qanastek/EMEA-V3 huggingface dataset:
Those reported in at least 10% of patients with a hypersensitivity reaction are in bold text.
Simptomi, par kuriem ziņots vismaz 10% pacientu ar hipersensitivitātes reakciju, ir atzīmēti treknrakstā.
Skin Rash (usually maculopapular or urticarial)
Āda Izsitumi (parasti makulopapulāri vai urtikāri)
Gastrointestinal tract
Kuņģa - zarnu trakts
Nausea, vomiting, diarrhoea, abdominal pain, mouth ulceration
Slikta dūša, vemšana, caureja, sāpes vēderā, čūlu rašanās mutē
Respiratory tract
Respiratorais trakts
Dyspnoea, cough, sore throat, adult respiratory distress syndrome, respiratory failure
Apgrūtināta elpošana, klepus, kakla sāpes, pieaugušo respiratorā distresa sindroms, elpošanas mazspēja
Miscellaneous
Citi
Fever, lethargy, malaise, oedema, lymphadenopathy, hypotension, conjunctivitis, anaphylaxis
Drudzis, letarģija, vispārējs vājums, tūska, limfadenopātija, hipotensija, konjunktivīts, anafilakse
Neurological/ Psychiatry
Neiroloģija/ Psihiatrija
Headache, paraesthesia
Galvassāpes, parestēzijas
Haematological
Hematoloģija
Lymphopenia
Limfopēnija
Liver/ pancreas
Aknas/ aizkuņģa dziedzeris
Elevated liver function tests, hepatitis, hepatic failure
Paaugstināti aknu funkcionālo testu rādītāji, hepatīts, aknu mazspēja
Musculoskeletal
Skeleta- muskuļu sistēma
Myalgia, rarely myolysis, arthralgia, elevated creatine phosphokinase
Mialģija, retos gadījumos miolīze, artralģija, kreatinīna fosfokināzes līmeņa paaugstināšanās
Urology
Uroloģija
Elevated creatinine, renal failure
Kreatinīna līmeņa paaugstināšanās, nieru mazspēja
Some patients with hypersensitivity reactions were initially thought to have gastroenteritis, respiratory disease (pneumonia, bronchitis, pharyngitis) or a flu-like illness.
Dažiem pacientiem ar hipersensitivitātes reakcijām sākotnēji domāja par gastroenterītu, elpceļu saslimšanu (pneimoniju, bronhītu, faringītu) vai gripai līdzīgu slimību.
This delay in diagnosis of hypersensitivity has resulted in abacavir being continued or re-introduced, leading to more severe hypersensitivity reactions or death.
Šādas novēlotas hipersensitivitātes diagnozes rezultātā abakavira lietošana tika turpināta vai tas tika atkārtoti nozīmēts, novedot pie smagākas hipersensitivitātes reakcijas vai nāves.
Therefore, the diagnosis of hypersensitivity reaction should be carefully considered for patients presenting with symptoms of these diseases.
Tādēļ pacientiem ar šo slimību simptomātiku rūpīgi jāapsver hipersensitivitātes reakcijas diagnozes iespējamība.
Symptoms usually appeared within the first six weeks (median time to onset 11 days) of initiation of treatment with abacavir, although these reactions may occur at any time during therapy.
Simptomi parasti radās pirmajās sešās nedēļas pēc abakavira terapijas uzsākšanas (vidējais simptomu rašanās laiks ir 11 dienas), tomēr šīs reakcijas var rasties jebkurā terapijas posmā.
Close medical supervision is necessary during the first two months, with consultations every two weeks.
Pirmajos divos mēnešos ir nepieciešama cieša medicīniska uzraudzība, konsultējot pacientus reizi divās nedēļās.
Consequently, patients should be
Šķiet, ka intermitējoša terapija var palielināt sensitivizācijas risku un attiecīgi arī klīniski nozīmīgu hipersensitivitātes reakciju sastopamību.
9 advised of the importance of taking Kivexa regularly.
Tādēļ pacienti jāinformē par to, cik svarīgi ir lietot Kivexa regulāri.
Restarting abacavir following a hypersensitivity reaction results in a prompt return of symptoms within hours.
Abakavira lietošanas atsākšana pēc hipersensitivitātes reakcijas izraisa strauju simptomu atjaunošanos dažu stundu laikā.
This recurrence of the hypersensitivity reaction was usually more severe than on initial presentation, and may include life-threatening hypotension and death.
Hipersensitivitātes reakcijas simptomu atjaunošanās parasti bija smagāka nekā sākotnējie simptomi, un tā var ietvert dzīvībai bīstamu hipotensiju un nāvi.
Patients who develop this hypersensitivity reaction must discontinue Kivexa and must never be rechallenged with Kivexa, or any other medicinal product containing abacavir (Ziagen or Trizivir).
Pacientiem, kam attīstās hipersensitivitātes reakcija, Kivexa lietošana ir jāpārtrauc, un tie nekad nedrīkst atsākt lietot Kivexa vai kādu citu abakaviru saturošu medikamentu (Ziagen vai Trizivir).
To avoid a delay in diagnosis and minimise the risk of a life-threatening hypersensitivity reaction, abacavir must be permanently discontinued if hypersensitivity cannot be ruled out, even when other diagnoses are possible (respiratory diseases, flu-like illness, gastroenteritis or reactions to other medicinal products).
Lai izvairītos no novēlotas diagnosticēšanas un samazinātu dzīvībai bīstamo hipersensitivitātes reakciju iespēju, abakavira lietošana pilnībā jāpārtrauc, ja nav iespējams izslēgt hipersensitivitātes reakciju, pat tad, ja iespējamas citas diagnozes (elpceļu slimības, gripai līdzīga slimība, gastroenterīts vai reakcija uz citām zālēm).
Hypersensitivity reactions with rapid onset, including life-threatening reactions have occurred after restarting abacavir in patients who had only one of the key symptoms of hypersensitivity (skin rash, fever, gastrointestinal, respiratory or constitutional symptoms such as lethargy and malaise) prior to stopping abacavir.
9 bijis tikai viens no hipersensitivitātes pamatsimptomiem (izsitumi, drudzis, gastrointestinālie, respiratorie vai vispārējie simptomi, piemēram, letarģija un vispārējs vājums).
The most common isolated symptom of a hypersensitivity reaction was a skin rash.
Visbiežākais izolētais hipersensitivitātes simptoms bija izsitumi.
Moreover, on very rare occasions hypersensitivity reactions have been reported in patients who have restarted therapy and who had no preceding symptoms of a hypersensitivity reaction.
Bez tam ļoti retos gadījumos ir ziņots par hipersensitivitātes reakcijām pēc terapijas atsākšanas pacientiem, kam iepriekš nav bijis hipersensitivitātes reakcijas simptomu.
In both cases, if a decision is made to restart abacavir this must be done in a setting where medical assistance is readily available.
Abos gadījumos, ja izlemts atsākt abakavira terapiju, tas jāveic apstākļos, kur nekavējoties ir pieejama medicīniskā palīdzība.
Each patient must be warned about this hypersensitivity reaction to abacavir.
