qanastek/EMEA-V3 huggingface dataset:
In double-blind clinical trials with rosiglitazone the incidence of elevations of ALT greater than three times the upper limit of normal was equal to placebo (0.2%) and less than that of the active comparators (0.5% metformin/ sulphonylureas).
Dubultaklos klīniskos pētījumos ar rosiglitazonu ALAT līmeņa paaugstināšanās, kas trīs reizes pārsniedza normas augšējo robežu, bija tikpat bieži kā, lietojot placebo (0, 2%), bet mazāka nekā aktīvo vielu salīdzinājuma grupā (0, 5% metformīns / sulfonilurīnviela).
The incidence of all adverse events relating to liver and biliary systems was < 1.5% in any treatment group and similar to placebo.
Visu ar aknām un žults sistēmu saistīto blakusparādību biežums jebkurā terapijas grupā bija < 1, 5%, un tas bija līdzīgs kā placebo.
Post-marketing data In addition to the adverse reactions identified from clinical trial data, the adverse reactions presented in Table 2 have been identified in post approval use of rosiglitazone.
Pēcreģistrācijas dati Papildus blakusparādībām, kas iegūtas no klīnisko pētījumu datiem, 2. tabulā sniegtas blakusparādības, kas noteiktas rosiglitazona pēcreģistrācijas lietošanas laikā.
Frequencies are defined as: rare ≥ 1/ 10,000, < 1/ 1000 and very rare < 1/ 10,000 including isolated reports.
Blakusparādību biežums definēts kā: reti ≥1/ 10 000, < 1/ 1000 un ļoti reti < 1/ 10 000, ieskaitot atsevišķus gadījumus.
Table 2.
9 2. tabula.
The frequency of adverse reactions identified from post-marketing data with rosiglitazone
Rosiglitazona blakusparādību, kas noteiktas no pēcreģistrācijas datiem, biežums
Adverse reaction
Blakusparādības
rapid and excessive weight gain
Strauja un pārmērīga ķermeņa masas palielināšanās
Immune system disorders (see Skin and subcutaneous tissue disorders)
Imūnās sistēmas traucējumi (skatīt „ Ādas un zemādas audu bojājumi ”)
anaphylactic reaction
Anafilaktiskās reakcijas
macular oedema
Makulāra tūska
congestive heart failure/ pulmonary oedema
Sastrēguma sirds slimība/ plaušu tūska
hepatic dysfunction, primarily evidenced by elevated hepatic enzymes5
Aknu darbības traucējumi, ko primāri apstiprina paaugstināts aknu fermentu līmenis5
Skin and subcutaneous tissue disorders (see Immune system disorders) 5
Ādas un zemādas audu bojājumi (skatīt „ Imūnās sistēmas traucējumi ”) 5
angioedema skin reactions (e. g. urticaria, pruritis, rash)
Angioneirotiskā tūska Ādas reakcijas (piemēram, nātrene, nieze, izsitumi)
Rare cases of elevated liver enzymes and hepatocellular dysfunction have been reported.
Ziņots par retiem aknu enzīmu aktivitātes paaugstināšanās un hepatocelulāras disfunkcijas gadījumiem.
In very rare cases a fatal outcome has been reported.
Ziņots par ļoti retiem letāliem gadījumiem.
10 Glimepiride
10 3. tabula.
Clinical trial data and post-marketing data Table 3 presents adverse reactions by system organ class and by frequency category based on experience with glimepiride and other sulphonylureas.
Glimepirīda blakusparādību rašanās biežums, kas noteikts no klīnisko pētījumu un pēcreģistrācijas datiem
Blood and lymphatic system disorders
Asinis un limfātiskās sistēmas traucējumi
agranulocytosis granulocytopenia pancytopenia haemolytic anaemia thrombocytopenia leukopenia erythrocytopenia
agranulocitoze granulocitopēnija pancitopēnija hemolītiskā anēmija trombocitopēnija leikopēnija eritrocitopēnija
Rare Rare Rare Rare Rare Rare Rare
Reti Reti Reti Reti Reti Reti Reti
Immune system disorders6 allergic vasculitis hypersensitivity reactions7
Imūnās sistēmas traucējumi6 alerģisks vaskulīts paaugstinātas jutības reakcijas7
hypoglycaemia8
Hipoglikēmija8
Gastrointestinal disorders vomiting diarrhoea nausea abdominal distension abdominal pain abdominal discomfort
Kuņģa- zarnu trakta traucējumi vemšana caureja slikta dūša vēdera uzpūšanās sāpes vēderā nepatīkama sajūta vēderā
Very rare Very rare Very rare Very rare Very rare Very rare
Ļoti reti Ļoti reti Ļoti reti Ļoti reti Ļoti reti Ļoti reti
Hepatobiliary disorders9
Aknu un/ vai žultsceļu traucējumi9
hepatitis10 impairment of liver function (e. g. with cholestasis and jaundice)
Hepatīts10 aknu darbības traucējumi (piemēram, ar holestāzi un dzelti)
Skin and subcutaneous tissue disorders11 hypersensitivity of the skin to light
Ādas un zemādas audu bojājumi11 ādas paaugstināta jutība pret gaismu
serum sodium decrease 6
nātrija līmeņa pazemināšanās serumā 6
Cross-allergenicity with sulphonylureas, sulphonamides or related substances 7
Ir iespējama krustotā alerģija ar sulfonilurīnvielas preparātiem, sulfonamīdiem vai radniecīgām vielām 7 Vieglas paaugstinātas jutības reakcijas var izvērsties par smagām reakcijām ar aizdusu, asinsspiediena pazemināšanos un dažreiz – šoku.
8 Based on what is known of other sulphonylureas, hypoglycaemia may be prolonged.
8 Pamatojoties uz to, kas ir zināms par citiem sulfonilurīnvielas preparātiem, hipoglikēmija var būt ilgstoša.
Rarely hypoglycaemic reactions can occur immediately and may be severe and not always easy to correct.
Retos gadījumos hipoglikēmiskas reakcijas var rasties uzreiz, var būt smagas, un ne vienmēr tās ir viegli koriģēt.
9 Elevation of liver enzymes may occur.
9 Var paaugstināties aknu enzīmu aktivitāte.
10 Hepatitis may progress to liver failure.
10 Hepatīts var progresēt līdz aknu mazspējai.
11 11 Hypersensitivity reactions of the skin may occur as itching, rash and urticaria.
11 Var rasties paaugstinātas jutības ādas reakcijas – nieze, izsitumi un nātrene.
Transient visual disturbances may occur especially on initiation of treatment, due to changes in blood glucose levels.
11 Var rasties pārejoši redzes traucējumi, sevišķi terapijas sākumā, sakarā ar glikozes līmeņa pārmaiņām asinīs
No data are available with regard to overdose of AVAGLIM.
Nav pieejami dati par AVAGLIM pārdozēšanu.
Limited data are available with regard to overdose of rosiglitazone in humans.
Pieejamie dati par rosiglitazona pārdozēšanu cilvēkiem ir ierobežoti.
