qanastek/EMEA-V3 huggingface dataset:
− Hypersensitivity to the active substances or to any of the excipients (see section 6.1), or to other sulphonamide-derived substances. − History of angioedema with aliskiren. − Second and third trimesters of pregnancy, lactation (see section 4.6). − Severe renal impairment (GFR < 30 ml/ min/ 1.73 m2). − Refractory hypokalaemia, hypercalcaemia. − Severe hepatic impairment. − The concomitant use of aliskiren with ciclosporin, a highly potent P-glycoprotein (P-gp) inhibitor, and other potent P-gp inhibitors (quinidine, verapamil), is contraindicated (see section 4.5).
Smagi nieru darbības traucējumi (GFĀ < 30 ml/ min/ 1, 73 m2). − − Rezistenta hipokaliēmija, hiperkalcēmija. − Smagi aknu darbības traucējumi. − Aliskirēna vienlaicīga lietošana ar ciklosporīnu, kurš ir spēcīgs P- glikoproteīna (P- gp) inhibitors, un citiem spēcīgiem P- gp inhibitoriem (hinidīnu un verapamilu), ir kontrindicēta (skatīt apakšpunktu 4. 5).
Heart failure Aliskiren should be used with caution in patients with serious congestive heart failure (New York Heart Association (NYHA) functional class III-IV).
Sirds mazspēja Aliskirēns jālieto piesardzīgi pacientiem ar smagu sastrēguma sirds mazspēju (Ņujorkas Sirds asociācijas (NYHA) III- IV funkcionālā klase).
Rasilez HCT should be used with caution in patients with heart failure due to limited clinical efficacy and safety data.
Tā kā dati par klīnisko efektivitāti un drošību ir ierobežoti, Rasilez HCT piesardzīgi jālieto pacientiem ar sirds mazspēju.
Angioedema As with other agents acting on the renin -angiotensin system, angioedema has been reported in patients treated with aliskiren.
Angioneirotiskā tūska Tāpat kā lietojot citas zāles, kas iedarbojas uz renīna- angiotenzīna sistēmu, saņemti ziņojumi par angioneirotiskās tūskas gadījumiem pacientiem, kuri tika ārstēti ar aliskirēnu.
If angioedema occurs, Rasilez HCT should be promptly discontinued and appropriate therapy and monitoring provided until complete and sustained resolution of signs and symptoms has occurred.
Ja attīstās angioneirotiskā tūska, Rasilez HCT lietošanas nekavējoties jāpārtrauc un jānodrošina atbilstoša ārstēšana un uzraudzība līdz pilnīgai un ilgstošai simptomu izzušanai.
Where there is involvement of the tongue, glottis or larynx adrenaline should be administered.
Ja tūska skar mēli, balss spraugu vai balseni, nepieciešams ievadīt adrenalīnu.
In addition, measures necessary to ensure patient airways should be provided.
Turklāt jāveic visi nepieciešamie pasākumi, lai atbrīvotu pacienta elpceļus.
Intravascular volume depletion Symptomatic hypotension may occur in patients who are volume and/ or sodium depleted as a result of vigorous diuretic therapy, dietary salt restriction, diarrhoea or vomiting.
3 Intravaskulārs šķidruma zudums Pacientiem, kuriem aktīvas diurētiskas terapijas, diētas ar ierobežotu sāls saturu, caurejas vai vemšanas rezultātā ir šķidruma un/ vai nātrija zudums, var rasties simptomātiska hipotensija.
Such conditions should be corrected before the administration of Rasilez HCT.
Šādi stāvokļi pirms Rasilez HCT lietošanas jākoriģē.
3 Electrolyte imbalance As for any patient receiving diuretic therapy, periodic determination of serum electrolytes should be performed at appropriate intervals.
Elektrolītu līdzsvara traucējumi Tāpat kā visiem pacientiem, kuri saņem diurētisku līdzekļu terapiju, periodiski un ar atbilstošu intervālu jānosaka elektrolītu līmenis serumā.
Thiazides, including hydrochlorothiazide, can cause fluid or electrolyte imbalance (including hypokalaemia, hyponatraemia and hypochloraemic alkalosis).
Tiazīdi, tostarp hidrohlortiazīds, var izraisīt šķidruma un elektrolītu līdzsvara traucējumus (tostarp hipokaliēmiju, hiponatriēmiju un hipohlorēmisku alkalozi).
Warning signs of fluid or electrolyte imbalance are dry mouth, thirst, weakness, lethargy, drowsiness, restlessness, muscle pain or cramps, muscular fatigue, hypotension, oliguria, tachycardia, and gastrointestinal disturbances such as nausea or vomiting (see section 4.8).
Pazīmes, kas liecina par šķidruma un elektrolītu līdzsvara traucējumiem, ir sausuma sajūta mutē, slāpes, nespēks, letarģija, miegainība, nemiers, muskuļu sāpes vai krampji, muskuļu nespēks, hipotensija, oligūrija, tahikardija un gremošanas traucējumi, piemēram, slikta dūša vai vemšana (skatīt apakšpunktu 4. 8).
Although hypokalaemia may develop with the use of thiazide diuretics, concurrent therapy with aliskiren may reduce diuretic-induced hypokalaemia.
Lai gan tiazīdu diurētiku lietošanas laikā var rasties hipokaliēmija, aliskirēna vienlaicīga lietošana var mazināt diurētiku inducētu hipokaliēmiju.
The risk of hypokalaemia is greater in patients with cirrhosis of the liver, patients experiencing brisk diuresis, patients with inadequate oral electrolyte intake and patients receiving concomitant therapy with corticosteroids or adrenocorticotropic hormone (ACTH) (see sections 4.5 and 4.8).
Lielāks hipokaliēmiajas risks ir pacientiem ar aknu cirozi, pacientiem ar lielu diurēzi, pacientiem, kuri nepietiekamā daudzumā iekšķīgi uzņem elektrolītus, un pacientiem, kuri saņem vienlaicīgu kortikosteroīdu vai adrenokortikotropā hormona (AKTH) terapiju (skatīt apakšpunktu 4. 5 un 4. 8).
Conversely, due to the aliskiren component of Rasilez HCT, hyperkalaemia might occur.
Tā kā Rasilez HCT sastāvā ir aliskirēns, var attīstīties hiperkaliēmija.
Although clinically significant hyperkalaemia has not been documented with Rasilez HCT, risk factors for the development of hyperkalaemia include renal insufficiency and/ or heart failure, and diabetes mellitus.
Lai gan klīniski nozīmīga hiperkaliēmija saistībā ar Rasilez HCT nav dokumentēta, pie hiperkaliēmijas riska faktoriem pieder nieru nepietiekamība un/ vai sirds mazspēja, kā arī cukura diabēts.
Adequate monitoring of serum potassium in patients at risk is recommended.
Riska grupas pacientiem ieteicama atbilstīga novērošana.
Caution is required when co-administering potassium-sparing diuretics, potassium supplements or potassium-containing salts substitutes with Rasilez HCT (see sections 4.5 and 4.8).