Katrs pacients ir jābrīdina par šo hipersensitivitātes reakciju pret abakaviru.
Many of the adverse reactions listed in the table below occur commonly (nausea, vomiting, diarrhoea, fever, lethargy, rash) in patients with abacavir hypersensitivity.
Daudzas no zemāk uzskaitītajām blaknēm bieži (slikta dūša, vemšana, caureja, drudzis, letarģija, izsitumi) rodas pacientiem ar abakavira hipersensitivitāti.
Therefore, patients with any of these symptoms should be carefully evaluated for the presence of this hypersensitivity reaction.
Tādēļ pacienti ar jebkuru no šiem simptomiem rūpīgi jāizvērtē attiecībā uz hipersensitivitātes reakcijas iespēju.
If Kivexa has been discontinued in patients due to experiencing any one of these symptoms and a decision is made to restart a medicinal product containing abacavir, this must be done in a setting where medical assistance is readily available (see section 4.4).
Ja Kivexa lietošana pacientiem ir pārtraukta, jo radies kāds no šiem simptomiem, un ir pieņemts lēmums atsākt abakaviru saturoša medikamenta lietošanu, tas jāveic apstākļos, kur ir pieejama medicīniskā palīdzība (skatīt apakšpunktu 4. 4).
Very rarely cases of erythema multiforme, Stevens- Johnson syndrome or toxic epidermal necrolysis have been reported where abacavir hypersensitivity could not be ruled out.
Ir ziņots par ļoti retiem erythema multiforme, Stīvensa - Džonsona sindroma vai toksiskas epidermālas nekrolīzes gadījumiem, kur nevar pilnībā izslēgt abakavira hipersensitivitāti.
In such cases medicinal products containing abacavir should be permanently discontinued.
Šādos gadījumos abakaviru saturošu medikamentu lietošana pilnībā jāizbeidz.
The adverse reactions considered at least possibly related to abacavir or lamivudine are listed by body system, organ class and absolute frequency.
To sastopamība tiek definēta kā: - ļoti bieži (> 1/ 10), bieži (> 1/ 100, < 1/ 10), retāk (> 1/ 1000, < 1/ 100), reti (> 1/ 10000, < 1/ 1000) ļoti reti (< 1/ 10000).
lymphatic systems
Orgānu sistēma
Uncommon:
Abakavirs
Neutropenia and
Lamivudīns
disorders
Asins un limfatiskās sistēmas traucējumi
Pure red cell aplasia
Retāk: neitropēnija un anēmija (dažos gadījumos abas nopietni), trombocitopēnija Ļoti reti: izolēta sarkano šūnu aplāzija
Common: hypersensitivity
Bieži: hipersensitivitāte
Common: anorexia
Bieži: anoreksija
Cases of peripheral neuropathy (or paraesthesia) have been reported
Bieži: galvassāpes, bezmiegs Ļoti reti: ir ziņojumi par perifēras neiropātijas (vai parestēziju) gadījumiem
10 Respiratory, thoracic and mediastinal disorders
Respiratorās, krūšu kurvja un videnes slimības
Cough, nasal symptoms
Bieži: klepus, simptomi no deguna puses
Gastrointestinal disorders
Bieži: slikta dūša, vemšana, Kuņģa- zarnu trakta traucējumi
Common: nausea, vomiting, diarrhoea Rare: pancreatitis has been reported, but a causal relationship to abacavir treatment is uncertain
Bieži: slikta dūša, vemšana, diareja Reti: ir ziņojumi par pankreatītu, bet tā cēloniskā saistība ar abakaviru ir neskaidra
Rises in serum amylase.
sāpēs vai spazmas vēderā, diareja Reti: seruma amilāzes līmeņa paaugstināšanās.
Cases of pancreatitis have been reported
Ir ziņojumi par pankreatīta gadījumiem
Hepatitis
Retāk: aknu enzīmu (AsAT, AlAT) līmeņu tranzitora paaugstināšanās Reti: hepatīts
Skin and subcutaneous tissue disorders
Bieži: izsitumi, alopēcija Ādas un zemādas audu bojājumi
Common: rash (without systemic symptoms) Very rare: erythema multiforme, Stevens-Johnson syndrome and toxic epidermal necrolysis
Bieži: izsitumi (bez sistēmiskiem simptomiem) Ļoti reti: erythema multiforme, Stīvensa- Džonsona sindroms un toksiskā epidermālā nekrolīze
Rhabdomyolysis
Bieži: artraļģijas, muskuļu darbības traucējumi Reti: rabdomiolīze
Common: fever, lethargy, fatigue.
Bieži: drudzis, letarģija, nogurums
Common: fatigue, malaise, fever.
Bieži: nogurums, vājums, drudzis
Cases of lactic acidosis, sometimes fatal, usually associated with severe hepatomegaly and hepatic steatosis, have been reported with the use of nucleoside analogues (see section 4.4).
Lietojot nukleozīdu analogus, ir ziņots par laktacidozes gadījumiem, reizēm letāliem, kas parasti saistīti ar smagu hepatomegāliju un aknu steatozi (skatīt apakšpunktu 4. 4).
Combination antiretroviral therapy has been associated with redistribution of body fat (lipodystrophy) in HIV patients including the loss of peripheral and facial subcutaneous fat, increased intra-abdominal and visceral fat, breast hypertrophy and dorsocervical fat accumulation (buffalo hump).
Kombinēta antiretrovīrusu terapija HIV pacientiem ir bijusi saistīta ar ķermeņa tauku pārsadali (lipodistrofiju), ieskaitot perifēro un sejas zemādas tauku zudumu, intraabdominālo un viscerālo tauku daudzuma palielināšanos, krūšu hipertrofiju un tauku uzkrāšanos kakla mugurējā daļā (” bifeļa kupris ”).
Combination antiretroviral therapy has been associated with metabolic abnormalities such as hypertriglyceridaemia, hypercholesterolaemia, insulin resistance, hyperglycaemia and hyperlactataemia (see section 4.4).
11 Kombinēta antiretrovīrusu terapija ir bijusi saistīta ar tādām metabolisma patoloģijām kā hipertrigliceridēmiju, hiperholesterinēmiju, insulīna rezistenci, hiperglikēmiju un hiperlaktatēmiju (skatīt apakšpunktu 4. 4).
In HIV-infected patients with severe immune deficiency at the time of initiation of combination antiretroviral therapy, an inflammatory reaction to asymptomatic or residual opportunistic infections may arise (see section 4.4).
HIV inficētiem pacientiem ar smagu imūndeficītu kombinētas antiretrovīrusu terapijas uzsākšanas laikā var attīstīties iekaisuma reakcija uz asimptomātiskām vai reziduālām oportūnistiskām infekcijām (skatīt apakšpunktu 4. 4).
No specific symptoms or signs have been identified following acute overdose with abacavir or lamivudine, apart from those listed as undesirable effects.
Nav noteikti īpaši simptomi vai pazīmes pēc akūtas abakavira vai lamivudīna pārdozēšanas, izņemot tos, kas minēti kā blakusparādības.