In clinical studies in volunteers rosiglitazone has been administered at single oral doses of up to 20 mg and was well tolerated.
Klīniskajos pētījumos brīvprātīgajiem rosiglitazona vienreizējās perorālās devas bija līdz pat 20 mg, un tās tika panestas labi.
Overdose of sulphonylureas, including glimepiride, can result in severe life-threatening hypoglycaemia lasting 12 to 72 hours, which may recur after apparent recovery.
Sulfonilurīnvielas preparātu, tai skaitā glimepirīda pārdozēšana var izraisīt smagu, dzīvībai bīstamu hipoglikēmiju, kas ilgst 12 – 72 stundas un var atjaunoties pēc šķietamas atveseļošanās.
The symptoms may be delayed for up to 24 hours after ingestion.
Simptomi var aizkavēties līdz pat 24 stundām pēc zāļu ieņemšanas.
Hospitalisation should be considered as appropriate.
Ja nepieciešams, jāapsver iespējamā hospitalizācija.
In the event of an overdose, it is recommended that appropriate supportive treatment should be initiated as dictated by the patient’ s clinical status.
Pārdozēšanas gadījumā ieteicams veikt atbilstošu balstterapiju atkarībā no pacienta klīniskā stāvokļa.
Rosiglitazone and glimepiride are both highly protein bound and would not be expected to be cleared by haemodialysis.
Rosiglitazons un glimepirīds ļoti labi saistās ar olbaltumvielām, tāpēc nav gaidāms, ka tos varētu izvadīt ar hemodialīzi.
Combinations of oral blood glucose lowering drugs, ATC code:
Kombinēts perorāls hipoglikemizējošs līdzeklis, ATĶ kods:
AVAGLIM combines two antidiabetic agents with complimentary mechanisms of action to improve glycaemic control in patients with type 2 diabetes: rosiglitazone maleate, a member of the thiazolidinedione class and glimepiride, a member of the sulphonylurea class.
AVAGLIM sastāvā ir kombinēti divi pretdiabēta līdzekļi ar papildinošu darbības mehānismu, lai uzlabotu glikēmijas kontroli pacientiem ar 2. tipa cukura diabētu: rosiglitazona maleāts – tiazolidīndionu grupas pārstāvis, un glimepirīds – sulfonilurīnvielas grupas pārstāvis.
Thiazolidinediones act primarily by reducing insulin resistance and sulphonylureas act primarily by stimulating release of insulin from functioning pancreatic β -cells.
Tiazolidīndioni galvenokārt iedarbojas, samazinot insulīnrezistenci, bet sulfonilurīnviela galvenokārt darbojas, stimulējot insulīna atbrīvošanos no funkcionējošām aizkuņģa dziedzera β šūnām.
A study comparing AVAGLIM to monotherapy rosiglitazone or glimepiride demonstrated incremental benefit in control of glycaemia of the fixed-dose combination over monotherapy.
Pētījumā, salīdzinot AVAGLIM ar rosiglitazona vai glimepirīda monoterapiju, tika pierādīts, ka fiksēto devu kombinācija daudz labāk kontrolē glikēmiju nekā monoterapija.
No new safety findings were observed.
Netika novērota jauna atrade attiecībā uz drošību.
The clinical trial program in support of this fixed dose combination only compared rosiglitazone and glimepiride to glimepiride monotherapy and not to monotherapy with other sulphonylureas.
Klīniskā pētījuma programmā, kurā tika izmantota šī fiksēto devu kombinācija, salīdzināja tikai rosiglitazonu un glimepirīdu ar glimepirīda monoterapiju, bet ne ar citu sulfonilurīnvielas preparātu monoterapiju.
Rosiglitazone Rosiglitazone is a selective agonist at the PPARγ (peroxisome proliferator activated receptor gamma) nuclear receptor and is a member of the thiazolidinedione class of antihyperglycaemic agents.
Rosiglitazons Rosiglitazons ir selektīvs PPARγ (peroksisomālie proliferatoru aktivētie gamma receptori) nukleāro receptoru agonists, tiazolidīndionu grupas hipoglikemizējošs līdzeklis.
It reduces glycaemia by reducing insulin resistance at adipose tissue, skeletal muscle and liver.
Tas samazina glikēmiju, samazinot taukaudu, skeleta muskuļu un aknu insulīnrezistenci.
The antihyperglycaemic activity of rosiglitazone has been demonstrated in a number of animal models of type 2 diabetes.
Rosiglitazona hipoglikemizējošā aktivitāte pierādīta daudzos 2. tipa cukura diabēta dzīvnieku modeļos.
In addition, rosiglitazone preserved ß-cell function as shown by increased pancreatic islet mass and insulin content and prevented the development of overt hyperglycaemia in animal models of type 2 diabetes.
Bez tam 2. tipa cukura diabēta dzīvnieku modeļos pierādīts, ka rosiglitazons saglabā beta šūnu funkciju, par ko liecina aizkuņģa dziedzera saliņu masas un insulīna daudzuma palielināšanās, un aizkavē manifestās hiperglikēmijas attīstīšanos.
Rosiglitazone did not stimulate pancreatic insulin secretion or induce hypoglycaemia in rats and mice.
Žurkām un pelēm rosiglitazons nestimulēja aizkuņģa dziedzera insulīna sekrēciju un neizraisīja hipoglikēmiju.
The major metabolite (a para-hydroxy-sulphate) with high affinity to the soluble human PPARγ, exhibited relatively high potency in a glucose tolerance assay in obese mice.
Galvenais metabolīts (parahidroksisulfāts) ar izteiktu afinitāti pret šķīstošo cilvēka PPARγ uzrādīja relatīvi augstu aktivitāti glikozes tolerances testā adipozām pelēm.
The clinical relevance of this observation has not been fully elucidated.
Šī novērojuma klīniskā nozīme pilnīgi nav noskaidrota.
In clinical trials, the glucose lowering effects observed with rosiglitazone are gradual in onset with near maximal reductions in fasting plasma glucose (FPG) evident following approximately 8 weeks of therapy.
Klīniskos pētījumos novērotais rosiglitazona glikozes līmeni pazeminošais efekts iestājās pakāpeniski, maksimālā glikozes līmeņa pazemināšanās plazmā tukšā dūšā (FPG- fasting plasma glucose) notiek aptuveni pēc 8 terapijas nedēļām.
The improved glycaemic control is associated with reductions in both fasting and post- prandial glucose.
Glikēmijas kontroles uzlabošanās ir saistīta ar glikozes līmeņa pazemināšanos gan tukšā dūšā, gan pēc ēšanas.
12 Rosiglitazone was associated with increases in weight.
12 Rosiglitazona lietošana bija saistīta ar ķermeņa masas palielināšanos.
In mechanistic studies, the weight increase was predominantly shown to be due to increased subcutaneous fat with decreased visceral and intra-hepatic fat.
Preparāta darbības mehānisma pētījumos tika konstatēts, ka ķermeņa masas palielināšanos galvenokārt rada zemādas tauku daudzuma pieaugums ar viscerālo un intrahepatisko tauku daudzuma samazināšanos.