Jāievēro piesardzība, ja vienlaikus ar Rasilez HCT lieto kāliju aizturošus diurētiskas, kāliju saturošus uztura bagātinātājus vai kāliju saturošus sāls aizvietotājus (skatīt apakšpunktu 4. 5 un 4. 8).
There is no evidence that Rasilez HCT would reduce or prevent diuretic-induced hyponatraemia.
Nav pierādījumu, ka Rasilez HCT varētu mazināt vai novērst diurētiku izraisītu hiponatriēmiju.
Chloride deficit is generally mild and usually does not require treatment.
Hlorīdu deficīts parasti ir viegli izteikts un nav jāārstē.
Thiazides may reduce urinary calcium excretion and cause an intermittent and slight elevation of serum calcium in the absence of known disorders of calcium metabolism.
Tiazīdi var mazināt kalcija izdalīšanos ar urīnu un neregulāri un nedaudz paaugstināt kalcija līmeni serumā, ja nav zināmu kalcija metabolisma traucējumu.
Marked hypercalcaemia may be evidence of hidden hyperparathyroidism.
Izteikta hiperkalcēmija var liecināt par slēptu hiperparatiroīdismu.
Thiazides should be discontinued before carrying out tests for parathyroid function.
Pirms epitēlijķermenīšu funkcijas pārbaužu veikšanas tiazīdu lietošana jāpārtrauc.
Thiazides have been shown to increase the urinary excretion of magnesium, which may result in hypomagnesaemia (see also section 4.5).
Konstatēts, ka tiazīdi pastiprina magnija izdalīšanos ar urīnu, kā rezultātā iespējama hipomagnēmija (skatīt arī apakšpunktu 4. 5).
Renal impairment and kidney transplantation When Rasilez HCT is used in patients with impaired renal function, periodic monitoring of potassium, creatinine and uric acid serum levels is recommended.
Nieru darbības traucējumi un nieru transplantācija Ja Rasilez HCT lieto pacientiem ar pavājinātu nieru darbību, ieteicama kālija, kreatinīna un urīnskābes koncentrācijas serumā periodiska monitorēšana.
There is no experience regarding the administration of Rasilez HCT in patients who have recently undergone kidney transplantation.
Nav pieredzes par Rasilez HCT lietošanu pacientiem, kuriem nesen veikta nieres transplantācija.
No dosage adjustment is necessary in patients with renal impairment whose GFR is ≥ 30 ml/ min/ 1.73 m2.
Pacientiem ar nieru darbības traucējumiem, kuriem GFĀ ir ≥ 30 ml/ min/ 1, 73 m2, devas pielāgošana nav nepieciešama.
However, in patients with mild to moderate renal impairment (GFR ≥ 30 ml/ min/ 1.73 m2 but < 60 ml/ min/ 1.73 m2), Rasilez HCT should be administered with caution.
Tomēr pacientiem ar viegliem līdz mēreniem nieru darbības traucējumiem (GFĀ ≥ 30 ml/ min/ 1, 73 m2, bet < 60 ml/ min/ 1, 73 m2) Rasilez HCT jālieto piesardzīgi.
As for other agents acting on the renin-angiotensin system, caution should be exercised when aliskiren is given in the presence of conditions pre-disposing to kidney dysfunction such as hypovolaemia (e. g. due to blood loss, severe or prolonged diarrhoea, prolonged vomiting, etc.), heart disease, liver disease or kidney disease.
Tāpat kā lietojot citas zāles, kas ietekmē renīna- angiotenzīna sistēmu, piesardzība jāievēro lietojot aliskirēnu pacientiem ar nieru darbība traucējumu predisponējošiem riska faktoriem, tādiem kā hipovolēmija (piemēram, asins zudums, smaga un ilgstoša caureja, ilgstoša vemšana utt.), sirds funkciju traucējumi, aknu vai nieru funkciju traucējumi.
Acute renal failure, reversible upon discontinuation of treatment, has been reported in at-risk patients receiving aliskiren in post-marketing experience.
Pēcreģistrācijas periodā saņemti ziņojumi par akūtas nieru mazspējas, kas parasti bija atgriezeniska līdz ar ārstēšanas pārtraukšanu, gadījumiem riska grupas pacientiem, kuri lietoja aliskirēnu.
In the event that any signs of renal failure occur, aliskiren should be promptly discontinued.
Ja attīstās jebkādi nieru mazspējas simptomi, aliskirēna lietošana nekavējoties jāpārtrauc.
Hepatic impairment Thiazides should be used with caution in patients with impaired hepatic function or progressive liver disease, since minor alterations of fluid and electrolyte balance may precipitate hepatic coma.
4 Aknu darbības traucējumi Tiazīdu grupas līdzekļi pacientiem ar pavājinātu nieru darbību vai progresējošu aknu slimību jālieto piesardzīgi, jo šķidruma un elektrolītu līmeņa nelielas izmaiņas var veicināt aknu komu.
There is no clinical experience with Rasilez HCT in patients with hepatic impairment.
Nav klīniskās pieredzes, lietojot Rasilez HCT pacientiem ar aknu darbības traucējumiem.
Moderate P-gp inhibitors Co-administration of aliskiren 300 mg with ketoconazole 200 mg resulted in a 76% increase in aliskiren AUC but P-gp inhibitors such as ketoconazole are expected to increase tissue concentrations
Vidēji spēcīgi P- gp inhibitori Lietojot 300 mg aliskirēna kopā ar 200 mg ketokonazola, aliskirēna AUC palielinājās par 76%.
4 more than plasma concentrations.
Tomēr sagaidāms, ka P- gp inhibitori, piemēram, ketokonazols, koncentrāciju audos palielinās vairāk nekā koncentrāciju plazmā.
Aortic and mitral valve stenosis, obstructive hypertrophic cardiomyopathy As with other vasodilators, special caution is indicated in patients suffering from aortic or mitral stenosis, or obstructive hypertrophic cardiomyopathy.
Aortas un mitrālā vārstuļa stenoze, obstruktīva hipertrofiska kardiomiopātija Tāpat kā lietojot citus vazodilatatorus, īpaša piesardzība jāievēro attiecībā uz pacientiem, kuri slimo ar aortālā vai mitrālā vārstuļa stenozi vai obstruktīvu hipertrofisku kardiomiopātiju.
Renal artery stenosis and renovascular hypertension No controlled clinical data are available on the use of Rasilez HCT in patients with unilateral or bilateral renal artery stenosis, or stenosis to a solitary kidney.
Nieru artērijas stenoze un renovaskulāra hipertensija Nav pieejami klīnisko pētījumu dati par Rasilez HCT lietošanu pacientiem ar vienpusēju vai abpusēju nieru artēriju stenozi vai vienīgās nieres artērijas stenozi.
However, as with other agents acting on the renin-angiotensin system, there is an increased risk of renal insufficiency, including renal failure, when patients with renal artery stenosis are treated with aliskiren.
