qanastek/EMEA-V3 huggingface dataset:
Actos tablets contain lactose monohydrate and therefore should not be administered to patients with rare hereditary problems of galactose intolerance, the Lapp lactase deficiency or glucose-galactose malabsorption.
Actos tabletes satur laktozes monohidrātu, un tāpēc tās nedrīkst lietot pacienti ar pārmantotu galaktozes nepanesamību, Lapp laktāzes deficītu vai glikozes - galaktozes malabsorbciju.
Interaction studies have shown that pioglitazone has no relevant effect on either the pharmacokinetics or pharmacodynamics of digoxin, warfarin, phenprocoumon and metformin.
Mijiedarbības pētījumos pierādīts, ka pioglitazons būtiski neietekmē digoksīna, varfarīna, fenprokumona un metformīna farmakokinētiku un farmakodinamiku.
Co-administration of pioglitazone with sulphonylureas does not appear to affect the pharmacokinetics of the sulphonylurea.
Pioglitazona lietošana vienlaikus ar sulfonilurīnvielas preparātiem neietekmē sulfonilurīnvielas atvasinājumu farmakokinētiku un farmakodinamiku.
Studies in man suggest no induction of the main inducible cytochrome P450, 1A, 2C8/ 9 and 3A4.
Pētījumi cilvēkiem neliecina par citohroma P450, 1A, 2C8/ 9 un 3A4 apakštipu indukciju.
In vitro studies have shown no inhibition of any subtype of cytochrome P450.
In vitro pētījumos nav konstatēta citohroma P450 apakštipu inhibēšana.
Interactions with substances metabolised by these enzymes, e. g. oral contraceptives, cyclosporin, calcium channel blockers, and HMGCoA reductase inhibitors are not to be expected.
Tādēļ mijiedarbība ar vielām, ko metabolizē šie enzīmi, piemēram, ar perorāliem pretapaugļošanās līdzekļiem, ciklosporīnu, kalcija kanālu blokatoriem un hidroksimetilglutaril- koenzīma A reduktāzes (HMGCoA) inhibitoriem, nav raksturīga.
Co-administration of pioglitazone with gemfibrozil (an inhibitor of cytochrome P450 2C8) is reported to result in a 3-fold increase in AUC of pioglitazone.
Ziņots par vienlaicīgas pioglitazona lietošanas kopā ar gemfibrozilu (citohroma P540 2C8 inhibitors) izraisītu trīskāršu pioglitazona AUC palielināšanos.
Since there is a potential for an increase in dose-related adverse events, a decrease in the dose of pioglitazone may be needed when gemfibrozil is concomitantly administered.
Tā kā pastāv ar devu saistīta nevēlamu blakusparādību pieauguma iespēja, vienlaicīgi lietojot gemfibrozilu, var būt nepieciešams samazināt pioglitazona devu.
Close monitoring of glycaemic control should be considered (see section 4.4).
Uzmanīgi jāseko glikēmijas kontrolei (skatīt apakšpunktu 4. 4).
Co- administration of pioglitazone with rifampicin (an inducer of cytochrome P450 2C8) is reported to result in a 54% decrease in AUC of pioglitazone.
Ziņots par vienlaicīgas pioglitazona lietošanas kopā ar rifampicīnu (citohroma P540 2C8 induktors) izraisītu pioglitazona AUC samazināšanos par 54%.
The pioglitazone dose may need to be increased when rifampicin is concomitantly administered.
Lietojot kopā ar rifampicīnu, var būt nepieciešams palielināt pioglitazona devu.
Use in pregnancy:
Lietošana grūtniecības laikā:
There are no adequate human data to determine the safety of pioglitazone during pregnancy.
Nav pieejami atbilstoši klīniskie dati, lai varētu vērtēt pioglitazona lietošanas drošību grūtniecības laikā.
Foetal growth restriction was apparent in animal studies with pioglitazone.
Pētījumos ar pioglitazonu dzīvniekiem novēroja augļa augšanas aizturi.
This was attributable to the action of pioglitazone in diminishing the maternal hyperinsulinaemia and increased insulin resistance that occurs during pregnancy thereby reducing the availability of metabolic substrates for foetal growth.
Tas bija saistīts ar pioglitazona darbību, samazinot mātītes hiperinsulinēmiju un palielināto rezistenci pret insulīnu, kas attīstās grūtniecības laikā, tādējādi mazinot augļa augšanai nepieciešamo metabolisma substrātu pieejamību.
The relevance of such a mechanism in humans is unclear and pioglitazone should not be used in pregnancy.
Šāda darbības mehānisma nozīme cilvēkam nav skaidra, tāpēc pioglitazonu nedrīkst lietot grūtniecības laikā.
5 Use in breast-feeding:
Lietošana zīdīšanas laikā:
Pioglitazone has been shown to be present in the milk of lactating rats.
Pioglitazons konstatēts žurku mātīšu pienā.
It is not known whether pioglitazone is secreted in human milk.
Nav zināms, vai pioglitazons izdalās ar mātes pienu cilvēkam.
Therefore, pioglitazone should not be administered to breast-feeding women.
Tādēļ pioglitazonu nedrīkst lietot sievietes zīdīšanas laikā.
4.7 Effects on ability to drive and use machines
5 4. 7 Ietekme uz spēju vadīt transportlīdzekļus un apkalpot mehānismus
No effects on ability to drive and use machines have been observed.
Nav novērota ietekme uz spēju vadīt transportlīdzekļus un apkalpot mehānismus.
Adverse reactions reported in excess (> 0.5%) of placebo and as more than an isolated case in patients receiving pioglitazone in double-blind studies are listed below as MedDRA preferred term by system organ class and absolute frequency.
Blakusparādības, kas novērotas vairāk (> 0, 5%) nekā placebo lietošanas gadījumā un vairāk nekā atsevišķos gadījumos pacientiem, kuri lietojuši pioglitazonu dubultaklos pētījumos, minētas tālāk saskaņā ar MedDRA ieteiktajiem terminiem pēc sistēmas orgānu grupas un absolūtās sastopamības.
Frequencies are defined as: very common > 1/ 10; common > 1/ 100 ,< 1/10; uncommon > 1/1000 ,< 1/100; rare > 1/ 10000 ,< 1/1000; very rare < 1/10000; not known (cannot be estimated from the available data).
Sastopamība noteikta šādi: ļoti bieži > 1/ 10, bieži > 1/ 100, < 1/ 10; retāk > 1/ 1000, < 1/ 100; reti > 1/ 10000, < 1/ 1000; ļoti reti < 1/ 10000; nav zināma (nav iespējams noteikt, balstoties uz pieejamās informācijas).