Consistent with the mechanism of action, rosiglitazone reduced insulin resistance and improved pancreatic ß-cell function.
Saskaņā ar darbības mehānismu, rosiglitazons samazināja insulīnrezistenci un uzlaboja aizkuņģa dziedzera β šūnu funkciju.
Improved glycaemic control was also associated with significant decreases in free fatty acids.
Uzlabotā glikēmijas kontrole bija saistīta arī ar ievērojamu brīvo taukskābju daudzuma samazināšanos.
As a consequence of different but complementary mechanisms of action, dual oral therapy of rosiglitazone with a sulphonylurea or metformin resulted in additive effects on glycaemic control in type 2 diabetic patients.
Sakarā ar dažādajiem, bet savstarpēji papildinošajiem darbības mehānismiem rosiglitazonu divkārša perorāla terapija ar sulfonilurīnvielu vai metformīnu radīja papildinošu efektu uz glikozes līmeņa kontroli 2. tipa cukura diabēta slimniekiem.
In studies with a maximal duration of three years, rosiglitazone given once or twice daily produced a sustained improvement in glycaemic control (FPG and HbA1c).
Pētījumos, kuru maksimālais ilgums bija 3 gadi, rosiglitazonu dodot vienreiz vai divreiz dienā, divkāršā perorālā terapijā kombinācijā ar metformīnu, novēroja ilgstošu glikēmijas kontroles uzlabošanos (FPG un HbA1c).
A more pronounced glucose-lowering effect was observed in obese patients.
Izteiktāka glikozes līmeni pazeminošā ietekme novērota adipoziem pacientiem.
An outcome study has not been completed with rosiglitazone, therefore the long-term benefits associated with improved glycaemic control have not been demonstrated.
Rezultējošs pētījums ar rosiglitazonu nav veikts, tāpēc ilgtermiņa ieguvums, kas saistīts ar uzlaboto glikēmijas kontroli, nav pierādīts.
At 18 months, in an ongoing long term comparator study, rosiglitazone in dual oral therapy with metformin or a sulphonylurea was non-inferior to the combination of sulphonylurea plus metformin for lowering HbA1c.
18 mēnešu laikā pašlaik notiekošā ilgstošā salīdzinošā pētījumā, lietojot rosiglitazonu divkāršā perorālā terapijā ar metformīnu vai sulfonilurīnvielu, tas neatpalika no sulfonilurīnvielas plus metformīna kombinācijas, pazeminot HbA1c līmeni.
There are no studies completed assessing long-term cardiovascular outcome in patients receiving rosiglitazone.
Nav pētījumu, kas pilnībā novērtētu ilglaicīgu kardiovaskulāru iznākumu pacientiem, kuri saņēma rosiglitazonu.
Glimepiride Glimepiride is an orally active hypoglycaemic substance belonging to the sulphonylurea group.
Glimepirīds Glimepirīds ir perorāli lietojama aktīva viela ar hipoglikemizējošu darbību, kas pieder sulfonilurīnvielas grupai.
It may be used in non-insulin dependent diabetes mellitus.
To var lietot insulīnneatkarīga cukura diabēta gadījumā.
Glimepiride acts mainly by stimulating the release of insulin from the beta cells of the pancreas.
Glimepirīds galvenokārt darbojas, stimulējot insulīna atbrīvošanos no aizkuņģa dziedzera beta šūnām.
As with other sulphonylureas, this effect is based on an improvement in responsiveness of pancreatic beta cells to the physiological glucose stimulus.
Tāpat kā citiem sulfonilurīnvielas preparātiem, šī darbība balstās uz aizkuņģa dziedzera beta šūnu reaktivitātes uzlabošanu pret fizioloģisko glikozes stimulāciju.
In addition, glimepiride seems to have pronounced extrapancreatic effects, also postulated for other sulphonylureas.
Turklāt šķiet, ka glimepirīdam piemīt izteikti ekstrapankreatiski efekti, kas tiek piedēvēti arī citiem sulfonilurīnvielas preparātiem.
Sulphonylureas regulate insulin secretion by closing the ATP-dependent potassium channels in the beta cell membrane.
Sulfonilurīnviela regulē insulīna sekrēciju, slēdzot ATF atkarīgos kālija kanālus beta šūnas membrānā.
Closure of the potassium channels leads to depolarisation of the beta cell and results by opening of the calcium channels – to an increased influx of calcium into the cell.
Kālija kanālu slēgšanās izraisa beta šūnas depolarizāciju, kā rezultātā atveras kalcija kanāli – pastiprinās kalcija ieplūšana šūnā.
This leads to a release of insulin by exocytosis.
Tas izraisa insulīna atbrīvošanos eksocitozes ceļā.
Glimepiride binds with a high exchange rate to a beta cell membrane protein which is associated with the ATP-sensitive potassium channel but which differs from the usual sulphonylurea binding site.
Glimepirīds augstā pakāpē saistās ar beta šūnu membrānas proteīniem, kas ir saistīti ar ATF jutīgajiem kālija kanāliem, bet kas atšķiras no sulfonilurīnvielas parastās saistīšanas vietas.
Extrapancreatic effects include an improvement in insulin sensitivity of peripheral tissue and a reduction in hepatic uptake of insulin.
Pie ekstrapankreatiskajiem efektiem pieder uzlabota perifēro audu jutība pret insulīnu un samazināta insulīna uzņemšana aknās.
Glimepiride very rapidly increases the number of active glucose transport molecules in the plasma membranes of muscle and fat cells, resulting in stimulation of glucose uptake.
Glimepirīds ļoti ātri palielina aktīvo glikozes transporta molekulu skaitu muskuļu un tauku šūnu plazmatiskajās membrānās, kā rezultātā tiek stimulēta glikozes uzņemšana.
Glimepiride increases the activity of glycosyl-phosphatidylinositol-specific phospholipase C, which may be associated with drug-induced lipogenesis and glycogenesis in isolated fat and muscle cells.
Glimepirīds paaugstina glikozil- fosfatidilinozitola specifiskās fosfolipāzes C aktivitāti, kas var būt saistīts ar zāļu inducēto lipoģenēzi un glikoģenēzi izolētās tauku un muskuļu šūnās.
Glimepiride inhibits the hepatic glucose production by increasing the intracellular concentration of fructose-2,6 bisphosphate, which in turn inhibits gluconeogenesis.
Glimepirīds kavē glikozes producēšanu aknās, palielinot fruktozes- 2, 6- bisfosfāta intracelulāro koncentrāciju, kas savukārt inhibē glikoneoģenēzi.
The minimum effective oral dose is approximately 0.6 mg.
Minimālā efektīvā perorālā deva ir apmēram 0, 6 mg.
The effect of glimepiride is dose- dependent and reproducible.
Glimepirīda iedarbība ir atkarīga no devas un atjaunojama.
The physiological response to acute physical exercise, a reduction in insulin secretion, is maintained during treatment with glimepiride.