Tomēr, tāpat kā lietojot citas zāles, kas ietekmē renīna- angiotenzīna sistēmu, kad šie pacienti ar nieru artēriju stenozi tiek ārstēti ar aliskirēnu, pastāv paaugstināts nieru darbības traucējumu, tai skaitā nieru mazspējas, risks.
Therefore caution should be exercised in these patients.
Tādēļ šiem pacientiem jāievēro piesardzība.
If renal failure occurs, treatment should be discontinued.
Ja attīstās nieru mazspēja, ārstēšana nekavējoties jāpārtrauc.
Metabolic and endocrine effects Thiazide therapy may impair glucose tolerance.
Ietekme uz vielmaiņu un endokrīno funkciju Tiazīdu terapija var ietekmēt glikozes toleranci.
In diabetic patients dosage adjustments of insulin or oral hypoglycaemic agents may be required.
Pacientiem ar cukura diabētu var būt nepieciešama iekšķīgi lietojamo hipoglikemizējošo līdzekļu devas pielāgošana.
Latent diabetes mellitus may occur during thiazide therapy.
Tiazīdu terapijas laikā var parādīties latents cukura diabēts.
To date, no data are available from clinical studies that were specifically-designed to evaluate the safety of Rasilez HCT in diabetic patients.
Šobrīd nav pieejami dati no klīniskajiem pētījumiem, kuros pētīts Rasilez HCT lietošanas drošums pacientiem ar diabētu.
Increases in cholesterol and triglyceride levels have been associated with thiazide diuretic therapy.
Tiazīdu diurētisku terapija ir tikusi saistīta ar holesterīna un triglicerīdu līmeņa paaugstināšanos.
Hyperuricaemia may occur or frank gout may be precipitated in certain patients receiving thiazide therapy.
Dažiem pacientiem, kuri saņem tiazīdu terapiju, var būt paaugstināts urīnskābes līmenis un podagra.
General In the event of severe and persistent diarrhoea, Rasilez HCT therapy should be stopped.
Vispārīgi brīdinājumi Ja attīstās smaga un nepārejoša caureja, terapija ar Rasilez HCT jāpārtrauc.
As with any antihypertensive agent, excessive reduction of blood pressure in patients with ischaemic cardiopathy or ischaemic cardiovascular disease could result in a myocardial infarction or stroke.
Tāpat kā ar jebkuru antihipertensīvu līdzekli, pārāk izteikts asinsspiediena pazeminājums pacientiem ar išēmisku kardiopātiju vai išēmisku kardiovaskulāru slimību var būt par iemeslu miokarda infarktam vai insultam.
Hypersensitivity reactions to hydrochlorothiazide may occur in patients with or without a history of allergy or bronchial asthma, but are more likely in patients with such a history.
Paaugstinātas jutības reakcijas pret hidrohlortiazīdu var attīstīties pacientiem ar vai bez alerģijas vai bronhiālas astmas gadījumiem anamnēzē Taču pacientiem ar šādiem gadījumiem anamnēzē paaugstinātas jutības reakciju iespējamība ir lielāka.
Exacerbation or activation of systemic lupus erythematosus has been reported with the use of thiazide diuretics.
Ir ziņots par sistēmiskas sarkanās vilkēdes saasinājumu vai aktivāciju.
Excipients Rasilez HCT contains lactose.
Palīgvielas Rasilez HCT satur laktozi.
Patients with rare hereditary problems of galactose intolerance, the Lapp lactase deficiency or glucose-galactose malabsorption should not take this medicinal product.
Šīs zāles nevajadzētu lietot pacientiem ar retu iedzimtu galaktozes nepanesību, Lapp laktāzes deficītu vai glikozes- galaktozes malabsorbciju.
Rasilez HCT contains wheat starch.
Rasilez HCT satur kviešu cieti.
It is suitable for people with coeliac disease.
Piemērots cilvēkiem ar celiakiju.
Patients with wheat allergy (different from coeliac disease) should not take this medicine.
Nevajadzētu lietot pacientiem ar kviešu alerģiju (atšķirīgu no celiakijas).
Medicinal products affecting potassium:
Zāles, kas ietekmē kālija līmeni serumā:
The potassium-depleting effect of hydrochlorothiazide is attenuated by the potassium-sparing effect of aliskiren.
Hidrohlortiazīda kāliju mazinošo darbību vājina aliskirēna kāliju aizturošā darbība.
However, this effect of hydrochlorothiazide on serum potassium would be expected to be potentiated by other medicinal products associated with potassium loss and hypokalaemia (e. g. other kaliuretic diuretics, laxatives, amphotericin, carbenoxolone, penicillin G sodium, corticosteroids, ACTH, salicylic acid derivatives).
Tomēr hidrohlortiazīda ietekmi uz kālija līmeni serumā varētu pastiprināt citas zāles, kas saistītas ar kālija zudumu un hipokaliēmiju (piemēram, citi kālija izdalīšanos veicinoši diurētiskie līdzekļi, caurejas līdzekļi, amfotericīns, karbenoksolons, G penicilīna nātrija sāls, kortikosteroīdi, AKTH, salicilskābes atvasinājumi).
Conversely, based on experience with the use of other medicinal products that blunt the renin-angiotensin system (RAS), concomitant use of potassium-sparing diuretics, potassium supplements, salt substitutes containing potassium or other medicinal products that may increase serum potassium levels (e. g. heparin sodium) may lead to increases in serum potassium.
Ņemot vērā pieredzi, kas iegūta, lietojot citas renīna- angiotensīna sistēmu (RAS) ietekmējošas zāles, kāliju aizturošo diurētisku, kāliju saturošu uztura bagātinātāju vai sāls aizvietotāju vai citu zāļu, kas varētu paaugstināt kālija līmeni serumā (piemēram, heparīna nātrija sāls), vienlaicīga lietošana var izraisīt paaugstinātu kālija koncentrāciju serumā.
Adequate monitoring of serum potassium in patients at risk is recommended (see sections 4.4 and 4.8).
Riska grupas pacientiem ieteicama atbilstīga novērošana (skatīt apakšpunktu 4. 4 un 4. 8).
Medicinal products affected by serum potassium disturbances:
Zāles, ko ietekmē kālija koncentrācijas serumā svārstības:
Periodic monitoring of serum potassium is recommended when Rasilez HCT is administered with medicinal products affected by serum potassium disturbances (e. g. digitalis glycosides, antiarrhythmics).
Ja Rasilez HCT lieto kopā ar zālēm, ko ietekmē kālija koncentrācijas serumā svārstības (piemēram, uzpirkstītes glikozīdi, antiaritmiski līdzekļi), ieteicams periodiski pārbaudīt kālija koncentrāciju serumā.
5 Other antihypertensive agents:
Citi antihipertensīvi līdzekļi:
The antihypertensive effect of Rasilez HCT may be increased with the concomitant use of other antihypertensive agents.
Rasilez HCT antihipertensīvā darbība var pastiprināties, ja vienlaikus lieto citus antihipertensīvus līdzekļus.
Additional information on aliskiren interactions Aliskiren has no known clinically relevant interactions with medicinal products commonly used to treat hypertension or diabetes.