PIOGLITAZONE MONOTHERAPY Eye disorders
PIOGLITAZONS MONOTERAPIJĀ Acu slimības
Common:
Bieži: redzes traucējumi
Infection and infestations
Infekcijas un parazitozes
Common:
Bieži: augšējo elpceļu infekcijas
Uncommon: sinusitis
Retāk: sinusīts
Common:
Bieži: ķermeņa masas palielināšanās
Nervous system disorders
Nervu sistēmas darbības traucējumi
Common:
Bieži: hipoestēzija
Uncommon: insomnia
Retāk: bezmiegs
PIOGLITAZONE IN COMBINATION THERAPY WITH METFORMIN Blood and lymphatic system disorders
PIOGLITAZONS KOMBINĀCIJĀ AR METFORMĪNU Asins un limfātiskās sistēmas traucējumi
Common:
Bieži: anēmija
Eye disorders
Acu slimības
Gastrointestinal disorders
Kuņģa- zarnu trakta darbības traucējumi
Uncommon: flatulence
Retāk: vēdera uzpūšanās
weight increased
Bieži: artralģija
6 Musculoskeletal system and connective tissue disorders
6 Nervu sistēmas traucējumi
Common:
Bieži: galvassāpes
Renal and urinary disorders
Nieru un urīnceļu traucējumi
Common:
Bieži: hematūrija
Reproductive system and breast disorders
Reproduktīvās sistēmas un krūšu dziedzeru slimības
Common:
Bieži: erekcijas traucējumi
PIOGLITAZONE IN COMBINATION THERAPY WITH SULPHONYLUREA Ear and labyrinth disorders
PIOGLITAZONS KOMBINĀCIJĀ AR SULFONILURĪNVIELAS ATVASINĀJUMIEM Ausu un labirinta bojājumi
Uncommon: vertigo
Retāk: vertigo
Uncommon: visual disturbance
Retāk: redzes traucējumi
Common:
Bieži: vēdera uzpūšanās
Uncommon: fatigue
Retāk: nogurums
Uncommon: increased lactic dehydrogenase
Retāk: paaugstināts laktātdehidrogenāzes līmenis
Metabolism and nutritional disorders
Metabolisma un barošanās traucējumi
Uncommon: appetite increased, hypoglycaemia
Retāk: palielināta ēstgriba, hipoglikēmija
Common:
Bieži: reibonis
Uncommon: headache
Retāk: galvassāpes
Renal and urinary disorders
Nieru un urīnceļu bojājumi
Uncommon: glycosuria, proteinuria
Retāk: glikozūrija, proteinūrija
7 Skin and subcutaneous tissue disorders
Ādas un zemādas audu bojājumi
Uncommon:
Retāk: svīšana
PIOGLITAZONE IN TRIPLE ORAL COMBINATION THERAPY WITH METFORMIN AND SULPHONYLUREA
7 PIOGLITAZONS TRĪSKĀRŠĀ PERORĀLĀ KOMBINĒTĀ TERAPIJĀ AR METFORMĪNU UN SULFONILURĪNVIELAS ATVASINĀJUMIEM
weight increased, blood creatine phosphokinase increased
Bieži: ķermeņa masas palielināšanās, kreatīna fosfokināzes pieaugums asinīs
hypoglycaemia
hipoglikēmija
Musculoskeletal and
Skeleta- muskuļu un saistaudu sistēmas bojājumi
Common:
Bieži: artralģija
PIOGLITAZONE IN COMBINATION THERAPY WITH INSULIN Metabolism and nutrition disorders
PIOGLITAZONS KOMBINĀCIJĀ AR INSULĪNU Vielmaiņas un barošanās traucējumi
Common:
Bieži: hipoglikēmija
Very common: oedema
Ļoti bieži: tūska
Common:
Bieži: bronhīts
Musculoskeletal system and connective tissue disorders
Skeleta- muskuļu un saistaudu sistēmas bojājumi
Common:
Bieži: muguras sāpes, artraļģija
Respiratory, thoracic and mediastinal disorders
Elpošanas, krūškurvja un videnes traucējumi
Common:
Bieži: apgrūtināta elpošana
Cardiac disorders
Sirdsdarbības traucējumi
Common:
Bieži: sirds mazspēja
POST-MARKETING DATA
PĒCREĢISTRĀCIJAS PERIODA DATI
Eye disorders Macular oedema: not known
Acu slimības Makulas tūska: nav zināma
8 Oedema was reported in 6 – 9% of patients treated with pioglitazone over one year in controlled clinical trials.
Kontrolētos klīniskajos pētījumos saņemti ziņojumi par tūsku no 6 – 9% ar pioglitazonu ārstētiem pacientiem viena gada laikā.
The oedema rates for comparator groups (sulphonylurea, metformin) were 2 – 5%.
Tūskas sastopamība salīdzināmās grupās (sulfonilurīnvielas atvasinājumi, metformīns) bija 2 – 5%.
The reports of oedema were generally mild to moderate and usually did not require discontinuation of treatment.
Tūska parasti bija viegli vai mēreni izteikta un ārstēšana nebija jāpārtrauc.
In active comparator controlled trials mean weight increase with pioglitazone given as monotherapy was 2 – 3 kg over one year.
Aktīvos salīdzinošos kontrolētos pētījumos, lietojot pioglitazonu monoterapijā, vidējā ķermeņa masas palielināšanās bija 2 – 3 kg gada laikā.
This is similar to that seen in a sulphonylurea active comparator group.
Kombinētos pētījumos pioglitazona pievienošana metformīnam izraisīja
In combination trials pioglitazone added to metformin resulted in mean weight increase over one year of 1.5 kg and added to a sulphonylurea of 2.8 kg.
8 ķermeņa masas palielināšanos vidēji par 1, 5 kg gada laikā un pievienošana sulfonilurīnvielas atvasinājumam – par 2, 8 kg.
In comparator groups addition of sulphonylurea to metformin resulted in a mean weight gain of 1.3 kg and addition of metformin to a sulphonylurea a mean weight loss of 1.0 kg.
Salīdzināmā grupā sulfonilurīnvielas atvasinājuma pievienošana metformīnam izraisīja ķermeņa masas palielināšanos vidēji par 1, 3 kg un metformīna pievienošana sulfonilurīnvielas atvasinājumam izraisīja ķermeņa masas samazināšanos vidēji par 1, 0 kg Par redzes traucējumiem ziņots galvenokārt ārstēšanas sākumā, un tie saistīti ar glikozes līmeņa pārmaiņām asinīs, kas rada īslaicīgu lēcas pietūkumu un refrakcijas indeksa pārmaiņas, ko novēro arī citu hipoglikemizējošo līdzekļu lietošanas gadījumā.
In clinical trials with pioglitazone the incidence of elevations of ALT greater than three times the upper limit of normal was equal to placebo but less than that seen in metformin or sulphonylurea comparator groups.
Ar pioglitazonu veiktos klīniskajos pētījumos AlAT paaugstināšanās, vairāk nekā trīs reizes pārsniedzot augšējo normas robežu, tika novērota tikpat bieži kā placebo grupā, bet retāk nekā metformīna vai sulfonilurīnvielas atvasinājuma salīdzinājuma grupās.
Mean levels of liver enzymes decreased with treatment with pioglitazone.
Ārstēšanas laikā ar pioglitazonu pazeminājās vidējais aknu enzīmu līmenis.
Rare cases of elevated liver enzymes and hepatocellular dysfunction have occurred in post-marketing experience.
Pēcreģistrācijas pieredzes laikā bijuši reti aknu enzīmu paaugstināšanās un hepatocellulāras disfunkcijas gadījumi.
Although in very rare cases fatal outcome has been reported, causal relationship has not been established.