Fizioloģiskā reakcija uz akūtu fizisku slodzi, insulīna sekrēcijas samazināšanās saglabājas glimepirīda terapijas laikā.
There was no significant difference in the effect regardless of whether the drug was taken 30 minutes before or immediately before a meal.
Tas, vai zāles tika lietotas 30 minūtes pirms vai tieši pirms ēdienreizes, neradīja būtisku atšķirību zāļu iedarbībā.
In diabetic patients, good metabolic control over 24 hours can be achieved with a single daily dose.
Diabēta slimniekiem labu vielmaiņas kontroli 24 stundu laikā var panākt, lietojot vienu devu dienā.
Although the hydroxy metabolite of glimepiride caused a small but significant reduction in serum glucose, it accounts for only a minor part of the total drug effect.
Kaut gan glimepirīda hidroksi- metabolīts izraisīja nelielu, taču nozīmīgu glikozes līmeņa pazemināšanos serumā, tā tiek uzskaitīta tikai par niecīgu daļu no kopējās zāļu iedarbības.
Single oral doses of glimepiride in 14 healthy adult subjects had no clinically significant effect on the steady-state pharmacokinetics of rosiglitazone.
Vienreizējas perorālas glimepirīda devas 14 veseliem pieaugušiem cilvēkiem neradīja klīniski nozīmīgu ietekmi uz rosiglitazona farmakokinētiku stabilizētā stāvoklī.
No clinically significant reductions in glimepiride AUC and Cmax were observed after repeat doses of rosiglitazone for eight days in healthy adult subjects.
Netika novērota glimepirīda AUC un Cmax klīniski nozīmīga samazināšanās pēc atkārotām rosiglitazona devām, ko 8 dienas deva veseliem pieaugušiem cilvēkiem.
In a bioequivalence study under fasted conditions, the AUC and Cmax of rosiglitazone and the AUC of glimepiride following a single dose of a 4 mg/ 4 mg combination tablet were bioequivalent to concomitant administration of rosiglitazone 4 mg and glimepiride 4 mg.
Bioekvivalences pētījumā, lietojot zāles tukšā dūšā, rosiglitazona AUC un Cmax un glimepirīda AUC pēc 4 mg/ 4 mg kombinācijas tabletes vienreizējas devas bija bioekvivalenti vienlaikus lietotam 4 mg rosiglitazona un 4 mg glimepirīda.
In the fed state, the rate and extent of absorption of the rosiglitazone-glimepiride 4 mg/ 4 mg combination were equivalent to concomitant administration of 4 mg rosiglitazone and 4 mg glimepiride.
Pēc ēšanās cilvēkiem rosiglitazona- glimepirīda 4 mg/ 4 mg kombinācijas uzsūkšanās ātrums un apjoms bija ekvivalenti vienlaikus lietotam 4 mg rosiglitazona un 4 mg glimepirīda.
Administration of the 4 mg/ 4 mg combination with food led to an increase in glimepiride exposure compared to that observed on administration in the fasted state.
4 mg/ 4 mg kombinācijas lietošana kopā ar uzturu izraisīja glimepirīda iedarbības pastiprināšanos salīdzinājumā ar to, kas tika novērota tukšā dūšā.
Glimepiride AUC0-t, AUC0-inf and Cmax were increased by 30%, 19% and 55% respectively, on average.
Glimepirīda AUC0- t, AUC0- inf un Cmax caurmērā palielinājās attiecīgi par 30%, 19% un 55%.
For rosiglitazone, Cmax values were decreased by approximately 32% with food.
Rosiglitazonam Cmax vērtības samazinājās apmēram par 32%, lietojot kopā ar uzturu.
The AUC and Cmax of glimepiride increased in a dose-proportional manner following administration of rosiglitazone-glimepiride 4 mg/ 1 mg, 4 mg/ 2 mg, and 4 mg/ 4 mg.
Glimepirīda AUC un Cmax palielinājās devai proporcionālā veidā pēc rosiglitazona- glimepirīda 4 mg/ 1 mg, 4 mg/ 2 mg un 4 mg/ 4 mg lietošanas.
The following statements reflect the pharmacokinetic properties of the individual components of AVAGLIM.
Turpmākie apgalvojumi atspoguļo AVAGLIM atsevišķo sastāvdaļu farmakokinētiskās īpašības.
Rosiglitazone Absorption Absolute bioavailability of rosiglitazone following both a 4 and an 8 mg oral dose is approximately 99%.
Rosiglitazons Uzsūkšanās Rosiglitazona absolūtā biopieejamība pēc 4 vai 8 mg perorālas devas ir aptuveni 99%.
Rosiglitazone plasma concentrations peak at around 1 h after dosing.
Maksimālā rosiglitazona koncentrācija plazmā tiek sasniegta apmēram 1 stundu pēc devas ieņemšanas.
Plasma concentrations are approximately dose proportional over the therapeutic dose range.
Terapeitisko devu robežās koncentrācija plazmā ir aptuveni proporcionāla devai.
Administration of rosiglitazone with food resulted in no change in overall exposure (AUC), although a small decrease in Cmax (approximately 20-28%) and a delay in tmax (approximately 1.75 h) were observed compared to dosing in the fasted state.
Rosiglitazona lietošana kopā ar ēdienu nemainīja kopējo medikamenta iedarbību (AUC), lai gan, salīdzinot ar medikamenta lietošanu tukšā dūšā, tika novērota neliela Cmax samazināšanās (apmēram par 20- 28%) un tmax aizkavēšanās (apmēram 1, 75 stundas).
These small changes are not clinically significant and, therefore, it is not necessary to administer rosiglitazone at any particular time in relation to meals.
Šīs nelielās izmaiņas nav klīniski nozīmīgas, tāpēc rosiglitazonu nav nepieciešams ordinēt kādā īpašā laikā attiecībā pret ēdienreizēm.
The absorption of rosiglitazone is not affected by increases in gastric pH.
Rosiglitazona uzsūkšanos neietekmē kuņģa pH paaugstināšanās.
Distribution The volume of distribution of rosiglitazone is approximately 14 l in healthy volunteers.
Izplatīšanās Rosiglitazona izplatīšanās tilpums veseliem brīvprātīgajiem ir aptuveni 14 l.
Plasma protein binding of rosiglitazone is high (approximately 99.8%) and is not influenced by concentration or age.
Rosiglitazona saistība ar plazmas olbaltumvielām ir augsta (aptuveni 99, 8%), un to neietekmē koncentrācija vai vecums.
The protein binding of the major metabolite (a para-hydroxy-sulphate) is very high (> 99.99%).
Galvenā metabolīta (parahidroksisulfāta) saistīšanās ar olbaltumvielām ir ļoti augsta (> 99, 99%).
Metabolism Metabolism of rosiglitazone is extensive with no parent compound being excreted unchanged.
Metabolisms Rosiglitazona metabolisms ir plašs, nepārveidotā formā medikaments neizdalās.
The major routes of metabolism are N-demethylation and hydroxylation, followed by conjugation with sulphate and glucuronic acid.
