusu terapijā HIV infekcijas kontrolei izraisīja arī HBV DNS samazināšanos (samazinājums attiecīgi 3 log10 vai 4 – 5 log10) (skatīt apakšpunktu 4. 4).
The bioequivalence of one Truvada film-coated tablet with one emtricitabine 200 mg hard capsule and one tenofovir disoproxil fumarate 245 mg film-coated tablet was established following single dose administration to fasting healthy subjects.
Vienas Truvada apvalkotās tabletes bioekvivalence ar vienu emtricitabīna 200 mg cieto kapsulu un vienu tenofovira dizoproksila fumarātu 245 mg apvalkoto tableti tika noteikta pēc vienreizējas devas lietošanas veseliem cilvēkiem tukšā dūšā.
Following oral administration of Truvada to healthy subjects, emtricitabine and tenofovir disoproxil fumarate are rapidly absorbed and tenofovir disoproxil fumarate is converted to tenofovir.
Pēc perorālas Truvada lietošanas veseliem cilvēkiem, emtricitabīns un tenofovira dizosproksila fumarāts ātri uzsūcas, un tenofovira dizoproksila fumarāts tiek pārvērsts par tenofoviru.
Maximum emtricitabine and tenofovir concentrations are observed in serum within 0.5 to 3.0 h of dosing in the fasted state.
Maksimālā emtricitabīna un tenofovira koncentrācija serumā vērojama 0, 5 – 3, 0 h pēc lietošanas tukšā dūšā.
Administration of Truvada with food resulted in a delay of approximately three quarters of an hour in reaching maximum tenofovir concentrations and increases in tenofovir AUC and Cmax of approximately 35% and 15%, respectively, when administered with a high fat or light meal, compared to administration in the fasted state.
Truvada lietošana kopā ar uzturu aizkavēja maksimālās tenofovira koncentrācijas sasniegšanu par aptuveni 3 stundas ceturtdaļām un palielināja tenofovira AUC un Cmax attiecīgi par aptuveni 35% un 15%, lietojot kopā ar ļoti treknu vai vieglu maltīti, salīdzinājumā ar lietošanu tukšā dūšā.
12 Distribution:
12 Izkliede:
Following intravenous administration the volume of distribution of emtricitabine and tenofovir was approximately 1.4 l/ kg and 800 ml/ kg, respectively.
Pēc intravenozas ievadīšanas noteikts, ka emtricitabīna un tenofovira izkliedes tilpums ir attiecīgi aptuveni 1, 4 l/ kg un 800 ml/ kg.
After oral administration of emtricitabine or tenofovir disoproxil fumarate, emtricitabine and tenofovir are widely distributed throughout the body.
Pēc emtricitabīna vai tenofovira dizoproksila fumarāta perorālas lietošanas emtricitabīns un tenofovirs plaši izplatās organismā.
In vitro binding of emtricitabine to human plasma proteins was < 4% and independent of concentration over the range of 0.02 to 200 µg/ ml.
In vitro ar cilvēka plazmas olbaltumiem saistījās < 4% emtricitabīna un neatkarīgi no koncentrācijas 0, 02 – 200 µg/ ml robežās.
In vitro protein binding of tenofovir to plasma or serum protein was less than 0.7 and 7.2%, respectively, over the tenofovir concentration range 0.01 to 25 µg/ ml.
In vitro tenofovira saistīšanās ar plazmas vai seruma olbaltumiem bija attiecīgi mazāka nekā 0, 7 un 7, 2%, ja tenofovira koncentrācija bija 0, 01 – 25 µg/ ml robežās.
In vitro studies have determined that neither tenofovir disoproxil fumarate nor tenofovir are substrates for the CYP450 enzymes.
In vitro pētījumos noskaidrots, ka ne tenofovira dizoproksila fumarāts, ne tenofovirs nav CYP450 enzīmu substrāti.
Neither emtricitabine nor tenofovir inhibited in vitro drug metabolism mediated by any of the major human CYP450 isoforms involved in drug biotransformation.