Lai gan ļoti retos gadījumos ziņots par letālu iznākumu, cēloniska sakarība nav noteikta.
In controlled clinical trials the incidence of reports of heart failure with pioglitazone treatment was the same as in placebo, metformin and sulphonylurea treatment groups, but was increased when used in combination therapy with insulin.
Kontrolētos klīniskajos pētījumos ziņojumi par sirds mazspēju pioglitazona terapijas gadījumā saņemti tikpat bieži cik placebo, metformīna un sulfonilurīnvielas atvasinājumu lietotāju grupās, taču ziņojumu skaits bija lielāks, lietojot pioglitazonu kombinācijā ar insulīnu.
In an outcome study of patients with pre-existing major macrovascular disease, the incidence of serious heart failure was 1.6% higher with pioglitazone than with placebo, when added to therapy that included insulin.
Pētījumā pacientiem ar smagu makrovaskulāru slimību anamnēzē smagas sirds mazspējas biežums bija par 1, 6% lielāks, lietojot pioglitazonu (salīdzinot ar placebo), pievienojot to terapijai, kuras sastāvdaļa bija insulīns.
However, this did not lead to an increase in mortality in this study.
Tomēr mirstība šajā pētījumā nepalielinājās.
Heart failure has been reported rarely with marketing use of pioglitazone, but more frequently when pioglitazone was used in combination with insulin or in patients with a history of cardiac failure.
Pioglitazona plašas lietošanas laikā par sirds mazspēju ziņots reti, taču biežāk, ja pioglitazons tika lietots kombinācijā ar insulīnu, vai pacientiem ar sirds mazspēju anamnēzē.
A pooled analysis was conducted of adverse event reports of bone fractures from randomised, comparator controlled, double blind clinical trials in over 8100 patients in the pioglitazone-treated groups and 7400 in the comparator-treated groups of up to 3.5 years duration.
Tika veiktas apvienotas analīzes par kaulu lūzumu blakusparādību ziņojumiem randomizētos, ar salīdzināmu terapiju kontrolētos, dubultmaskētos klīniskos pētījumos vairāk nekā 8100 pacientiem ar pioglitazonu ārstētās grupās un 7400 ar salīdzināmu terapiju ārstētās grupās 3, 5 gadus ilgi.
A higher rate of fractures was observed in women taking pioglitazone (2.6%) versus comparator (1.7%).
Sievietēm, kas lietoja pioglitazonu, tika novērots lielāks lūzumu biežums (2, 6%) nekā sievietēm, kas lietoja salīdzināmu terapiju (1, 7%).
No increase in fracture rates was observed in men treated with pioglitazone (1.3%) versus comparator (1.5%).
Vīriešiem, kas tika ārstēti ar pioglitazonu (1, 3%), netika novērota kaulu lūzumu biežuma palielināšanās, vērtējot pret salīdzināmu terapiju (1, 5%).
In the 3.5 year PROactive study, 44/ 870 (5.1%) of pioglitazone-treated female patients experienced fractures compared to 23/ 905 (2.5%) of female patients treated with comparator.
3, 5 gadus ilgā PROactive pētījumā lūzumi bija 44/ 870 (5, 1%) ar pioglitazonu ārstētām sievietēm, salīdzinot ar 23/ 905 (2, 5%) sievietēm, kas ārstētas ar salīdzināmu terapiju.
No increase in fracture rates was observed in men treated with pioglitazone (1.7%) versus comparator (2.1%).
Lūzumu biežuma palielināšanās ar pioglitazonu ārstētiem vīriešiem (1, 7%), vērtējot pret salīdzināmu terapiju (2, 1%), netika novērota.
Patients have taken pioglitazone at higher than the recommended highest dose of 45 mg daily.
Pacienti ir lietojuši pioglitazonu lielākā devā nekā ieteiktā augstākā deva – 45 mg dienā.
The maximum reported dose of 120 mg/ day for four days, then 180 mg/ day for seven days was not associated with any symptoms.
Maksimālā deva, par ko ir ziņots, ir 120 mg dienā četras dienas, tad 180 mg dienā septiņas dienas, un tas neizraisīja nekādus simptomus.
Hypoglycaemia may occur in combination with sulphonylureas or insulin.
Hipoglikēmija var attīstīties, lietojot pioglitazonu kombinācijā ar sulfonilurīnvielas preparātiem vai insulīnu.
Symptomatic and general supportive measures should be taken in case of overdose.
Pārdozēšanas gadījumā jāveic simptomātiska un vispārēja uzturoša ārstēšana.
Pharmacotherapeutic group: oral blood glucose lowering drugs; Thiazolidinediones; ATC code:
Farmakoterapeitiskā grupa: perorāls hipoglikemizējošs līdzeklis; Tiazolidīndioni; ATĶ kods:
9 Pioglitazone effects may be mediated by a reduction of insulin resistance.
Pioglitazona darbība saistīta ar rezistences pret insulīnu samazināšanu.
Pioglitazone appears to act via activation of specific nuclear receptors (peroxisome proliferator activated receptor gamma) leading to increased insulin sensitivity of liver, fat and skeletal muscle cells in animals.
Pierādīts, ka
Treatment with pioglitazone has been shown to reduce hepatic glucose output and to increase peripheral glucose disposal in the case of insulin resistance.
9 ārstēšana ar pioglitazonu mazina glikozes izdalīšanos no aknām un palielina perifērisko glikozes izmantošanu insulīna rezistences apstākļos.
Fasting and postprandial glycaemic control is improved in patients with type 2 diabetes mellitus.
Pacientiem ar 2. tipa cukura diabētu uzlabojas tukšas dūšas un postprandiālās glikēmijas kontrole.
The improved glycaemic control is associated with a reduction in both fasting and postprandial plasma insulin concentrations.
Glikēmijas kontroles uzlabošanās saistīta ar insulīna koncentrācijas mazināšanos plazmā gan tukšā dūšā, gan pēc ēšanas.
A clinical trial of pioglitazone vs. gliclazide as monotherapy was extended to two years in order to assess time to treatment failure (defined as appearance of HbA1c ≥ 8.0% after the first six months of therapy).
Pioglitazona un gliklazīda monoterapijas salīdzinājuma klīniskais pētījums tika pagarināts līdz diviem gadiem, lai novērtētu laiku līdz terapijas neefektivitātes brīdim (nosaka pēc HbA1c ≥ 8, 0% pēc pirmajiem sešiem terapijas mēnešiem).
Kaplan-Meier analysis showed shorter time to treatment failure in patients treated with gliclazide, compared with pioglitazone.
Kaplan- Meier analīze liecināja par īsāku laiku līdz terapijas neefektivitātes brīdim ar gliklazīdu ārstētiem pacientiem salīdzinājumā ar pioglitazona grupu.
At two years, glycaemic control (defined as HbA1c < 8.0%) was sustained in 69% of patients treated with pioglitazone, compared with 50% of patients on gliclazide.
Pēc diviem gadiem glikēmijas kontrole (izteikta kā HbA1c < 8, 0%) saglabājās 69% ar pioglitazonu ārstēto pacientu salīdzinājumā ar 50% pacientu, kuri saņēma gliklazīdu.