Galvenie metabolisma ceļi ir N - demetilēšana un hidroksilēšana, kam seko konjugēšana ar sulfātu un glikuronskābi.
The contribution of the major metabolite (a para-hydroxy-sulphate) to the overall antihyperglycaemic activity of rosiglitazone has not been fully elucidated in man and it cannot be ruled out that the metabolite may contribute to the activity.
Nav pilnībā noskaidrots, vai galvenajam metabolītam (parahidroksisulfātam) ir nozīme rosiglitazona kopējā antihiperglikēmiskajā aktivitātē cilvēka organismā, un nav iespējams izslēgt metabolīta ietekmi.
However, this raises no safety concern regarding target or special populations as hepatic impairment is contraindicated and the phase III clinical studies included a considerable number of elderly patients and patients with mild to moderate renal impairment.
Tomēr tas nerada šaubas par preparāta drošību attiecībā uz mērķgrupu vai īpašām pacientu grupām, jo aknu darbības traucējumi ir kontrindikācija medikamenta lietošanai, un III fāzes klīniskos pētījumos bija iekļauts ievērojams skaits vecāka gadagājuma pacientu un pacienti ar viegliem vai vidēji izteiktiem nieru darbības traucējumiem.
In vitro studies demonstrate that rosiglitazone is predominantly metabolised by CYP2C8, with a minor contribution by CYP2C9.
Pētījumi in vitro liecina, ka rosiglitazonu metabolizē galvenokārt CYP2C8 un tikai nelielā mērā CYP2C9.
14 Since there is no significant in vitro inhibition of CYP1A2, 2A6, 2C19, 2D6, 2E1, 3A or 4A with rosiglitazone, there is a low probability of significant metabolism-based interactions with substances metabolised by these P450 enzymes.
14 enzīmi.
Rosiglitazone showed moderate inhibition of CYP2C8 (IC50 18 µM) and low inhibition of CYP2C9 (IC50 50 µM) in vitro (see section 4.5).
Rosiglitazons in vitro mēreni inhibē CYP2C8 (IC50 18 μM) un nedaudz inhibē CYP2C9 (IC50 50 μM) (skatīt apakšpunktu 4. 5).
An in vivo interaction study with warfarin indicated that rosiglitazone does not interact with CYP2C9 substrates in vivo.
In vivo mijiedarbības pētījums ar varfarīnu liecināja, ka in vivo nenotiek rosiglitazona mijiedarbība ar CYP2C9 substrātiem.
Elimination Total plasma clearance of rosiglitazone is around 3 l/ h and the terminal elimination half-life of rosiglitazone is approximately 3-4 h.
Eliminācija Rosiglitazona kopējais plazmas klīrenss ir apmēram 3 l/ stundā, un rosiglitazona terminālais eliminācijas pusperiods ir aptuveni 3 - 4 stundas.
There is no evidence for unexpected accumulation of rosiglitazone after once or twice daily dosing.
Nav novērota rosiglitazona negaidīta kumulācija, lietojot to vienreiz vai divreiz dienā.
The major route of excretion is the urine with approximately two-thirds of the dose being eliminated by this route, whereas faecal elimination accounts for approximately 25% of dose.
Ekskrēcija notiek galvenokārt ar urīnu, šādi izdalās apmēram 2/ 3 devas, bet ar izkārnījumiem izdalās aptuveni 25% devas.
No intact active substance is excreted in urine or faeces.
Ar urīnu vai izkārnījumiem neizmainīta aktīvā viela netiek izdalīta.
The terminal half-life for radioactivity was about 130 h indicating that elimination of metabolites is very slow.
Terminālais radioaktivitātes eliminācijas pusperiods ir gandrīz 130 stundas, tas norāda, ka metabolītu eliminācija ir ļoti lēna.
Accumulation of the metabolites in plasma is expected upon repeated dosing, especially that of the major metabolite (a para-hydroxy-sulphate) for which an 8-fold accumulation is anticipated.
Pēc atkārtotām devām iespējama metabolītu kumulācija plazmā, sevišķi galvenajam metabolītam (parahidroksisulfātam), kam ir paredzama 8- kārtīga kumulācija.
Glimepiride Absorption After oral administration, glimepiride is completely (100%) absorbed from the gastrointestinal tract.
Glimepirīds Uzsūkšanās Pēc perorālas lietošanas glimepirīds pilnībā (100%) uzsūcas no gastrointestinālā trakta.
Studies with single oral doses in normal subjects and with multiple oral doses in patients with type 2 diabetes mellitus have shown significant absorption of glimepiride within 1 h after administration and Cmax at approximately 2.5 h.
Pētījumos ar vienreizējām perorālām devām veseliem cilvēkiem un ar vairākkārtējām perorālām devām pacientiem ar 2. tipa cukura diabētu tika konstatēta glimepirīda izteikta absorbcija 1 stundas laikā pēc lietošanas un Cmax apmēram pēc 2, 5 stundām.
There is a linear relationship between dose and both Cmax and AUC.
Pastāv lineāra saistība starp Cmax un AUC.
Distribution After intravenous dosing in normal subjects, the volume of distribution was 8.8 l (113 ml/ kg), and the total body clearance was 47.8 ml/ min.
Izplatīšanās Pēc intravenozas ievadīšanas veseliem cilvēkiem izplatīšanās tilpums bija 8, 8 l (113 ml/ kg), un kopējais organisma klīrenss bija 47, 8 ml/ min.
Protein binding was greater than 99.5%.
Saistīšanās ar proteīniem bija lielāka nekā 99, 5%.
Metabolism Glimepiride is completely metabolised by oxidative biotransformation after either an intravenous or oral dose.
Metabolisms Glimepirīds pēc intravenozas vai perorālas ievadīšanas pilnībā metabolizējas oksidatīvās biotransformācijas ceļā.
The major metabolites are the cyclohexyl hydroxy methyl derivative (M1) and the carboxyl derivative (M2).
Galvenie metabolīti ir cikloheksilhidroksimetil- atvasinājums (M1) un karboksil- atvasinājums (M2).
CYP2C9 has been shown to be involved in the biotransformation of glimepiride to M1.
Ir konstatēts, ka CYP2C9 ir iesaistīts glimepirīda biotransformācijā par M1.
M1 is further metabolised to M2 by one or several cytosolic enzymes.
Pēc tam M1 viena vai vairāku citosolisko enzīmu ietekmē metabolizējas par M2.
The clinical significance of the glucose-lowering effect of M1 is unclear.
M1, bet ne M2 piemīt 1/ 3 no farmakoloģiskās aktivitātes, salīdzinot ar sākotnējo savienojumu dzīvnieku modeļos M1 hipoglikemizējošās darbības klīniskais nozīmīgums nav skaidrs.
Elimination The elimination half-life of glimepiride is approximately 5 to 8 h.
Eliminācija Glimepirīda eliminācijas pusperiods ir apmēram 5 – 8 stundas.
When 14C-glimepiride was given orally, approximately 60% of the total radioactivity was recovered in the urine in seven days and M1 (predominant) and M2 accounted for 80 to 90% of that recovered in the urine.