Papildu informācija par aliskirēna mijiedarbību Aliskirēnam nav zināmas klīniski nozīmīgas mijiedarbības ar zālēm, ko parasti lieto hipertensijas vai cukura diabēta ārstēšanai.
Compounds that have been investigated in aliskiren clinical pharmacokinetic studies include acenocoumarol, atenolol, celecoxib, fenofibrate, pioglitazone, allopurinol, isosorbide-5-mononitrate, irbesartan, digoxin, ramipril, valsartan, metformin, amlodipine, atorvastatin, cimetidine and hydrochlorothiazide.
Aliskirēna klīniskos farmakokinētikas pētījumos tika iekļauti tādi medikamenti kā acenokumarols, atenolols, celekoksibs, fenofibrāts, pioglitazons, allopurinols, izosorbīda- 5- mononitrāts, irbesartāns, digoksīns, ramiprils, valsartāns, metformīns, amlodipīns, atorvastatīns, cimetidīns un hidrohlortiazīds.
No clinically relevant interactions have been identified.
Klīniski nozīmīga mijiedarbība ar šiem medikamentiem netika konstatēta.
As a result no dose adjustment for aliskiren or these co-administered medicinal products is necessary.
Rezultātā aliskirēna vai minēto vienlaikus lietoto zāļu devas pielāgošana nav nepieciešama.
P-glycoprotein interactions:
Mijiedarbība ar P- glikoproteīnu:
MDR1/ Mdr1a/ 1b (P-gp) was found to be the major efflux system involved in intestinal absorption and biliary excretion of aliskiren in preclinical studies.
Preklīniskajos pētījumos konstatēts, ka MDR1/ Mdr1a/ 1b (P- gp) ir galvenā sistēma, kas atbild par aliskirēna uzsūkšanos zarnu traktā un izdalīšanos ar žulti.
John’ s wort, rifampicin) might therefore decrease the bioavailability of aliskiren.
Tādēļ P- gp induktori (asinszāles preparāti, rifampicīns) var samazināt aliskirēna biopieejamību.
Therefore, P-gp inhibitors may increase tissue levels more than plasma levels.
Tādēļ P - gp inhibitori koncentrāciju audos var palielināt vairāk nekā koncentrāciju plazmā.
P-gp potent inhibitors:
Spēcīgi P- gp inhibitori:
A single dose drug interaction study in healthy subjects has shown that ciclosporin (200 and 600 mg) increases Cmax of aliskiren 75 mg approximately 2.5-fold and AUC approximately 5-fold.
Vienas devas zāļu mijiedarbības pētījumā ar veseliem indivīdiem pierādīts, ka ciklosporīns (200 un 600 mg) palielina aliskirēna 75 mg Cmax aptuveni 2, 5- reizes un AUC aptuveni 5 - reizes.
Moderate P-gp inhibitors:
Vidēji spēcīgi P- gp inhibitori:
Co-administration of ketoconazole (200 mg) with aliskiren (300 mg) resulted in an 80% increase in plasma levels of aliskiren (AUC and Cmax).
Lietojot ketokonazolu (200 mg) kopā ar aliskirēnu (300 mg), aliskirēna koncentrācija plazmā (AUC un Cmax) palielinājās par 80%.
Yet, P-gp inhibitors are expected to increase tissue concentrations more than plasma concentrations.
Tomēr sagaidāms, ka P- gp inhibitori koncentrāciju audos palielinās vairāk nekā koncentrāciju plazmā.
Therefore, caution should be exercised when aliskiren is administered with ketoconazole or other moderate P-gp inhibitors (itraconazol, clarithromycin, telithromycin, erythromycin, amiodarone).
Tādēļ jāievēro piesardzība, aliskirēnu lietojot kopā ar ketokonazolu vai citiem vidēji spēcīgiem P- gp inhibitoriem (itrakonazolu, klaritromicīnu, telitromicīnu, eritromicīnu, amiodaronu).
P-gp substrates or weak inhibitors:
P- gp substrāti vai vāji inhibitori:
No relevant interactions with atenolol, digoxin, amlodipine or cimetidine have been observed.
Nav novērota izteikta mijiedarbība ar atenololu, digoksīnu, amlodipīnu vai cimetidīnu.
Grapefruit juice:
6 Greipfrūtu sula:
Due to the lack of data a potential interaction between grapefruit juice and aliskiren cannot be excluded.
Datu trūkuma dēļ nevar izslēgt iespējamu mijiedarbību starp greipfrūtu sulu un aliskirēnu.
Furosemide:
Furosemīds:
When aliskiren was co-administered with furosemide, the AUC and Cmax of furosemide were reduced by 28% and 49%, respectively.
Lietojot aliskirēnu vienlaikus ar furosemīdu, tā AUC un Cmax samazinājās par attiecīgi 28% un 49%.
It is therefore recommended to monitor the effects when initiating and adjusting furosemide therapy to avoid possible underutilisation in clinical situations of volume overload.
Tādēļ, uzsākot un pielāgojot furosemīda terapiju, ieteicams kontrolēt iedarbību, lai izvairītos no iespējamas nepietiekamas devas lietošanas klīniskās situācijās ar šķidruma pārslodzi.
Non-steroidal anti-inflammatory drugs (NSAIDs):
Nesteroīdie pretiekaisuma līdzekļi (NPL):
As with other agents acting on the renin-angiotensin system, NSAIDs may reduce the anti-hypertensive effect of aliskiren.
Tāpat kā lietojot citas zāles, kas iedarbojas uz renīna - angiotenzīna sistēmu, NPL var samazināt aliskirēna antihipertensīvo iedarbību.
In some patients with compromised renal function (dehydrated patients or elderly patients) aliskiren given concomitantly with NSAIDs may result in further deterioration of renal function, including possible acute renal failure, which is usually reversible.
Dažiem pacientiem ar nomāktu nieru funkciju (pacientiem ar dehidratāciju vai gados vecākiem pacientiem) aliskirēna lietošana kopā ar NPL var izraisīt tālāku nieru funkciju pasliktināšanos, tai skaitā iespējamu akūtu nieru mazspēju, kas parasti ir atgriezeniska.
Therefore the combination of aliskiren with an NSAID requires caution, especially in elderly patients.
Tādēļ, lietojot aliskirēnu kopā ar NPL, it īpaši gados vecākiem pacientiem, jāievēro piesardzība.
6 Warfarin:
Varfarīns:
The effects of aliskiren on warfarin pharmacokinetics have not been evaluated.
Aliskirēna ietekme uz varfarīna farmakokinētiku nav pētīta.
Food interactions:
Mijiedarbība ar pārtikas produktiem:
Meals with a high fat content have been shown to reduce the absorption of aliskiren substantially.
Uzturs ar augstu tauku saturu būtiski samazina aliskirēna uzsūkšanos.
Additional information on hydrochlorothiazide interactions When administered concurrently, the following medicinal products may interact with thiazide diuretics:
Papildu informācija par hidrohlortiazīda mijiedarbību Vienlaicīgas lietošanas gadījumā ar tiazīdu diurētiskajiem līdzekļiem var mijiedarboties šādas zāles.