In a two-year study of combination therapy comparing pioglitazone with gliclazide when added to metformin, glycaemic control measured as mean change from baseline in HbA1c was similar between treatment groups after one year.
Divus gadus ilgā kombinētas terapijas pētījumā, kurā salīdzināja pioglitazonu un gliklazīdu, pievienojot tos metformīnam, glikēmijas kontrole, izteikta kā vidējās HbA1c pārmaiņas salīdzinājumā ar sākotnējiem raksturlielumiem, pēc viena gada ārstēšanas abās grupās bija vienāda.
The rate of deterioration of HbA1c during the second year was less with pioglitazone than with gliclazide.
HbA1c pasliktināšanās ātrums otrā gada laikā pioglitazona lietošanas gadījumā bija mazāks nekā gliklazīda lietošanas gadījumā.
In a placebo controlled trial, patients with inadequate glycaemic control despite a three month insulin optimisation period were randomised to pioglitazone or placebo for 12 months.
Ar placebo kontrolētā pētījumā pacienti ar nepietiekamu glikēmijas kontroli, neskatoties uz trīs mēnešus ilgu insulīna optimizācijas periodu, tika randomizēti pioglitazona vai placebo grupās uz 12 mēnešiem.
Patients receiving pioglitazone had a mean reduction in HbA1c of 0.45% compared with those continuing on insulin alone, and a reduction of insulin dose in the pioglitazone treated group.
Pacientiem, kuri saņēma pioglitazonu, HbA1c samazinājās vidēji par 0, 45%, salīdzinot ar tiem pacientiem, kuri turpināja saņemt insulīnu vienu pašu, kā arī samazinājās insulīna deva ar pioglitazonu ārstēto pacientu grupā.
HOMA analysis shows that pioglitazone improves beta cell function as well as increasing insulin sensitivity.
HOMA analīze liecina, ka pioglitazons uzlabo beta šūnu darbību, kā arī palielina jutību pret insulīnu.
Two-year clinical studies have shown maintenance of this effect.
Divus gadus ilgi klīniskie pētījumi liecina par šīs iedarbības saglabāšanos.
In one year clinical trials, pioglitazone consistently gave a statistically significant reduction in the albumin/ creatinine ratio compared to baseline.
Vienu gadu ilgos klīniskajos pētījumos pioglitazons nemainīgi statistiski nozīmīgi pazemināja albumīna/ kreatinīna attiecību salīdzinājumā ar sākotnējo raksturlielumu.
The effect of pioglitazone (45 mg monotherapy vs. placebo) was studied in a small 18-week trial in type 2 diabetics.
Pioglitazona (45 mg monoterapijā salīdzinājumā ar placebo) iedarbība tika pētīta nelielā 18 nedēļu pētījumā 2. tipa cukura diabēta slimniekiem.
Pioglitazone was associated with significant weight gain.
Pioglitazona terapijas laikā novēroja nozīmīgu ķermeņa masas palielināšanos.
Visceral fat was significantly decreased, while there was an increase in extra-abdominal fat mass.
Nozīmīgi mazinājās viscerālo tauku daudzums, bet ekstraabdominālo tauku daudzums palielinājās.
Similar changes in body fat distribution on pioglitazone have been accompanied by an improvement in insulin sensitivity.
Vienlaikus ar pioglitazona izraisītajām tauku sadales pārmaiņām novēroja insulīna jutības palielināšanos.
In most clinical trials, reduced total plasma triglycerides and free fatty acids, and increased HDL-cholesterol levels were observed as compared to placebo, with small, but not clinically significant increases in LDL-cholesterol levels.
Vairumā klīnisko pētījumu novērota kopējā plazmas triglicerīdu un brīvo taukskābju daudzuma samazināšanās vienlaikus ar ABL holesterīna līmeņa palielināšanos salīdzinājumā ar placebo, bet ZBL holesterīna līmenis paaugstinājās nedaudz, taču ne klīniski nozīmīgi.
In clinical trials of up to two years duration, pioglitazone reduced total plasma triglycerides and free fatty acids, and increased HDL cholesterol levels, compared with placebo, metformin or gliclazide.
Līdz divus gadus ilgos klīniskos pētījumos pioglitazons pazemināja kopējo plazmas triglicerīdu un brīvo taukskābju līmeni un paaugstināja ABL holesterīna līmeni salīdzinājumā ar placebo, metformīnu un gliklazīdu.
Pioglitazone did not cause statistically significant increases in LDL cholesterol levels compared with placebo, whilst reductions were observed with metformin and gliclazide.
Pioglitazons neizraisīja statistiski nozīmīgu ZBL holesterīna līmeņa paaugstināšanos salīdzinājumā ar placebo, bet metformīna un gliklazīda lietošanas gadījumā novēroja tā pazemināšanos.
In a 20-week study, as well as reducing fasting triglycerides, pioglitazone reduced post prandial hypertriglyceridaemia through an effect on both absorbed and hepatically synthesised triglycerides.
20 nedēļu pētījumā pioglitazons ne tikai pazemināja triglicerīdu līmeni tukšā dūšā, bet arī samazināja postprandiālo hipertrigliceridēmiju, ietekmējot gan absorbētos, gan aknās sintezētos triglicerīdus.
These effects were independent of pioglitazone’ s effects on glycaemia and were statistically significant different to glibenclamide.
Šī iedarbība nav atkarīga no pioglitazona ietekmes uz glikēmiju, un statistiski nozīmīgi atšķiras no glibenklamīda ietekmes.
In PROactive, a cardiovascular outcome study, 5238 patients with type 2 diabetes mellitus and pre-existing major macrovascular disease were randomised to pioglitazone or placebo in addition to existing antidiabetic and cardiovascular therapy, for up to 3.5 years.
Kardiovaskulāro rezultātu pētījumā PROactive, 5238 pacienti ar 2. tipa cukura diabētu un smagu makrovaskulāru slimību anamnēzē tika randomizēti pioglitazona vai placebo grupā papildus esošai pretdiabēta vai kardiovaskulārai terapijai uz laiku līdz 3, 5 gadiem.
The study population had an average age of 62 years; the average duration of diabetes was 9.5 years.
Pētījuma subjektu vidējais vecums bija 62 gadi; diabēta vidējais ilgums bija 9, 5 gadi.
Approximately one third of patients were receiving insulin in combination with metformin and/ or a sulphonylurea.
Apmēram viena trešdaļa pacientu saņēma insulīnu kombinācijā ar metformīnu un vai sulfonilurīnvielas atvasinājumu.
To be eligible patients had to have had one or more of the following: myocardial infarction, stroke, percutaneous cardiac intervention or coronary artery bypass graft, acute coronary syndrome, coronary artery disease, or peripheral arterial obstructive disease.
Lai piedalītos pētījumā, pacientam bija jābūt vienam no sekojošiem kritērijiem: miokarda infarkts, insults, perkutāna kardioloģiska iejaukšanās vai koronārās artērijas šunts, akūts koronārs sindroms, koronāro artēriju slimība vai perifēro artēriju obstruktīva slimība.
Almost half of the patients had a previous myocardial infarction and approximately 20% had had a stroke.
