qanastek/EMEA-V3 huggingface dataset:
Patients receiving immunosuppressive therapy are at increased risk of developing malignancies.
Labdabīgi, ļaundabīgi un neprecizēti audzēji (ieskaitot cistas un polipus) Pacientiem, kas saņem imūnsupresīvu terapiju, ir palielināts ļaundabīgu audzēju attīstības risks.
Benign as well as malignant neoplasms including EBV-associated lymphoproliferative disorders and skin malignancies have been reported in association with tacrolimus treatment.
Takrolīma terapijas laikā ziņots par labdabīgu un ļaundabīgu audzēju rašanos, tostarp EBV izraisītiem limfoproliferatīviem traucējumiem un ļaundabīgiem ādas audzējiem.
Vascular disorders very common: common:
Asinsvadu sistēmas traucējumi ļoti bieži: bieži:
hypertension haemorrhage, thromboembolic and ischaemic events, peripheral vascular disorders, vascular hypotensive disorders
hipertensija asiņošana, trombemboliski un išēmiski traucējumi, perifēro asinsvadu traucējumi, vaskulāri hipotensīvi traucējumi
infarction, venous thrombosis deep limb, shock
infarkts, ekstremitāšu dziļo vēnu tromboze, šoks
asthenic conditions, febrile disorders, oedema, pain and discomfort, blood alkaline phosphatase increased, weight increased, body temperature perception disturbed
Vispārēji traucējumi un reakcijas ievadīšanas vietā astēniski traucējumi, drudzis, tūska, sāpes un nepatīkama sajūta, palielināts bieži: sārmainās fosfatāzes līmenis asinīs, palielināta ķermeņa masa, ķermeņa temperatūras uztveres traucējumi retāk: reti:
multi-organ failure, influenza like illness, temperature intolerance, chest pressure sensation, feeling jittery, feeling abnormal, blood lactate dehydrogenase increased, weight decreased
vairāku orgānu mazspēja, gripai līdzīga slimība, temperatūras nepanesamība, spiediena sajūta krūtīs, uzbudinājuma sajūta, slikta pašsajūta, palielināts laktāta dehidrogenāzes līmenis asinīs, samazināta ķermeņa masa slāpes, krišana, saspringuma sajūta krūtīs, samazinātas kustību spējas, čūla
thirst, fall, chest tightness, mobility decreased, ulcer fat tissue increased
palielināts taukaudu daudzums
Immune system disorders Allergic and anaphylactoid reactions have been observed in patients receiving tacrolimus (see section 4.4).
Imūnās sistēmas traucējumi Pacientiem, kas saņem takrolīmu, ziņots par alerģiskām un anafilaktoīdām reakcijām (skatīt apakšpunktu 4. 4.).
Hepatobiliary disorders common:
Aknu un/ vai žults izvades sistēmas traucējumi
hepatic enzymes and function abnormalities, cholestasis and jaundice, hepatocellular damage and hepatitis, cholangitis
10 aknu enzīmu un funkciju patoloģiskas pārmaiņas, holestāze un dzelte, bieži: hepatocelulārs bojājums un hepatīts, holangīts aknu artērijas tromboze, venookluzīva aknu slimība reti: ļoti reti:
hepatitic artery thrombosis, venoocclusive liver disease hepatic failure, bile duct stenosis
aknu mazspēja, žultsvada stenoze
Reproductive system and breast disorders uncommon:
Reproduktīvās sistēmas traucējumi un krūts slimības retāk:
dysmenorrhoea and uterine bleeding
dismenoreja un dzemdes asiņošana
Psychiatric disorders very common: common:
Psihiskie traucējumi ļoti bieži: bieži:
insomnia anxiety symptoms, confusion and disorientation, depression, depressed mood, mood disorders and disturbances, nightmare, hallucination, mental disorders
bezmiegs trauksmes simptomi, apjukums un dezorientācija, depresija, nomākts garastāvoklis, garastāvokļa svārstības un traucējumi, murgi, halucinācijas, psihiski traucējumi
4.9 Overdose
psihotiski traucējumi
psychotic disorder 10
Pārdozēšana 4. 9
Experience with overdose is limited.
Nav lielas pārdozēšanas pieredzes.
Several cases of accidental overdose have been reported with tacrolimus; symptoms have included tremor, headache, nausea and vomiting, infections, urticaria, lethargy, increased blood urea nitrogen and elevated serum creatinine concentrations, and increase in alanine aminotransferase levels.
Ziņots par vairākiem nejaušas takrolīma pārdozēšanas gadījumiem; simptomu vidū bija trīce, galvassāpes, slikta dūša un vemšana, infekcija, nātrene, letarģija, palielināta urīnvielas slāpekļa koncentrācija asinīs un palielināta kreatinīna koncentrācija serumā, kā arī alanīna aminotransferāzes koncentrācijas palielināšanās.