Ne emtricitabīns, ne tenofovirs nenomāca in vitro zāļu metabolismu, kurā iesaistītas šādas svarīgas cilvēka CYP450 izoformas, kas piedalās zāļu biotransformācijā.
Tenofovir is primarily excreted by the kidney by both filtration and an active tubular transport system with approximately 70-80% of the dose excreted unchanged in urine following intravenous administration.
Tenofovirs tiek izvadīts galvenokārt caur nierēm gan ar filtrācijas, gan aktīvas tubulāras transportsistēmas palīdzību, aptuveni 70 – 80% devas pēc intravenozas ievadīšanas izdalījās nemainītā veidā urīnā.
The apparent clearance of tenofovir averaged approximately 307 ml/ min.
Tenofovira šķietamais klīrenss bija vidēji aptuveni 307 ml/ min.
Renal clearance has been estimated to be approximately 210 ml/ min, which is in excess of the glomerular filtration rate.
Noteikts, ka renālais klīrenss ir aptuveni 210 ml/ min, kas pārsniedz glomerulārās filtrācijas ātrumu.
This indicates that active tubular secretion is an important part of the elimination of tenofovir.
Tas liecina, ka aktīvā tubulārā sekrēcija ir svarīga tenofovira eliminācijas daļa.
Following oral administration, the elimination half-life of tenofovir is approximately 12 to 18 hours.
Pēc perorālas lietošanas tenofovira eliminācijas pusperiods ir aptuveni 12 – 18 stundas.
Emtricitabine and tenofovir pharmacokinetics are similar in male and female patients.
Emtricitabīna un tenofovira farmakokinētika vīriešiem un sievietēm ir līdzīga.
In general, the pharmacokinetics of emtricitabine in infants, children and adolescents (aged 4 months up to 18 years) are similar to those seen in adults.
Vispārēji emtricitabīna farmakokinētika zīdaiņiem, bērniem un pusaudžiem (4 mēnešu – 18 gadu vecumā) parasti ir līdzīga kā pieaugušajiem.
Pharmacokinetic studies have not been performed with tenofovir in children and adolescents (under 18 years).
Farmakokinētikas pētījumi ar tenofoviru nav veikti bērniem un pusaudžiem (līdz 18 gadus veciem).
Pharmacokinetic studies have not been performed with emtricitabine or tenofovir in the elderly (over 65 years).
Gados vecākiem cilvēkiem (> 65 gadus veciem) farmakokinētikas pētījumi ar emtricitabīnu vai tenofoviru nav veikti.
Limited pharmacokinetic data are available for emtricitabine and tenofovir after co-administration of separate preparations or as Truvada in patients with renal impairment.
Pieejami ierobežoti farmakokinētikas dati par emtricitabīna un tenofovira atsevišķu preparātu vienlaikus lietošanu vai Truvada lietošanu pacientiem ar nieru darbības traucējumiem.
Pharmacokinetic parameters were mainly determined following administration of single doses of emtricitabine 200 mg or tenofovir disoproxil 245 mg to non-HIV infected patients with varying degrees of renal impairment.
Farmakokinētikas parametrus galvenokārt noteica pēc vienreizēju 200 mg emtricitabīna vai 245 mg tenofovira dizoproksila devu lietošanas ar HIV neinficētiem pacientiem, ar dažādas pakāpes nieru darbības traucējumiem.
The degree of renal impairment was defined according to baseline creatinine clearance (CrCl) (normal renal function when CrCl > 80 ml/ min; mild impairment with CrCl = 50-79 ml/ min; moderate impairment with CrCl = 30-49 ml/ min and severe impairment with CrCl = 10-29 ml/ min).
CLkr = 10 – 29 ml/ min).
The mean (%CV) emtricitabine drug exposure increased from 12 (25%) µg• h/ ml in subjects with normal renal function, to 20 (6%) µg• h/ ml, 25 (23%) µg• h/ ml and 34 (6%) µg• h/ ml, in patients with mild, moderate and severe renal impairment, respectively.