Gandrīz pusei pacientu bija miokarda infarkts anamnēzē, un apmēram 20% bija insults.
Approximately half of the study population had at least two of the cardiovascular history entry criteria.
Apmēram pusei pētījuma subjektu bija vismaz divi no kardiovaskulārajiem kritērijiem.
Almost all subjects (95%) were receiving cardiovascular medications (beta blockers, ACE inhibitors, angiotensin II antagonists, calcium channel blockers, nitrates, diuretics, aspirin, statins, fibrates).
Gandrīz visi subjekti (95%) saņēma kardiovaskulāros medikamentus (beta blokatori, ACE
10 Although the study failed regarding its primary endpoint, which was a composite of all-cause mortality, non- fatal myocardial infarction, stroke, acute coronary syndrome, major leg amputation, coronary revascularisation and leg revascularisation, the results suggest that there are no long-term cardiovascular concerns regarding use of pioglitazone.
10 inhibitori, angiotensīna II antagonisti, kalcija kanāla blokatori, nitrāti, diurētiski līdzekļi, aspirīns, statīni, fibrāti).
However, the incidences of oedema, weight gain and heart failure were increased.
Taču palielinājās tūskas, svara pieauguma un sirds mazspējas gadījumu skaits.
No increase in mortality from heart failure was observed.
Netika novērota mirstības palielināšanās sirds mazspējas dēļ.
Absorption:
Uzsūkšanās:
Following oral administration, pioglitazone is rapidly absorbed, and peak plasma concentrations of unchanged pioglitazone are usually achieved 2 hours after administration.
Pēc perorālas lietošanas pioglitazons uzsūcas ātri, un neizmainīta pioglitazona maksimālā koncentrācija plazmā parasti tiek sasniegta 2 h pēc ieņemšanas.
Proportional increases of the plasma concentration were observed for doses from 2 – 60 mg.
Koncentrācija plazmā palielinājās proporcionāli, lietojot 2 – 60 mg devas.
Steady state is achieved after 4– 7 days of dosing.
Līdzsvara koncentrācija tiek sasniegta pēc 4 – 7 zāļu lietošanas dienām.
Repeated dosing does not result in accumulation of the compound or metabolites.
Atkārtota devu lietošana neizraisa savienojuma vai tā metabolītu uzkrāšanos.
Absorption is not influenced by food intake.
Uztura lietošana neietekmē uzsūkšanos.
Absolute bioavailability is greater than 80%.
Absolūtā bioloģiskā pieejamība pārsniedz 80%.
The estimated volume of distribution in humans is 0.25 l/ kg.
Aprēķinātais izkliedes tilpums cilvēkam ir 0, 25 l/ kg.
Pioglitazone and all active metabolites are extensively bound to plasma protein (> 99%).
Pioglitazons un visi aktīvie metabolīti plaši saistās ar plazmas olbaltumiem (> 99%).
Pioglitazone undergoes extensive hepatic metabolism by hydroxylation of aliphatic methylene groups.
Pioglitazons tiek plaši metabolizēts aknās alifātisko metilēngrupu hidroksilēšanas veidā.
This is predominantly via cytochrome P450 2C8 although other isoforms may be involved to a lesser degree.
Tas galvenokārt notiek ar citohroma P4502C8 palīdzību, lai gan mazākā mērā var būt iesaistītas citas izoformas.
Three of the six identified metabolites are active (M-II, M-III, and M-IV).
Trīs no sešiem konstatētiem metabolītiem ir aktīvi (M- II, M- III un M- IV).
When activity, concentrations and protein binding are taken into account, pioglitazone and metabolite M-III contribute equally to efficacy.
Ja ņem vērā aktivitāti, koncentrāciju un saistību ar olbaltumiem, pioglitazons un M- III metabolīts vienlīdz labi nodrošina efektivitāti.
On this basis M-IV contribution to efficacy is approximately three-fold that of pioglitazone, whilst the relative efficacy of M-II is minimal.
Šai ziņā M- IV ieguldījums efektivitātē trīskārtīgi pārsniedz pioglitazona „ daļu ”, turpretī M- II relatīvā efektivitāte ir minimāla.
In vitro studies have shown no evidence that pioglitazone inhibits any subtype of cytochrome P450.
In vitro pētījumos netika konstatēts, ka pioglitazons inhibētu kādu citohroma P450 apakštipu.
There is no induction of the main inducible P450 isoenzymes 1A, 2C8/ 9, and 3A4 in man.
Cilvēkam netiek inducēti galvenie inducējamie P450 izoenzīmi 1A, 2C8/ 9 un 3A4.
Interaction studies have shown that pioglitazone has no relevant effect on either the pharmacokinetics or pharmacodynamics of digoxin, warfarin, phenprocoumon and metformin.
Mijiedarbības pētījumos pierādīts, ka pioglitazons būtiski neietekmē ne digoksīna, varfarīna, fenprokoumona un metformīna farmakokinētiku, ne farmakodinamiku.
Concomitant administration of pioglitazone with gemfibrozil (an inhibitor of cytochrome P450 2C8) or with rifampicin (an inducer of cytochrome P450 2C8) is reported to increase or decrease, respectively, the plasma concentration of pioglitazone (see section 4.5).
Ziņots par vienlaicīgas pioglitazona lietošanas kopā ar gemfibrozilu (citohroma P540 2C8 inhibitors) vai rifampicīnu (citohroma P450 2C8 induktors) izraisītu pioglitazona plazmas koncentrācijas attiecīgi palielināšanos vai samazināšanos (skatīt apakšpunktu 4. 5).
Following oral administration of radiolabelled pioglitazone to man, recovered label was mainly in faeces (55%) and a lesser amount in urine (45%).
Pēc perorālas radioloģiski iezīmēta pioglitazona lietošanas cilvēkam radioaktīvais elements tika konstatēts galvenokārt izkārnījumos (55%) un mazākā daudzumā urīnā (45%).
In animals, only a small amount of unchanged pioglitazone can be detected in either urine or faeces.
Dzīvniekiem gan urīnā, gan izkārnījumos konstatējams tikai neliels neizmainīta pioglitazona daudzums.
The mean plasma elimination half-life of unchanged pioglitazone in man is 5 to 6 hours and for its total active metabolites 16 to 23 hours.
Neizmainīta pioglitazona vidējais plazmas eliminācijas pusperiods cilvēkam ir 5 – 6 h, un tā kopējo aktīvo metabolītu vidējais plazmas eliminācijas pusperiods ir 16 – 23 h.
Steady state pharmacokinetics are similar in patients age 65 and over and young subjects.
Farmakokinētika līdzsvara koncentrācijā ir līdzīga 65 gadus veciem un vecākiem pacientiem un jauniem cilvēkiem.
11 Patients with renal impairment:
11 Pacienti ar pavājinātu nieru darbību:
In patients with renal impairment, plasma concentrations of pioglitazone and its metabolites are lower than those seen in subjects with normal renal function, but oral clearance of parent substance is similar.
Pacientiem ar pavājinātu nieru darbību pioglitazona un tā metabolītu koncentrācija plazmā ir zemāka nekā cilvēkiem ar normālu nieru darbību, bet zāļu pamatvielas perorālais klīrenss ir līdzīgs.