Perorāli ieņemot 14C- glimepirīdu, apmēram 60% no kopējās radioaktivitātes tika konstatēti urīnā pēc 7 dienām, un M1 (galvenokārt) un M2 sastādīja 80 – 90% no tā, kas bija nokļuvis urīnā.
Approximately 40% of the total radioactivity was recovered in faeces and M1 and M2 (predominant) accounted for about 70% of that recovered in faeces.
Apmēram 40% no kopējās radioaktivitātes tika konstatēti fēcēs, un M1 un M2 (galvenokārt) sastādīja apmēram 70% no tā, kas bija nokļuvis fēcēs.
No parent drug was recovered from urine or faeces.
Sākotnējās zāles netika konstatētas urīnā vai fēcēs.
After intravenous dosing in patients, no significant biliary excretion of glimepiride or its M1 metabolite was observed.
Pēc intravenozas ievadīšanas pacientiem netika novērota glimepirīda vai tā M1 metabolīta nozīmīga biliārā ekskrēcija.
Special populations Gender:
Īpašas pacientu grupas:
In the pooled population pharmacokinetic analysis, there were no marked differences in the pharmacokinetics of rosiglitazone or glimepiride between males and females.
Dzimums: kopējā populācijas farmakokinētiskajā analīzē nebija ievērojamas rosiglitazona vai glimepirīda farmakokinētikas atšķirības starp vīriešiem un sievietēm.
In the pooled population pharmacokinetic analysis, age was not found to influence the pharmacokinetics of rosiglitazone or glimepiride to any significant extent.
Vecāka gadagājuma cilvēki: kopējā populācijas farmakokinētiskajā analīzē netika konstatēts, ka vecums būtiski ietekmētu rosiglitazona vai glimepirīda farmakokinētiku.
Following rosiglitazone treatment in cirrhotic patients with moderate (Child- Pugh B) hepatic impairment, unbound Cmax and AUC were 2- and 3-fold higher than in normal subjects.
Pēc rosiglitazona terapijas aknu cirozes slimniekiem ar mērenu (Child - Pugh B) aknu mazspēju nesaistītā Cmax un AUC bija 2 un 3 reizes lielāki nekā pacientiem bez aknu patoloģijas.
The inter-subject variability was large, with a 7-fold difference in unbound AUC between patients.
Variabilitāte starp pacientiem bija augsta, nesaistītā AUC lielums atsevišķiem pacientiem atšķīrās 7 reizes.
No adequate pharmacokinetic studies of glimepiride have been conducted in subjects with functional hepatic impairment.
Nav veikti atbilstoši glimepirīda farmakokinētikas pētījumi cilvēkiem ar aknu funkciju traucējumiem.
Therefore AVAGLIM should not be used in patients with hepatic impairment (see section 4.3)
Tādēļ AVAGLIM nedrīkst lietot pacienti ar aknu darbības traucējumiem (skatīt apakšpunktu 4. 3).
There are no clinically significant differences in the pharmacokinetics of rosiglitazone in patients with renal impairment or end stage renal disease on chronic dialysis.
15 Nieru mazspēja: pacientiem ar nieru mazspēju vai nieru slimību beigu stadijā ar pastāvīgu dialīzi nav klīniski nozīmīgu rosiglitazona farmakokinētikas atšķirību.
There are no data from the use of glimepiride in patients on renal dialysis (see section 4.3).
Nav datu par glimepirīda lietošanu pacientiem, kuri saņem dialīzi (skatīt apakšpunktu 4. 3).
A multiple-dose titration study with glimepiride conducted in 16 patients with type 2 diabetes mellitus with renal impairment using doses ranging from 1 to 8 mg daily for three months showed that all patients with a creatinine clearance less than 22 ml/ min had adequate control of their glucose levels with a dosage regimen of only 1 mg daily (see section 4.2 and 4.4).
Vairākkārtēju devu titrēšanas pētījumā ar glimepirīdu tika veikts 16 pacientiem ar 2. tipa cukura diabētu un nieru darbības traucējumiem, izmantojot devas diapazonā no 1 līdz 8 mg dienā trīs mēnešus tika konstatēts, ka visiem pacientiem ar kreatinīna klīrensu, kas mazāks par 22 ml/ min, bija adekvāta glikozes līmeņa kontrole, lietojot devu tikai 1 mg dienā (skatīt apakšpunktu 4. 2 un 4. 4).
No animal studies have been conducted with the combined products in AVAGLIM.
Ar kombinēto preparātu AVAGLIM nav veikti pētījumi ar dzīvniekiem.
The following data are findings in studies performed with rosiglitazone or glimepiride individually.
Sekojošie dati ir konstatēti pētījumos, kas tika veikti atsevišķi ar rosiglitazonu vai glimepirīdu.
An increase in plasma volume accompanied by decrease in red cell parameters and increase in heart weight.
Rosiglitazons Nevēlamie efekti ar iespējamu klīnisku nozīmi, ko novēroja pētījumos ar dzīvniekiem, bija sekojoši: plazmas tilpuma palielināšanās ar sarkano asins šūnu skaita samazināšanos un sirds masas palielināšanās.
Increases in liver weight, plasma ALT (dog only) and fat tissue were also observed.
Tika novērota arī aknu masas palielināšanās, ALAT aktivitātes palielināšanās plazmā (tikai suņiem), taukaudu masas palielināšanās.
Similar effects have been seen with other thiazolidinediones.
Līdzīgi efekti jau agrāk tika novēroti ar citiem tiazolidīndioniem.
In reproductive toxicity studies, administration of rosiglitazone to rats during mid-late gestation was associated with foetal death and retarded foetal development.
Reproduktīvās toksicitātes pētījumos konstatēts, ka rosiglitazona ievadīšana žurkām vidējā/ vēlīnā gestācijas periodā bija saistīta ar augļa nāvi un aizkavētu augļa attīstību.
In addition, rosiglitazone inhibited ovarian oestradiol and progesterone synthesis and lowered plasma levels of these hormones resulting in effects on oestrus/ menstrual cycles and fertility (see section 4.4).
Bez tam rosiglitazons nomāca estradiola un progesterona sintēzi olnīcās un pazemināja šo hormonu līmeni plazmā, ietekmējot meklēšanās/ menstruālo ciklu un fertilitāti (skatīt apakšpunktu 4. 4).
In an animal model for familial adenomatous polyposis (FAP), treatment with rosiglitazone at 200 times the pharmacologically active dose increased tumour multiplicity in the colon.
Ģimenes adenomatozās polipozes izpētes dzīvnieku modelī rosiglitazona ievadīšana devā, kas 200 reizes pārsniedza farmakoloģiski aktīvo devu, palielināja audzēju skaitu resnajā zarnā.
The relevance of this finding is unknown.
Šīs atrades nozīme nav zināma.
However, rosiglitazone promoted differentiation and reversal of mutagenic changes in human colon cancer cells in vitro.
Tomēr rosiglitazons sekmēja diferenciāciju un mutagēno pārmaiņu atgriezeniskumu cilvēka resnās zarnas šūnās in vitro.