Emtricitabīna vidējā (% VK) iedarbība palielinājās no 12 (25%) µg• h/ ml personām ar normālu nieru darbību līdz 20 (6%) µg• h/ ml, 25 (23%) µg• h/ ml un 34 (6%) µg• h/ ml attiecīgi pacientiem ar viegliem, vidēji smagiem un smagiem nieru darbības traucējumiem.
The mean (%CV) tenofovir drug exposure increased from 2,185 (12%) ng• h/ ml in patients with normal renal function, to 3,064 (30%) ng• h/ ml, 6,009 (42%) ng• h/ ml and 15,985 (45%) ng• h/ ml, in patients with mild, moderate and severe renal impairment, respectively.
Tenofovira vidējā (% VK) iedarbība palielinājās no 2 185 (12%) ng• h/ ml pacientiem ar normālu nieru darbību līdz attiecīgi 3 064 (30%) ng• h/ ml, 6 009 (42%) ng• h/ ml un 15 985 (45%) ng• h/ ml pacientiem ar viegliem, vidēji smagiem un smagiem nieru darbības traucējumiem.
The increased dose interval for Truvada in patients with moderate renal impairment is expected to result in higher peak plasma concentrations and lower Cmin levels as compared to patients with normal renal function.
Pacientiem ar vidēji smagiem nieru darbības traucējumiem, gaidāms, ka palielināts Truvada devu lietošanas starplaiks radīs augstāku maksimālo koncentrāciju plazmā un zemāku Cmin līmeni nekā pacientiem ar normālu nieru darbību.
The clinical implications of this are unknown.
Šo novērojumu klīniskā nozīme nav zināma.
13 In patients with end-stage renal disease (ESRD) requiring haemodialysis, between dialysis drug exposures substantially increased over 72 hours to 53 (19%) µg• h/ ml of emtricitabine, and over 48 hours to 42,857 (29%) ng• h/ ml of tenofovir.
Pacientiem ar nieru slimību beigu stadijā (NSBS), kuriem nepieciešama hemodialīze, zāļu iedarbība starp dialīzes seansiem stipri palielinājās, 72 stundu laikā sasniedzot 53 (19%) μg• h/ ml emtricitabīnam, un 48 stundu laikā sasniedzot 42 857 (29%) ng• h/ ml tenofiviram.
It is recommended that the dosing interval for Truvada is modified in patients with creatinine clearance between 30 and 49 ml/ min.
13 Pacientiem ar kreatinīna klīrensu 30 – 49 ml/ min ieteicams pielāgot Truvada devu lietošanas starplaiku.
Truvada is not suitable for patients with CrCl < 30 ml/ min or for those on haemodialysis (see section 4.2).
Truvada nav piemērots pacientiem, kuriem CrCl ir < 30 ml/ min un pacientiem, kuriem veic hemodialīzi (skatīt apakšpunktu 4. 2).
A small clinical study was conducted to evaluate the safety, antiviral activity and pharmacokinetics of tenofovir disoproxil fumarate in combination with emtricitabine in HIV infected patients with renal impairment.
Tika veikts neliels klīniskais pētījums, lai novērtētu tenofovira dizoproksila fumarāta drošību, pretvīrusu aktivitāti un farmakokinētiku kombinācijā ar emtricitabīnu HIV inficētiem pacientiem ar nieru darbības traucējumiem.
A subgroup of patients with baseline creatinine clearance between 50 and 60 ml/ min, receiving once daily dosing, had a 2-4-fold increase in tenofovir exposure and worsening renal function.
Pacientu apakšgrupai ar sākotnēju kreatinīna klīrensu starp 50 un 60 ml/ min, kas saņēma devu reizi dienā, novēroja 2- 4 reizes lielāku tenofovira iedarbību un nieru darbības pasliktināšanos.
The pharmacokinetics of Truvada have not been studied in patients with hepatic impairment.
Truvada farmakokinētika pacientiem ar aknu darbības traucējumiem nav pētīta.
However, it is unlikely that a dose adjustment would be required for Truvada in patients with hepatic impairment.
Tomēr, maz ticams, ka pacientiem ar aknu darbības traucējumiem būs jāpielāgo Truvada deva.
The pharmacokinetics of emtricitabine have not been studied in non-HBV infected subjects with varying degrees of hepatic insufficiency.