If overdose occurs the patient should be monitored for evidence of toxicity (see section 4.8), and standard supportive treatment applied as necessary.
Pārdozēšanas gadījumā jānovēro, vai pacientam neparādās toksicitātes pazīmes (skatīt apakšpunktu 4. 8) un pēc nepieciešamības jānodrošina standarta balstterapija.
Since lamivudine is dialysable, continuous haemodialysis could be used in the treatment of overdose, although this has not been studied.
Tā kā lamivudīnu var izdalīt ar dialīzes palīdzību, pārdozēšanas ārstēšanā var tikt izmantota nepārtraukta hemodialīze, tomēr tas nav pētīts.
It is not known whether abacavir can be removed by peritoneal dialysis or haemodialysis.
Nav zināms, vai abakaviru var izvadīt ar peritoneālās dialīzes vai hemodialīzes palīdzību.
Antivirals for treatment of HIV infections, combinations.
Farmakoterapeitiskā grupa: pretvīrusu līdzekļi HIV infekcijas ārstēšanai, kombinācijas.
Abacavir and lamivudine are NRTIs, and are potent selective inhibitors of HIV- 1 and HIV-2.
Abakavirs un lamivudīns ir NRTI un spēcīgi selektīvi HIV- 1 un HIV- 2 inhibitori.
Both abacavir and lamivudine are metabolised sequentially by intracellular kinases to the respective 5'-triphosphate (TP) which are the active moieties.
Gan abakaviru, gan lamivudīnu sekvenciāli metabolizē intracelulārās kināzes līdz attiecīgajam 5 ’ - trifosfātam (TP), kas ir aktīvās vielas.
Lamivudine-TP and carbovir-TP (the active triphosphate form of abacavir) are substrates for and competitive inhibitors of HIV reverse transcriptase (RT).
Lamivudīna- TP un karbovir- TP (abakavira aktīvā forma) ir HIV reversās transkriptāzes (RT) substrāti un konkurējoši inhibitori.
However, their main antiviral activity is through incorporation of the monophosphate form into the viral DNA chain, resulting in chain termination.
Tomēr to galvenā pretvīrusu aktivitāte tiek sasniegta monofosfāta formā iekļaujoties vīrusa DNS ķēdē, kas rada ķēdes termināciju.
Abacavir and lamivudine triphosphates show significantly less affinity for host cell DNA polymerases.
Abakavira un lamivudīna trifosfāti uzrāda ievērojami zemāku afinitāti pret saimnieka šūnu DNS polimerāzēm.
Lamivudine has been shown to be highly synergistic with zidovudine, inhibiting the replication of HIV in cell culture.
Ir pierādīts lamivudīna augstais sinerģiskums ar zidovudīnu inhibējot HIV replikāciju šūnu kultūrās.
Abacavir shows synergy in vitro in combination with amprenavir, nevirapine and zidovudine.
Abakavirs in vitro uzrāda sinerģiskumu kombinācijās ar amprenaviru, nevirapīnu un zidovudīnu.
It has been shown to be additive in combination with didanosine, stavudine and lamivudine.
Ir pierādīta tā pozitīvā ietekme kombinācijās ar didanozīnu, stavudīnu un lamivudīnu.
In-vitro resistance:
Rezistence in vitro:
HIV-1 resistance to lamivudine involves the development of a M184I or, more commonly, M184V amino acid change close to the active site of the viral RT.
HIV- 1 rezistencē pret lamivudīnu iesaistās M184I vai, vēl biežāk, M184V aminoskābes maiņa tuvu vīrusa RT aktīvajai vietai.
Abacavir-resistant isolates of HIV-1 have been selected in vitro and are associated with specific genotypic changes in the RT codon region (codons M184V, K65R, L74V and Y115F).
In vitro ir selektēti HIV- 1 izolāti, kas ir rezistenti pret abakaviru un saistīti ar specifiskām genotipiskām izmaiņām RT kodona reģionā (kodoni M184V, K65R, L74V un Y155F).
Viral resistance to abacavir develops relatively slowly in vitro, requiring multiple mutations for a clinically relevant increase in EC50 over wild-type virus.
Vīrusu rezistence pret abakaviru in vitro rodas relatīvi lēni, tam nepieciešamas multiplas mutācijas, sasniedzot klīniski nozīmīgu EC50 pārsvaru pār parasto vīrusa tipu.
In vivo resistance (Therapy-naïve patients):
In vivo rezistence (terapiju iepriekš nesaņēmušiem pacientiem):
The M184V or M184I variants arise in HIV-1 infected patients treated with lamivudine-containing antiretroviral therapy.
M184V vai M184I varianti rodas ar HIV- 1 inficētiem pacientiem, kas ārstēti ar lamivudīnu saturošu pretretrovīrusu terapiju.
Isolates from most patients experiencing virological failure with a regimen containing abacavir in pivotal clinical trials showed either no NRTI-related changes from baseline (45%) or only M184V or M184I selection (45%).
Vairumam pacientu, kam pivotālos klīniskos pētījumos, lietojot abakaviru saturošu shēmu, neradās viroloģiska atbildreakcija, iegūtos izolātos pierādīja vai nu ar NRTI nesaistītas pārmaiņas no sākumstāvokļa (45%) vai tikai M184V vai M184I selekciju (45%).
The overall selection frequency for M184V or M184I was high (54%), and less common was the selection of L74V (5%), K65R (1%) and Y115F (1%) (see Table).
Kopumā M184V vai M184I selekcijas biežums bija liels (54%), un L74V (5%), K65R (1%) un Y115F (1%) selekcija bija retāka (skatīt tabulu).
The inclusion of zidovudine in the regimen has been found to reduce the frequency of L74V and K65R selection in the presence of abacavir (with zidovudine:
Tika atklāts, ka zidovudīna iekļaušana shēmā mazināja L74V un K65R selekcijas
0/ 40, without zidovudine:
0/ 40, bez zidovudīna:
Abacavir + Abacavir + lamivudine +
Abakavirs + Abakavirs + lamivudīns + Kopā lamivudīns +
Abacavir +
Terapija
lamivudine +
Abakavirs +
PI (or
PI (vai
PI/ ritonavir) Number of
PI/ ritonavirs) Pacientu skaits Viroloģiskas ārstēšanas
Number of Virological Failures Number of On-
neveiksmju skaits Genotipu
Therapy
40
1. Combivir is a fixed dose combination of lamivudine and zidovudine 2. Includes three non-virological failures and four unconfirmed virological failures.
Ietver trīs neviroloģiskas ārstēšanas neveiksmes un četras neapstiprinātas viroloģiskas ārstēšanas neveiksmes.
Number of subjects with ≥ 1 Thymidine Analogue Mutations (TAMs).
Pacientu skaits ar ≥1 timidīna analogu mutāciju (TAM).
TAMs might be selected when thymidine analogs are associated with abacavir.
TAM var tikt konstatētas, lietojot timidīna analogus kopā ar abakaviru.
In a meta-analysis of six clinical trials, TAMs were not selected by regimens containing abacavir without zidovudine (0/ 127), but were selected by regimens containing abacavir and the thymidine analogue zidovudine (22/ 86, 26%).
