qanastek/EMEA-V3 huggingface dataset:
18 In RA study III, improvement in physical function was maintained through Week 260 (60 months) of open-label treatment.
RA pētījumā III fizikālo funkciju uzlabošanās tika novērota visa pētījuma atvērtās fāzes laikā līdz pat 260. nedēļai (60 mēnešiem).
Improvement in quality of life was measured up to Week 156 (36 months) and improvement was maintained through that time.
Dzīves kvalitātes uzlabošanās tika mērīta līdz 156. nedēļai (36 mēnešiem), un šajā laikā tās paaugstināšanās saglabājās.
In RA study V, the improvement in the HAQ disability index and the physical component of the SF 36 showed greater improvement (p < 0.001) for Humira/ methotrexate combination therapy versus methotrexate monotherapy and Humira monotherapy at Week 52, which was maintained through Week 104.
RA pētījumā V HAQ darba spēju zuduma indeksa un SF 36 fiziskā komponentes uzlabošanās pēc 52 nedēļām Humira/ metotreksāta kombinētās terapijas gadījumā bija lielāka (p < 0, 001) nekā metotreksāta monoterapijas un Humira monoterapijas gadījumā, kas saglabājās līdz 104. nedēļai.
Polyarticular juvenile idiopathic arthritis (JIA)
Poliartikulārs juvenīls idiopātisks artrīts (JIA)
The safety and efficacy of Humira were assessed in a multicentre, randomised, double-blind, parallel − group study in 171 children (4-17 years old) with polyarticular JIA.
Humira lietošanas drošums un efektivitāte tika vērtēta daudzcentru, randomizētā, dubultmaskētā, paralēlu grupu pētījumā 171 bērnam (4 - 17 gadu vecumā) ar poliartikulāru JIA.
In the open-label lead in phase (OL LI) patients were stratified into two groups, MTX (methotrexate)-treated or non- MTX- treated.
Atklātajā ievadfāzē (OL LI - open- label lead in phase) pacienti tika stratificēti divās grupās – ārstētie ar MTX (metotreksātu) vai kuri netika ārstēti ar MTX.
Patients who were in the non-MTX stratum were either naïve to or had been withdrawn from MTX at least two weeks prior to study drug administration.
Pacienti, kuri netika ārstēti ar MTX, vai nu vispār nebija saņēmuši MTX, vai tā lietošana bija pārtraukta vismaz divas nedēļas pirms pētījuma zāļu lietošanas.
Patients remained on stable doses of NSAIDs and or prednisone (≤ 0.2 mg / kg/ day or 10 mg/ day maximum).
Pacienti turpināja lietot stabilas NPL un/ vai prednizona devas (≤ 0, 2 mg / kg/ dienā vai maksimāli 10 mg/ dienā).
In the OL LI phase all patients received 24 mg/ m2 up to a maximum of 40 mg Humira every other week for 16 weeks.
OL LI fāzē visi pacienti saņēma 24 mg/ m2 vai maksimāli 40 mg Humira katru otro nedēļu 16 nedēļas.
The distribution of patients by age and minimum, median and maximum dose received during the OL LI phase is presented in Table 7.
Pacientu sadalījums pēc vecuma un minimālās, vidējās un maksimālās devas, kas saņemta OL LI fāzē, parādītas 7. tabulā.
Table 7 Distribution of patients by age and adalimumab dose received during the OL LI phase
7. tabula Pacientu sadalījums pēc vecuma un adalimumaba devas, kas saņemta OL LI fāzē
Age Group
Vecuma grupa
Number of patients at Baseline n (%)
Pacientu skaits sākumā n (%)
Minimum, median and maximum dose
Minimālā, vidējā un maksimālā deva
4 to 7 years 8 to 12 years 13 to 17 years
4 – 7 gadi 8 – 12 gadi 13 – 17 gadi
10, 20 and 25 mg 20, 25 and 40 mg 25, 40 and 40 mg
10, 20 un 25 mg 20, 25 un 40 mg 25, 40 un 40 mg
Patients demonstrating a Pediatric ACR 30 response at Week 16 were eligible to be randomised into the double blind (DB) phase and received either Humira 24 mg/ m2 up to a maximum of 40 mg, or placebo every other week for an additional 32 weeks or until disease flare.
Pacienti, kuriem 16. nedēļā konstatēja Pediatrisko ACR 30 atbildes reakciju, bija piemēroti nejaušinātai iedalīšanai dubultmaskētajā (DB - double blind) fāzē, un saņēma vai nu Humira 24 mg/ m2 līdz pat 40 mg, vai placebo katru otro nedēļu vēl 32 nedēļas vai līdz slimības uzliesmojumam.
Disease flare criteria were defined as a worsening of ≥ 30% from baseline in ≥ 3 of 6 Pediatric ACR core criteria, ≥ 2 active joints, and improvement of > 30% in no more than 1 of the 6 criteria.
Slimības uzliesmojuma kritēriji tika definēti kā pasliktināšanās par ≥ 30%, salīdzinot ar sākumstāvokli ≥ 3 no 6 Pediatriskā ACR pamatkritērijos, ≥ 2 aktīvas locītavas un uzlabošanās par > 30% ne vairāk kā 1 no 6 kritērijiem.
After 32 weeks or at disease flare, patients were eligible to enrol into the open label extension phase
Pēc 32 nedēļām vai slimības uzliesmojuma brīdī pacienti bija piemēroti iekļaušanai atklātajā pagarinājuma fāzē.
19 Table 8 Ped ACR Responses in the JIA study
20 8. tabula PedACR atbildes reakcijas JIA pētījumā
Stratum Phase OL-LI 16 weeks
Grupa Fāze OL- LI 16 nedēļas
Ped ACR 30 response (n/ N)
Ped ACR 30 atbildes reakcija (n/ N)
Placebo (n = 37)
(n = 37)
64.9% (24/ 37)b
Slimības uzliesmojumi pēc 32 nedēļāma (n/ N)
Median time to disease flare
Vidējais laiks līdz slimības uzliesmojumam
> 32 weeks
> 32 nedēļas
20 weeks
20 nedēļas
14 weeks
14 nedēļas
Ped ACR 30/ 50/ 70 responses week 48 significantly greater than those of placebo treated patients b p = 0.015 c p = 0.031
Ped ACR 30/ 50/ 70 atbildes reakcijas 48. nedēļā stipri pārsniedz reakcijas ar placebo ārstētiem a
Amongst those who responded at Week 16 (n=144), the Pediatric ACR 30/ 50/ 70/ 90 responses were maintained for up to two years in the OLE phase in patients who received Humira throughout the study.
No tiem, kuriem bija atbildes reakcija 16. nedēļā (n=144), Pediatriskā ACR 30/ 50/ 70/ 90 atbildes reakcijas saglabājās līdz diviem gadiem OLE (Open Label Extension) fāzē pacientiem, kuri saņēma Humira visā pētījuma laikā.
Overall responses were generally better and, fewer patients developed antibodies when treated with the combination of Humira and MTX compared to Humira alone.
Vispārējās atbildes reakcijas bija kopumā labākas, un mazākam pacientu skaitam izveidojās antivielas, ārstējot ar Humira un MTX kombināciju, salīdzinot tikai ar Humira terapiju.