Renal clearance of lithium is reduced by thiazides, therefore the risk of lithium toxicity may be increased with hydrochlorothiazide.
Litijs: tiazīdi samazina litija renālo klīrensu, tādēļ, lietojot hidrohlortiazīdu, var palielināties litija toksicitātes risks.
Co-administration of lithium and hydrochlorothiazide is not recommended.
Litija un hidrohlortiazīda vienlaicīga lietošana nav ieteicama.
If this combination proves essential, careful monitoring of serum lithium level is recommended during concomitant use.
Ja šādu kombināciju uzskata par būtiski nepieciešamu, vienlaicīgas lietošanas laikā rūpīgi jākontrolē litija koncentrācija serumā.
Potentiation of orthostatic hypotension may occur.
Alkohols: iespējama ortostatiskas hipotensijas pastiprināšanās.
Dosage adjustment of the antidiabetic medicinal product may be required (see section 4.4).
Pretdiabēta zāles (iekšķīgi lietojamas zāles un insulīns): var būt nepieciešams pielāgot pretdiabēta zāļu devu (skatīt apakšpunktu 4. 4).
Absorption of hydrochlorothiazide is impaired in the presence of anionic exchange resins.
Holestiramīns un kolestipola sveķi: anjonu apmaiņas sveķu klātbūtnē ir traucēta hidrohlortiazīda uzsūkšanās.
Thiazide-induced hypokalaemia or hypomagnesaemia favour the onset of digitalis-induced cardiac arrhythmias (see section 4.4).
Uzpirkstītes glikozīdi: tiazīdu inducēta hipokaliēmija vai hipomagnēmija veicina uzpirkstītes inducētas sirds aritmijas rašanos (skatīt apakšpunktu 4. 4).
The administration of an NSAID may reduce the diuretic, natriuretic and antihypertensive effects of thiazide diuretics in some patients.
NPL lietošana dažiem pacientiem var mazināt tiazīdu diurētisko līdzekļu diurētisko, natriurētisko un antihipertensīvo darbību.
The effect of pressor amines may be decreased.
Vazokonstrikciju izraisoši amīni (piemēram, noradrenalīns): var pavājināties vazokonstrikciju izraisošā darbība.
Dosage adjustments of antigout medications may be necessary as hydrochlorothiazide may raise the level of serum uric acid.
Pretpodagras līdzekļi: tā kā hidrohlortiazīds var paaugstināt urīnskābes koncentrāciju serumā, var būt nepieciešams pielāgot pretpodagras līdzekļu devu.
Increase in dosage of probenecid or sulfinpyrazone may be necessary.
Var būt nepieciešams palielināt probenecīda vai sulfīnpirazona devu.
Co-administration of thiazide diuretics may increase the incidence of hypersensitivity reactions to allopurinol.
Tiazīdu diurētisko līdzekļu vienlaicīga lietošana var pastiprināt paaugstinātas jutības reakcijas pret allopurinolu.
Thiazide diuretics may increase serum calcium levels due to decreased excretion.
Kalcija sāļi: tiazīdu diurētiskie līdzekļi var paaugstināt kalcija koncentrāciju serumā samazinātas izdalīšanās dēļ.
If calcium supplements or calcium-sparing medicinal products (e. g. vitamin D therapy) must be prescribed, serum calcium levels should be monitored and calcium dosage adjusted accordingly.
Ja nepieciešams ordinēt kalciju aizturošas zāles (piemēram, terapija ar D vitamīnu), jākontrolē kalcija koncentrācija serumā un atbilstīgi jāpielāgo kalcija deva.
The effect of non-depolarising skeletal muscle relaxants may be potentiated by hydrochlorothiazide.
Kurāre atvasinājumi (piemēram, tubokurarīns): hidrohlortiazīds var pastiprināt nedepolarizējošo skeleta muskuļu atslābinātāju darbību.
The hyperglycaemic effect of beta blockers and diazoxide may be enhanced by thiazides.
7 Citi mijiedarbības veidi: tiazīdi var pastiprināt bēta blokatoru un diazoksīda hiperglikemizējošo darbību.
Anticholinergic agents (e. g. atropine, biperiden) may increase the bioavailability of thiazide- type diuretics by decreasing gastrointestinal motility and stomach-emptying rate.
Antiholīnerģiskie līdzekļi (piemēram, atropīns, biperidēns) var palielināt tiazīdu tipa diurētisko līdzekļu biopieejamību, samazinot kuņģa- zarnu trakta motoriku (jeb kustīgumu, jeb motilitāte) un kuņģa iztukšošanās ātrumu.
Thiazides may increase the risk of adverse effects caused by amantadine.
Tiazīdi var palielināt amantadīna nevēlamo blakusparādību risku.
Thiazides may reduce the renal excretion of cytotoxic medicinal products (e. g. cyclophosphamide, methotrexate) and potentiate their myelosuppressive effects.
Tiazīdi var mazināt citotoksisko zāļu (piemēram, ciklosporīna, metotreksāta) izdalīšanos caur nierēm un pastiprināt to kaulu smadzenes nomācošo darbību.
Aliskiren was not teratogenic in rats or rabbits (see section 5.3).
Aliskirēns nebija teratogēns žurkām vai trušiem (skatīt apakšpunktu 5. 3).
Other substances that act directly on the RAS have been associated with serious foetal malformations and neonatal death when used during second and third trimesters.
Citas vielas, kas darbojas tieši uz RAS, izraisīja nopietnas augļa kroplības un jaundzimušo nāvi, ja tās lietoja otrajā un trešajā trimestrī.
7 Prolonged exposure to thiazides during the third trimester of pregnancy can reduce maternal plasma volume as well as uteroplacental blood flow, which may cause a foeto-placental ischaemia and growth retardation.
Ilgstoša tiazīdu lietošana grūtniecības trešajā trimestrī var mazināt plazmas tilpumu mātes organismā, kā arī asins plūsmu dzemdē un placentā, kā rezultātā iespējama fetoplacentāra išēmija un augšanas aizture.
Moreover, rare cases of hypoglycaemia and thrombocytopenia in neonates have been reported following exposure near term.
Turklāt retos gadījumos pēc zāļu lietošanas neilgi pirms dzemdībām ir ziņots par hipoglikēmiju un trombocitopēniju jaundzimušajiem.
No specific clinical studies have been performed with this combination, therefore Rasilez HCT should not be used during the first trimester of pregnancy or in women planning to become pregnant and is contraindicated during the second and third trimesters (see section 4.3).
Specifiski pētījumi ar šādu kombināciju nav veikti, tādēļ Rasilez HCT nedrīkst lietot grūtniecības pirmajā trimestrī un sievietēm, kuras plāno grūtniecību, kā arī tā lietošana ir kontrindicēta otrajā un trešajā grūtniecības trimestrī (skatīt apakšpunktu 4. 3).