Vienā metaanalīzē no sešiem klīniskiem pētījumiem TAM netika atlasītas, lietojot shēmas, kas satur abakaviru bez zidovudīna (0/ 127), bet tika atrastas, lietojot shēmas, kas satur abakaviru un timidīna analogu zidovudīnu (22/ 86, 26%).
In vivo resistance (Therapy experienced patients):
In vivo rezistence (pacientiem, kas iepriekš saņēmuši terapiju):
The M184V or M184I variants arise in HIV-1 infected patients treated with lamivudine-containing antiretroviral therapy and confer high-level resistance to lamivudine.
M184V vai M184I varianti rodas HIV - 1 inficētiem pacientiem, kas ārstēti ar lamivudīnu saturošu pretretrovīrusu terapiju un rada augsta līmeņa rezistenci pret lamivudīnu.
In vitro data tend to suggest that the continuation of lamivudine in anti- retroviral regimen despite the development of M184V might provide residual anti-retroviral activity (likely through impaired viral fitness).
In vitro iegūtie dati vedina domāt, ka lamivudīna lietošanas turpināšana antiretrovīrusu terapijā, neskatoties uz M184V mutācijas attīstību, var nodrošināt reziduālu antiretrovīrusu aktivitāti (iespējams, novājinot vīrusus).
In any case, initiation of susceptible NRTIs should always be preferred to maintenance of lamivudine therapy.
Jebkurā gadījumā priekšroka dodama NRTI, pret kuriem ir saglabāta jutība, terapijas uzsākšanai, nevis lamivudīna terapijas turpināšanai.
Therefore, maintaining lamivudine therapy despite emergence of M184V mutation should only be considered in cases where no other active NRTIs are available.
Tāpēc, ja radusies M184V mutācija, lamivudīna terapijas turpināšana jāapsver tikai tādā gadījumā, ja nav pieejami citi aktīvi NRTI.
Clinically significant reduction of susceptibility to abacavir has been demonstrated in clinical isolates of patients with uncontrolled viral replication, who have been pre-treated with and are resistant to other nucleoside inhibitors.
Klīniski nozīmīga jutības mazināšanās pret abakaviru novērota klīniskos izolātos, kas iegūti no pacientiem ar nekontrolētu vīrusa replikāciju, kas iepriekš ārstēti ar citiem nukleozīdu inhibitoriem un ir rezistenti pret tiem.
In a meta-analysis of five clinical trials where ABC was added to intensify therapy, of 166 subjects, 123 (74%) had M184V/ I, 50 (30%) had T215Y/ F, 45 (27%) had M41L, 30 (18%) had K70R and 25 (15%) had D67N.
Metaanalīzēs no pieciem klīniskiem pētījumiem, kur terapijas pastiprināšanai tika pievienots ABC, no 166 personām 123 (74%) bija M184V/ I, 50 (30%) bija T215Y/ F, 45 (27%) bija M41L, 30 (18%) bija K70R un 25 (15%) bija D67N.
K65R was absent and L74V and Y115F were uncommon (≤ 3%).
K65R neradās un L74V un Y115F bija retāk sastopami (≤3%).
Logistic regression modelling of the predictive value for genotype (adjusted for baseline plasma HIV-1RNA [vRNA], CD4+ cell count, number and duration of prior antiretroviral therapies) showed that the presence of 3 or more NRTI resistance-associated mutations was associated with reduced response at Week 4 (p=0.015) or 4 or more mutations at median Week 24 (p≤ 0.012).
Paredzamās genotipa vērtības loģistiskās regresijas modelēšana (kas pielāgota HIV - 1RNS [vRNS] līmenim plazmā sākumstāvokļī, CD4+ šūnu skaitam, iepriekšējo pretretrovīrusa terapiju skaitam un ilgumam) pierādīja 3 vai vairākas ar NRTI rezistenci saistītas mutācijas, kas radīja mazinātu atbildreakciju 4. nedēļā (p=0, 015) vai 4 vai vairākas mutācijas vidēji 24. nedēļā (p≤0, 012).
In addition, the 69 insertion complex or the Q151M mutation, usually found in combination with A62V, V75I, F77L and F116Y, cause a high level of resistance to abacavir.
Turklāt 69 ievietošanas komplekss vai Q151M mutācija, ko parasti konstatē kombinācijā ar A62V, V751, F77L un F116Y, izraisa augstu rezistenci pret abakaviru.
Week 4
13 4. nedēļa
Median
Reversās
Mutatio
Vidējā
Change vRNA (log10 c/ mL)
vRNS (log10 c/ ml)
< 400 copies/ mL vRNA
< 400 kopijām/ ml vRNS
M184V alone
Tikai M184V
Any one NRTI
Jebkura viena NRTI
mutation
mutācija
Any two NRTI-
Jebkuras divas ar
associated mutations Any three NRTI-
NRTI saistītas mutācijas
associated mutations Four or more NRTI-
NRTI saistītas mutācijas
associated mutations
ar NRTI saistītas mutācijas
Phenotypic resistance and cross-resistance:
Fenotipiska rezistence un krusteniska rezistence:
Phenotypic resistance to abacavir requires M184V with at least one other abacavir-selected mutation, or M184V with multiple TAMs.
Lai rastos fenotipiska rezistence pret abakaviru, nepieciešama M184V klātbūtne kopā ar vismaz vēl vienu citu abakavira selektētu mutāciju vai M184V klātbūtne kopā ar multiplām TAM.
Phenotypic cross- resistance to other NRTIs with M184V or M184I mutation alone is limited.
Fenotipiska krusteniska rezistence pret citiem NRTI ar atsevišķu M184V vai M184I mutāciju ir neliela.
The
Zidovudīnam, didanozīnam, stavudīnam un tenofoviram saglabājas pretretrovīrusu aktivitāte pret šādiem HIV- 1 variantiem.
13 presence of M184V with K65R does give rise to cross-resistance between abacavir, tenofovir, didanosine and lamivudine, and M184V with L74V gives rise to cross-resistance between abacavir, didanosine and lamivudine.
Tomēr M184V klātbūtne kopā ar K65R izraisa krusteniskās rezistences pieaugumu starp abakaviru, tenofoviru, didanozīnu un lamivudīnu, un M184V klātbūtne kopā ar L74V izraisa krusteniskās rezistences pieaugumu starp abakaviru, didanozīnu un lamivudīnu.
The presence of M184V with Y115F gives rise to cross-resistance between abacavir and lamivudine.
M184V klātbūtne kopā ar Y115F izraisa krusteniskās rezistences pieaugumu starp abakaviru un lamivudīnu.
Appropriate use of abacavir can be guided using currently recommended resistance algorithms.
Lai pareizi lietotu abakaviru, var izmantot pašlaik ieteiktos rezistences algoritmus.
PIs or NNRTIs is unlikely.
Krusteniskā rezistence starp abakaviru vai lamivudīnu un citu grupu pretretrovīrusu līdzekļiem, piemēram, PI vai NNRTI, ir maz ticama.