In addition, rosiglitazone was not genotoxic in a battery of in vivo and in vitro genotoxicity studies and there was no evidence of colon tumours in lifetime studies of rosiglitazone in two rodent species.
Bez tam rosiglitazons nebija genotoksisks in vivo un in vitro genotoksicitātes pētījumos, un pētījumos ar 2 sugu grauzējiem visā to dzīves garumā nebija resnās zarnas audzēju pazīmju.
Glimepiride Preclinical effects were observed only at exposures considered sufficiently in excess of the maximum human exposure indicating little relevance to clinical use or were caused by the pharmacodynamic effect (hypoglycaemia) of the substance.
Glimepirīds Preklīniskie efekti tika novēroti tikai devām kas, kā tika uzskatīts, pietiekami pārsniedza maksimālo devu cilvēkiem, kas liecināja par niecīgu nozīmi attiecībā uz klīnisko lietošanu vai arī radās sakarā ar vielas farmakodinamisko ietekmi (hipoglikēmija).
This was based on conventional studies of safety pharmacology, repeated dose toxicity, genotoxicity, carcinogenicity, and fertility.
Tas pamatojās uz drošības farmakoloģijas, atkārtotu devu toksicitātes, genotoksicitātes, kancerogenitātes un fertilitātes standarta pētījumiem.
Studies on embryofoetal development and pre-and postnatal development revealed eye malformations, skeletal anomalies, abortions, and an increased foetal death rate.
Embriofetālās attīstības, pre - un postnatālās attīstības pētījumos tika atklātas iedzimtas acu patoloģijas, kaulu anomālijas, aborti un pastiprināts augļa bojāejas biežums.
Reproduction toxicology findings may be related to the pharmacodynamic action of glimepiride.
Reprodukcijas toksicitātes pētījumu atrade var būt saistīta ar glimepirīda farmakodinamisko darbību.
High doses given to mother rats cause hypoglycaemia in suckling young rats (see section 4.6).
Lielas devas, kas tika dotas žurku mātītēm, izraisa hipoglikēmiju zīdāmajiem žurku mazuļiem (skatīt apakšpunktu 4. 6).
4/ 4 Tablet core:
4/ 4 Tabletes kodols:
Sodium starch glycolate Type A Hypromellose (E464) Microcrystalline cellulose (E460) Lactose monohydrate Magnesium stearate.
Nātrija cietes glikolāts, A tips Hipromeloze (E464) Mikrokristāliskā celuloze (E460) Laktozes monohidrāts Magnija stearāts.
16 Film coat:
16 Tabletes apvalks:
Hypromellose (E464) Titanium dioxide (E171) Macrogol 400 Iron oxide black (E172) Iron oxide red (E172).
Hipromeloze (E464) Titāna dioksīds (E171) Makrogols 400 Melnais dzelzs oksīds (E172) Sarkanais dzelzs oksīds (E172).
Opaque blisters (PVC/ PVDC/ aluminium).
Necaurspīdīgi blisteri (PVH/ PVDH/ alumīnijs).
Packs of 14, 28, 56, 84 or 112 tablets.
Iepakojumi pa 14, 28, 56, 84 vai 112 tabletēm.
27 June 2006
2006. gada 27. jūnijs
Detailed information on this medicinal product is available on the website of the European Medicines Agency (EMEA) http: / /www. emea. europa. eu/
Sīkāka informācija par šīm zālēm ir pieejama Eiropas zāļu aģentūras (EMEA) mājas lapā http: // www. emea. europa. eu
AVAGLIM 8 mg/ 4 mg film-coated tablets.
AVAGLIM 8 mg/ 4 mg apvalkotās tabletes.
Each tablet contains rosiglitazone maleate corresponding to 8 mg rosiglitazone and 4 mg glimepiride.
Katra tablete satur rosiglitazona maleātu, kas atbilst 8 mg rosiglitazona (rosiglitazone), un 4 mg glimepirīda (glimepiride).
- contains lactose (approximately 235 mg)
- satur laktozi (apmēram 235 mg)
Red, biconvex, rounded triangular tablet with “ gsk” debossed on one side and “ 8/ 4” on the other side
Sarkana, abpusēji izliekta, noapaļota trīsstūrveida tablete ar simbolu “ gsk ” vienā pusē un “ 8/ 4 ” otrā.
The dose of the rosiglitazone component can be increased after 8 weeks if required.
18 Ja nepieciešams, pēc 8 nedēļām rosiglitazona komponenta devu var palielināt.
An increase in the rosiglitazone component to 8 mg/ day should be undertaken
Rosiglitazona komponenta palielināšana līdz 8 mg dienā jāveic piesardzīgi, pēc klīniskā stāvokļa novērtēšanas, lai izvērtētu ar šķidruma aizturi saistītu blakusparādību attīstības risku pacientam (skatīt apakšpunktus 4. 4 un 4. 8).
18 cautiously following appropriate clinical evaluation to assess the patient’ s risk of developing adverse reactions relating to fluid retention (see 4.4 and 4.8).
Ja rodas hipoglikēmijas simptomi, pacientam jāatgriežas pie vienlaicīgās terapijas un atbilstoši jāpielāgo glimepirīda deva.
If hypoglycaemic symptoms occur, the patient should revert to concomitant therapy and adjust the glimepiride dose as appropriate.
Vecāka gadagājuma pacienti Iespējamās pavājinātās nieru darbības dēļ AVAGLIM terapijas uzsākšana un uzturēšana vecāka gadagājuma pacientiem jāveic stingrā mediķu uzraudzībā sakarā ar pastiprināto jutību pret hipoglikēmiju (skatīt apakšpunktu 4. 4).
Elderly Due to the potential for decreased renal function the initiation and maintenance of therapy with AVAGLIM in elderly patients should be under close medical supervision due to an increased susceptibility to hypoglycaemia (see section 4.4).
Pacienti ar nieru darbības traucējumiem Viegli vai mēreni nieru darbības traucējumi (kreatinīna klīrenss 30 – 80 ml/ min):
Patients with renal impairment Mild or moderate renal impairment (creatinine clearance 30 to 80 ml/ min): -Patients changing to AVAGLIM from sulphonylurea therapies other than glimepiride may be at an increased risk of hypoglycaemia (see section 4.4).
- Pacientiem, kuri pāriet uz AVAGLIM no sulfonilurīnvielas terapijas (izņemot glimepirīdu), var
19 Fluid retention and cardiac failure Thiazolidinediones can cause fluid retention which may exacerbate or precipitate signs or symptoms of congestive heart failure.
Stresa situācijās (piem., trauma, operācija, infekcijas) jāapsver iespēja pāriet uz insulīnu.
20 oedema if patients report disturbances in visual acuity and appropriate ophthalmologic referral should be considered.
20 saistība starp rosiglitazona lietošanu un makulāru tūsku, taču ārstējošajam ārstam jāpatur prātā makulāras tūskas attīstības iespējamība gadījumos, kad pacients ziņo par redzes asuma traucējumiem, un jāapsver atbilstoša oftalmoloģiska konsultācija.