A switch to a suitable alternative treatment should be carried out in advance of a planned pregnancy.
Plānojot grūtniecību, jau iepriekš jāizmanto piemērota alternatīva terapija.
If pregnancy is detected during therapy, Rasilez HCT should be discontinued as soon as possible.
Ja terapijas laikā tiek atklāta grūtniecība, Rasilez HCT lietošana attiecīgi jāpārtrauca, cik drīz vien iespējams.
Lactation Rasilez HCT is contraindicated during lactation (see section 4.3).
Zīdīšana Rasilez HCT ir kontrindicēts zīdīšanas periodā (skatīt apakšpunktu 4. 3).
It is not known whether aliskiren is excreted in human milk.
Nav zināms, vai aliskirēns izdalās cilvēka mātes pienā.
Aliskiren was secreted in the milk of lactating rats.
Aliskirēns izdalījās pienā žurkām laktācijas laikā.
Thiazides appear in human milk and may inhibit lactation.
Tiazīdi nonāk mātes pienā un var kavēt laktāciju.
They can produce adverse biological effects including hypokalaemia, haemolysis (glucose-6-phosphate dehydrogenase (G6PD) defect) and hypersensitivity due to sulphonamide properties.
Tie var izraisīt nevēlamu bioloģisku iedarbību, tostarp hipokaliēmiju, hemolīzi (glikozes- 6- fosfātdehidrogenāzes (G6FD) bojājums) un paaugstinātu jutību sulfonamīda īpašību dēļ.
Rasilez HCT is unlikely to affect the ability to drive and use machines.
Maz ticams, ka Rasilez HCT varētu ietekmēt spēju vadīt transportlīdzekļus un apkalpot mehānismus.
However, when driving vehicles or operating machinery it must be borne in mind that dizziness or drowsiness may occasionally occur when taking antihypertensive therapy.
Tomēr, vadot transportlīdzekļus un apkalpojot mehānismus, jāatceras, ka jebkuru antihipertensīvo līdzekļu terapijas laikā dažkārt var rasties reibonis vai nespēks.
Aliskiren/ hydrochlorothiazide combination The safety of Rasilez HCT has been evaluated in 9 clinical trials with more than 3,900 patients, including over 700 treated for over 6 months, and 190 for over 1 year.
Aliskirēna/ hidrohlortiazīda kombinācija Rasilez HCT nekaitīgums novērtēts 9 klīniskajos pētījumos, kuros piedalījās vairāk nekā 3 900 pacienti, tostarp 700 pacienti, kuri ārstēti ilgāk par 6 mēnešiem, un 190 pacienti, kuri ārstēti ilgāk par 1 gadu.
The incidence of adverse reactions showed no association with gender, age, body mass index, race or ethnicity.
Nevēlamo blakusparādību saistība ar dzimumu, vecumu, ķermeņa masas indeksu, rasi vai etnisko piederību netika novērota.
Treatment with Rasilez HCT had an overall incidence of adverse experiences at doses up to 300 mg/ 25 mg similar to placebo.
Kopumā, veicot ārstēšanu ar Rasilez HCT devās līdz 300 mg/ 25 mg, nevēlamo blakusparādību biežums bija līdzīgs kā ar placebo.
Adverse reactions have generally been mild and transient in nature and have only infrequently required discontinuation of therapy.
Nevēlamās blakusparādības parasti bija viegli izteiktas un pārejošas, un tikai retos gadījumos to dēļ bija nepieciešama terapijas pārtraukšana.
The most common adverse drug reaction is diarrhoea.
Biežākā nevēlamā blakusparādība ir caureja.
The frequency of adverse reactions listed below is defined using the following convention: very common (≥ 1/ 10); common (≥ 1/ 100 to < 1/ 10); uncommon (≥ 1/ 1,000 to < 1/ 100); rare (≥ 1/ 10,000 to < 1/ 1,000); very rare (< 1/ 10,000), not known (cannot be estimated from the available data).
Tālāk minēto nevēlamo blakusparādību biežums ir noteikts, izmantojot šādu iedalījumu: ļoti bieži (≥ 1/ 10); bieži (≥ 1/ 100 līdz < 1/ 10); retāk (≥ 1/ 1 000 līdz < 1/ 100); reti (≥ 1/ 10 000 līdz < 1/ 1 000); ļoti reti (< 1/ 10 000), nav zināmi (nevar noteikt pēc pieejamiem datiem).
Gastrointestinal disorders
8 Kuņģa- zarnu trakta traucējumi
Diarrhoea is a dose-related adverse drug reaction for aliskiren.
Caureja: caureja ir aliskirēna nevēlamā blakusparādība, kas atkarīga no devas.
In controlled clinical trials, the incidence of diarrhoea in Rasilez HCT-treated patients was 1.3% compared to 1.4% for aliskiren- or 1.9% for hydrochlorothiazide-treated patients.
Kontrolētos klīniskajos pētījumos caurejas biežums Rasilez HCT pacientu grupā bija 1, 3%, salīdzinot ar 1, 4% aliskirēna pacientu grupā vai 1, 9% hidrohlortiazīda pacientu grupā.
In a large placebo-controlled clinical trial, the opposite effects of aliskiren (150 mg or 300 mg) and hydrochlorothiazide (12.5 mg or 25 mg) on serum potassium approximately balanced each other in many patients.
Kālija koncentrācija serumā: lielā, placebo kontrolētā klīniskajā pētījumā daudziem pacientiem aliskirēna (150 mg vai 300 mg) un hidrohlortiazīda (12, 5 mg vai 25 mg) pretējā iedarbība uz kālija līmeni savstarpēji sabalansējās.
In other patients, one or the other effect may be dominant.
Citiem pacientiem var dominēt viens vai otrs efekts.
Periodic determinations of serum potassium to detect possible electrolyte imbalance should be performed in patients at risk at appropriate intervals (see sections 4.4 and 4.5).
Riska grupas pacientiem periodiski, ar atbilstīgu intervālu jāpārbauda kālija līmenis serumā, lai noteiktu iespējamos elektrolītu līdzsvara traucējumiem (skatīt apakšpunktu 4. 4 un 4. 5).
8 Additional information on individual components Adverse reactions previously reported with one of the individual components may occur with Rasilez HCT even if not observed in clinical trials.
Papildu informācija par atsevišķām sastāvdaļām Lietojot Rasilez HCT, var rasties nevēlamās blakusparādības, par ko iepriekš ziņots saistībā ar vienu vai otru sastāvdaļu, pat tad, ja tās nav novērotas klīniskajos pētījumos.
Aliskiren Treatment with Aliskiren up to 300 mg resulted in an overall incidence of adverse reactions similar to placebo.
Aliskirēns Veicot ārstēšanu ar aliskirēnu līdz 300 mg devā, nevēlamo blakusparādību kopējais biežums bija līdzīgs kā ar placebo.
The known aliskiren adverse drug reactions are presented in the table below using the same convention as described previously for the fixed combination.