Emtricitabīna farmakokinētika nav pētīta ar HBV neinficētām personām ar dažādas pakāpes aknu mazspēju.
In general, emtricitabine pharmacokinetics in HBV infected subjects were similar to those in healthy subjects and in HIV infected subjects.
Vispārēji emtricitabīna farmakokinētika ar HBV inficētām personām parasti bija līdzīga kā veselām un ar HIV inficētām personām.
A single 245 mg dose of tenofovir disoproxil was administered to non-HIV infected patients with varying degrees of hepatic impairment defined according to Child-Pugh-Turcotte (CPT) classification.
Ar HIV neinficētiem pacientiem, kuriem bija dažādas pakāpes aknu darbības traucējumi izteikti atbilstoši Child- Pugh- Turcotte (CPT) klasifikācijai, ordinēja vienreizēju 245 mg tenofovira dizoproksila devu.
Tenofovir pharmacokinetics were not substantially altered in subjects with hepatic impairment suggesting that no dose adjustment is required in these subjects.
Cilvēkiem ar aknu darbības traucējumiem tenofovira farmakokinētika būtiski nemainījās, kas liecina, ka šiem cilvēkiem deva nav jāmaina.
The mean (%CV) tenofovir Cmax and AUC0-∞ values were 223 (34.8%) ng/ ml and 2,050 (50.8%) ng• h/ ml, respectively, in normal subjects compared with 289 (46.0%) ng/ ml and 2,310 (43.5%) ng• h/ ml in subjects with moderate hepatic impairment, and 305 (24.8%) ng/ ml and 2,740 (44.0%) ng• h/ ml in subjects with severe hepatic impairment.
Vidējie (% VK) tenofovira Cmax un AUC0- ∞raksturlielumi veseliem cilvēkiem bija attiecīgi 223 (34, 8%) ng/ ml un 2 050 (50, 8%) ng• h/ ml salīdzinājumā ar 289 (46, 0%) ng/ ml un 2 310 (43, 5%) ng• h/ ml cilvēkiem ar vidēji smagiem aknu darbības traucējumiem un 305 (24, 8%) ng/ ml un 2 740 (44, 0%) ng• h/ ml cilvēkiem ar smagiem aknu darbības traucējumiem.
Non-clinical data on emtricitabine reveal no special hazard for humans based on conventional studies of safety pharmacology, repeated dose toxicity and genotoxicity.
Ne- klīniskajos standartpētījumos iegūtie dati par emtricitabīna farmakoloģisko drošību, atkārtotu devu toksicitāti, un genotoksicitāti neliecina par īpašu risku cilvēkam.
Preclinical studies of tenofovir disoproxil fumarate conducted in rats, dogs and monkeys revealed target organ effects in gastrointestinal tract, kidney, bone and a decrease in serum phosphate concentration.
Preklīniskajos pētījumos, kas veikti ar tenofovira dizoproksila fumarātu žurkām, suņiem un pērtiķiem, atklāta uz mērķētajiem orgāniem vērsta iedarbība kuņģa- zarnu traktā, nierēs, kaulos un fosfātu koncentrācijas pazemināšanās serumā.
Conventional reproductive/ developmental toxicity studies with emtricitabine and tenofovir disoproxil fumarate reveal no special hazard for humans.
Standartpētījumos iegūtie dati par emtricitabīna un tenofovira dizoproksila fumarātu uz reproduktivitātes/ attīstības toksicitāti neliecina par īpašu risku cilvēkam.
Tenofovir disoproxil fumarate was positive in two out of three in vitro genotoxicity studies but negative in the in vivo micronucleus assay.
Tenofovira dizoproksila fumarāta rezultāti bija pozitīvi divos no trim in vitro genotoksicitātes pētījumos, bet negatīvi in vivo kodoliņu testā.
Tenofovir disoproxil fumarate did not show any carcinogenic potential in a long-term oral carcinogenicity study in rats.
Ilgstošā perorālas lietošanas kancerogenitātes pētījumā žurkām netika konstatēta kancerogēna tenofovira dizoproksila fumarāta iedarbība.