Thus free (unbound) pioglitazone concentration is unchanged.
Tādējādi brīvā (nesaistītā) pioglitazona koncentrācija nemainās.
Patients with hepatic impairment:
Pacienti ar aknu darbības traucējumiem:
Total plasma concentration of pioglitazone is unchanged, but with an increased volume of distribution.
Pioglitazona kopējā koncentrācija plazmā nemainās, bet palielinās izkliedes tilpums.
Intrinsic clearance is therefore reduced, coupled with a higher unbound fraction of pioglitazone.
Tādēļ būtiski samazinās patiesais klīrenss vienlaikus ar nesaistītās pioglitazona frakcijas palielināšanos.
In toxicology studies, plasma volume expansion with haemodilution, anaemia, and reversible eccentric cardiac hypertrophy was consistently apparent after repeated dosing of mice, rats, dogs, and monkeys.
Toksikoloģijas pētījumos pēc atkārtotu devu lietošanas pelēm, žurkām, suņiem un pērtiķiem novēroja plazmas tilpuma palielināšanos, kas izraisīja hemodilūciju, anēmiju un atgriezenisku ekscentrisku sirds hipertrofiju.
In addition, increased fatty deposition and infiltration were observed.
Novērota arī pastiprināta tauku izgulsnēšanās un infiltrācija.
These findings were observed across species at plasma concentrations ≤ 4 times the clinical exposure.
Šie novērojumi attiecināmi uz visu sugu dzīvniekiem, ja koncentrācija plazmā < 4 reizes pārsniedza klīniskas lietošanas gadījumā sasniedzamo koncentrāciju.
Foetal growth restriction was apparent in animal studies with pioglitazone.
Dzīvnieku pētījumos ar pioglitazonu konstatēta kavēta augļa augšana.
This was attributable to the action of pioglitazone in diminishing the maternal hyperinsulinaemia and increased insulin resistance that occurs during pregnancy thereby reducing the availability of metabolic substrates for foetal growth.
To attiecināja uz pioglitazona darbību, mazinot mātītes hiperinsulinēmiju un palielināto rezistenci pret insulīnu, kas vērojama grūtniecības laikā, un tādējādi mazinot augļa augšanai nepieciešamo metabolisma substrātu pieejamību.
Pioglitazone was devoid of genotoxic potential in a comprehensive battery of in vivo and in vitro genotoxicity assays.
Pioglitazons neuzrādīja genotoksiskas īpašības vairākos in vivo un in vitro veiktos genotoksicitātes pētījumos.
An increased incidence of hyperplasia (males and females) and tumours (males) of the urinary bladder epithelium was apparent in rats treated with pioglitazone for up to 2 years.
Palielinātu urīnpūšļa epitēlija hiperplāzijas (tēviņiem un mātītēm) un audzēju (tēviņiem) sastopamību konstatēja žurkām, kuras ar pioglitazonu ārstēja līdz 2 gadiem.
The relevance of this finding is unknown.
Šo atklājumu nozīme nav skaidra.
There was no tumorigenic response in mice of either sex.
Kancerogēnu atbildes reakciju nekonstatēja abu dzimumu pelēm.
Hyperplasia of the urinary bladder was not seen in dogs or monkeys treated for up to 12 months.
Urīnpūšļa hiperplāziju nekonstatēja suņiem vai pērtiķiem, kurus ārstēja līdz 12 mēnešiem.
In an animal model of familial adenomatous polyposis (FAP), treatment with two other thiazolidinediones increased tumour multiplicity in the colon.
Ģimenes adenomatozās polipozes (FAP) dzīvnieku modelī ārstēšana ar diviem citiem tiazolidīndioniem pastiprināja dažādu audzēju rašanos resnajās zarnās.
The relevance of this finding is unknown.
Šī novērojuma nozīme nav zināma.
Carmellose calcium Hyprolose Lactose monohydrate Magnesium stearate
Karmelozes kalcija sāls Hiproloze Laktozes monohidrāts Magnija stearāts
12 6.5 Nature and contents of container
6. 5 Iepakojuma veids un saturs
Aluminium/ aluminium blisters, packs of 14, 28, 30, 50, 56, 84, 90 and 98 tablets.
Alumīnija/ alumīnija plāksnītes, iepakojumā pa 14, 28, 30, 50, 56, 84, 90 un 98 tabletēm.
Not all pack sizes may be marketed.
12 Visi iepakojuma lielumi tirgū var nebūt pieejami.
Takeda Global Research and Development Centre (Europe) Ltd 61 Aldwych London WC2B 4AE United Kingdom
Takeda Global Research and Development Centre (Europe) Ltd 61 Aldwych London WC2B 4AE Lielbritānija
13-10-2000 Date of last renewal:
Pārreģistrācijas datums:
13-10-2005
2005. gada 13. oktobris.
Actos 30 mg tablets.
Actos 30 mg tabletes
Each tablet contains 30 mg of pioglitazone as hydrochloride.
Katra tablete satur 30 mg pioglitazona (pioglitazone) hidrohlorīda veidā.
The tablets are white to off-white, round, flat and marked ‘ 30’ on one face and ‘ ACTOS’ on the other face.
Tabletes ir baltas vai gandrīz baltas, apaļas, plakanas un apzīmētas ar ” 30 ” vienā pusē un ‘ ACTOS ’ otrā pusē.
In combination with insulin, the current insulin dose can be continued upon initiation of pioglitazone therapy.
Kombinācijā ar insulīnu, uzsākot terapiju ar pioglitazonu, insulīna devu var saglabāt.
14 Elderly:
14 Gados vecākiem pacientiem:
Monitoring of liver function:
Aknu darbības kontrole:
There have been rare reports of hepatocellular dysfunction during post-marketing experience (see section 4.8).
Pēcreģistrācijas periodā saņemti reti ziņojumi par hepatocelulāru disfunkciju (skatīt apakšpunktu 4. 8).
Liver enzymes should be checked prior to the initiation of therapy with pioglitazone in all
Pirms pioglitazona terapijas uzsākšanas aknu enzīmu līmenis jāpārbauda visiem pacientiem.
Therapy with pioglitazone should not be initiated in patients with increased baseline liver enzyme levels (ALT > 2.5 X upper limit of normal) or with any other evidence of liver disease.
15 Pēc pioglitazona terapijas sākšanas aknu enzīmus ieteicams pārbaudīt periodiski, balstoties uz klīniskajiem novērojumiem.
If ALT levels are increased to 3 X upper limit of normal during pioglitazone therapy, liver enzyme levels should be reassessed as soon as possible.
Ja pioglitazona terapijas laikā A1AT līmenis līdz 3 reizēm pārsniedz normas augšējo robežu, pēc iespējas ātrāk atkārtoti jāpārbauda visu aknu enzīmu līmenis.
If ALT levels remain > 3 X the upper limit of normal, therapy should be discontinued.
Ja AlAT līmenis saglabājas trīsreiz augstākā līmenī nekā normas augšējā robeža, ārstēšana jāpārtrauc.
In clinical trials with pioglitazone there was evidence of dose related weight gain, which may be due to fat accumulation and in some cases associated with fluid retention.