Zināmās aliskirēna nevēlamās blakusparādības uzskaitītas tabulā zemāk, izmantojot tos pašus nosacījumus, kas izmantoti pirms tam fiksētās kombinācijas aprakstā.
Rash Angioedema
Izsitumi Angioneirotiskā tūska
In controlled clinical trials, angioedema occurred rarely during treatment with aliskiren with rates comparable to treatment with placebo or hydrochlorothiazide.
Kontrolētos klīniskajos pētījumos, terapijas laikā ar aliskirēnu, angioneirotiskā tūska attīstījās retos gadījumos, un tās biežums bija līdzīgs kā placebo vai hidrohlortiazīda grupā.
Cases of angioedema have also been reported in post-marketing experience (frequency unknown).
Pēcreģistrācijas periodā ziņots arī par angioneirotiskās tūskas gadījumiem (biežums nav zināms).
In the event of any signs suggesting an allergic reaction patients should discontinue treatment and contact the physician (see section 4.4).
Gadījumā, ja attīstās jebkādi simptomi, kas liecina par alerģisku reakciju, pacientiem jāpārtrauc ārstēšana un jāsazinās ar savu ārstu (skatīt apakšpunktu 4. 4).
The incidence of cough was similar in placebo (0.6%) and aliskiren-treated (0.9%) patients.
Klepus rašanās biežums placebo grupas (0, 6%) un aliskirēna grupas (0, 9%) pacientiem bija līdzīgs.
This effect is also seen with other agents acting on the RAS, such as ACEIs and angiotensin receptor blockers.
Šāda ietekme novērojama arī lietojot citus līdzekļus, kas ietekmē RAS, piemēram, AKEI un angiotenzīna receptoru blokatorus.
Increases in serum potassium were minor and infrequent in patients with essential hypertension treated with aliskiren alone (0.9% compared to 0.6% with placebo).
Kālija līmenis serumā: kālija līmeņa palielināšanās serumā bija neliela un attīstījās retos gadījumos pacientiem ar esenciālu hipertensiju, kuri tika ārstēti tikai ar aliskirēnu (0, 9%, salīdzinot ar 0, 6% placebo grupā).
However, in one study where aliskiren was used in combination with an ACEI in a diabetic population, increases in serum potassium were more frequent (5.5%).
Tomēr vienā pētījumā, kur aliskirēns tika lietots kombinācijā ar AKE inhibitoru cukura diabēta slimniekiem, kālija līmeņa palielināšanās serumā novēroja biežāk (5, 5%).
Therefore, as with any agent acting on the RAS, routine monitoring of electrolytes and renal function is indicated in patients with diabetes mellitus, kidney disease, or heart failure.
Tādēļ, līdzīgi kā citu uz RAS sistēmu darbojošos zāļu gadījumā, pacientiem ar cukura diabētu, nieru darbības traucējumiem vai sirds mazspēju nepieciešams veikt regulāru elektrolītu līmeņa un nieru darbības kontroli.
In post-marketing experience, renal dysfunction and cases of acute renal failure have been reported in patients at risk (see section 4.4).
Pēcreģistrācijas periodā saņemti ziņojumi par nieru funkcijas traucējumiem un akūtas nieru mazspējas gadījumiem riska grupas pacientiem (skatīt apakšpunktu 4. 4).
9 Blood and lymphatic system disorders
9 Hidrohlortiazīds Lietojot tikai hidrohlortiazīdu, ziņots arī par šādām nevēlamajām blakusparādības (neatkarīgi no to saistības ar zālēm):
Psychiatric disorders
Asins un limfātiskās sistēmas traucējumi
Depression, sleep disturbances
Aplastiskā anēmija, kaulu smadzeņu nomākums, neitropēnija/ agranulocitoze, hemolītiskā anēmija, leikopēnija, trombocitopēnija
Nervous system disorders
Psihiskie traucējumi Nervu
Not known:
Nav zināmi: sistēmas traucējumi Nav zināmi:
Restlessness, light-headedness, vertigo, paraesthesia, dizziness
Depresija, miega traucējumi Nemiers, apskurbums, vertigo, parestēzija, reibonis
Eye disorders
Acu bojājumi Sirds
Not known:
Nav zināmi: funkcijas traucējumi Nav zināmi:
Transient blurred vision, xanthopsia
Pārejoša redzes miglošanās, ksantopsija Sirds aritmija
Postural hypotension
Ortostatiska hipotensija
Respiratory distress (including pneumonitis and pulmonary oedema)
Elpošanas nomākums (tostarp pneimonīts un plaušu tūska)
Pancreatitis, anorexia, diarrhoea, constipation, gastric irritation, sialadenitis, loss of appetite
Pankreatīts, anoreksija, caureja, aizcietējums, kuņģa kairinājums, sialadenīts, ēstgribas zudums
Jaundice (intrahepatic cholestatic jaundice)
Dzelte (intrahepātiska holestātiska dzelte)
Anaphylactic reactions, toxic epidermal necrolysis, necrotising angiitis (vasculitis, cutaneous vasculitis), cutaneous lupus erythematosus-like reactions, reactivation of cutaneous lupus erythematosus, photosensitivity reactions, rash, urticaria
Anafilaktiskas reakcijas, toksiska epidermāla nekrolīze, nekrotizējošs angiīts (vaskulīts, ādas vaskulīts), sarkanajai vilkēdei līdzīgas ādas reakcijas, ādas sarkanās vilkēdes reaktivācija, fotosensitivitātes reakcijas, izsitumi, nātrene
Weakness, muscle spasm
Nespēks, muskuļu spazmas
Interstitial nephritis, renal dysfunction
Intersticiāls nefrīts, nierufunkciju traucējumi
Electrolyte imbalance, including hypokalaemia and hyponatraemia (see section 4.4), hyperuricaemia, glycosuria, hyperglycaemia, increases in cholesterol and triglycerides
Elektrolītu līdzsvara traucējumi, tostarp hipokaliēmija un hiponatriēmija (skatīt apakšpunktu 4. 4), hiperurikēmija, glikozūrija, hiperglikēmija, paaugstināts holesterīna un triglicerīdu līmenis
No information is available on the treatment of overdose with Rasilez HCT.
Informācija par ārstēšanu Rasilez HCT pārdozēšanas gadījumā nav pieejama.
The most likely manifestation of overdose would be hypotension, related to the antihypertensive effect of aliskiren.
Iespējamākā pārdozēšanas izpausme varētu būt hipotensija, ko izraisa aliskirēna antihipertensīvā darbība.
Overdose with hydrochlorothiazide is associated with electrolyte depletion (hypokalaemia, hypochloraemia, hyponatraemia) and dehydration resulting from excessive diuresis.
Hidrohlortiazīda pārdozēšana ir saistīta ar elektrolītu zudumu (hipokaliēmija, hipohlorēmija, hiponatriēmija) un dehidratāciju pārmērīgas diurēzes rezultātā.
The most common signs and symptoms of overdose are nausea and somnolence.
Pārdozēšanas iespējamākās pazīmes un simptomi ir slikta dūša un miegainība.