Therapy-naïve patients The combination of abacavir and lamivudine as a once daily regimen is supported by a 48 weeks multi-centre, double-blind, controlled study (CNA30021) of 770 HIV-infected, therapy-naïve adults.
Pacienti, kas iepriekš nav saņēmuši terapiju Abakavira un lamivudīna kombinācija vienu reizi dienā tika izmantota 48 nedēļas ilgā, daudzcentru, dubultmaskētā, kontrolētā pētījumā (CNA30021), kurā piedalījās 770 HIV inficēti, terapiju iepriekš nesaņēmuši pacienti.
These were primarily asymptomatic HIV infected patients (CDC stage A).
Tie bija primāri asimptomātiski HIV inficēti pacienti (CDC stadija A).
They were randomised to receive either abacavir (ABC) 600 mg once daily or 300 mg twice daily, in combination with lamivudine 300 mg once daily and efavirenz 600 mg once daily.
Pacienti tika randomizēti saņemt vai nu abakaviru (ABC) 600 mg vienu reizi dienā vai 300 mg divas reizes dienā, kombinācijā ar lamivudīnu 300 mg vienu reizi dienā un efavirenzu 600 mg vienu reizi dienā.
The results are summarised in the table below:
Rezultāti ir apkopoti sekojošā tabulā:
Virological Response Based on Plasma HIV-1 RNA < 50 copies/ ml at Week 48 ITT-Exposed Population
Virusoloģiskā atbilde pamatojoties uz plazmas HIV- 1 RNS līmeni < 50 kopijām/ ml 48. nedēļā Terapiju saņēmusī populācija
Treatment regimen
Terapijas režīms
ABC once/ day
ABC vienu reizi dienā (N=384)
ABC twice/ day
ABC divas reizes dienā (N=386)
Virological response
Virusoloģiskā atbilde
Similar clinical success (point estimate for treatment difference: -1.7, 95% CI – 8.4, 4.9) was observed for both regimens.
Abos terapijas režīmos novēroja līdzīgu klīnisko efektu (terapijas atšķirības novērtējums: - 1, 7, 95% CI- 8. 4, 4. 9).
From these results, it can be concluded with 95% confidence that the true difference is no greater than 8.4% in favour of the twice daily regimen.
No šiem rezultātiem ar 95% ticamību var secināt, ka patiesā atšķirība ir mazāka par 8, 4% par labu zāļu lietošanai divas reizes dienā.
This potential difference is sufficiently small to draw an overall conclusion of non-inferiority of abacavir once daily over abacavir twice daily.
Šī iespējamā starpība ir pietiekami maza, lai izdarītu
There was a low, similar overall incidence of virologic failure (viral load > 50 copies/ ml) in both the once and twice daily treatment groups (10% and 8% respectively).
Abās ārstēšanas grupās bija zems, līdzīgs vispārējās virusoloģiskās atbildes iztrūkums (vīrusa slodze > 50 kopijām/ ml) (attiecīgi 10% un 8%).
In the small sample size for genotypic analysis, there was a trend toward a higher rate of NRTI-associated mutations in the once daily versus the twice daily abacavir regimens.
Nelielā grupā, kas tika izmantota genotipiskai analizēšanai, bija tendence uz augstāku ar NRTI saistītu mutāciju daudzumu grupā, kura saņēma abakaviru vienu reizi dienā salīdzinot ar tiem, kas saņēma abakaviru divas reizes dienā.
No firm conclusion could be drawn due to the limited data derived from this study.
Konkrētus secinājumus no tā nevar izdarīt ierobežotā datu apjoma dēļ šajā pētījumā.
Long term data with abacavir used as a once daily regimen (beyond 48 weeks) are currently limited.
Ilgtermiņa dati ar abakavira lietošanu vienu reizi dienā (ilgāk par 48 nedēļām) pagaidām ir ierobežoti.
Therapy-experienced patients In study CAL30001, 182 treatment-experienced patients with virologic failure were randomised and received treatment with either Kivexa once daily or abacavir 300 mg twice daily plus lamivudine 300 mg once daily, both in combination with tenofovir and a PI or an NNRTI for 48 weeks.
Pacienti, kas iepriekš ir saņēmuši terapiju Pētījumā CAL30001 182 pacienti, kuri iepriekš virusoloģiski neveiksmīgi saņēmuši terapiju, tika randomizēti un saņēma vai nu Kivexa vienu reizi dienā vai abakaviru 300 mg divas reizes dienā ar lamivudīnu 300 mg vienu reizi dienā, abus kombinācijā ar tenofoviru un PI vai NNRTI 48 nedēļas ilgi.
Results indicate that the Kivexa group was non-inferior to the abacavir twice daily group, based on similar reductions in HIV-1 RNA as measured by average area under the curve minus baseline (AAUCMB, - 1.65 log10 copies/ ml versus -1.83 log10 copies/ ml respectively, 95% CI -0.13, 0.38).
Dati parādīja, ka rezultāti, pamatojoties uz līdzīgu HIV- 1 RNS līmeņa samazināšanos nosakot to kā vidējais laukums zem līknes mīnus pamata līmenis (AAUCMB, - 1, 65 log10 kopijas/ ml pret - 1, 83 log10 kopijām/ ml attiecīgi, 95% CI – 0, 013, 0, 38), Kivexa grupā nebija sliktāki kā grupai, kura abakaviru saņēma divas reizes dienā.
Proportions with HIV-1 RNA < 50 copies/ ml (50% versus 47%) and < 400 copies/ ml (54% versus 57%) were also similar in each group (ITT population).
Pacientu proporcijas ar HIV- 1 RNS < 50 kopijām/ ml (50% pret 47%) un < 400 kopijām/ ml (54% pret 57%) arī bija līdzīgas abās grupās (visiem attiecīgās grupas pacientiem).
However, as there were only moderately experienced patients included in this study with an imbalance in baseline viral load between the arms, these results should be interpreted with caution.
Tomēr, tā kā iekļauti bija tikai pacienti ar vidēju pieredzi terapijas saņemšanā, nelīdzsvarotu sākotnējo vīrusa slodzi līdz iekļaušanai grupās, šie rezultāti jāinterpretē uzmanīgi.
Results
Pētījumā ESS30008 260 pacienti ar vīrusa supresiju pēc pirmās izvēles terapijā saņemto abakaviru 300 mg plus lamivudīnu 150 mg, abus divas reizes dienā un PI vai NNRTI, tika randomizēti turpināt saņemt to pašu vai Kivexa ar PI vai NNRTI 48 nedēļas ilgi.
14 indicate that the Kivexa group was associated with a similar virologic outcome (non-inferior) compared to the abacavir plus lamivudine group, based on proportions of subjects with HIV-1 RNA < 50 copies/ ml (90% and 85% respectively, 95% CI -2.7, 13.5).
Dati liecināja, ka Kivexa grupā ir līdzīgi rezultāti (ne sliktāki) salīdzinot ar abakavira un lamivudīna grupu, pamatojoties uz pacientu ar HIV- 1 RNS < 50 kopijām/ ml proporciju (attiecīgi 90% un 85%, 95% CI - - 2, 7, 13, 5).