Ar pioglitazonu veiktos klīniskajos pētījumos novērota ar devu saistīta ķermeņa masas palielināšanās, kas var būt tauku uzkrāšanās dēļ vai atsevišķos gadījumos saistīta ar šķidruma aizturi.
The fracture incidence calculated was 1.9 fractures per 100 patient years in women treated with pioglitazone and 1.1 fractures per 100 patient years in women treated with a comparator.
Aprēķinātais lūzumu biežums bija 1, 9 lūzumi uz 100 pacientgadiem sievietēm, kas ārstētas ar pioglitazonu, un 1, 1 lūzums uz 100 pacientgadiem sievietēm, kas ārstētas ar salīdzināmu terapiju.
16 In the 3.5 year cardiovascular risk PROactive study, 44/ 870 (5.1%; 1.0 fractures per 100 patient years) of pioglitazone-treated female patients experienced fractures compared to 23/ 905 (2.5%; 0.5 fractures per 100 patient years) of female patients treated with comparator.
16 3, 5 gadu laikā kardiovaskulārā riska PROactive pētījumā lūzumi bija 44/ 870 (5, 1%; 1, 0 lūzums uz 100 pacientgadiem) ar pioglitazonu ārstētām sievietēm, salīdzinot ar 23/ 905 (2, 5%; 0, 5 lūzumi uz 100 pacientgadiem) sievietēm, kas ārstētas ar salīdzināmu terapiju.
Glycaemic control should be monitored closely.
Uzmanīgi jāseko glikēmijas kontrolei.
Co-administration of pioglitazone with gemfibrozil (an inhibitor of cytochrome P450 2C8) is reported to result in a 3-fold increase in AUC of pioglitazone.
Ziņots par vienlaicīgas pioglitazona lietošanas kopā ar gemfibrozilu (citohroma P540 2C8 inhibitors) izraisītu trīskāršu pioglitazona AUC pieaugumu.
Use in breast-feeding:
Lietošana zīdīšanas laikā:
17 4.7 Effects on ability to drive and use machines
17 4. 7 Ietekme uz spēju vadīt transportlīdzekļus un apkalpot mehānismus
18 Nervous system disorders
18 Nervu sistēmas traucējumi
Uncommon: sweating
Retāk: svīšana
19 PIOGLITAZONE IN TRIPLE ORAL COMBINATION THERAPY WITH METFORMIN AND SULPHONYLUREA
19 PIOGLITAZONS TRĪSKĀRŠĀ PERORĀLĀ KOMBINĒTĀ TERAPIJĀ AR METFORMĪNU UN SULFONILURĪNVIELAS ATVASINĀJUMIEM
Oedema was reported in 6 – 9% of patients treated with pioglitazone over one year in controlled clinical trials.
Kontrolētos klīniskajos pētījumos saņemti ziņojumi par tūsku no 6 – 9% ar pioglitazonu ārstētiem pacientiem viena gada laikā.
20 In active comparator controlled trials mean weight increase with pioglitazone given as monotherapy was 2 – 3 kg over one year.
Aktīvos salīdzinošos kontrolētos pētījumos, lietojot pioglitazonu monoterapijā, vidējā ķermeņa masas palielināšanās bija 2 – 3 kg gada laikā.
In combination trials pioglitazone added to metformin resulted in mean weight increase over one year of 1.5 kg and added to a sulphonylurea of 2.8 kg.
20 ķermeņa masas palielināšanos vidēji par 1, 5 kg gada laikā, un pievienošana sulfonilurīnvielas atvasinājumam – par 2, 8 kg.
In comparator groups addition of sulphonylurea to metformin resulted in a mean weight gain of 1.3 kg and addition of metformin to a sulphonylurea a mean weight loss of 1.0 kg.
Salīdzināmā grupā sulfonilurīnvielas atvasinājuma pievienošana metformīnam izraisīja ķermeņa masas palielināšanos vidēji par 1, 3 kg, un metformīna pievienošana sulfonilurīnvielas atvasinājumam izraisīja ķermeņa masas samazināšanos vidēji par 1, 0 kg.
Visual disturbance has been reported mainly early in treatment and is related to changes in blood glucose due to temporary alteration in the turgidity and refractive index of the lens as seen with other hypoglycaemic agents.
Par redzes traucējumiem ziņots galvenokārt ārstēšanas sākumā, un tie saistīti ar glikozes līmeņa pārmaiņām asinīs, kas rada īslaicīgu lēcas pietūkumu un refrakcijas indeksa pārmaiņas, ko novēro arī citu hipoglikemizējošo līdzekļu lietošanas gadījumā.
Pioglitazone effects may be mediated by a reduction of insulin resistance.
Pioglitazona darbība saistīta ar rezistences pret insulīnu samazināšanu.
Treatment with pioglitazone has been shown to reduce hepatic glucose output and to increase peripheral glucose disposal in the case of insulin resistance.
21 ārstēšana ar pioglitazonu mazina glikozes izdalīšanos no aknām un palielina perifērisko glikozes izmantošanu insulīna rezistences apstākļos.
21 Fasting and postprandial glycaemic control is improved in patients with type 2 diabetes mellitus.
Pacientiem ar 2. tipa cukura diabētu uzlabojas tukšas dūšas un postprandiālās glikēmijas kontrole.
Although the study failed regarding its primary endpoint, which was a composite of all-cause mortality, non- fatal myocardial infarction, stroke, acute coronary syndrome, major leg amputation, coronary revascularisation and leg revascularisation, the results suggest that there are no long-term cardiovascular
Gandrīz visi subjekti (95%) saņēma kardiovaskulāros medikamentus (beta blokatori, ACE inhibitori, angiotensīna II antagonisti, kalcija kanāla blokatori, nitrāti, diurētiski līdzekļi, aspirīns, statīni, fibrāti).
22 concerns regarding use of pioglitazone.
22 Lai arī pētījumā netika sasniegts primārais mērķis, kas bija apkopot visus mirstības cēloņus, miokarda infarktus bez fatāla iznākuma, insultus, akūta koronāra sindroma gadījumus, kājas amputācijas, koronāras revaskularizācijas gadījumus un kājas revaskularizācijas gadījumus, rezultāti liecina, ka nav novērotas ilgtermiņa kardiovaskulāras problēmas saistībā ar pioglitazona lietošanu.
This is predominantly via cytochrome P450 2C8 although other isoforms may be involved to a lesser degree.
Tas galvenokārt notiek ar citohroma P450 2C8 palīdzību, lai gan mazākā mērā var būt iesaistītas citas izoformas.
Concomitant administration of pioglitazone with gemfibrozil (an inhibitor of cytochrome P450 2C8) or with rifampicin (an inducer of cytochrome P450 2C8) is reported to increase or decrease, respectively, the plasma concentration of pioglitazone (see section 4.5).
Ziņots par vienlaicīgas pioglitazona lietošanas kopā ar gemfibrozilu (citohroma P540 2C8 inhibitors) vai rifampicīnu (citohroma P450 2C8 inducētājs) izraisītu pioglitazona plazmas koncentrācijas attiecīgi pieaugumu vai samazināšanos (skatīt apakšpunktu 4. 5).