Taking these results into consideration, Humira is recommended for use in combination with MTX and for use as monotherapy in patients for whom MTX use is not appropriate (see section 4.2).
Ņemot vērā šos rezultātus, Humira ieteicams lietot kombinācijā ar MTX, un pacientiem, kuriem MTX lietošana nav piemērota – monoterapijā (skatīt apakšpunktu 4. 2).
Humira, 40 mg every other week, was studied in patients with moderately to severely active psoriatic arthritis in two placebo-controlled studies, PsA studies I and II.
Divos placebo kontrolētos pētījumos – PsA pētījumā I un II – Humira pa 40 mg katru otro nedēļu tika pētīts pacientiem ar vidēji smagu vai smagu aktīvu psoriātisko artrītu.
PsA study I with 24 week duration, treated 313 adult patients who had an inadequate response to non-steroidal anti-inflammatory drug therapy and of these, approximately 50% were taking methotrexate.
PsA pētījumā I, kas ilga 24 nedēļas, tika ārstēti 313 pieauguši pacienti, kuriem bija nepietiekama atbildes reakcija pret ārstēšanu ar nesteroīdajiem pretiekaisuma līdzekļiem, un aptuveni 50% no viņiem lietoja metotreksātu.
PsA study II with 12- week duration, treated 100 patients who had an inadequate response to DMARD therapy.
PsA pētījumā II, kas ilga 12 nedēļas, tika ārstēti 100 pacienti, kuriem bija nepietiekama atbildes reakcija pret DMARD terapiju.
Upon completion of both studies, 383 patients enrolled in an open-label extension study, in which 40 mg Humira was administered eow.
Pēc abu pētījumu pabeigšanas 383 pacienti tika iesaistīti atklātā pētījuma pagarinājumā, kurā 40 mg Humira tika ievadīti katru otro nedēļu (kon).
There is insufficient evidence of the efficacy of Humira in patients with ankylosing spondylitis-like psoriatic arthropathy due to the small number of patients studied.
Nelielā pētītā pacientu skaita dēļ nav pietiekamas pieredzes par Humira efektivitāti pacientiem ar ankilozējošajam spondilītam līdzīgu psoriātisko artropātiju.
20 Table 9 ACR Response in Placebo-Controlled Psoriatic Arthritis Studies (Percent of Patients)
ACR atbildes reakcija ar placebo kontrolētajos psoriātiskā artrīta pētījumos (procentuālais pacientu īpatsvars)
PsA Study I
PsA pētījums I
PsA Study II
PsA pētījums II
Response
Atbildes reakcija
Week 12 Week 24 ACR 50
12. nedēļa 24. nedēļa
Week 12
12. nedēļa
Week 24 ACR 70
24. nedēļa
Week 12 Week 24
12. nedēļa
*** p < 0.001 for all comparisons between Humira and placebo
24. nedēļa
ACR responses in PsA study I were similar with and without concomitant methotrexate therapy.
ACR atbildes reakcija PsA pētījumā I gan ar vienlaicīgu metotreksāta terapiju, gan bez tās bija līdzīga.
ACR responses were maintained in the open-label extension study for up to 136 weeks.
ACR atbildes reakcija atklātajā pētījuma pagarinājumā saglabājās līdz 136 nedēļām.
Radiographic changes were assessed in the psoriatic arthritis studies.
Psoriātiskā artrīta pētījumā tika vērtētas radiogrāfiskās izmaiņas.
Radiographs of hands, wrists, and feet were obtained at baseline and Week 24 during the double-blind period when patients were on Humira or placebo and at Week 48 when all patients were on open-label Humira.
Roku, plaukstas locītavu un pēdu radiogrāfiskie attēli tika iegūti sākumā un 24. nedēļā dubultmaskētā perioda laikā, kad pacienti lietoja Humira vai placebo, un 48. nedēļā, kad visi pacienti atklāti saņēma Humira.
A modified Total Sharp Score (mTSS), which included distal interphalangeal joints (i. e., not identical to the TSS used for rheumatoid arthritis), was used.
Tika izmantota modificēta Kopējā Sharp skala (mTSS - modified Total Sharp Score), kurā iekļautas distālās starpfalangu locītavas (t. i., nav identiska TSS, ko izmanto reimatoīdā artrīta gadījumā).
Humira treatment reduced the rate of progression of peripheral joint damage compared with placebo treatment as measured by change from baseline in mTSS (mean ± SD) 0.8 ± 2.5 in the placebo group (at Week 24) compared with 0.0 ± 1.9; (p < 0.001) in the Humira group (at Week 48).
Ārstēšana ar Humira, salīdzinot ar ārstēšanu ar placebo, mazināja perifēro locītavu bojājumu progresēšanu, kas izteikts kā mTSS (vidējā + SN) pārmaiņas 0, 8 + 2, 5 placebo grupā (24. nedēļā), salīdzinot ar 0, 0 + 1, 9 (p < 0, 001) Humira grupā (48. nedēļā).
In subjects treated with Humira with no radiographic progression from baseline to Week 48 (n=102), 84% continued to show no radiographic progression through 144 weeks of treatment.
84% ar Humira ārstētiem subjektiem, kuriem radiogrāfiski nekonstatēja progresēšanu, no terapijas uzsākšanas līdz 48. nedēļai (n=102), neuzrādīja radiogrāfisku progresiju arī 144 terapijas nedēļā.
Humira treated patients demonstrated statistically significant improvement in physical function as assessed by HAQ and Short Form Health Survey (SF 36) compared to placebo at Week 24.
Ar Humira ārstētiem pacientiem konstatēja statistiski ticamu fiziskās funkcijas uzlabošanos no sākumstāvokļa līdz 24. nedēļai, salīdzinot ar placebo, vērtējot pēc HAQ un Īsa veida veselības pārskata (SF 36).
Improved physical function continued during the open label extension up to Week 136.
Fiziskās funkcijas uzlabošanās saglabājās atklātajā pētījuma pagarinājumā līdz 136 nedēļām.
Humira 40 mg every other week was assessed in 393 patients in two randomised, 24 week double − blind, placebo − controlled studies in patients with active ankylosing spondylitis (mean baseline score of disease activity [Bath Ankylosing Spondylitis Disease Activity Index (BASDAI)] was 6.3 in all groups) who have had an inadequate response to conventional therapy.
Humira 40 mg lietošanu katru otro nedēļu vērtēja 393 pacientiem divos randomizētos, 24 nedēļu, dubultaklos, placebo kontrolētos pētījumos ar pacientiem, kuriem bija aktīvs ankilozējošais spondilīts (vidējais sākotnējais slimības aktivitātes rādītājs [Bath Ankylosing Spondylitis Disease Activity Index (BASDAI)] visās grupās bija 6, 3) un bijusi nepietiekama atbildes reakcija pret standarta terapiju.
Seventy-nine (20.1%) patients were treated concomitantly with disease modifying anti-rheumatic drugs, and 37 (9.4%) patients with glucocorticoids.
79 (20, 1%) pacienti tika vienlaikus ārstēti ar slimību modificējošām pretreimatisma zālēm un 37 (9, 4%) pacienti ar glikokortikoīdiem.
The blinded period was followed by an open − label period during which patients received Humira 40 mg every other week subcutaneously for up to an additional 28 weeks.