The fixed-dose combination tablet of abacavir/ lamivudine (FDC) has been shown to be bioequivalent to lamivudine and abacavir administered separately.
Fiksētu devu kombinācijas abakavira/ lamivudīna tabletes (FDK) ir bioekvivalentas lamivudīnam un abakaviram, ja tie nozīmēti kā atsevišķas zāles.
This was demonstrated in a single dose, 3-way crossover bioequivalence study of FDC (fasted) versus 2 x 300 mg abacavir tablets plus 2 x 150 mg lamivudine tablets (fasted) versus FDC administered with a high fat meal, in healthy volunteers (n = 30).
Tas pierādīts vienas devas triju virzienu saistītā FDK bioekvivalences pētījumā tukšā dūšā, salīdzinot ar 2x300 mg abakavira tabletēm un 2x150 mg lamivudīna tabletēm tukšā dūšā un salīdzinot ar FDK lietošanu ar treknu maltīti veseliem brīvprātīgajiem (n=30).
In the fasted state there was no significant difference in the extent of absorption, as measured by the area under the plasma concentration-time curve (AUC) and maximal peak concentration (Cmax), of each component.
Tukšā dūšā nebija nozīmīgas atšķirības uzsūkšanās apjomā, nosakot to kā laukumu zem plazmas koncentrācijas - laika līknes (AUC) un kā maksimālo koncentrāciju plazmā (Cmax) katram komponentam.
There was also no clinically significant food effect observed between administration of FDC in the fasted or fed state.
Netika novērota arī klīniski nozīmīga pārtikas ietekme uz FDK lietošanu tukšā dūšā vai kopā ar ēdienu.
These results indicate that FDC can be taken with or without food.
Tas parāda, ka FDK var lietot kopā ar ēdienu vai bez tā.
The pharmacokinetic properties of lamivudine and abacavir are described below.
Lamivudīna un abakavira farmakokinētiskās īpašības ir aprakstītas turpmāk.
Abacavir and lamivudine are rapidly and well absorbed from the gastro-intestinal tract following oral administration.
Abakavirs un lamivudīns ātri un labi uzsūcas no kuņģa- zarnu trakta pēc perorālas ievades.
The absolute bioavailability of oral abacavir and lamivudine in adults is about 83% and 80-85% respectively.
Absolūtā perorāli ievadīta abakavira un lamivudīna biopieejamība pieaugušajiem ir attiecīgi aptuveni 83% un 80- 85%.
Following a single dose of 600 mg of abacavir, the mean (CV) Cmax is 4.26 µg/ ml (28%) and the mean (CV) AUC∞ is 11.95 µg. h/ ml (21%).
Pēc perorālas ievades vidējais laiks (tmax) līdz maksimālai abakavira koncentrācijai serumā ir apmēram 1, 5 stundas un 1, 0stundas attiecīgi abakaviram un lamivudīnam Pēc vienreizējas 600 mg abakavira devas vidējais (CV) Cmax bija 4, 26 μg/ ml (28%) un vidējais (CV) AUC~ bija 11, 95 µg. h/ ml (21%).
Following multiple-dose oral administration of lamivudine 300 mg once daily for seven days, the mean (CV) steady-state Cmax is 2.04 µg/ ml (26%) and the mean (CV) AUC24 is 8.87 µg. h/ ml (21%).
Pēc iekšķīgas atkārtotu devu 300 mg lamivudīna devu lietošanas vienu reizi dienā septiņas dienas vidējais līdzsvara koncentrācijas (CV) Cmax bija 2, 04 µg/ ml (26%) un vidējais (CV) AUC24 bija 8, 87 µg/ ml (21%).
Intravenous studies with abacavir and lamivudine showed that the mean apparent volume of distribution is 0.8 and 1.3 l/ kg respectively.
Pēc abakavira un lamivudīna intravenozas ievades šķietamais izkliedes tilpums bija apmēram 0, 8 l/ kg un 1, 3 l/ kg attiecīgi.
Plasma protein binding studies in vitro indicate that abacavir binds only low to moderately (~49%) to human plasma proteins at therapeutic concentrations.
Pētot saistīšanos ar plazmas proteīniem in vitro, atklāts, ka abakavirs terapeitiskās koncentrācijās ar cilvēka plazmas olbaltumvielām saistās maz vai mēreni (∼49%).
Lamivudine exhibits linear pharmacokinetics over the therapeutic dose range and displays limited plasma protein binding in vitro (< 36%).
Lamivudīns uzrāda lineāru farmakokinētiku terapeitiskajā devu spektrā un maz saistās ar plazmas proteīniem in vitro (< 36%).
This indicates a low likelihood for interactions with other medicinal products through plasma protein binding displacement.
Tas norāda, ka ir maz ticama mijiedarbība ar citiem medikamentiem, kas
Data show that abacavir and lamivudine penetrate the central nervous system (CNS) and reach the cerebrospinal fluid (CSF).
Pētījumi ir pierādījuši, ka abakavirs un lamivudīns labi penetrē centrālajā nervu sistēmā (CNS) un sasniedz cerebrospinālo šķīdumu (CSF).
Studies with abacavir demonstrate a CSF to plasma AUC ratio of between 30 to 44%.
Pētījumi ar abakaviru parāda cerebrospinālā šķīduma un plazmas AUC attiecību no 30 līdz 44%.
The observed values of the peak concentrations are 9 fold greater than the IC50 of abacavir of 0.08 µg/ ml or 0.26 µM when abacavir is given at 600 mg twice daily.
Novērotās maksimālo koncentrāciju vērtības bija 9 reizes lielākas nekā IC50 abakaviram - 0, 08 μg/ ml vai 0, 26 μM, ja abakavirs tika lietots pa 600 mg divreiz dienā.
The mean ratio of CSF/ serum lamivudine concentrations 2-4 hours after oral administration was approximately 12%.
Vidējā CSF/ seruma lamivudīna koncentrācijas attiecība 2- 4 stundas pēc iekšķīgas lietošanas bija aptuveni 12%.
The true extent of CNS penetration of lamivudine and its relationship with any clinical efficacy is unknown.
Patiesais lamivudīna CNS penetrācijas apjoms un tā saistība ar jebkādu klīnisko efektivitāti nav zināma.
Abacavir is primarily metabolised by the liver with approximately 2% of the administered dose being renally excreted, as unchanged compound.
Primārais abakavira metabolisms notiek aknās, aptuveni 2% ievadītās devas izdalās caur nierēm neizmainītā veidā.
The primary pathways of metabolism in man are by alcohol dehydrogenase and by glucuronidation to produce the 5’ -carboxylic acid and 5’ -glucuronide which account for about 66% of the administered dose.
Primārais metabolisma ceļš cilvēka organismā ir alkohola dehidrogenāze un glikuronēšana, radot 5- karboksilskābi un 5- glikuronīdu, ko veido aptuveni 66% ieņemtās devas.
These metabolites are excreted in the urine.
Šie metabolīti tiek izdalīti ar urīnu.
Metabolism of lamivudine is a minor route of elimination.
Lamivudīna metabolisms ir tā eliminācijas mazākā daļa.
Lamivudine is predominately cleared by renal excretion of unchanged lamivudine.
Lamivudīns galvenokārt izdalās renālās ekskrēcijas ceļā neizmainīta lamivudīna veidā.
The likelihood of metabolic drug interactions with lamivudine is low due to the small extent of hepatic metabolism (5-10%).
Ir maz ticama lamivudīna metaboliska mijiedarbība ar citām zālēm tā zemā aknu metabolisma dēļ (5- 10%).
15 The mean half-life of abacavir is about 1.5 hours.
Abakavira vidējais eliminācijas pusperiods ir apmēram 1, 5 stundas.
Following multiple oral doses of abacavir 300 mg twice a day there is no significant accumulation of abacavir.
Pēc multiplām perorālā abakavira devām pa 300 mg divas reizes dienā nerodas nozīmīga abakavira akumulācija.
Elimination of abacavir is via hepatic metabolism with subsequent excretion of metabolites primarily in the urine.
Abakavira eliminācija notiek ar aknu metabolisma palīdzību un sekojošu metabolītu ekskrēciju galvenokārt urīnā.
The remainder is eliminated in the faeces.
Metabolīti un neizmainītais abakavirs urīnā veido aptuveni 83% no ievadītās abakavira devas, atlikumu izvada ar fēcēm.
The mean systemic clearance of lamivudine is approximately 0.32 l/ h/ kg, predominantly by renal clearance (> 70%) via the organic cationic transport system.
Vidējais sistēmiskais lamivudīna klīrenss ir aptuveni 0, 32 l/ h/ kg, galvenokārt renālais klīrenss (> 70%) caur organisko katjonu sistēmu.
Dose reduction is required for patients with creatinine clearance < 50 ml/ min (see section 4.2).
Devas samazināšana ir nepieciešama pacientiem ar kreatinīna klīrensu < 50 ml/ min (skatīt apakšpunktu 4. 2.).
Intracellular pharmacokinetics
Intracelulārā farmakokinētika
In a study of 20 HIV-infected patients receiving abacavir 300 mg twice daily, with only one 300 mg dose taken prior to the 24 hour sampling period, the geometric mean terminal carbovir-TP intracellular half-life at steady-state was 20.6 hours, compared to the geometric mean abacavir plasma half-life in this study of 2.6 hours.
Pētījumā ar 20 HIV inficētiem pacientiem, kuri saņēma abakaviru 300 mg divas reizes dienā tikai vienu devu saņemot 24 stundas pirms paraugu ņemšanas, ģeometriskais vidējais karbovir- TP intracelulārais eliminācijas pusperiods līdzsvara koncentrācijā bija 20, 6 stundas, salīdzinot ar abakavira ģeometrisko vidējo plazmas eliminācijas pusperiodu šajā pētījumā, kas bija 2, 6 stundas.
In a crossover study in 27 HIV-infected patients, intracellular carbovir-TP exposures were higher for the abacavir 600 mg once daily regimen (AUC24, ss + 32%, Cmax24, ss + 99% and Ctrough + 18%) compared to the 300 mg twice daily regimen.
Krustotā pētījumā 27 HIV inficētiem pacientiem lietojot 600 mg abakavira vienu reizi dienā, intracelulārā karbovir- TP koncentrācija bija augstāka (AUC24, ss + 32%, Cmax24, ss + 99% un Ctrough + 18%) nekā lietojot 300 mg abakavira divas reizes dienā.
For patients receiving lamivudine 300 mg once daily, the terminal intracellular half-life of lamivudine-TP was prolonged to 16-19 hours, compared to the plasma lamivudine half-life of 5-7 hours.
Pacientiem, kuri saņēma lamivudīnu 300 mg vienu reizi dienā, galīgais intracelulārais lamivudīna- TP eliminācijas pusperiods bija pagarināts līdz 16- 19 stundām, salīdzinot ar lamivudīna eliminācijas pusperiodu plazmā, kas ir 5 - 7 stundas.
In a crossover study in 60 healthy volunteers, intracellular lamivudine-TP pharmacokinetic parameters were similar (AUC24, ss and Cmax24, ss) or lower (Ctrough – 24%) for the lamivudine 300 mg once daily regimen compared to the lamivudine 150 mg twice daily regimen.
Krustotā pētījumā 60 veseliem brīvprātīgajiem lietojot 300 mg lamivudīna vienu reizi dienā, intracelulārā lamivudīna TP farmakokinētiskie parametri bija līdzīgi (AUC24, ss un Cmax24, ss) vai zemāki (Ctrough – 24%) nekā lietojot 150 mg lamivudīna divas reizes dienā.
Overall, these data support the use of lamivudine 300 mg and abacavir 600 mg once daily for the treatment of HIV-infected patients.
Kopumā šie dati pamato lamivudīna 300 mg un abakavira 600 mg lietošanu vienu reizi dienā HIV inficētu pacientu ārstēšanai.
Additionally, the efficacy and safety of this combination given once daily has been demonstrated in a pivotal clinical study (CNA30021- See Clinical experience).
Turklāt, šīs kombinācijas efektivitāte un drošība, lietojot to vienu reizi dienā, ir pierādīta pivotālā klīniskā pētījumā (CNA30021 - skatīt Klīniskā pieredze).
Special populations
Īpašās pacientu grupas
Hepatically impaired:
Pacienti ar aknu funkciju traucējumiem:
There are no data available on the use of Kivexa in hepatically impaired patients.
Nav datu par Kivexa lietošanu pacientiem ar aknu funkciju traucējumiem.
Pharmacokinetic data has been obtained for abacavir and lamivudine alone.
Farmakoknētiskie dati ir par abakaviru un lamivudīnu atsevišķi.
Abacavir is metabolised primarily by the liver.
16 Abakavirs primāri metabolizējas aknās.
The pharmacokinetics of abacavir have been studied in patients with mild hepatic impairment (Child-Pugh score 5-6) receiving a single 600 mg dose.
Ir pētīta abakavira farmakokinētika pacientiem ar viegliem aknu darbības traucējumiem (Child- Pug rādītājs 5- 6), kuri saņēma vienu 600 mg abakavira devu.
The results showed that there was a mean increase of 1.89 fold [1.32; 2.70] in the abacavir AUC, and 1.58 [1.22; 2.04] fold in the elimination half-life.
Rezultāti rāda, ka abakavira AUC vidēji bija 1, 89 reizes lielāks [1, 32; 2, 70] un eliminācijas pusperiods 1, 58 reizes ilgāks [1, 22; 2, 04].
No recommendation on dosage reduction is possible in patients with mild hepatic impairment due to substantial variability of abacavir exposure.
Tomēr nav iespējams sniegt rekomendācijas par devas samazināšanu pacientiem ar viegliem aknu darbības traucējumiem, jo abakavira koncentrācija ir ļoti variabla.
Data obtained in patients with moderate to severe hepatic impairment show that lamivudine pharmacokinetics are not significantly affected by hepatic dysfunction.
Dati, kas iegūti par pacientiem ar vidēji smagiem līdz nopietniem aknu funkciju traucējumiem parāda, ka aknu funkciju traucējumi būtiski neietekmē lamivudīna farmakokinētiku.
Renally impaired:
Pacienti ar nieru funkciju traucējumiem:
Pharmacokinetic data have been obtained for lamivudine and abacavir alone.
Farmakokinētiskie dati ir par abakaviru un lamivudīnu atsevišķi.
Abacavir is primarily metabolised by the liver with approximately 2% of abacavir excreted unchanged in the urine.
Primārais abakavira metabolisms notiek aknās, aptuveni 2% izdalās ar urīnu neizmainītā veidā.
The pharmacokinetics of abacavir in patients with end-stage renal disease is similar to patients with normal renal function.
Abakavira farmakokinētika pacientiem ar nieru slimībām terminālā stadijā ir līdzīga kā pacientiem ar normālām nieru funkcijām.
Studies with lamivudine show that plasma concentrations (AUC) are increased in patients with renal dysfunction due to decreased clearance.
Pētījumi ar lamivudīnu parāda, ka plazmas koncentrācija (AUC) pacientiem ar renālu disfunkciju ir paaugstināta samazinātā klīrensa dēļ.
Dose reduction is required for patients with creatinine clearance of < 50 ml/ min.
Pacientiem ar kreatinīna klīrensu < 50 ml/ min ir nepieciešama devas samazināšana.
No pharmacokinetic data are available in patients over 65 years of age.
Gados vecāki pacienti: nav farmakokinētikas datu pacientiem vecumā virs 65 gadiem.
16 5.3 Preclinical safety data
5. 3 Preklīniskie dati par drošību
With the exception of a negative in vivo rat micronucleus test, there are no data available on the effects of the combination of abacavir and lamivudine in animals.
Izņemot negatīvo mikrokodolu pētījumu žurkām in vivo, nav datu par abakavira un lamivudīna kombinācijas ietekmi uz dzīvniekiem.
Mutagenicity and carcinogenicity
Mutagenitāte un kancerogenitāte
Neither abacavir nor lamivudine were mutagenic in bacterial tests, but like many nucleoside analogues they show activity in the in vitro mammalian tests such as the mouse lymphoma assay.
Ne abakavirs, ne lamivudīns, pētot baktērijas, nav bijuši mutagēni, bet, līdzīgi daudziem nukleozīdu analogiem, tie uzrāda aktivitāti, veicot in vitro pētījumus ar zīdītāju šūnām, piemēram, peļu limfomas testā.
This is consistent with the known activity of other nucleoside analogues.
Tas saskan ar zināmo citu nukleozīdu analogu iedarbību.
The results of an in vivo rat micronucleus test with abacavir and lamivudine in combination were negative.
Mikrokodolu pētījumā žurkām in vivo ar abakavira un lamivudīna kombināciju rezultāti bija negatīvi.
Lamivudine has not shown any genotoxic activity in the in vivo studies at doses that gave plasma concentrations up to 30-40 times higher than clinical plasma concentrations.
Lamivudīns nav uzrādījis nekādu genotoksisku iedarbību in vivo pētījumos ar devām, kas izraisīja plazmas koncentrāciju kāpumu 30- 40 reižu virs klīniskajiem plazmas līmeņiem.
Abacavir has a weak potential to cause chromosomal damage both in vitro and in vivo at high tested concentrations.
Abakaviram ir neliels hromosomu bojājuma izraisīšanas potenciāls gan in vitro, gan in vivo pie augstām pētījuma koncentrācijām.
The carcinogenic potential of a combination of abacavir and lamivudine has not been tested.
Abakavira un lamivudīna kombinācijas kombinācijas kancerogēnais potenciāls nav pētīts.
In long- term oral carcinogenicity studies in rats and mice, lamivudine did not show any carcinogenic potential.
Ilgtermiņa perorāli lietota lamivudīna kancerogenitātes pētījumos ar pelēm un žurkām, lamivudīns neuzrādīja nekādu kancerogenitātes potenciālu.
Carcinogenicity studies with orally administered abacavir in mice and rats showed an increase in the incidence of malignant and non-malignant tumours.
Perorāli lietota abakavira kancerogenitātes pētījumos ar pelēm un žurkām atklāja ļaundabīgu un labdabīgu audzēju sastopamības palielināšanos.
Malignant tumours occurred in the preputial gland of males and the clitoral gland of females of both species, and in rats in the thyroid gland of males and in the liver, urinary bladder, lymph nodes and the subcutis of females.
Abām sugām ļaundabīgie audzēji radās priekšādiņas dziedzeros tēviņiem un klitora dziedzeros mātītēm, bet žurkām arī vairogdziedzerī tēviņiem un aknās, urīnpūslī, limfmezglos un zemādas audos mātītēm.
The majority of these tumours occurred at the highest abacavir dose of 330 mg/ kg/ day in mice and 600 mg/ kg/ day in rats.
Lielākā daļa šo audzēju radās pie augstākās abakavira devas – 330 mg/ kg/ dienā pelēm un 600 mg/ kg/ dienā žurkām.
The exception was the preputial gland tumour which occurred at a dose of 110 mg/ kg in mice.
Izņēmums bija audzējs priekšādiņas dziedzeros, kas pelēm radās pie devas 110 mg/ kg/ dienā.
The systemic exposure at the no effect level in mice and rats was equivalent to 3 and 7 times the human systemic exposure during therapy.
Sistēmiskā koncentrācija, pie kuras neizpaudās šie efekti, pelēm un žurkām bija attiecīgi 3 un 7 reizes lielāka nekā sistēmiskā koncentrācija cilvēkiem terapijas laikā.
While the carcinogenic potential in humans is unknown, these data suggest that a carcinogenic risk to humans is outweighed by the potential clinical benefit.
Kaut arī karcinogēnais potenciāls cilvēkiem nav zināms, šie dati liecina, ka iespējamais pozitīvais terapijas efekts ir jāizsver attiecībā pret iespējamo karcinogenitātes risku.
Repeat-dose toxicity
Atkārtotu devu toksicitāte
In toxicology studies abacavir was shown to increase liver weights in rats and monkeys.
Toksikoloģijas pētījumos abakavira terapija palielināja aknu svaru žurkām un pērtiķiem.
The clinical relevance of this is unknown.
Šīs atrades klīniskā nozīmība nav zināma.
There is no evidence from clinical studies that abacavir is hepatotoxic.
Klīniskos pētījumos nav atrasti pierādījumi, ka abakavirs būtu hepatotoksisks.
Additionally, autoinduction of abacavir metabolism or induction of the metabolism of other medicinal products hepatically metabolised has not been observed in man.
Bez tam cilvēkiem nav novērota abakavira metabolisma autoindukcija vai citu aknās metabolizētu medikamentu vielmaiņas indukcija.
Mild myocardial degeneration in the heart of mice and rats was observed following administration of abacavir for two years.
17 Pēc 2 gadus ilgas abakavira lietošanas pelēm un žurkām tika novērota neliela miokarda deģenerācija.