Hypokalaemia may result in muscle spasms and/ or accentuate cardiac arrhythmias associated with the concomitant use of digitalis glycosides or certain antiarrhythmic medicinal products.
Hipokaliēmijas rezultātā var būt muskuļu spazmas un/ vai izteikta sirds aritmija, kas saistīta ar uzpirkstītes glikozīdu vai noteiktu antiaritmisku līdzekļu vienlaicīgu lietošanu.
Renin inhibitor (aliskiren) combinations with diuretics (hydrochlorothiazide), ATC code:
Farmakoterapeitiskā grupa: renīna inhibitoru (aliskirēns) kombinācijas ar diurētiskiem līdzekļiem (hidrohlortiazīds), ATĶ kods:
C09XA52
C09XA52.
Aliskiren belongs to the class of direct renin inhibitors and hydrochlorothiazide to the class of thiazide diuretics.
Rasilez HCT apvienotas divas antihipertensīvas zāles, lai kontrolētu asinsspiedienu pacientiem ar esenciālu hipertensiju: aliskirēns pieder tiešas darbības renīna inhibitoru grupai, bet hidrohlortiazīds - tiazīdu diurētisko līdzekļu grupai.
The combination of these substances with complementary mechanisms of action provides an additive antihypertensive effect, reducing blood pressure to a greater degree than either component alone.
Šo vielu kombinācija ar savstarpēji papildinošu iedarbību nodrošina papildu antihipertensīvo darbību, samazinot asinsspiedienu izteiktāk nekā katra sastāvdaļa atsevišķi.
Aliskiren Aliskiren is an orally active, non-peptide, potent and selective direct inhibitor of human renin.
Aliskirēns Aliskirēns ir iekšķīgi lietojams, aktīvs, nepeptīdu, spēcīgs un selektīvs tiešs cilvēka renīna inhibitors.
By inhibiting the enzyme renin, aliskiren inhibits the renin-angiotensin system (RAS) at the point of activation, blocking the conversion of angiotensinogen to angiotensin I and decreasing levels of angiotensin I and angiotensin II.
Inhibējot enzīmu renīnu, aliskirēns inhibē renīna- angiotenzīna sistēmu (RAS) aktivēšanās brīdī, bloķējot angiotenzinogēna pārvēršanos par angiotenzīnu I un samazinot angiotenzīna I un angiotenzīna II līmeņus.
Whereas other agents that inhibit the RAS (angiotensin converting enzyme inhibitors (ACEI) and angiotension II receptor blockers (ARB)) cause a compensatory rise in plasma renin activity (PRA), treatment with aliskiren decreases PRA in hypertensive patients by approximately 50 to 80%.
Citi līdzekļi, kas inhibē RAS (angiotenzīnu konvertējošā enzīma inhibitori (AKEI) un angiotenzīna II receptoru blokatori (ARB)), izraisa kompensatoru renīna aktivitātes palielināšanos plazmā (PRA), bet terapija ar aliskirēnu mazina PRA hipertensijas slimniekiem par aptuveni 50- 80%.
The clinical implications of the effects on PRA are not known at the present time.
Šobrīd iedarbības uz PRA klīniskā nozīme nav zināma.
In hypertensive patients, once-daily administration of aliskiren at doses of 150 mg and 300 mg provided dose-dependent reductions in both systolic and diastolic blood pressure that were maintained over the entire 24-hour dose interval (maintaining benefit in the early morning) with a mean peak to trough ratio for diastolic response of up to 98% for the 300 mg dose.
Hipertensijas slimniekiem 150 mg un 300 mg lielu aliskirēna devu lietošana vienu reizi dienā nodrošināja no devas atkarīgu gan sistoliskā, gan diastoliskā asinsspiediena mazināšanos, kas saglabājās visu 24 stundu ilgo devas lietošanas starplaiku (saglabājot terapeitisko ieguvumu agri no rīta) ar vidējās maksimālās pret minimālās diastoliskās atbildes reakcijas attiecību līdz 98% pēc 300 mg devas lietošanas.
85 to 90% of the maximal blood- pressure-lowering effect was observed after 2 weeks.
Pēc 2 nedēļām novēroja 85- 90% no maksimālās asinsspiedienu mazinošās iedarbības.
The blood-pressure-lowering effect was sustained during long-term treatment (12 months), and was independent of age, gender, body mass index and ethnicity.
Asinsspiedienu mazinošā iedarbība saglabājās ilgstošas terapijas laikā un nebija atkarīga no vecuma, dzimuma, ķermeņa masas indeksa un tautības.
In a 6-month study of 599 patients with hypertension, type 2 diabetes mellitus and nephropathy, all of whom were receiving losartan 100 mg and optimised antihypertensive background therapy, addition of aliskiren 300 mg achieved a 20% reduction versus placebo in urinary albumin: creatinine ratio (UACR), i. e. from 58 mg/ mmol to 46 mg/ mmol.
6 mēnešu pētījumā, kurā piedalījās 599 pacienti ar hipertensiju, 2. tipa diabētu un nefropātiju, no kuriem visi saņēma 100 mg losartāna un uzlabotu antihipertensīvu pamatterapiju, lietojot papildus 300 mg aliskirēna, salīdzinājumā ar placebo tika sasniegts albumīnu- kreatīna attiecības urīnā (UACR - urinary albumin creatine ratio) samazinājums par 20%, piemēram, no 58 mg/ mmol līdz 46 mg/ mmol.
The proportion of patients who had UACR reduced at least 50% from baseline to endpoint was 24.7% and 12.5% for aliskiren and placebo, respectively.
Pacientu skaita attiecība, kuriem UACR no sākotnējā līmeņa līdz gala uzstādījumam samazinājās vismaz par 50%, bija attiecīgi 24, 7% un 12, 5% aliskirēna un placebo grupā.
Aliskiren did not affect the serum concentration of creatinine but was associated with an increased frequency (4.2% vs.
Aliskirēns neietekmē kreatinīna koncentrāciju serumā, tomēr tā lietošana saistīta palielinātu gadījumu skaitu (4, 2% vs.
1.9% for placebo) of serum potassium concentration (≥ 6.0 mmol/ l), although this was not statistically significant.
1, 9% placebo) ar kālija koncentrācijas paaugstināšanos serumā (≥ 6, 0 mmol/ l), lai gan tas ir statistiski nenozīmīgi.
In a 3-month study of 302 patients with mild stable heart failure, all of whom were receiving standard therapy for stable heart failure, addition of aliskiren 150 mg was well tolerated.
3 mēnešu pētījumā, kurā piedalījās 302 pacienti ar vieglas formas stabilu sirds mazspēju, no kuriem visi saņēma standarta terapiju stabilas sirds mazspējas ārstēšanai, aliskirēna pievienošana 150 mg devā tika labi panesta.
B-type natriuretic peptide (BNP) levels were reduced by 25% in the aliskiren arm compared to placebo.
Aliskirēna grupā novēroja B- tipa nātrijurētiskā peptīda (BNP) līmeņa pazemināšanos par 25% salīdzinot ar placebo grupu.