Pēc maskētā perioda bija atklātais periods, kad pacienti saņēma 40 mg Humira katru otro nedēļu subkutāni vēl 28 nedēļas.
Subjects (n = 215, 54.7%) who failed to achieve ASAS 20 at Weeks 12, or 16 or 20 received early escape open-label adalimumab 40 mg every other week subcutaneously and were subsequently treated as non-responders in the double-blind statistical analyses.
Subjekti (n = 215, 54, 7%), kuri 12., 16. vai 20. nedēļā nesasniedza ASAS 20, saņēma agrīnas izstāšanās nemaskētu adalimumabu, 40 mg, katru otro nedēļu subkutāni un pēc tam tika ārstēti kā tādi, kuriem dubultaklajās statistikas analīzēs nav atbildes reakcijas.
In the larger AS study I with 315 patients, results showed statistically significant improvement of the signs and symptoms of ankylosing spondylitis in patients treated with Humira compared to placebo.
Lielāka AS pētījuma I ar 315 pacientiem rezultāti parādīja statistiski ticamu ankilozējošā spondilīta pazīmju un simptomu mazināšanos pacientiem, kuri tika ārstēti ar Humira, salīdzinot ar placebo.
Significant response was first observed at Week 2 and maintained through 24 weeks (Table 10).
Pirmo reizi nozīmīgu atbildes reakciju novēroja 2. nedēļā, un tā saglabājās 24 nedēļas (10. tabula).
21 Table 10– Efficacy Responses in Placebo-Controlled AS Study – Study I Reduction of Signs and Symptoms
22 10. tabula – Efektivitātes atbildes reakcijas placebo kontrolētā AS pētījumā – I pētījumā Pazīmju un simptomu mazināšanās
Response ASASa 20
Atbildes reakcija ASASa 20
Week 2 Week 12 Week 24 ASAS 50
2. nedēļa 12. nedēļa 24. nedēļa ASAS 50
Week 2 Week 12 Week 24 ASAS 70
2. nedēļa 12. nedēļa 24. nedēļa ASAS 70
Week 2 Week 12 Week 24
2. nedēļa 12. nedēļa 24. nedēļa
***, ** Statistically significant at p < 0.001, < 0.01 for all comparisons between Humira and placebo at Weeks 2, 12 and 24 a ASsessments in Ankylosing Spondylitis b Bath Ankylosing Spondylitis Disease Activity Index
***, ** Statististiski ticami, pie p < 0, 001, < 0, 01, visiem salīdzinājumiem starp Humira un placebo 2., 12. un 24. nedēļā Novērtējums ankilozējošā spondilīta gadījumā a b Bath Ankilozējošā spondilīta slimības aktivitātes indekss
Humira treated patients had significantly greater improvement at Week 12 which was maintained through Week 24 in both the SF36 and Ankylosing Spondylitis Quality of Life Questionnaire (ASQoL).
Ar Humira ārstētajiem pacientiem 12. nedēļā bija statistiski ticami labāka uzlabošanās, kas saglabājās līdz 24. nedēļai gan pēc SF36, gan Ankilozējošā spondilīta dzīves kvalitātes aptaujas (ASQoL).
Similar trends (not all statistically significant) were seen in the smaller randomised, double − blind, placebo controlled AS study II of 82 adult patients with active ankylosing spondylitis.
Līdzīgas tendences (visas nebija statistiski ticamas) novēroja mazākā randomizētā, dubultaklā, placebo kontrolētā AS pētījumā II 82 pieaugušiem pacientiem ar aktīvu ankilozējošo spondilītu.
The safety and efficacy of Humira were assessed in over 1400 patients with moderately to severely active Crohn’ s disease (Crohn’ s Disease Activity Index (CDAI) ≥ 220 and ≤ 450) in randomised, double-blind, placebo-controlled studies.
Humira lietošanas drošība un efektivitāte randomizētos, dubultmaskētos, placebo kontrolētos pētījumos tika vērtēta vairāk nekā 1400 pacientiem ar vidēji smagu vai smagu aktīvu Krona slimību (Krona slimības aktivitātes indekss (CDAI) ≥ 220 un ≤ 450).
478 of the enrolled patients (32%) were defined as having a severe disease (CDAI score > 300 and concomitant corticosteroid and/ or immunosuppressants) corresponding to the population defined in the indication (see section 4.1).
478 no iekļautajiem pacientiem (32%) bija diagnosticēta smaga slimība (CDAI punktu skaits > 300 un vienlaicīga kortikosteroīdu un/ vai imūnsupresantu lietošana), kas atbilst indikācijā minētajai pacientu grupai (skatīt apakšpunktu 4. 1).
Concomitant stable doses of aminosalicylates, corticosteroids, and/ or immunomodulatory agents were permitted and 79% of patients continued to receive at least one of these medications.
Bija atļauta vienlaicīga stabilu aminosalicilātu, kortikosteroīdu un/ vai imūnmodulējošo līdzekļu devu lietošana, un 79% pacientu turpināja saņemt vismaz vienu no šiem līdzekļiem.
Induction of clinical remission (defined as CDAI < 150) was evaluated in two studies, CD Study I (CLASSIC I) and CD Study II (GAIN).
Klīniskās remisijas indukcija (definēta kā CDAI < 150) tika vērtēta divos pētījumos – CD pētījumā I (CLASSIC I) un CD pētījumā II (GAIN).
In CD Study I, 299 TNF-antagonist naive patients were randomised to one of four treatment groups; placebo at Weeks 0 and 2, 160 mg Humira at Week 0 and 80 mg at week 2, 80 mg at Week 0 and 40 mg at Week 2, and 40 mg at Week 0 and 20 mg at Week 2.
CD pētījumā I 299 TNF antagonistus iepriekš nelietojuši pacienti tika nejaušināti iedalīti vienā no četrām terapijas grupām: placebo 0. un 2. nedēļā, 160 mg Humira 0. nedēļā un 80 mg 2. nedēļā, 80 mg 0. nedēļā un 40 mg 2. nedēļā, 40 mg 0. nedēļā un 20 mg 2. nedēļā.
In CD Study II, 325 patients who had lost response or were intolerant to infliximab were randomised to receive either 160 mg Humira at Week 0 and 80 mg at Week 2 or placebo at weeks 0 and 2.
CD pētījumā II 325 pacienti, kuri bija izzudusi atbildes reakcija vai kuriem bija infliksimaba nepanesamība, tika nejaušināti iedalīti saņemt vai nu 160 mg Humira 0. nedēļā un 80 mg 2. nedēļā, vai placebo 0. un 2. nedēļā.
The primary non-responders were excluded from the studies and therefore these patients were not further evaluated.
Pacienti bez primāras atbildes reakcijas tika izslēgti no pētījumiem, tāpēc šie pacienti netika turpmāk novērtēti.
Maintenance of clinical remission was evaluated in CD Study III (CHARM).
Klīniskās remisijas saglabāšanās tika vērtēta CD pētījumā III (CHARM).
In CD Study III, 854 patients received open-label 80 mg at Week 0 and 40 mg at Week 2.
CD pētījumā III 854 pacienti atklāti saņēma 80 mg 0. nedēļā un 40 mg 2. nedēļā.