Patients with renal impairment:
23 Pacienti ar pavājinātu nieru darbību:
23 Patients with hepatic impairment:
Pacienti ar aknu darbības traucējumiem:
24 6.6 Special precautions for disposal
24 Visi iepakojuma lielumi tirgū var nebūt pieejami.
Actos 45 mg tablets.
Actos 45 mg tabletes
Each tablet contains 45 mg of pioglitazone as hydrochloride.
Katra tablete satur 45 mg pioglitazona (pioglitazone) hidrohlorīda veidā.
The tablets are white to off-white, round, flat and marked ‘ 45’ on one face and ‘ ACTOS’ on the other face.
Tabletes ir baltas vai gandrīz baltas, apaļas, plakanas un apzīmētas ar ” 45 ” vienā pusē un ‘ ACTOS ’ otrā pusē.
26 Elderly:
26 Gados vecākiem pacientiem:
Therapy with pioglitazone should not be initiated in patients with increased baseline liver enzyme levels (ALT > 2.5 X upper limit of normal) or with any other evidence of liver disease.
27 Pēc pioglitazona terapijas sākšanas aknu enzīmus ieteicams pārbaudīt periodiski, balstoties uz klīniskajiem novērojumiem.
If ALT levels are increased to 3 X upper limit of normal during pioglitazone therapy, liver enzyme levels should be reassessed as soon as possible.
Ja pioglitazona terapijas laikā AlAT līmenis līdz 3 reizēm pārsniedz normas augšējo robežu, pēc iespējas ātrāk atkārtoti jāpārbauda visu aknu enzīmu līmenis.
28 In the 3.5 year cardiovascular risk PROactive study, 44/ 870 (5.1%; 1.0 fractures per 100 patient years) of pioglitazone-treated female patients experienced fractures compared to 23/ 905 (2.5%; 0.5 fractures per 100 patient years) of female patients treated with comparator.
28 3, 5 gadu laikā kardiovaskulārā riska PROactive pētījumā lūzumi bija 44/ 870 (5, 1%; 1, 0 lūzums uz 100 pacientgadiem) ar pioglitazonu ārstētām sievietēm, salīdzinot ar 23/ 905 (2, 5%; 0, 5 lūzumi uz 100 pacientgadiem) sievietēm, kas ārstētas ar salīdzināmu terapiju.
29 4.7 Effects on ability to drive and use machines
29 4. 7 Ietekme uz spēju vadīt transportlīdzekļus un apkalpot mehānismus
30 Nervous system disorders
30 Nervu sistēmas traucējumi
Gastrointestinal disorders
Kuņģa- zarnu traktadarbības traucējumi
31 PIOGLITAZONE IN TRIPLE ORAL COMBINATION THERAPY WITH METFORMIN AND SULPHONYLUREA
31 PIOGLITAZONS TRĪSKĀRŠĀ PERORĀLĀ KOMBINĒTĀ TERAPIJĀ AR METFORMĪNU UN SULFONILURĪNVIELAS ATVASINĀJUMIEM
Oedema was reported in 6 – 9% of patients treated with pioglitazone over one year in controlled clinical trials.
Kontrolētos klīniskajos pētījumos saņemti ziņojumi no 6 – 9% ar pioglitazonu ārstētiem pacientiem viena gada laikā.
32 In active comparator controlled trials mean weight increase with pioglitazone given as monotherapy was 2 – 3 kg over one year.
Aktīvos salīdzinošos kontrolētos pētījumos, lietojot pioglitazonu monoterapijā, vidējā ķermeņa masas palielināšanās bija 2 – 3 kg gada laikā.
In combination trials pioglitazone added to metformin resulted in mean weight increase over one year of 1.5 kg and added to a sulphonylurea of 2.8 kg.
32 ķermeņa masas palielināšanos vidēji par 1, 5 kg gada laikā, un pievienošana sulfonilurīnvielas atvasinājumam – par 2, 8 kg.
In comparator groups addition of sulphonylurea to metformin resulted in a mean weight gain of 1.3 kg and addition of metformin to a sulphonylurea a mean weight loss of 1.0 kg.
Salīdzināmā grupā sulfonilurīnvielas atvasinājuma pievienošana metformīnam izraisīja ķermeņa masas palielināšanos vidēji par 1, 3 kg, un metformīna pievienošana sulfonilurīnvielas atvasinājumam izraisīja ķermeņa masas samazināšanos vidēji par 1, 0 kg ķermeņa.
The maximum reported dose of 120 mg/ day for four days, then 180 mg/ day for seven days was not associated with any symptoms.
Maksimālā deva, par ko ir ziņots, ir 120 mg dienā četras dienas, tad 180 mg dienā septiņas dienas, un tā neizraisīja nekādus simptomus.
Treatment with pioglitazone has been shown to reduce hepatic glucose output and to increase peripheral glucose disposal in the case of insulin resistance.
33 ārstēšana ar pioglitazonu mazina glikozes izdalīšanos no aknām un palielina perifērisko glikozes izmantošanu insulīna rezistences apstākļos.
33 Fasting and postprandial glycaemic control is improved in patients with type 2 diabetes mellitus.
Pacientiem ar 2. tipa cukura diabētu uzlabojas tukšas dūšas un postprandiālās glikēmijas kontrole.
34 concerns regarding use of pioglitazone.
34 inhibitori, angiotensīna II antagonisti, kalcija kanāla blokatori, nitrāti, diurētiski līdzekļi, aspirīns, statīni, fibrāti).
Patients with renal impairment:
35 Pacienti ar pavājinātu nieru darbību:
35 Patients with hepatic impairment:
Pacienti ar aknu darbības traucējumiem:
36 6.6 Special precautions for disposal
36 Visi iepakojuma lielumi tirgū var nebūt pieejami.
MARKTEING AUTHORISATION NUMBER(S)
REĢISTRĀCIJAS NUMURS( I)
37 ANNEX II
37 PIELIKUMS II
MANUFACTURING AUTHORISATION HOLDERS RESPONSIBLE FOR BATCH RELEASE
RAŽOŠANAS LICENCES ĪPAŠNIEKS, KURŠ ATBILD PAR SĒRIJAS IZLAIDI
Ireland.
Īrija.
Avda. de la Industria 30 28108 Alcobendas (Madrid) Spain
Avda. de la Industria 30 28108 Alcobendas (Madrid) Spānija
The Marketing Authorisation Holder will submit one additional 6 month Periodic Safety Update Report (PSUR) in September 2005 and thereafter yearly PSURs unless otherwise decided by the CHMP.
Reģistrācijas apliecības īpašniekam 2005. gada septembrī ir jāiesniedz papildus periodiski atjaunojamais drošības ziņojums (PSUR) par 6 mēnešiem; pēc tam PSUR jāiesniedz vienu reizi gadā (ja CHMP nenosaka citādi).
The Marketing Authorisation Holder commits to performing the Pharmacovigilance activities detailed in the Pharmacovigilance Plan.
Reģistrācijas apliecības īpašnieks apņemas veikt blakusparādību uzraudzības darbības, kuras ir ietvertas blakusparādību uzraudzības plānā.