21 Rosiglitazone In vitro studies demonstrate that rosiglitazone is predominantly metabolised by CYP2C8, with CYP2C9 as only a minor pathway.
21 Rosiglitazons In vitro pētījumos konstatēja, ka rosiglitazonu galvenokārt metabolizē CYP2C8, un tikai nelielu daļu - CYP2C9.
Results from an vivo interaction study reported in literature show that glimepiride AUC is increased approximately 2-fold by fluconazole, one of the most potent CYP2C9 inhibitors.
Literatūrā atrodamie in vivo mijiedarbības pētījumu rezultāti liecina, ka glimepirīda AUC apmēram 2 reizes palielina flukonazols, viens no spēcīgākajiem CYP2C9 inhibitoriem.
22 Weakening of the blood-glucose-lowering effect and, thus raised blood glucose levels may occur when one of the following drugs is taken, for example:
22 Hipoglikemizējošās darbības pavājināšanās un līdz ar to paaugstināts cukura līmenis asinīs var rasties, ja lieto kādas no sekojošām zālēm, piemēram:
23 AVAGLIM Data from double-blind studies confirm that the safety profile of concomitant rosiglitazone and glimepiride is similar to that of the combined adverse reaction profile for the two active substances.
23 Rosiglitazons
24 *The frequency category for the background incidence of this event, as taken from placebo group data from clinical trials, is'common '.
* Biežuma iedalījums šīs blakusparādības pamatsastopamībai, ko iegūst no placebo grupas datiem klīniskos pētījumos, ir 'bieži'.
1 Hypercholesterolaemia was reported in up to 5.3% of patients treated with rosiglitazone (monotherapy or dual oral therapy).
24 1 Par hiperholesterinēmiju ziņots līdz 5, 3% pacientu, kas ārstēti ar rosiglitazonu (monoterapijā vai divu perorālo zāļu terapijā).
Overall, these increases were generally mild to moderate and usually did not require discontinuation of treatment.
Kopumā šīs pārmaiņas parasti bija vieglas vai vidēji smagas pakāpes un tās neprasīja nepieciešama terapijas pārtraukšanu.
This risk was increased when rosiglitazone was added to established insulin and in patients receiving nitrates for known ischaemic heart disease.
Šis risks palielinājās, pievienojot rosiglitazonu insulīnam, un pacientiem, kas saņem nitrātus diagnosticētas sirds išēmiskas slimības dēļ.
25 Table 2.
25 2. tabula.
Very rare
reti
Rare cases of elevated liver enzymes and hepatocellular dysfunction have been reported. marketing experience.
Ziņots par retiem aknu enzīmu aktivitātes paaugstināšanās un hepatocelulāras disfunkcijas gadījumiem.
In very rare cases a fatal outcome has been reported.
Ļoti reti ziņots par letāliem gadījumiem.
Clinical trial data and post-marketing data Table 3 presents adverse reactions by system organ class and by frequency category based on experience with glimepiride and other sulphonylureas.
Klīnisko pētījumu dati un pēcreģitrācijas dati 3. tabula atspoguļo blakusparādības atbilstoši sistēmu orgānu grupu un biežuma iedalījumam, pamatojoties uz pieredzi par glimepirīdu un citiem sulfonilurīnvielas atvasinājumiem.
Frequencies are defined as: very common (≥ 1/ 10), common (≥ 1/ 100, < 1/ 10), uncommon (≥ 1/ 1,000, < 1/ 100), rare (≥ 1/ 10,000, < 1/ 1000) and very rare (< 1/ 10,000 including isolated reports).
Blakusparādību rašanās biežums definēts kā: ļoti bieži (≥ 1/ 10), bieži (≥ 1/ 100, < 1/ 10), retāk (≥ 1/ 1000, < 1/ 100), reti (≥ 1/ 10 000, < 1/ 1000) un ļoti reti (< 1/ 10 000, ieskaitot atsevišķus gadījumus).
26 Table 3.
26 3. tabula.
The frequency of glimepiride adverse reactions identified from clinical trial and post- marketing data
Glimepirīda blakusparādību rašanās biežums, kas noteikts no klīnisko pētījumu un pēcreģistrācijas datiem
Gastrointestinal disorders vomiting diarrhoea nausea abdominal distension abdominal pain abdominal discomfort
Kuņģa- zarnu trakta traucējumi Vemšana Caureja slikta dūša vēdera uzpūšanās sāpes vēderā nepatīkama sajūta vēderā
Cross-allergenicity with sulphonylureas, sulphonamides or related substances is possible.
7
8 Based on what is known of other sulphonylureas, hypoglycaemia may be prolonged.
Vieglas paaugstinātas jutības reakcijas var izvērsties par smagām reakcijām ar aizdusu, asinsspiediena pazemināšanos un dažreiz – šoku. 7 Pamatojoties uz to, kas ir zināms par citiem sulfonilurīnvielas preparātiem, hipoglikēmija var būt ilgstoša.
11 Hypersensitivity reactions of the skin may occuras itching, rash and urticaria.
11 Var rasties paaugstinātas jutības ādas reakcijas – nieze, izsitumi un nātrene.
Transient visual disturbances may occur especially on initiation of treatment, due to changes in blood glucose levels.
Var rasties pārejoši redzes traucējumi, sevišķi terapijas sākumā, sakarā ar glikozes līmeņa pārmaiņām asinīs.
27 4.9 Overdose
27 4. 9 Pārdozēšana
Rosiglitazone was associated with increases in weight.
Rosiglitazona lietošana bija saistīta ar ķermeņa masas palielināšanos.
28 Consistent with the mechanism of action, rosiglitazone reduced insulin resistance and improved pancreatic ß-cell function.
28 Saskaņā ar darbības mehānismu, rosiglitazons samazināja insulīnrezistenci un uzlaboja aizkuņģa dziedzera β šūnu funkciju.
29 5.2 Pharmacokinetic properties
29 5. 2 Farmakokinētiskās īpašības
Since there is no significant in vitro inhibition of CYP1A2, 2A6, 2C19, 2D6, 2E1, 3A or 4A with rosiglitazone, there is a low probability of significant metabolism-based interactions with substances
Tā kā rosiglitazons in vitro būtiski neinhibē CYP1A2, 2A6, 2C19, 2D6, 2E1, 3A vai 4A, ir maza iespēja, ka radīsies metabolisma izraisīta būtiska mijiedarbība ar vielām, kuras metabolizē šie P450
30 metabolised by these P450 enzymes.
30 enzīmi.
There are no clinically significant differences in the pharmacokinetics of rosiglitazone in patients with renal impairment or end stage renal disease on chronic dialysis.
31 Nieru mazspēja: pacientiem ar nieru mazspēju vai nieru slimību beigu stadijā ar pastāvīgu dialīzi nav klīniski nozīmīgu rosiglitazona farmakokinētikas atšķirību.
8/ 4 Tablet core:
8/ 4 Tabletes kodols:
32 Film coat:
32 Tabletes apvalks: