qanastek/EMEA-V3 huggingface dataset:
Central nervous system demyelinating disorders (multiple sclerosis-like disease) Rare:
Demielinizējoši traucējumi (multiplai sklerozei līdzīga slimība) Reti:
Meningitis Unknown:
Meningīts Nezināmi:
Peripheral demyelinating disorders (such as Guillain-Barré syndrome, chronic inflammatory demyelinating polyneuropathy and multifocal motor neuropathy), central nervous system demyelinating disorders (such as optic neuritis), transverse myelitis, seizure, neuropathy, hypoaesthesia, paraesthesia Eye disorders Uncommon:
Guillain- Barré sindroms, optiskais neirīts, tranversais mielīts, krampji, neiropātija, hipoestēzija, parestēzija Acu slimības Retāk:
Endophthalmitis, keratitis, conjunctivitis, periorbital oedema, hordeolum Cardiac disorders
Endoftalmīts, keratīts, konjunktivīts, periorbitāla tūska, mieža grauds Sirds funkcijas traucējumi Retāk:
Cardiac failure aggravated, arrhythmia, syncope, bradycardia, cyanosis, palpitation Rare:
Sirds mazspējas pastiprināšanās, aritmija, sinkope, bradikardija, cianoze, sirdsklauves Reti:
Tachycardia Unknown:
Tahikardija Nezināmi:
Cardiac failure, pericardial effusion Vascular disorders Common:
Sirds mazspēja, perikardiāls izsvīdums Asinsvadu sistēmas traucējumi Bieži:
Flushing Uncommon:
Pietvīkums Retāk:
Hypotension, peripheral ischaemia, hypertension, thrombophlebitis, haematoma, ecchymosis, petechia, vasospasm, hot flush Rare:
Hipotensija, perifēriskā išēmija, hipertensija, tromboflebīts, hematoma, ekhimoze, petehijas, asinsvadu spazmas, karstuma viļņi Reti:
Circulatory failure Respiratory, thoracic and mediastinal disorders Common:
Asinsrites traucējumi Respiratorās, krūšu kurvja un videnes slimības Bieži:
Lower respiratory tract infection (e. g. bronchitis, pneumonia), upper respiratory tract infection, sinusitis, dyspnoea Uncommon:
Dziļo elpceļu infekcijas (piem., bronhīts, pneimonija), augšējo elpceļu infekcijas, sinusīts, aizdusa Retāk:
Pulmonary oedema, bronchospasm, pleurisy, epistaxis Rare:
Plaušu tūska, bronhu spazmas, pleirīts, deguna asiņošana Reti:
Pleural effusion Unknown:
Šķidrums pleiras dobumā Nezināmi:
Interstitial lung disease (including rapidly progressive disease, lung fibrosis and pneumonitis) Gastrointestinal disorders Common:
Intersticiāla plaušu slimība (arī ātri progresējoša slimība, plaušu fibroze un pneimonīts) 11 Kuņģa- zarnu trakta traucējumi
Abdominal pain, diarrhoea, nausea, dyspepsia Uncommon:
Vēdera sāpes, caureja, slikta dūša, dispepsija
Diverticulitis, gastroesophageal reflux, constipation, cheilitis Rare:
Divertikulīts, gastroezofageāls atvilnis, aizcietējums, heilīts Zarnu perforācija, kuņģa zarnu trakta asiņošana, zarnu stenoze
Intestinal perforation, gastrointestinal haemorrhage, intestinal stenosis Unknown:
Nezināmi:
Pancreatitis Hepatobiliary disorders Common:
Aknu un/ vai žultsceļu traucējumi
Transaminases increased Uncommon:
Paaugstināts transamināžu līmenis
Cholecystitis, hepatic function abnormal Rare:
Holecistīts, patoloģiska aknu darbība Hepatīts
Hepatitis Unknown:
Nezināmi:
Liver failure, autoimmune hepatitis, hepatocellular damage, jaundice Skin and subcutaneous tissue disorders Common:
Aknu mazspēja, autoimūns hepatīts, hepatocelulārs bojājums, dzelte
Urticaria, rash, pruritus, hyperhidrosis, dry skin Uncommon:
Nātrene, izsitumi, nieze, pastiprināta svīšana, sausa āda Retāk:
Bullous eruption, furunculosis, fungal dermatitis, onychomycosis, eczema, seborrhoea, rosacea, skin papilloma, hyperkeratosis, alopecia, abnormal skin pigmentation Unknown:
Pūšļveida izsitumi, furunkuloze, sēnīšu dermatīts, onihomikoze, ekzēma, seboreja, acne rosacea, ādas papilloma, hiperkeratoze, alopēcija, patoloģiska ādas pigmentācija Nezināmi:
Toxic epidermal necrolysis, Stevens-Johnson-Syndrome, psoriasis, including new onset and pustular (primarily palm & soles), erythema multiforme Musculoskeletal and connective tissue disorders Uncommon:
Toksiska epidermas nekrolīze, Stīvensa- Džonsona sindroms, psoriāze, arī pirmreizēja un pustulāra (galvenokārt plaukstu un pēdu), erythema multiforme Skeleta – muskuļu un saistaudu sistēmas bojājumi Retāk:
Arthralgia, myalgia, back pain Renal and urinary disorders Uncommon:
Artralģija, mialģija, sāpes mugurā Nieru un urīnceļu traucējumi Retāk:
Pyelonephritis, urinary tract infection Reproductive system and breast disorders Uncommon:
Pielonefrīts, urīnceļu infekcija Reproduktīvās sistēmas un krūts slimības Retāk:
Vaginitis General disorders and administration site conditions Common:
Vaginīts Vispārēji traucējumi un reakcijas ievadīšanas vietā Bieži:
Infusion-related reaction, chest pain, fatigue, fever Uncommon:
Infūzijas izraisītas reakcijas, sāpes krūškurvī, nogurums, drudzis Retāk:
Impaired healing, injection site reaction, chills, oedema, pain Rare:
Traucēta brūču dzīšana, reakcijas injekcijas vietā, drebuļi, tūska, sāpes Reti:
Granulomatous lesion Investigations Uncommon:
Granulomatozs audu bojājums Izmeklējumi Retāk sastopamas:
Autoantibody positive, complement factor abnormal
Pozitīvas autoantivielas, komplementa faktora novirzes
12 Infusion-related reactions:
Ar infūziju saistītas reakcijas:
An infusion-related reaction was defined in clinical studies as any adverse event occurring during an infusion or within 1 to 2 hours after an infusion.
Ar infūziju saistīta reakcija, tika uzskatīta jebkura reakcija, kuru klīniskajos pētījumos novēroja uzreiz vai 1- 2 stundas pēc infūzijas ievadīšanas.
In clinical studies, approximately 20% of infliximab-treated patients compared with approximately 10% of placebo- treated patients experienced an infusion-related effect.
Klīniskos pētījumos aptuveni 20% ar infliksimabu ārstētu pacientu novēroja ar infūziju saistītas blakusparādības, salīdzinot ar apmēram 10% ar placebo ārstētu pacientu.
Approximately 3% of patients discontinued treatment due to infusions reactions and all patients recovered with or without medical therapy.
Aptuveni 3% pacientu pārtrauca terapiju infūzijas radītu reakciju dēļ un visi pacienti atlaba ar zāļu terapijas palīdzību vai bez tās.
In a clinical study of patients with rheumatoid arthritis (ASPIRE), sixty six percent of the patients (686 out of 1040) received at least one shortened infusion of 90 minutes or less and 44% of the patients (454 out of 1040) received at least one shortened infusion of 60 minutes or less.
Klīniskā pētījumā (ASPIRE) ar reimatoīdā artrīta slimniekiem 66% pacientu (686 no 1 040) saņēma vismaz vienu saīsinātu, 90 minūtes ilgu vai īsāku infūziju, bet 44% pacientu (454 no 1 040) saņēma vismaz vienu saīsinātu, 60 minūtes ilgu vai īsāku infūziju.
Of the infliximab-treated patients who received at least one shortened infusion, infusion-related reactions occurred in 15% of patients and serious infusion reactions occurred in 0.4% of patients.
Starp ar infliksimabu ārstētajiem pacientiem, kuri saņēma vismaz vienu saīsinātu infūziju, 15% pacientu novēroja ar infūziju saistītas reakcijas, bet 0, 4% pacientu šīs reakcijas bija smagas.
In post-marketing experience, cases of anaphylactic-like reactions, including laryngeal/ pharyngeal oedema and severe bronchospasm, and seizure have been associated with Remicade administration.
Pēc zāļu reģistrācijas iegūtajā pieredzē anafilaksei līdzīgu reakciju, ieskaitot balsenes/ rīkles tūsku un smagas bronhu spazmas, un krampju gadījumi tiek saistīti ar Remicade lietošanu.
In clinical studies delayed hypersensitivity reactions have been uncommon and have occurred after Remicade-free intervals of less than 1 year.
Aizkavēta palielināta jutība: klīniskajos pētījumos aizkavētas palielinātas jutības reakcijas bija retāk sastopamas un tika novērotas 1 gada laikā pēc Remicade lietošanas pārtraukšanas.
In the psoriasis studies, delayed hypersensitivity reactions occurred early in the treatment course.
Psoriāzes pētījumos vēlīnas paaugstinātas jutības reakcijas radās terapijas sākumā.
Signs and symptoms included myalgia and/ or arthralgia with fever and/ or rash, with some patients experiencing pruritus, facial, hand or lip edema, dysphagia, urticaria, sore throat and headache.
Pazīmes un simptomi ietvēra mialģiju un/ vai artralģiju ar drudzi un/ vai izsitumiem, dažiem pacientiem bija arī nieze, sejas, roku vai lūpu tūska, rīšanas grūtības, nātrene, sūrstošs kakls un galvassāpes.
There are insufficient data on the incidence of delayed hypersensitivity reactions after Remicade-free intervals of more than 1 year but limited data from clinical studies suggest an increased risk for delayed hypersensitivity with increasing Remicade-free interval.
12 Nav pietiekamu datu par aizkavētas palielinātas jutības reakciju sastopamību pēc Remicade lietošanas pārtraukšanas ilgāk par 1 gadu, bet klīniskajos pētījumos iegūtie ierobežotie rezultāti liecina, ka risks aizkavētas jutības pieaugumam ir saistīts ar Remicade lietošanas pārtraukuma ilguma palielināšanos.
In a 1-year clinical study with repeated infusions in patients with Crohn's disease (ACCENT I study), the incidence of serum sickness-like reactions was 2.4%.
1. pētījumu gadā ar atkārtotām infūzijām pacientiem ar Krona slimību (ACCENT I pētījums), seruma slimībai līdzīgu reakciju biežums bija 2, 4% gadījumos.
Patients who developed antibodies to infliximab were more likely (approximately 2- 3 fold) to develop infusion-related reactions.
Imunogēnās īpašības: pacientiem, kuriem radās antivielas pret infliksimabu, daudz biežāk attīstījās (apmēram 2- 3 reizes) ar infūziju saistītas reakcijas.
Use of concomitant immunosuppressant agents appeared to reduce the frequency of infusion-related reactions.
Lietojot papildus imunosupresantus, novēroja, ka ar infūziju saistītās reakcijas samazinās.
In clinical studies using single and multiple infliximab doses ranging from 1 to 20 mg/ kg, antibodies to infliximab were detected in 14% of patients with any immunosuppressant therapy, and in 24% of patients without immunosuppressant therapy.
Klīniskos pētījumos, kur tika lietotas 1 un vairākas infliksimaba devas no 1 līdz 20 mg/ kg robežās, antivielas pret infliksimabu tika konstatētas 14% no pacientiem, kas saņēma kādu imūnsupresantu, un 24% no pacientiem, kas nesaņēma imūnsupresantu terapiju.
In rheumatoid arthritis patients who received the recommended repeated treatment dose regimens with methotrexate, 8% of patients developed antibodies to infliximab.
Reimatoīdā artrīta slimniekiem, kas saņēma terapiju pēc ieteiktās atkārtotu devu shēmas kopā ar metotreksātu, 8% no pacientiem attīstījās antivielas pret infliksimabu.
In psoriatic arthritis patients who received 5 mg/ kg with and without methotrexate, antibodies occurred overall in 15% of patients (antibodies occurred in 4% of patients receiving methotrexate and in 26% of patients not receiving methotrexate at baseline).
Pacientiem ar psoriātisku artrītu, kas saņēma 5 mg/ kg kopā ar metotreksātu vai bez tā, antivielas radās vidēji 15% pacientu (antivielas radās 4% pacientu, kas pētījuma sākumā saņēma metotreksātu un 26% pacientu, kas pētījuma sākumā nesaņēma metotreksātu).
Of Crohn's disease patients who received maintenance treatment, approximately 6-13% developed antibodies to infliximab.
Pacientiem ar Krona slimību, kas saņēma uzturošo terapiju, aptuveni 6- 13% radās antivielas pret infliksimabu.
The antibody incidence was 2-3 fold higher for patients treated episodically.
Antivielu rašanās biežums bija 2- 3 reizes augstāks, nekā tiem pacientiem, kas tika ārstēti epizodiski.
Due to methodological limitations, a negative assay did not exclude the presence of antibodies to infliximab.
Metodoloģisko nepilnību dēļ negatīvie rezultāti neizslēdza antivielu esamību pret infliksimabu.
"Infusion reactions and hypersensitivity").
Dažiem pacientiem, kuriem attīstījās augsti antivielu titri pret infliksimabu, tika novērota samazināta efektivitāte (skatīt apakšpunktu 4. 4 “ Infūzijas reakcija un palielināta jutība ”).
In psoriasis patients treated with infliximab as a maintenance regimen in the absence of concomitant immunomodulators, approximately 28% developed antibodies to infliximab.
Psoriāzes slimniekiem, kas ārstēti ar infliksimaba balstdevu, vienlaikus nelietojot imūnmodulatorus, aptuveni 28% gadījumu veidojās antivielas pret infliksimabu.
Tuberculosis, bacterial infections, including sepsis and pneumonia, invasive fungal infections, and other opportunistic infections have been observed in patients receiving Remicade.
Infekcijas: pacientiem, kas saņem Remicade, tika novērota tuberkuloze, bakteriālas infekcijas, tostarp sepse un pneimonija, invazīvas sēnīšinfekcijas un citas oportūnistiskas infekcijas.
Some of these infections have been fatal.
Dažas no šīm infekcijām bija letālas.
Opportunistic infections reported in patients on Remicade have included, but are not limited to pneumocystosis, histoplasmosis, cytomegalovirus infection, atypical mycobacterial infections, listeriosis and aspergillosis (see section 4.4).
Oportūnistiskas infekcijas, kas novērotas Remicade lietotājiem, bija, bet ne tikai, pneimocistoze, histoplazmoze, citomegalovīrusa infekcija, atipiskas mikobakteriālas infekcijas, listerioze un aspergiloze (skatīt apakšpunktu 4. 4).
In clinical studies 36% of infliximab-treated patients were treated for infections compared with 25% of placebo-treated patients.
Klīniskos pētījumos 36% ar infliksimabu ārstētu pacientu radās infekcijas, salīdzinot ar 25% ar placebo ārstētu pacientu.
In RA clinical studies, the incidence of serious infections including pneumonia was higher in infliximab plus methotrexate treated patients compared with methotrexate alone especially at doses of 6 mg/ kg or greater (see section 4.4).
RA pētījumos nopietnu infekciju rašanās, tai skaitā pneimonijas, bija salīdzinoši biežāk ārstējot pacientus vienlaicīgi ar infliksimabu + metotreksātu, nekā lietojot tikai vienu pašu metotreksātu, it sevišķi pie devām 6 mg/ kg vai lielākām (skatīt apakšpunktu 4. 4).
13 In postmarketing spontaneous reporting, infections are the most common serious adverse event.
Ziņojumos, kas saņemti pēc zāļu plašas lietošanas sākšanas, infekcijas bija biežāk novērotā smagā blakusparādība.
Some of the cases have resulted in a fatal outcome.
Daži gadījumi beigušies letāli.
Nearly 50% of reported deaths have been associated with infection.
Gandrīz 50% ziņoto nāves gadījumu cēlonis bija infekcija.
Cases of tuberculosis, sometimes fatal, including miliary tuberculosis and tuberculosis with extrapulmonary location have been reported (see section 4.4).
Ziņots par tuberkulozes, reizēm letālas, gadījumiem, to vidū par miliāru tuberkulozi un tuberkulozi ar ekstrapulmonāru lokalizāciju (skatīt apakšpunktu 4. 4).
In clinical studies with infliximab in which 5780 patients were treated, representing 5494 patient years, 5 cases of lymphomas and 26 non-lymphoma malignancies were detected as compared with no lymphomas and 1 non-lymphoma malignancy in 1600 placebo-treated patients representing 941 patient years.
Ļaundabīgi jaunveidojumi un limfoproliferatīvi traucējumi: klīniskos pētījumos ar infliksimabu, kur tika ārstēti 5 780 pacienti, kas sastāda 5 494 pacientu gadus, novēroti 5 limfomas gadījumi un 26 ne - limfomas ļaundabīgo audzēju slimības, bet ar placebo ārstēto pacientu grupā netika novēroti. 1 limfomas gadījumi un novēroja 1 ne- limfomas ļaundabīgas slimības gadījumu starp 1 600 placebo pacientiem, 941 pacientu gados.
In long-term safety follow-up of clinical studies with infliximab of up to 5 years, representing 6234 patients-years (3210 patients), 5 cases of lymphoma and 38 cases of non-lymphoma malignancies were reported.
Ilgstošā klīnisko pētījumu drošības novērošanā, lietojot infliksimabu līdz 5 gadiem ilgi, apkopojot informāciju par 6234 pacientgadiem (3210 pacientiem), ziņots par 5 limfomas un 38 cita ļaundabīga audzēja (ne limfomas) gadījumiem.
From August 1998 to August 2005, 1909 cases of suspected malignancies have been reported from post-marketing, clinical studies and registries (321 in Crohn’ s disease patients, 1302 in rheumatoid arthritis patients and 286 in patients with other or unknown indications).
No 1998. gada augusta līdz 2005. gada augustam saņemti ziņojumi pēc ieviešanas tirgū, no klīniskajiem pētījumiem un reģistriem par 1909 iespējamu ļaundabīgu jaunveidojumu gadījumiem – 321 pacientiem ar Krona slimību, 1302 pacientiem ar reimatoīdo artrītu un 286 pacientiem ar citu vai nezināmu indikāciju.
Among those there were 347 lymphoma cases.
Starp tiem ir bijuši 347 limfomas gadījumi.
During this period, the estimated exposure is 1,909,941 patient years since first exposure (see section 4.4:
13 1, 909, 941 pacientu gadi kopš pirmās iedarbības (skatīt apakšpunktu 4. 4:
Special Warnings and Special Precautions for Use - "Malignancies").
Īpaši brīdinājumi un piesardzība lietošanā – “ Ļaundabīgi jaunveidojumi ”).
In an exploratory clinical study involving patients with moderate to severe COPD who were either current smokers or ex-smokers, 157 patients were treated with Remicade at doses similar to those used in RA and Crohn’ s disease.
Pētnieciskā klīniskā pētījumā pacientiem ar vidēji smagu vai smagu HOPS, kas bija smēķētāji pašlaik vai agrāk, 157 pacientus ārstēja ar REMICADE līdzīgās devās kā RA un Krona slimības gadījumā.
Nine of these patients developed malignancies, including 1 lymphoma.
Deviņiem no šiem pacientiem attīstījās ļaundabīgi audzēji, tostarp 1 limfoma.
The median duration of follow-up was 0.8 years (incidence 5.7% [95% CI 2.65% - 10.6%].
Vidējais novērošanas ilgums bija 0, 8 gadi (biežums 5, 7% [95% TI 2, 65% - 10, 6%].
There was one reported malignancy amongst 77 control patients (median duration of follow-up 0.8 years; incidence 1.3% [95% CI 0.03% - 7.0%]).
Ziņots par vienu ļaundabīga audzēja gadījumu 77 kontroles pacientu grupā (vidējais novērošanas ilgums 0, 8 gadi; biežums 1, 3% [95% TI 0, 03% - 7, 0%]).
The majority of the malignancies developed in the lung or head and neck.
Lielākā daļa ļaundabīgo audzēju attīstījās plaušās vai galvā un kaklā.
Rare post-marketing cases of hepatosplenic T-cell lymphoma have been reported in patients with Crohn’ s disease and ulcerative colitis treated with Remicade, the majority of whom were adolescent or young adult males (see section 4.4).
Lielākā daļa šo pacientu bija pusaugu zēni vai gados jauni pieauguši vīrieši (skatīt apakšpunktu 4. 4).
In a phase II study aimed at evaluating Remicade in congestive heart failure (CHF), higher incidence of mortality due to worsening of heart failure were seen in patients treated with Remicade, especially those treated with the higher dose of 10 mg/ kg (i. e. twice the maximum approved dose).
Sirds mazspēja 2. fāzes pētījumos, kuros vērtēja Remicade lietošanu sastrēguma sirds mazspējas (SSM) gadījumā, lielāku mirstību sirds mazspējas pastiprināšanās dēļ novēroja ar Remicade ārstētiem pacientiem, īpaši tiem, kas saņēma vislielāko devu – 10 mg/ kg (t. i., divreiz lielāku nekā maksimālā apstiprinātā deva).
In this study 150 patients with NYHA Class III-IV CHF (left ventricular ejection fraction ≤ 35%) were treated with 3 infusions of Remicade 5 mg/ kg, 10 mg/ kg, or placebo over 6 weeks.
Šajā pētījumā 150 pacientiem ar 3. / 4. klases (pēc NYHA) SSM (kreisā kambara izsviedes frakcija ≤35%) ievadīja trīs Remicade infūzijas pa 5 mg/ kg, 10 mg/ kg vai placebo 6 nedēļas.
At 38 weeks, 9 of 101 patients treated with Remicade (2 at 5 mg/ kg and 7 at 10 mg/ kg) died compared to one death among the 49 patients on placebo.
Pēc 38 nedēļām 9 no 101 ar Remicade ārstētā pacienta (2 saņēma pa 5 mg/ kg un 7 – pa 10 mg/ kg) nomira salīdzinājumā ar vienu nāves gadījumu 49 ar placebo ārstēto pacientu grupā.
There have been post-marketing reports of worsening heart failure, with and without identifiable precipitating factors, in patients taking Remicade.
Pēc ieviešanas tirgū ir bijuši ziņojumi par sirds mazspējas pastiprināšanos ar vai bez izdalītiem identificēšanas faktoriem pacientiem, kuri lietoja Remicade.
There have also been rare post-marketing reports of new onset heart failure, including heart failure in patients without known pre-existing cardiovascular disease.
Pēc izplatīšanas tirgū ir arī bijuši ziņojumi par jauniem, iepriekš nenovērotiem sirds mazspējas simptomiem, tai skaitā arī tādiem pacientiem, kuriem iepriekš nav bijusi sirds- asinsvadu slimība.
Some of these patients have been under 50 years of age.
Daži no šiem pacientiem bija jaunāki par 50 gadu vecumu.
In clinical studies, mild or moderate elevations of ALT and AST have been observed in patients receiving Remicade without progression to severe hepatic injury.
Aknu un/ vai žultsceļu traucējumi: klīniskajos pētījumos, pacientiem, kas saņēma Remicade, tika novērota viegla vai vidēja ALAT un ASAT līmeņa palielināšanās bez nopietnām aknu bojājuma progresa pazīmēm.
Elevations of ALT ≥ 5 x ULN have been observed (see Table 2).
Tika novērots AlAT paaugstinājums ≥ 5 reizes par normālo augstāko pieļaujamo robežu (APR) (skatīt 2. tabulu).
Elevations of aminotransferases were observed (ALT more common than AST) in a greater proportion of patients receiving Remicade than in controls, both when Remicade was given as monotherapy and when it was used in combination with other immunosuppressive agents.
Tika novērots aminotransferāžu līmeņa pieaugums (ALAT daudz biežāk nekā ASAT) lielākajai daļai no pacientu grupas, salīdzinot ar kontroli, gan, ja Remicade lietoja monoterapijas veidā un tad, kad to lietoja kombinācijā ar citiem imūnsupresoriem.
Most aminotransferase abnormalities were transient; however, a small number of patients experienced more prolonged elevations.
Liela daļa aminotransferāžu novirzes bija pārejošas, tomēr nelielai pacientu daļai novēroja ilgstošāku to paaugstinājumu.
In general, patients who developed ALT and AST elevations were asymptomatic, and the abnormalities decreased or resolved with either continuation or discontinuation of Remicade, or modification of concomitant therapy.
Parasti pacientiem, kam paaugstinājās ASAT un ALAT līmenis, nebija īpašu simptomu, un novirzes samazinājās vai izzuda kā turpinot, tā pārtraucot lietot Remicade, vai arī nomainot citu vienlaicīgi lietoto terapiju.
In post- marketing surveillance, very rare cases of jaundice and hepatitis, some with features of autoimmune hepatitis, have been reported in patients receiving Remicade (see section 4.4)
Pēc ieviešanas tirgū pacientiem, kas lietoja Remicade tika ļoti reti novērota dzelte un hepatīts, dažiem ar autoimūna hepatīta pazīmēm (skatīt apakšpunktu 4. 4).
14 Table 2:
2. tabula:
Proportion of patients with increased ALT activity in Clinical Studies
Pacientu sadalījums pēc AlAT līmeņa pieauguma klīniskajos pētījumos.
Number of patients3
Pacientu skaits3 Indikāci - ja
Median follow-up (wks)4
Vidējie sekojošie dati (nedēļās) 4
≥ 3 x ULN
≥3 x APR
≥ 5 x ULN
≥5 x APR
infliximab
Infliksi - mab
infliximab
Infliksi - mabs
Rheumatoid arthritis1
Reimatoī - dais artrīts1
Crohn’ s disease2
Krona slimība2
Pediatric Crohn’ s disease
Krona slimība bērniem
Ulcerative colitis
Čūlainais kolīts
Ankylosing spondylitis
Ankilozējo - šais spondilīts
0.0%
0. 0%
Psoriatic arthritis
Psoriātis - kais artrīts
Plaque psoriasis
Psoriasis vulgaris
Placebo patients received methotrexate while infliximab patients received both infliximab and methotrexate.
Placebo pacienti saņēma metotreksātu tajā laikā, kad infliksimaba pacienti saņēma gan infliksimabu, gan metotreksātu.
2 Placebo patients in the 2 Phase III studies in Crohn’ s disease, ACCENT I and ACCENT II, received an initial dose of 5 mg/ kg infliximab at study start and were on placebo in the maintenance phase.
2 Placebo pacienti Krona slimības III pētījumu 2. fāzē, ACCENT I un ACCENT II, saņēma sākuma devu 5 mg/ kg infliksimaba pētijuma sākumā un bija placebo uzturēšanas fāzē.
Patients who were randomized to the placebo maintenance group and then later crossed over to infliximab are included in the infliximab group in the ALT analysis.
Pacienti, kuri tika randomizēti placebo uzturošā grupā un tad vēlāk pārlikti uz infliksimaba grupu AlAT analīzēm.
4 Median follow-up is based on patients treated.
3 Pacientu skaits, kam palielinājās AlAT līmenis 4 Vidējie sekojošie dati, kas iegūti no ārstētajiem pacientiem
Approximately half of infliximab-treated patients in clinical studies who were ANA negative at baseline developed a positive ANA during the study compared with approximately one-fifth of placebo-treated patients.
Antinukleārās antivielas (ANA) / Antidubultspirāles DNS (dsDNS) antivielas: aptuveni puse ar infliksimabu āstētu pacientu klīniskos pētījumos, kas bija ANA negatīvi, pētījuma laikā pieauga par ANA pozitīviem salīdzinot ar aptuveni vienu piekto daļu no placebo ārstētiem pacientiem.
Anti- dsDNA antibodies were newly detected in approximately 17% of infliximab-treated patients compared with 0% of placebo-treated patients.
Anti - dsDNS antivielas radās aptuveni 17% ar infliksimabu ārstētu pacientu, salīdzinot ar 0% placebo ārstētiem pacientiem.
Reports of lupus and lupus-like syndromes, however, remain uncommon.
Pēdējos novērojumos par anti- dsDNS pozitīviem kļuva 57% ar infliksimabu ārstētu pacientu Retāk tomēr tika novērota vilkēde vai vilkēdei līdzīga sindroma klīniskas pazīmes.
Additional information on special populations
Papildinformācija par īpašām pacientu grupām
4-17 years old) with active JRA despite methotrexate.
Juvenila reimatoīdā artrīta slimnieki: veikts Remicade klīniskais pētījums ar simt divdesmit 4 – 17 gadus veciem pacientiem, kuriem JRA ir aktīvs, neraugoties uz metotreksāta lietošanu.
Patients received 3 or 6 mg/ kg infliximab as a 3-dose induction regimen (weeks 0, 2, 6 or weeks 14, 16, 20 respectively) followed by maintenance therapy every 8 weeks, in combination with methotrexate.
Pacienti saņēma 3 vai 6 mg/ kg infliksimaba 3 devu indukcijas shēmas veidā (0., 2. un 6. nedēļā vai attiecīgi 14., 16. un 20 nedēļā), kam katras 8 nedēļas sekoja balstterapija kombinācijā ar metotreksātu.
Infusion reactions Infusion reactions occurred in 35% of patients with JRA receiving 3 mg/ kg compared with 17.5% of patients receiving 6 mg/ kg.
Ar infūziju saistītas reakcijas JRA slimniekiem, kuri saņēma 3 mg/ kg, ar infūziju saistītas reakcijas novēroja 35% pacientu, kamēr grupā, kas saņēma 6 mg/ kg, reakcijas novēroja 17, 5% pacientu.
In the 3 mg/ kg Remicade group, 4 out of 60 patients had a serious infusion reaction and 3 patients reported a possible anaphylactic reaction (2 of which were among the serious infusion reactions).
Remicade 3 mg/ kg grupā 4 pacientiem (no 60) novēroja smagas ar infūziju saistītas reakcijas un 3 pacientiem ir aprakstītas reakcijas, kuras, iespējams, bija anafilaktiskas (2 no šiem pacientiem novērotās infūzijas reakcijas bija smagas).
In the 6 mg/ kg group, 2 out of 57 patients had a serious infusion reaction, one of whom had a possible anaphylactic reaction.
6 mg/ kg grupā 2 pacientiem (no 57) novēroja smagas ar infūziju saistītas reakcijas un, iespējams, ka vienam no šiem pacientam novērotās reakcijas bija anafilaktiskas.
Immunogenicity Antibodies to infliximab developed in 38% of patients receiving 3 mg/ kg compared with 12% of patients receiving 6 mg/ kg.
Imunogenitāte Antivielas pret infliksimabu attīstījās 38% pacientu, kuri saņēma 3 mg/ kg, kamēr pacientiem, kuri saņēma 6 mg/ kg, tās attīstījās 12% gadījumu.
The antibody titers were notably higher for the 3 mg/ kg compared to the 6 mg/ kg group.
Salīdzinot ar 6 mg/ kg grupu, 3 mg/ kg grupā antivielu titrs bija ievērojami lielāks.
15 Infections Infections occurred in 68% (41/ 60) of children receiving 3 mg/ kg over 52 weeks, 65% (37/ 57) of children receiving infliximab 6 mg/ kg over 38 weeks and 47% (28/ 60) of children receiving placebo over 14 weeks.
Infekcijas Infekcijas novēroja 68% (41/ 60) bērnu, kuri 52 nedēļas saņēma 3 mg/ kg, 65% (37/ 57) bērnu, kuri 38 nedēļas saņēma 6 mg/ kg infliksimaba un 47% (28/ 60) bērnu, kuri 14 nedēļas saņēma placebo.
Paediatric Crohn’ s disease patients:
Bērni ar Krona slimību:
The following adverse events were reported more commonly in paediatric Crohn’ s disease patients in the REACH study (see section 5.1) than in adult Crohn’ s disease patients: anaemia (10.7%), blood in stool (9.7%), leukopenia (8.7%), flushing (8.7%), viral infection (7.8%), neutropenia (6.8%), bone fracture (6.8%), bacterial infection (5.8%), and respiratory tract allergic reaction (5.8%).
REACH pētījumā tika ziņots par šādām blakusparādībām, kas biežāk tika novērotas bērniem ar Krona slimību (skatīt apakšpunktu 5. 1), nekā pieaugušajiem ar Krona slimību: anēmija (10, 7%), asinis izkārnījumos (9, 7%), leikopēnija (8, 7%), pietvīkums (8, 7%), vīrusinfekcija (7, 8%), neitropēnija (6, 8%), kaulu lūzums (6, 8%), bakteriāla infekcija (5, 8%) un elpceļu alerģiska reakcija (5, 8%).
Other special considerations are discussed below.
Citi īpaši apsvērumi aplūkoti turpmāk.
Infusion-related reactions Overall, in REACH, 17.5% of randomized patients experienced 1 or more infusion reactions.
15 Ar infūziju saistītas reakcijas Kopumā REACH pētījumā 17, 5% randomizētu pacientu bija 1 vai vairākas infūzijas izraisītas reakcijas.
There were no serious infusion reactions, and 2 subjects in REACH had non-serious anaphylactic reactions.
Nebija nopietnu infūzijas izraisītu reakciju, un 2 pacientiem REACH pētījumā bija nebūtiska anafilaktiska reakcija.
Immunogenicity Antibodies to infliximab were detected in 3 (2.9%) paediatric patients.
Ietekme uz imūnsistēmu Antivielas pret infliksimabu tika atklātas 3 (2, 9%) bērniem.
Infections In the REACH study, infections were reported in 56.3% of randomized subjects treated with infliximab.
Infekcijas REACH pētījumā tika ziņots par infekciju 56, 3% randomizētu pacientu, kas tika ārstēti ar infliksimabu.
Infections were reported more frequently for subjects who received q8 week as opposed to q12 week infusions (73.6% and 38.0%, respectively), while serious infections were reported for 3 subjects in the q8 week and 4 subjects in the q12 week maintenance treatment group.
Par infekciju tika ziņots biežāk pacientiem, kas saņēma infūziju reizi 8 nedēļās, salīdzinot ar tiem, kas saņēma infūziju reizi 12 nedēļās (attiecīgi 73, 6% un 38, 0%), bet nopietnas infekcijas bija 3 pacientiem, kas saņēma infūziju reizi 8 nedēļās, un 4 pacientiem, kas saņēma infūziju reizi 12 nedēļās balstterapijas grupā.
The most commonly reported infections were upper respiratory tract infection and pharyngitis, and the most commonly reported serious infection was abscess.
Visbiežāk tika ziņots par augšējo elpceļu infekciju un faringītu, un visbiežākā nopietnā infekcija, par kuru tika ziņots, bija abscess.
Three cases of pneumonia (1 serious) and 2 cases of herpes zoster (both non-serious) were reported.
Tika ziņots par trīs pneimonijas gadījumiem (1 nopietns) un diviem jostas rozes gadījumiem (abi viegli).
Post-marketing spontaneous serious adverse events with infliximab in the paediatric population have included malignancies including hepatosplenic T-cell lymphomas, transient hepatic enzyme abnormalities, lupus-like syndromes, and positive autoantibodies (see sections 4.4 and 4.8: ‘ Malignancies and lymphoproliferative disorders’).
Pēcreģistrācijas pieredzē spontānas nopietnas blakusparādības, lietojot infliksimabu bērniem, bija ļaundabīgi jaunveidojumi, arī aknu un liesas T šūnu limfoma, pārejošas aknu enzīmu līmeņa novirzes (skatīt apakšpunktus 4. 4 un 4. 8: “ Ļaundabīgi jaunveidojumi un limfoproliferatīvi traucējumi ”).
Single doses up to 20 mg/ kg have been administered without toxic effects.
Līdz 20 mg/ kg reizes devas ievadītas bez toksiskas ietekmes.
Selective immunosuppressive agents, ATC code:
Farmakoterapeitiskā grupa: selektīvs imūnsupresīvs līdzeklis, ATĶ kods:
L04AB02.
L04 AB02.
Infliximab is a chimeric human-murine monoclonal antibody that binds with high affinity to both soluble and transmembrane forms of TNFα but not to lymphotoxin α (TNFß).
Farmakodinamiskās īpašības: infliksimabs ir himēriska cilvēka un peles monoklonāla antiviela, kas ar lielu afinitāti saistās gan pie šķīstošām, gan transmembrānu TNFα formām, bet ne pie limfotoksīna α (TNFβ).
Infliximab inhibits the functional activity of TNFα in a wide variety of in vitro bioassays.
Infliksimabs kavē TNFα funkcionālo aktivitāti dažādās in vitro bioloģiskās analīzēs.
Infliximab prevented disease in transgenic mice that develop polyarthritis as a result of constitutive expression of human TNFα and when administered after disease onset, it allowed eroded joints to heal.
Infliksimabs pasargāja no slimības transgēnās peles, kurām attīstās poliartrīts kā konstitucionālas cilvēka TNFα ekspresijas sekas, un ievadot to pēc slimības sākuma, tas nodrošināja bojāto locītavu sadzīšanu.
In vivo, infliximab rapidly forms stable complexes with human TNFα, a process that parallels the loss of TNFα bioactivity.
In vivo infliksimabs strauji veido stabilus kompleksus ar cilvēka TNFα – process, kas notiek vienlaikus ar TNFa bioloģiskās aktivitātes samazināšanos.
Elevated concentrations of TNFα have been found in the joints of rheumatoid arthritis patients and correlate with elevated disease activity.
Reimatoīdā artrīta slimnieku locītavās konstatēts paaugstināts TNFα daudzums, un tas korelē ar paaugstinātu slimības aktivitāti.
In rheumatoid arthritis, treatment with infliximab reduced
Reimatoīdā artrīta gadījumā terapija ar infliksimabu mazināja iekaisuma šūnu infiltrāciju locītavas iekaisušās vietās, kā arī to molekulu izpausmi, kuras nosaka cellulāro adhēziju, hemotaksi un audu sabrukšanu.
After infliximab treatment, patients exhibited decreased levels of serum interleukin 6 (IL-6) and C-reactive protein (CRP), and increased haemoglobin levels in rheumatoid arthritis patients with reduced haemoglobin levels, compared with baseline.
Pēc terapijas ar infliksimabu pacientu asins serumā bija samazināts interleikīna- 6 (IL- 6) un C- reaktīvā olbaltuma (CRO) daudzums, un reimatoīdā artrīta slimniekiem ar samazinātu hemoglobīna līmeni attiecīgi palielinājās hemoglobīna līmenis, salīdzinājumā ar sākotnējo līmeni.
Peripheral blood lymphocytes further showed no significant decrease in number or in proliferative responses to in vitro mitogenic stimulation when compared with untreated patients’ cells.
Vēlāk nenovēroja ievērojamu perifēriskās asinīs esošo limfocītu skaita samazinājumu vai to proliferatīvās atbildes uz in vitro mitogēno stimulāciju samazinājumu salīdzinājumā ar neārstētiem pacientiem.
In psoriasis patients, treatment with infliximab resulted in decreases in epidermal inflammation and normalization of keratinocyte differentiation in psoriatic plaques.
Psoriāzes slimniekiem ārstēšana ar infliksimabu izraisīja epidermas iekaisuma samazināšanos un keratocītu diferenciācijas normalizēšanos psoriātiskajos perēkļos.
In psoriatic arthritis, short term treatment with Remicade reduced the number of T-cells and blood vessels in the synovium and psoriatic skin.
Psoriātiska artrīta gadījumā īslaicīga ārstēšana ar Remicade samazināja T- šūnu un asinsvadu skaitu sinovijā un psoriātiski pārmainītā ādā.
Histological evaluation of colonic biopsies, obtained before and 4 weeks after administration of infliximab, revealed a substantial reduction in detectable TNFα.
Zarnu biopsijas, kas ņemtas pirms un 4 nedēļas pēc infliksimaba lietošanas, histoloģiskā analīzē konstatēta izteikta nosakāmā TNFα samazināšanās.
Infliximab treatment of Crohn’ s disease patients was also associated with a substantial reduction of the commonly elevated serum inflammatory marker, CRP.
Infliksimaba terapija Krona slimības pacientiem bija saistīta arī ar stipri samazinātu parasti paaugstinātā iekaisuma marķiera – C reaktīvā olbaltuma
Total peripheral white blood cell counts were minimally affected in infliximab-treated patients, although changes in lymphocytes, monocytes and neutrophils reflected shifts towards normal ranges.
Ar infliksimabu ārstētiem pacientiem minimāli tika ietekmēts kopējais leikocītu skaits perifēriskās asinīs, lai gan limfocītu, monocītu un neitrofīlu pārmaiņas atspoguļo tieksmi uz normas robežām.
Peripheral blood mononuclear cells (PBMC) from infliximab-treated patients showed undiminished proliferative responsiveness to stimuli compared with untreated patients, and no substantial changes in cytokine production by stimulated PBMC were observed following treatment with infliximab.
Pēc infliksimaba terapijas nenovēroja nozīmīgas PBMC izraisītās citokīnu veidošanās pārmaiņas.
Analysis of lamina propria mononuclear cells obtained by biopsy of the intestinal mucosa showed that infliximab treatment caused a reduction in the number of cells capable of expressing TNFα and interferonγ.
Biopsijā iegūtas zarnu gļotādas pamatkārtas mononukleāro šūnu analīze parādīja, ka infliksimaba terapijas rezultātā mazinājās TNFα un interferonu γ veidotspējīgo šūnu skaits.
Additional histological studies provided evidence that treatment with infliximab reduces the infiltration of inflammatory cells into affected areas of the intestine and the presence of inflammation markers at these sites.
Papildu histoloģiskie pētījumi sniedza pierādījumus, ka ārstēšana ar infliksimabu mazina iekaisuma šūnu infiltrāciju bojātā zarnu apvidū un iekaisuma marķieru klātbūtni šais apvidos.
Clinical Efficacy
Ar infliksimabu ārstēto pacientu endoskopiskie pētījuma rezultāti zarnu gļotādai uzrādīja gļotādas dzīšanas pazīmes.
Rheumatoid arthritis
Klīniskā efektivitāte
The efficacy of infliximab was assessed in two multicentre, randomised, double-blind, pivotal clinical studies:
Reimatoīdais artrīts Infliksimaba efektivitāte tika izvērtēta divos daudzcentru, randomizētos, dubultmaskētos, pivotālos klīniskajos pētījumos:
ATTRACT and ASPIRE.
ATTRACT un ASPIRE.
In both studies concurrent use of stable doses of folic acid, oral corticosteroids (≤ 10 mg/ day) and/ or non-steroidal anti-inflammatory drugs (NSAIDs) was permitted.
Abos pētījumos vienlaicīgi tika atļauts lietot folijskābi, perorālos kortikosteroīdus noteiktās devās (≤ 10 mg dienā) un/ vai nesteroidālos pretiekaisuma līdzekļus (NPL).
The primary endpoints were the reduction of signs and symptoms as assessed by the American College of Rheumatology criteria (ACR20 for ATTRACT, landmark ACR-N for ASPIRE), the prevention of structural joint damage, and the improvement in physical function.
Primārais mērķis bija pazīmju un simptomu samazināšanās, vērtējot pēc Amerikas Reimatoloģijas koledžas (ACR pie ATTRACT, ACR- N robežzīme pie ASPIRE) kritērijiem, un strukturālo locītavu bojājumu novēršana, kā arī fizisko funkciju uzlabošanās.
(1) evaluator’ s global assessment, (2) patient’ s global assessment, (3) functional/ disability measure, (4) visual analogue pain scale and (5) erythrocyte sedimentation rate or C-reactive protein.
Pazīmju un simptomu samazināšanās tika noteikta kā uzlabošanās vismaz par 20% (ACR 20) gan jutīgās, gan pietūkušās locītavās un 3 no 5 tālāk minētiem kritērijiem: eksperta kopējais novērtējums (1), pacienta kopējais novērtējums (2), funkcionālā handikapa apmērs (3), vizuāli analogā sāpju skala (4) un EGĀ vai C- reaktīvais olbaltums (5).
ACR-N uses the same criteria as the ACR20, calculated by taking the lowest percent improvement in swollen joint count, tender joint count, and the median of the remaining 5 components of the ACR response.
ACR- N izmanto tādus pašus kritērijus kā ACR20, ko aprēķina, izmantojot mazāko procentuālo uzlabošanos, vērtējot pietūkušo locītavu skaitu, jutīgo locītavu skaitu un vidējo no piecām atlikušām ACR atbildreakcijas sastāvdaļām.
Structural joint damage (erosions and joint space narrowing) in both hands and feet was measured by the change from baseline in the total van der Heijde-modified Sharp score (0-440).
Strukturālos locītavu bojājumus (erozijas un locītavu telpas sašaurināšanās) gan rokās, gan kājās noteica, salīdzinot ar sākotnējo stāvokli kopējā van der Heijde modificētā Šarpa skalā (0 – 440).
The Health Assessment Questionnaire (HAQ; scale 0-3) was used to measure patients’ average change from baseline scores over time, in physical function.
Pacienta fizisko funkciju vidējās pārmaiņas, salīdzinot ar sākotnējiem raksturlielumiem, noteica, izmantojot veselības stāvokļa novērtējuma aptauju (HAQ - Health Assessment Questionnaire; skala 0 – 3).
The ATTRACT study evaluated responses at 30, 54 and 102 weeks in a placebo-controlled study of 428 patients with active rheumatoid arthritis despite treatment with methotrexate.
ATTRACT pētījumā vērtēja atbildreakcijas pēc 30, 54 un 102 nedēļām placebo kontrolētā pētījumā 428 pacientiem ar reimatoīdo artrītu, neskatoties uz ārstēšanu ar metotreksātu.
Approximately 50% of patients were in functional Class III.
Aptuveni 50% pacientu bija 3. funkcionālās klases smaguma slimība.
Patients received placebo, 3 mg/ kg or 10 mg/ kg infliximab at weeks 0, 2 and 6, and then every 4 or 8 weeks thereafter.
Pacienti saņēma placebo, infliksimabu 3 mg/ kg vai 10 mg/ kg 0., 2. un 6. nedēļā un tad ik pēc 4 vai 8 nedēļām.
All patients were on stable methotrexate doses (median 15 mg/ wk) for 6 months prior to enrolment and were to remain on stable doses throughout the study.
Visi pacienti saņēma stabilas metotreksāta devas (vidēji 15 mg/ kg) 6 mēnešus pirms iekļaušanas pētījumā un turpināja lietot stabilu devu visu pētījuma laiku.
Results from week 54 (ACR20, total van der Heijde-modified Sharp score and HAQ) are shown in Table 3.
54. nedēļas rezultāti (ACR20 kopējā van der Heijde modificētā Šarpa skala un HAQ) parādīti 3. tabulā.
Higher degrees of clinical response (ACR50 and ACR70) were observed in all infliximab groups at 30 and 54 weeks compared with methotrexate alone.
Augstākā klīniskās atbildes pakāpe (ACR50 un ACR70) tika novērota visās infliksimaba grupās 30. un 54. nedēļā, salīdzinot ar tiem, kas saņēma tikai metotreksātu.
17 A reduction in the rate of the progression of structural joint damage (erosions and joint space narrowing) was observed in all infliximab groups at 54 weeks (Table 3).
54. nedēļā visās ar infliksimabu ārstēto pacientu grupās novēroja strukturālo locītavu bojājumu (erozijas un locītavu telpas sašaurināšanās) progresēšanas palēnināšanos (3. tabula).
The effects observed at 54 weeks were maintained through 102 weeks.
54. nedēļā novērotā ietekme saglabājās 102 nedēļas.
Due to a number of treatment withdrawals, the magnitude of the effect difference between infliximab and the methotrexate alone group cannot be defined.
Tā kā vairāki pacienti pārtrauca terapiju, atšķirību apjomu starp infliksimaba un metotreksāta monoterapijas grupām nav iespējams noteikt.
18 Table 3 Effects on ACR20, Structural Joint Damage and Physical Function at week 54, ATTRACT infliximabb
3. tabula Ietekme uz ACR20, strukturāliem locītavu bojājumiem un fiziskām funkcijām 54. nedēļā, ATTRACT infliksimabsb
10 mg/ kg
3 mg/ kg
10 mg/ kg
3 mg/ kg 10 mg/ kg 10 mg/ kg
Controla
Visas
q 8 wks q 4 wks
Kontrol - grupaa
q 8 wks
ik 8 ned.
q 4 wks
Ik 4 ned.
infliximabb
infliksimaba grupasb
Patients with ACR20 response/ Patients evaluated (%)c
Pacienti ar ACR20
36/ 86 41/ 86 (42%) (48%)
36/ 86
48/ 81 (59%)
41/ 86 51/ 87 48/ 81
176/ 340 (52%)
176/ 340
Total scored (van der Heijde-modified Sharp score)
17 atbildreakciju/ pārbaudītie (17%) pacienti (%) c
Change from baseline (Mean ± SDc) c
(42%)
1.6 ± 8.5
(48%)
0.2 ± 3.6
(59%) (59%)
-0.7 ± 3.8
(52%)
0.6 ± 5.9
Kopējais punktu skaits (van der Heijde modificēta Šarpa skala)
Median
Pārmaiņas, salīdzinot ar sākotnējo līmeni (vidējais + SNc)
4.0 0.5
7, 0 + 10, 3
0.1
1, 3 + 6, 0
0.5
1, 6 + 8, 5
-0.5
0, 2 + 3, 6
0.0
- 0, 7 + 3, 8
(0.5,9.7)
0, 6 + 5, 9
(-1.5,3.0) (-2.5,3.0) (-1.5,2.0) (-3.0,1.5)
Vidējaisc (robežas kvartālā) Pacienti bez pasliktināšanās/ pārbaudīti e pacienti (%) c
(-1.8,2.0)
4, 0 (0, 5, 9, 7) 13/ 64 (20%)
Patients with no deterioration/ patients evaluated (%)c
0, 5 (- 1, 5, 3, 0) 34/ 71 (48%)
13/ 64 (20%)
0, 1 (- 2, 5, 3, 0) 35/ 71 (49%)
34/ 71 35/ 71 37/ 77 (48%) (49%) (48%)
0, 5 (- 1, 5, 2, 0) 37/ 77 (48%)
44/ 66 (67%)
- 0, 5 (- 3, 0, 1, 5) 44/ 66 (67%)
150/ 285 (53%)
0, 0 (- 1, 8, 2, 0) 150/ 285 (53%)
HAQ change from baseline over timee
HAQ pārmaiņas laikā, salīdzinot ar sākumstāvoklie (pārbaudītie pacienti)
Mean ± SDc
Vidējais + SNc
0.2 ± 0.3
0, 5 + 0, 4
0.4 ± 0.3 0.5 ± 0.4 0.5 ± 0.5
0, 5 + 0, 5
0.4 ± 0.4
0, 4 + 0, 4
a: control = All patients had active RA despite treatment with stable methotrexate doses for 6 months prior to enrolment and were to remain on stable doses throughout the study.
a: kontrolgrupa = Visiem pacientiem bija aktīvs RA par spīti ārstēšanai ar nemainīgām metotreksāta devām 6 mēnešus pirms iekļaušanas pētījumā.
Concurrent use of stable doses of oral corticosteroids (≤ 10 mg/ day) and/ or NSAIDs was permitted, and folate supplementation was given. b: all infliximab doses given in combination with methotrexate and folate with some on corticosteroids and/ or NSAIDs c: p < 0.001, for each infliximab treatment group vs. control d: greater values indicate more joint damage. e:
Vienlaicīgi bija atļauta stabilu perorālu kortikosteroīdu devu (< 10 mg dienā) un/ vai NPL lietošana, papildus lietoja folātus. b: visas infliksimaba devas lietoja kombinācijā ar metotreksātu un folātu, daži pacienti lietoja arī kortikosteroīdus un/ vai NPL. c: p < 0, 001, katrai infliksimaba grupai, salīdzinot kontrolgrupu d: lielāki raksturlielumi liecina par lielāku locītavu bojājumu e:
HAQ = Health Assessment Questionnaire; greater values indicate less disability.
HAQ = Health Assessment Questionnaire; lielāki raksturlielumi liecina par mazākiem traucējumiem.
The ASPIRE study evaluated responses at 54 weeks in 1004 methotrexate naive patients with early (≤ 3 years disease duration, median 0.6 years) active rheumatoid arthritis (median swollen and tender joint count of 19 and 31, respectively).
ASPIRE pētījumā vērtēja atbildreakcijas pēc 54 nedēļām 1 004 ar metotreksātu neārstētiem pacientiem ar agrīnu (slimības ilgums ≤ 3 gadi, vidēji 0, 6 gadi) aktīvu reimatoīdu artrītu (vidējais pietūkušu un jutīgu locītavu skaits attiecīgi 19 un 31).
All patients received methotrexate (optimised to 20 mg/ wk by week 8) and either placebo, 3 mg/ kg or 6 mg/ kg infliximab at weeks 0, 2, and 6 and every 8 weeks thereafter.
Visi pacienti saņēma metotreksātu (deva optimizēta līdz 20 mg nedēļā 8. nedēļā) un placebo, 3 mg/ kg vai 6 mg/ kg infliksimaba 0., 2. un 6. nedēļā un ik pēc 8 nedēļām pēc tam.
Results from week 54 are shown in Table 4.
54. nedēļas rezultāti atainoti 4. tabulā.
After 54 weeks of treatment, both doses of infliximab + methotrexate resulted in statistically significantly greater improvement in signs and symptoms compared to methotrexate alone as measured by the proportion of patients achieving ACR20, 50 and 70 responses.
Pēc 54 ārstēšanas nedēļām abas infliksimaba + metotreksāta devas sniedza statistiski nozīmīgi labāku pazīmju un simptomu uzlabošanos nekā tikai metotreksāts, ko vērtē pēc pacientu daļas, kas sasniedz ACR20, 50 un 70 atbildreakcijas pakāpi.
In ASPIRE, more than 90% of patients had at least two evaluable X-rays.
ASPIRE pētījumā vairāk nekā 90% pacientu tika veikti vismaz divi novērtējami rentgenizmeklējumi.
Reduction in the rate of progression of structural damage was observed at weeks 30 and 54 in the infliximab + methotrexate groups compared to methotrexate alone.
Strukturālo bojājumu progresēšanas ātruma mazināšanos novēroja 30. un 54. nedēļā infliksimaba un metotreksāta kombinētas terapijas grupā, salīdzinot ar tikai metotreksāta lietošanu.
19 Table 4 Effects on ACRn, Structural Joint Damage and Physical Function at week 54, ASPIRE Infliximab + MTX Subjects randomised Percentage ACR improvement
4. tabula Ietekme uz ACRn, strukturāliem locītavu bojājumiem un fiziskām funkcijām 54. nedēļā, ASPIRE Infliksimabs + MTX (metotreksāts)
Mean ± SDa Change from baseline in total van der Heijde modified Sharp scoreb
Vidējais ± SNa Pārmaiņas, salīdzinot ar sākotnējo līmeni kopējā van der Heijde modificētā Šarpa skalā b
Mean ± SDa Median Improvement from baseline in HAQ averaged over time from week 30 to week 54c
Vidējais ± SNa Vidējais Vidējais uzlabojums no HAQ sākumstāvokļa laikā no 30 līdz 54 nedēļaic
Mean ± SDd
Vidējais ± SNd
a: p < 0.001, for each infliximab treatment group vs. control b: greater values indicate more joint damage. c:
18 a: p < 0, 001, katrai infliksimaba grupai, salīdzinot kontrolgrupu b: lielāki raksturlielumi liecina par lielāku locītavu bojājumu. c:
HAQ = Health Assessment Questionnaire; greater values indicate less disability. d: p = 0.030 and < 0.001 for the 3mg/ kg and 6mg/ kg treatment groups respectively vs. placebo + MTX.
HAQ = Health Assessment Questionnaire; lielāki raksturlielumi liecina par mazākiem traucējumiem. d: p = 0, 030 un < 0, 001 attiecīgi ārstētu grupu ar3 mg/ kg un 6 mg/ kg salīdzinājumā ar placebo + MTX.
Data to support dose titration in rheumatoid arthritis come from ATTRACT, ASPIRE and the START study.
Dati, kas atbalsta devas titrēšanu reimatoīdā artrīta gadījumā, iegūti no ATTRACT, ASPIRE un START pētījuma.
START was a randomised, multicenter, double-blind, 3-arm, parallel-group safety study.
START bija randomizēts, daudzcentru, dubultmaskēts, 3 grupu, paralēlu grupu drošības pētījums.