At Week 4 patients were
4. nedēļā pacienti tika nejaušināti iedalīti saņemt 40 mg katru otro nedēļu, 40 mg katru nedēļu vai placebo, un kopējais pētījuma ilgums bija 56 nedēļas.
Patients in clinical response (decrease in CDAI ≥ 70) at Week 4 were stratified and analysed separately from those not in clinical response at week 4.
23 Pacienti ar klīnisku atbildes reakciju (CDAI samazināšanās ≥ 70) 4. nedēļā tika stratificēti un analizēti atsevišķi no tiem, kuriem 4. nedēļā nebija atbildes reakcijas.
Corticosteroid taper was permitted after Week 8.
Pakāpeniska kortikosteroīdu lietošanas pārtraukšana tika atļauta pēc 8. nedēļas.
CD Study I and CD Study II induction of remission and response rates are presented in Table 11.
CD pētījuma I un CD pētījuma II remisijas indukcijas un atbildes reakcijas raksturlielumi parādīti 11. tabulā.
Table 11 Induction of Clinical Remission and Response (Percent of Patients) Week 4
Klīniskās remisijas indukcija un atbildes reakcija (pacientu procentuālais īpatsvars) 4. nedēļa
CD Study I:
CD pētījums I:
Infliximab Naive Patients Placebo Humira Humira N=74 80/ 40 mg 160/ 80 m N = 75 g N=76
Infliksimabu iepriekš nesaņēmuši pacienti Placebo Humira Humira N=74 80/ 40 mg 160/ 80 mg N=75 N=76
CD Study II:
CD pētījums II:
Infliximab Experienced Patients Placebo Humira N=166 160/ 80 mg N=159
Infliksimabu iepriekš saņēmuši pacienti Placebo Humira N=166 160/ 80 mg N=159
Clinical remission
reakcija (CR- 100)
All p-values are pairwise comparisons of proportions for Humira versus placebo * p < 0.001 ** p < 0.01
Visas p vērtības attiecas uz sapārotiem procentuālā īpatsvara salīdzinājumiem Humira un placebo * p < 0, 001 p < 0, 01 **
Similar remission rates were observed for the 160/ 80 mg and 80/ 40 mg induction regimens by Week 8 and adverse events were more frequently noted in the 160/ 80 mg group.
Lietojot 160/ 80 mg un 80/ 40 mg indukcijas shēmas, 8. nedēļā tika novēroti līdzīgi remisijas raksturlielumi, blakusparādības biežāk tika konstatētas 160/ 80 mg grupā.
In CD Study III, at Week 4, 58% (499/ 854) of patients were in clinical response and were assessed in the primary analysis.
CD pētījumā III 4. nedēļā 58% (499/ 854) pacientu bija klīniska atbildes reakcija un viņi tika novērtēti primārajā analīzē.
Of those in clinical response at Week 4, 48% had been previously exposed to other anti-TNF therapy.
No tiem, kuriem 4. nedēļā bija klīniska atbildes reakcija, 48% iepriekš bija saņēmuši citu anti- TNF terapiju.
Maintenance of remission and response rates are presented in Table 12.
Remisijas saglabāšanās un atbildes reakcijas raksturlielumi parādīti 12. tabulā.
Clinical remission results remained relatively constant irrespective of previous TNF antagonist exposure.
Klīniskās remisijas rezultāti saglabājās relatīvi nemainīgi neatkarīgi no iepriekšējās ārstēšanas ar TNF- antagonistu.
23 Table 12 Maintenance of Clinical Remission and Response (Percent of Patients)
Klīniskās remisijas saglabāšanās un atbildes reakcija (pacientu procentuālais īpatsvars)
every other week
otro nedēļu
every week
katru nedēļu
Week 26 Clinical remission Clinical response (CR-100)
26. nedēļa Klīniska remisija Klīniska atbildes reakcija (CR- 100)
Patients in steroid-free remission for > =90 daysa
Patienti ar bezsteroīdu remisiju > =90 dienasa
Week 56 Clinical remission Clinical response (CR-100)
Klīniska remisija Klīniska atbildes reakcija (CR- 100)
* p < 0.001 for Humira versus placebo pairwise comparisons of proportions ** p < 0.02 for Humira versus placebo pairwise comparisons of proportions a Of those receiving corticosteroids at baseline
* p < 0, 001 Humira, salīdzinot ar placebo sapārotiem attiecības salīdzinājumiem ** p < 0, 02 for Humira, salīdzinot ar placebo sapārotiem attiecības salīdzinājumiem No tiem, kuri saņēma kortikosteroīdus sākotnēji a
Among patients who were not in response at Week 4, 43% of Humira maintenance patients responded by Week 12 compared to 30% of placebo maintenance patients.
No pacientiem, kuriem 4. nedēļā nebija atbildes reakcijas, 43% Humira balstterapiju saņēmušo pacientu bija atbildes reakcija līdz 12. nedēļai, salīdzinot ar 30% pacientu, kuri saņēma placebo balstterapiju.
These results suggest that some patients who have not responded by Week 4 benefit from continued maintenance therapy through Week 12.
Šie rezultāti liecina, ka dažiem pacientiem, kuriem līdz 4. nedēļai nav bijis atbildes reakcijas, var būt noderīga balstterapija līdz 12. nedēļai.
Therapy continued beyond 12 weeks did not result in significantly more responses (see section 4.2).
Terapijas turpināšana pēc 12. nedēļas neizraisīja nozīmīgi vairāk atbildes reakciju (skatīt apakšpunktu 4. 2).
Quality of Life
24 Dzīves kvalitāte
In CD Study I and CD Study II, statistically significant improvement in the disease-specific inflammatory bowel disease questionnaire (IBDQ) total score was achieved at Week 4 in patients randomised to Humira 80/ 40 mg and 160/ 80 mg compared to placebo and was seen at Weeks 26 and 56 in CD Study III as well among the adalimumab treatment groups compared to the placebo group.
CD pētījumā I un CD pētījumā II 4. nedēļā pacientiem, kuri tika nejaušināti iedalīti saņemt Humira 80/ 40 mg un 160/ 80 mg, tika sasniegta statistiski ticama slimībai specifiskā iekaisīgās zarnu slimības aptaujas (IBDQ) kopējā punktu skaita uzlabošanās salīdzinājumā ar placebo, kā arī tā tika novērota 26. un 56. nedēļā CD pētījumā III adalimumaba terapijas grupās, salīdzinot ar placebo grupu.
Psoriasis The safety and efficacy of Humira were studied in adult patients with chronic plaque psoriasis (≥ 10% BSA involvement and Psoriasis Area and Severity Index (PASI) ≥ 12 or ≥ 10) who were candidates for systemic therapy or phototherapy in randomised, double-blind studies.
Humira lietošanas drošība un efektivitāte tika pētīta pieaugušiem pacientiem ar hronisku zvīņveida psoriāzi (≥ 10% BSA iesaiste un Psoriāzes laukuma un smaguma pakāpes indekss (Psoriasis Area and Severity Index - PASI) ≥ 12 vai ≥ 10), kuri randomizētos, dubultmaskētos pētījumos bija kandidāti sistēmiskai terapijai vai fototerapijai.
73% of patients enrolled in Psoriasis Studies I and II had received prior systemic therapy or phototherapy.
73% Psoriāzes pētījumos I un II iekļauto pacientu iepriekš bija saņēmuši sistēmisku terapiju vai fototerapiju.
Psoriasis Study I (REVEAL) evaluated 1,212 patients within three treatment periods.
Psoriāzes pētījumā I (REVEAL) tika vērtēti 1212 pacienti trijos ārstēšanas periodos.
In period A, patients received placebo or Humira at an initial dose of 80 mg followed by 40 mg every other week starting one week after the initial dose.
A periodā pacienti saņēma placebo vai Humira 80 mg sākotnējā devā, pēc tam katru otro nedēļu pa 40 mg, sākot vienu nedēļu pēc sākotnējās devas.
After 16 weeks of therapy, patients who achieved at least a PASI 75 response (PASI score improvement of at least 75% relative to baseline), entered period B and received open-label 40 mg Humira every other week.
Pēc 16 ārstēšanas nedēļām pacienti, kuri sasniedza vismaz PASI 75 atbildes reakcijas (PASI punktu skaita uzlabošanās par vismaz 75% salīdzinājumā ar sākotnējo), sāka B periodu un atklāti saņēma 40 mg Humira katru otro nedēļu.
Patients who maintained ≥ PASI 75 response at Week 33 and were originally randomised to active therapy in Period A, were re-randomised in period C to receive 40 mg Humira every other week or placebo for an additional 19 weeks.
Pacienti, kuriem saglabājās ≥ PASI 75 atbildes reakcijas 33. nedēļā un sākotnēji bija nejaušināti iedalīti aktīvajai terapijai A periodā, tika atkārtoti randomizēti C periodā 40 mg Humira saņemšanai katru otro nedēļu vai placebo vēl papildus 19 nedēļas.
Across all treatment groups, the mean baseline PASI score was 18.9 and the baseline Physician’ s Global Assessment (PGA) score ranged from “ moderate” (53% of subjects included) to “ severe” (41%) to “ very severe” (6%).
Visās ārstēšanas grupās vidējais sākotnējais PASI punktu skaits bija 18, 9 un sākotnējais Ārsta vispārējā novērtējuma (ĀVN) punktu skaits bija no “ mērena ” (53% iekļauto subjektu) līdz “ smagam ” (41%) un “ ļoti smagam ” (6%).
Psoriasis Study II (CHAMPION) compared the efficacy and safety of Humira versus methotrexate and placebo in 271 patients.
Psoriāzes pētījums II (CHAMPION) 271 pacientam salīdzināja Humira lietošanas efektivitāti un drošību salīdzinājumā ar metotreksātu un placebo.
Patients received placebo, an initial dose of MTX 7.5 mg and thereafter dose increases up to Week 12, with a maximum dose of 25 mg or an initial dose of 80 mg Humira followed
Pacienti saņēma placebo, sākotnējo MTX 7, 5 mg un pēc tam līdz 12. nedēļai devu palielināja līdz maksimālajai devai 25 mg, vai sākotnējo 80 mg Humira devu un pēc tam katru otro nedēļu pa 40 mg (sākot vienu nedēļu pēc sākotnējās devas ievadīšanas) 16 nedēļas.
There are no data available comparing Humira and MTX beyond 16 weeks of therapy.
Nav pieejami dati, kas salīdzinātu Humira un MTX pēc 16. terapijas nedēļas.
Patients receiving MTX who achieved a ≥ PASI 50 response at Week 8 and/ or 12 did not receive further dose increases.
Pacientiem, kuri saņēma MTX un sasniedza ≥ PASI 50 atbildes reakciju 8. un/ vai 12. nedēļā, deva vairāk netika palielināta.
Across all treatment groups, the mean baseline PASI score was 19.7 and the baseline PGA score ranged from “ mild” (< 1%) to “ moderate” (48%) to “ severe” (46%) to “ very severe” (6%).
Visās ārstēšanas grupās vidējais sākotnējais PASI punktu skaits bija 19, 7 un sākotnējais ĀVN punktu skaits variēja no “ viegla ” (< 1%) līdz “ mērenam ” (48%), “ smagam ” (46%) un “ ļoti smagam ” (6%).
In Psoriasis Studies I and II, a primary endpoint was the proportion of patients who achieved a PASI 75 response from baseline at Week 16 (see Tables 13 and 14).
Psoriāzes pētījumos I un II primārais vērtētais raksturlielums bija pacientu daļa, kuri sasniedza PASI 75 atbildes reakciju no sākotnējā brīža līdz 16. nedēļai (skatīt 13. un 14. tabulu).
Table 13 Ps Study I (REVEAL) Efficacy - Results at 16 Weeks
Ps pētījums I (REVEAL) Efektivitātes rezultāti 16. nedēļā
Placebo N=398 n (%)
Placebo N=398 n (%) 26 (6, 5)
40 mg eow N=814 n (%)
Humira 40 mg kon N=814 n (%) 578 (70, 9) b
26 (6.5)
≥PASI 75
163 (20.0)b 506 (62.2)b
Procentuālais pacientu īpatsvars kuri sasniedza PASI 75 atbildes reakciju, a
Percent of patients achieving PASI75 response was calculated as center- adjusted rate b p < 0.001, Humira vs. placebo
tika aprēķināts pielāgojot pēc centra b p < 0, 001, Humira, salīdzinot ar placebo
Table 14 Ps Study II (CHAMPION) Efficacy Results at 16 Weeks
Ps pētījums II (CHAMPION) Efektivitātes rezultāti 16. nedēļā Humira 40 mg kon
Humira 40 mg eow
N=108
placebo
ĀVN:
p < 0.01 Humira vs. placebo d p < 0.05 Humira vs. methotrexate
tīrais/ minimālais p < 0, 001 Humira, salīdzinot ar placebo a b p < 0, 001 Humira, salīdzinot ar metotreksāts c p < 0, 01 Humira, salīdzinot ar placebo d p < 0, 05 Humira, salīdzinot ar metotreksāts
In Psoriasis Study I, 28% of patients who were PASI 75 responders and were re-randomised to placebo at Week 33 compared to 5% continuing on Humira, p < 0.001, experienced “ loss of adequate response” (PASI score after Week 33 and on or before Week 52 that resulted in a < PASI 50 response relative to baseline with a minimum of a 6-point increase in PASI score relative to Week 33).
Psoriāzes pētījumā I 28% pacientu, kuriem bija atbildes reakcija PASI 75 un kuri 33. nedēļā tika atkārtoti randomizēti saņemt placebo, salīdzinot ar 5%, kuri turpināja lietot Humira, p < 0, 001, bija “ adekvātas atbildes reakcijas zudums ” (PASI punktu skaits pēc 33. nedēļas un vēlāk vai pirms 52. nedēļas, kura rezultātā bija < PASI 50 atbildes reakcija salīdzinājumā ar sākotnējo stāvokli ar minimālu PASI punktu skaita palielināšanos par 6 punktiem salīdzinājumā ar 33. nedēļu).
Of the patients who lost adequate response after re-randomization to placebo who then enrolled into the open- label extension trial, 38% (25/ 66) and 55% (36/ 66) regained PASI 75 response after 12 and 24 weeks of re-treatment, respectively.
No pacientiem, kuriem nebija adekvātas atbildes reakcijas pēc atkārtotās randomizācijas placebo saņemšanai un kuri tad tika iekļauti atklātajā pētījuma pagarinājumā, 38% (25/ 66) un 55% (36/ 66) atguva PASI 75 atbildes reakciju pēc attiecīgi 12 un 24 atkārtotas ārstēšanas nedēļām.
Significant improvements at Week 16 from baseline compared to placebo (Studies I and II) and MTX (Study II) were demonstrated in the DLQI (Dermatology Life Quality Index).
Nozīmīga uzlabošanās 16. nedēļā, salīdzinot ar sākotnējo stāvokli un placebo (pētījums I un II) un MTX (pētījums II), tika pierādīta DDKI (Dermatoloģijas dzīves kvalitātes indeksā).
In Study I, improvements in the physical and mental component summary scores of the SF-36 were also significant compared to placebo.
Pētījumā I bija arī nozīmīga fiziskā un mentālā kopīgā SF- 36 punktu skaita uzlabošanās salīdzinājumā ar placebo.
In an open-label extension study, for patients who dose escalated from 40 mg every other week to 40 mg weekly due to a PASI response below 50 and were evaluated at 12 weeks after dose escalation, 59/ 243 (24.3%) of patients regained PASI 75 response.
Atklātā pētījuma pagarinājumā pacientiem, kuriem deva tika palielināta no 40 mg katru otro nedēļu līdz 40 mg katru nedēļu PASI atbildes reakcijas dēļ zem 50 un kuri tika novērtēti 12 nedēļas pēc devas palielināšanas, 59/ 243 (24, 3%) pacientu atguva PASI 75 atbildes reakciju.
25 Immunogenicity
Imunogenitāte
Formation of anti-adalimumab antibodies is associated with increased clearance and reduced efficacy of adalimumab.
Antivielu veidošanās pret adalimumabu ir saistīta ar palielinātu adalimumaba klīrensu un samazinātu efektivitāti.
There is no apparent correlation between the presence of anti-adalimumab antibodies and the occurrence of adverse events.
Nav acīmredzamas sakarības starp antivielu klātbūtni pret adalimumabu un blakusparādību rašanos.
Patients in RA Studies I, II and III were tested at multiple timepoints for anti-adalimumab antibodies during the 6 to 12 month period.
Pacientiem RA I, II un III pētījumā 6 – 12 mēnešu periodā vairākkārtīgi dažādos laikos pārbaudīja anti- adalimumaba antivielas.
In the pivotal trials, anti-adalimumab antibodies were identified in 58/ 1053 (5.5%) patients treated with adalimumab, compared to 2/ 370 (0.5%) on placebo.
Galvenajos pētījumos antivielas pret adalimumabu atklāja 58/ 1053 (5, 5%) ar adalimumabu ārstētiem pacientiem, bet ar placebo – 2/ 370 (0, 5%).
In patients not given concomitant methotrexate, the incidence was 12.4%, compared to 0.6% when adalimumab was used as add-on to methotrexate.
Pacientiem, kas vienlaikus nesaņēma metotreksātu, antivielu veidošanās biežums bija 12, 4%, salīdzinot ar 0, 6%, kad adalimumabu lietoja papildus metotreksātam.
In patients with polyarticular juvenile idiopathic arthritis, adalimumab antibodies were identified in 27/ 171 subjects (15.8%) treated with adalimumab.
Pacientiem ar poliartikulāro juvenīlo idiopātisko artrītu antivielas pret adalimumabu tika atklātas 27/ 171 indivīdiem (15, 8%), kas tika ārstēti ar adalimumabu.
In patients not given concomitant methotrexate, the incidence was 22/ 86 (25.6%), compared to 5/ 85 (5.9%) when adalimumab was used as add-on to methotrexate.
Pacientiem, kuriem vienlaikus netika lietots metotreksāts, sastopamība bija 22/ 86 (25, 6%), salīdzinot ar 5/ 85 (5, 9%), ja adalimumabs tika lietots papildus metotreksātam.
In patients with psoriatic arthritis, anti-adalimumab antibodies were identified in 38/ 376 subjects (10%) treated with adalimumab.
Pacientiem ar psoriātisko artrītu antivielas pret adalimumabu tika atklātas 38/ 376 subjektiem (10%), kas ārstēti ar adalimumabu.
In patients not given concomitant methotrexate, the incidence was 13.5% (24/ 178 subjects), compared to 7% (14 of 198 subjects) when adalimumab was used as add-on to methotrexate.
Pacientiem, kuri vienlaikus nesaņēma metotreksātu, sastopamība bija 13, 5% (24/ 178 subjekti), salīdzinot ar 7% (14 no 198 subjektiem), kad adalimumabu lietoja papildus metotreksātam.
In patients with ankylosing spondylitis anti-adalimumab antibodies were identified in 17/ 204 subjects (8.3%) treated with adalimumab.
Pacientiem ar ankilozējošo spondilītu anti- adalimumaba antivielas tika atklātas 17/ 204 subjektiem (8, 3%), kas ārstēti ar adalimumabu.
In patients not given concomitant methotrexate, the incidence was 16/ 185 (8.6%), compared to 1/ 19 (5.3%) when adalimumab was used as add-on to methotrexate.
Pacientiem, kuri vienlaikus nesaņēma metotreksātu, sastopamība bija 16/ 185 (8, 6%), salīdzinot ar 1/ 19 (5, 3%), kad adalimumabu lietoja papildus metotreksātam.
In patients with Crohn’ s disease, anti-adalimumab antibodies were identified in 7/ 269 subjects (2.6%) treated with adalimumab.
26 Anti- adalimumaba antivielas tika konstatētas 7/ 269 pacientiem ar Krona slimību (2, 6%), kas tika ārstēti ar adalimumabu.
In patients with psoriasis, anti-adalimumab antibodies were identified in 77/ 920 subjects (8.4%) treated with adalimumab monotherapy.
Pacientiem ar psoriāzi, anti- adalimumaba antivielas tika atklātas 77/ 920 pacientiem (8, 4%), kuri tika ārstēti ar adalimumaba monoterapiju.
Because immunogenicity analyses are product-specific, comparison of antibody rates with those from other products is not appropriate.
Imunogenitātes analīzes ir specifiskas produktam, tāpēc antivielu veidošanās daudzumu nevar salīdzināt ar citu produktu analīzēm.
After subcutaneous administration of a single 40 mg dose, absorption and distribution of adalimumab was slow, with peak serum concentrations being reached about 5 days after administration.
Pēc subkutānas vienas 40 mg devas ievadīšanas adalimumaba uzsūkšanās un sadale ir lēna, maksimālā koncentrācija serumā tiek sasniegta aptuveni 5 dienas pēc ievadīšanas.
The average absolute bioavailability of adalimumab estimated from three studies following a single 40 mg subcutaneous dose was 64%.
Vidējā absolūtā adalimumaba bioloģiskā pieejamība, kas noteikta trijos pētījumos pēc vienas 40 mg subkutānas devas ievadīšanas, ir 64%.
After single intravenous doses ranging from 0.25 to 10 mg/ kg, concentrations were dose proportional.
Pēc vienas intravenozas devas, kas bija no 0, 25 līdz 10 mg/ kg, koncentrācija bija proporcionāla devai.
After doses of 0.5 mg/ kg (~40 mg), clearances ranged from 11 to 15 ml/ hour, the distribution volume (Vss) ranged from 5 to 6 litres and the mean terminal phase half- life was approximately two weeks.
Pēc 0, 5 mg/ kg (~40 mg) devas ievadīšanas klīrenss variēja no 11 līdz 15 ml/ stundā, izplatīšanās tilpums (Vss) bija no 5 līdz 6 litriem un vidējais terminālās fāzes pusperiods bija aptuveni divas nedēļas.
Adalimumab concentrations in the synovial fluid from several rheumatoid arthritis patients ranged from 31-96% of those in serum.
Adalimumaba koncentrācija sinoviālā šķidrumā vairākiem pacientiem ar reimatoīdo artrītu bija 31 – 96% no koncentrācijas serumā.
Following subcutaneous administration of 40 mg of Humira every other week in adult rheumatoid arthritis (RA) patients the mean steady-state trough concentrations were approximately 5 µg/ ml (without concomitant methotrexate) and 8 to 9 µg/ ml (with concomitant methotrexate), respectively.
Pēc subkutānas 40 mg Humira ievadīšanas pieaugušiem reimatoīdā artrīta (RA) slimniekiem katru otro nedēļu vidējā minimālā koncentrācija līdzsvara stāvoklī bija attiecīgi aptuveni 5 µg/ ml (bez vienlaicīgas metotreksāta lietošanas) un 8 – 9 µg/ ml (ar vienlaicīgu metotreksāta lietošanu).
The serum adalimumab trough levels at steady-state increased roughly proportionally with dose following 20, 40 and 80 mg subcutaneous dosing every other week and every week.
Pēc 20, 40 un 80 mg subkutānas ievadīšanas katru otro nedēļu un katru nedēļu adalimumaba minimālā koncentrācija līdzsvara stāvoklī serumā palielinājās apmēram proporcionāli devai.
Following the administration of 24 mg/ m2 (up to a maximum of 40 mg) subcutaneously every other week to patients with polyarticular juvenile idiopathic arthritis (JIA) the mean trough steady-state (values measured from Week 20 to 48) serum adalimumab concentration was 5.6 ± 5.6 µg/ mL (102 %CV) Humira monotherapy and 10.9 ± 5.2 µg/ mL (47.7% CV) with concomitant methotrexate.
Pēc 24 mg/ m2 (maksimāli līdz 40 mg) ievadīšanas subkutāni katru otro nedēļu pacientiem ar poliartikulāro juvenīlo idiopātisko artrītu (JIA) vidējā minimālā adalimumaba koncentrācija serumā līdzsvara stāvoklī (mērījumi veikti no 20. līdz 48. nedēļai) bija 5, 6 ± 5, 6 µg/ ml (102% CV) Humira monoterapijas gadījumā un 10, 9 ± 5, 2 µg/ ml (47, 7% CV) vienlaicīgas metotreksāta lietošanas gadījumā.
26 In patients with Crohn’ s disease, the loading dose of 80 mg Humira on Week 0 followed by 40 mg Humira on Week 2 achieves serum adalimumab trough concentrations of approximately 5.5 µg/ ml during the induction period.
Pacientiem ar Krona slimību, ievadot 80 mg Humira piesātinošo devu 0. nedēļā un pēc tam 2. nedēļā 40 mg Humira, minimālā adalimumaba koncentrācija serumā indukcijas periodā bija aptuveni 5, 5 µg/ ml.
A loading dose of 160 mg Humira on Week 0 followed by 80 mg Humira on Week 2 achieves serum adalimumab trough concentrations of approximately 12 µg/ ml during the induction period.
Ievadot 160 mg Humira piesātinošo devu 0. nedēļā un pēc tam 2. nedēļā 80 mg Humira, minimālā adalimumaba koncentrācija serumā indukcijas periodā bija aptuveni 12 µg/ ml.
Mean steady-state trough levels of approximately 7 µg/ ml were observed in Crohn’ s disease patients who received a maintenance dose of 40 mg Humira every other week.
Pacientiem ar Krona slimību, kuri kā balstdevu saņēma 40 mg Humira katru otro nedēļu, konstatētais vidējais līdzsvara stāvokļa minimālais līmenis bija aptuveni 7 µg/ ml.
In patients with psoriasis, the mean steady-state trough concentration was 5 µg/ mL during adalimumab 40 mg every other week monotherapy treatment.
Pacientiem ar psoriāzi, saņemot adalimumabu pa 40 mg katru otro nedēļu monoterapijā, vidējā minimālā līdzsvara koncentrācija bija 5 µg/ ml.
Population pharmacokinetic analyses with data from over 1300 RA patients revealed a trend toward higher apparent clearance of adalimumab with increasing body weight.
Farmakokinētikas analīzes ar vairāk nekā 1300 RA pacientu datiem atklāja noslieci uz augstāku šķietamo adalimumaba klīrensu līdz ar ķermeņa masas palielināšanos.
After adjustment for weight differences, gender and age appeared to have a minimal effect on adalimumab clearance.
Pēc ķermeņa masas atšķirību korekcijas, dzimumam un vecumam bija minimāla ietekme uz adalimumaba klīrensu.
The serum levels of free adalimumab (not bound to anti-adalimumab antibodies, AAA) were observed to be lower in patients with measurable AAA.
Brīva adalimumaba (nesaistīta ar antivielām pret adalimumabu, AAA) līmenis serumā pacientiem ar nosakāmām AAA bija zemāks.
Humira has not been studiedin patients with hepatic or renal impairment.
Humira nav pētīts pacientiem ar aknu vai nieru darbības traucējumiem.
Non-clinical data reveal no special hazard for humans based on studies of single dose toxicity, repeated dose toxicity, and genotoxicity.
Neklīniskajos standartpētījumos iegūtie dati par farmakoloģisko drošību, atkārtotu devu toksicitāti un genotoksicitāti neliecina par īpašu risku cilvēkam.
An embryo-foetal developmental toxicity/ perinatal developmental study has been performed in cynomologous monkeys at 0, 30 and 100 mg/ kg (9-17 monkeys/ group) and has revealed no evidence of harm to the foetuses due to adalimumab.
Toksiskā ietekme uz embriofetālo attīstību/ perinatālo attīstību pētīta Makaka sugas pērtiķiem ar 0, 30 un 100 mg/ kg (9 – 17 pērtiķi grupā), un netika atklātas nekādas adalimumaba izraisītas kaitīgas ietekmes pazīmes uz augli.
Neither carcinogenicity studies, nor a standard assessment of fertility and postnatal toxicity, were performed with adalimumab due to the lack of appropriate models for an antibody with limited cross-reactivity to rodent TNF and to the development of neutralizing antibodies in rodents.
Netika veikti ne kancerogenicitātes pētījumi, ne standarta auglības un 27 postnatālās toksicitātes vērtējumi ar adalimumabu, jo nav piemērotu modeļu antivielām ar ierobežotu krustenisku reaktivitāti pret grauzēju TNF un pret neitralizējošu antivielu veidošanos grauzējiem.
Mannitol Citric acid monohydrate Sodium citrate Sodium dihydrogen phosphate dihydrate Disodium phosphate dihydrate Sodium chloride Polysorbate 80 Sodium hydroxide Water for injections.
Mannīts Citronskābes monohidrāts Nātrija citrāts Nātrija dihidrogēnfosfāta dihidrāts Nātrija hidrogēnfosfāta dihidrāts Nātrija hlorīds Polisorbāts 80 Nātrija hidroksīds Injekciju ūdens
In the absence of compatibility studies, this medicinal product must not be mixed with other medicinal products.
Saderības pētījumu trūkuma dēļ, šīs zāles nedrīkst sajaukt ar citiem medicīniskiem preparātiem.
Keep the vial in the outer carton.
Flakonu uzglabāt kartona kārbiņā.
27 6.5 Nature and contents of container
Iepakojuma veids un saturs 6. 5
Humira 40 mg solution for injection in single-use vial (type I glass), fitted with rubber stoppers, aluminium crimps and flip-off seals.
Humira 40 mg šķīdums injekcijām vienreizējas lietošanas flakonos (I tipa stikls) ar gumijas aizbāzni, gofrētu alumīnija pārklājumu un noņemamu vāciņu.
Packs of:
Iepakojumi:
1 vial (0.8 ml sterile solution), 1 empty sterile injection syringe in pouch and 2 alcohol pads, all in a blister.
1 flakons (0, 8 ml sterila šķīduma), 1 tukša sterila injekciju šļirce paciņā un 2 spirta salvetes – viss blisterī.
HUMIRA 40 mg solution for injection does not contain preservatives; therefore, any unused product or waste material should be disposed of in accordance with local requirements.
Humira 40 mg šķīdums injekcijām nesatur konservantus, tāpēc neizlietotās zāles vai izlietotos materiālus jāiznīcina atbilstoši vietējām prasībām.
Queenborough Kent ME11 5EL United Kingdom
Queenborough Kent ME11 5EL Lielbritānija
DATE OF FIRST AUTHORISATION/ RENEWAL OF THE AUTHORISATION
28 REĢISTRĀCIJAS / PĀRREĢISTRĀCIJAS DATUMS 9.
8 September 2003
2003. gada 8. septembris
Humira 40 mg solution for injection in pre-filled syringe
Humira 40 mg šķīdums injekcijām pilnšļircē
Each 0.8 ml single dose pre-filled syringe contains 40 mg of adalimumab.
Katrā 0, 8 ml vienas devas pilnšļircē ir 40 mg adalimumaba (Adalimumab).
Clear solution for injection in pre-filled syringe.
Dzidrs šķīdums injekcijām pilnšļircē.
 the treatment of moderate to severe, active rheumatoid arthritis in adult patients when the response to disease-modifying anti-rheumatic drugs including methotrexate has been inadequate.  the treatment of severe, active and progressive rheumatoid arthritis in adults not previously treated with methotrexate.
vidēji smaga vai smaga aktīva reimatoīdā artrīta ārstēšanai pieaugušiem pacientiem, kad slimību • modificējošu pretreimatisma zāļu, tostarp metotreksāta efektivitāte bijusi nepietiekama. smaga, aktīva un progresējoša reimatoīdā artrīta ārstēšanai pieaugušajiem, kuri iepriekš nav • ārstēti ar metotrekstātu.
(see section 5.1).
Humira var lietot monoterapijas veidā, ja ir metotreksāta nepanesamība vai ja ārstēšanas turpināšana ar metotreksātu nav piemērota (skatīt apakšpunktu 5. 1).
29 Ankylosing spondylitis
30 Ankilozējošais spondilīts
Humira can be given as monotherapy in case of intolerance to corticosteroids or when continued treatment with corticosteroids is inappropriate (see section 4.2).
Humira var lietot monoterapijā, ja ir kortikosteroīdu nepanesamība, vai ja ārstēšanas turpināšana ar kortikosteroīdiem nav piemērota (skatīt apakšpunktu 4. 2).
Humira is indicated for the treatment of moderate to severe chronic plaque psoriasis in adult patients who failed to respond to or who have a contraindication to, or are intolerant to other systemic therapy including cyclosporine, methotrexate or PUVA.
Humira ir indicēts vidēji smagas vai smagas hroniskas zvīņveida psoriāzes ārstēšanai pieaugušiem pacientiem, kuriem cita sistēmiska terapija nav bijusi efektīva, ir kontrindicēta, vai ir citas sistēmiskās terapijas nepanesamība, tai skaitā ciklosporīna, metotreksāta vai PUVA.
Regarding combination with disease modifying anti-rheumatic drugs other than methotrexate see sections 4.4 and 5.1.
Par lietošanu kombinācijā ar citām slimību modificējošām pretreimatisma zālēm, izņemot metotreksātu skatīt apakšpunktus 4. 4 un 5. 1.
30 Psoriatic arthritis and ankylosing spondylitis
Psoriātiskais artrīts un ankilozējošais spondilīts
For all of the above indications, available data suggest that the clinical response is usually achieved within 12 weeks of treatment.
31 Pieejamie dati liecina, ka klīniskā atbildes reakcija visu iepriekš minēto indikāciju gadījumā parasti tiek sasniegta pēc 12 ārstēšanas nedēļām.
Elderly patients
Deva nav jāpielāgo.
No dose adjustment is required.
Bērni un pusaudži (no 13 līdz 17 gadu vecumam)
Children and adolescents (aged 13 to 17 years) Polyarticular Juvenile Idiopathic Arthritis The recommended dose of Humira for patients with polyarticular juvenile idiopathic arthritis, aged 13 years and above is 40 mg adalimumab administered every other week as a single dose via subcutaneous injection.
Poliartikulārs juvenīls idiopātisks artrīts Ieteicamā Humira deva pacientiem ar poliartikulāro juvenīlo idiopātisko artrītu no 13 gadu vecuma ir 40 mg adalimumaba katru otro nedēļu vienas devas veidā subkutānā injekcijā.
Impaired renal and/ or hepatic function
Traucēta nieru un/ vai aknu darbība
31 4.3 Contraindications
32 Kontrindikācijas 4. 3
Administration of Humira should be discontinued if a patient develops a new serious infection or sepsis, and appropriate antimicrobial or antifungal therapy should be initiated until the infectionis controlled.
Humira lietošana jāpārtrauc, ja pacientam attīstās jauna smaga infekcija vai sepse, un jāuzsāk atbilstoša antibakteriāla vai pretsēnīšu terapija līdz brīdim, kad infekcija tiek kontrolēta.
Appropriate screening tests, i. e. tuberculin skin test and chest X-ray, should be performed in all patients (local recommendations may apply).
Visiem pacientiem jāveic atbilstoši skrīninga testi, t. i., tuberkulīna ādas tests un krūškurvja rentgenogramma (jāievēro vietējie ieteikumi).
It is recommended that the conduct of these tests should be recorded in the patient alert card.
Atgādinām ārstiem par
Prescribers are reminded of the risk of false negative tuberculin skin test results, especially in patients who are severely ill or immunocompromised.
33 pseidonegatīva tuberkulīna ādas testa rezultāta iespējamību, īpaši smagi slimiem pacientiem vai pacientiem ar pavājinātu imunitāti.