No specific antidote to tacrolimus therapy is available.
Nav pieejams specifisks antidots terapijai ar takrolīmu.
If overdose occurs, general supportive measures and symptomatic treatment should be conducted.
Pārdozēšanas gadījumā jāveic vispārēji uzturoši pasākumi un simptomātiska terapija.
Based on its high molecular weight, poor aqueous solubility, and extensive erythrocyte and plasma protein binding, it is anticipated that tacrolimus will not be dialysable.
Ņemot vērā tā lielo molekulārmasu, vājo šķīdību ūdenī un plašo saistīšanos ar eritrocītiem un plazmas olbaltumvielām, tiek uzskatīts, ka takrolīms netiek izvadīts ar dialīzi.
In isolated patients with very high plasma levels, haemofiltration or -diafiltration have been effective in reducing toxic concentrations.
Atsevišķiem pacientiem ar ļoti augstu zāļu koncentrāciju plazmā hemofiltrācija vai diafiltrācija bija efektīva toksiskās koncentrācijas mazināšanai.
In cases of oral intoxication, gastric lavage and/ or the use of adsorbents (such as activated charcoal) may be helpful, if used shortly after intake.
Iekšķīgas saindēšanās gadījumā var palīdzēt kuņģa skalošana un/ vai adsorbentu (piemēram, aktivētās ogles) lietošana, ja tos lieto neilgi pēc pārdozēšanas.
Pharmacotherapeutic group:
Farmakoterapeitiskā grupa: kalcineirīna inhibitori.
Calcineurin inhibitors, ATC code:
ATĶ kods:
Mechanism of action and pharmacodynamic effects At the molecular level, the effects of tacrolimus appear to be mediated by binding to a cytosolic protein (FKBP12) which is responsible for the intracellular accumulation of the compound.
Darbības mehānisms un farmakodinamiskās īpašības Molekulārā līmenī takrolīma darbība tiek nodrošināta, saistoties ar citosolisku olbaltumvielu (FKBP12), kas ir atbildīgs par iekššūnu zāļu uzkrāšanos.
The FKBP12-tacrolimus complex specifically and competitively binds to and inhibits calcineurin, leading to a calcium-dependent inhibition of T-cell signal transduction pathways, thereby preventing transcription of a discrete set of lymphokine genes.
FKBP12- takrolīma komplekss specifiski un konkurējoši saistās ar kalcineirīnu un aizkavē to, inhibējot kalcija atkarīgu T- šūnu signālu pārvadi, tādējādi traucējot limfokīnu gēnu komplekta transkripciju.
Tacrolimus is a highly potent immunosuppressive agent and has proven activity in both in vitro and in vivo experiments.
Takrolīms ir ļoti spēcīgs imūnsupresīvs līdzeklis, kam pierādīta aktivitāte eksperimentos in vitro un in vivo.
In particular, tacrolimus inhibits the formation of cytotoxic lymphocytes, which are mainly responsible for graft rejection.
Takrolīms galvenokārt inhibē citotoksisku limfocītu veidošanos, kas ir visvairāk atbildīgi par transplantāta tremi.
Tacrolimus suppresses T-cell activation and T-helper-cell dependent B-cell proliferation, as well as the formation of lymphokines (such as interleukins-2, -3, and γ -interferon) and the expression of the interleukin-2 receptor.
Takrolīms nomāc T- šūnu aktivēšanu un T- līdzētājšūnu atkarīgu B- šūnu proliferāciju, kā arī limfokīnu (piemēram, interleikīnu- 2, - 3, un γ- interferona) veidošanos un interleikīna- 2 receptora ekspresiju.
Results from clinical trials performed with once-daily tacrolimus Advagraf Liver transplantation The efficacy and safety of Advagraf and Prograf, both in combination with corticosteroids, was compared in 471 de novo liver transplant recipients.
Klīnisko pētījumu rezultāti, kas veikti, lietojot takrolīmu Advagraf vienu reizi dienā Aknu transplantācija Advagraf un Prograf efektivitāte un drošība, abiem kombinācijā ar kortikosteroīdiem, tika salīdzināta 471 pirmreizējiem aknu transplantāta saņēmējiem.
The event rate of biopsy confirmed acute rejection within the first 24 weeks after transplantation was 32.6% in the Advagraf group (N=237) and 29.3% in the Prograf group (N=234).
Pirmajās 24 nedēļās pēc transplantācijas ar biopsiju apstiprinātu akūtu atgrūšanas reakciju daudzums Advagraf grupā bija 32, 6% (N=237) un Prograf grupā 29, 3% (N=234).
The treatment difference (Advagraf – Prograf) was 3.3% (95% confidence interval [-5.7%, 12.3%]). The 12-month patient survival rates were 89.2% for Advagraf and 90.8% for Prograf; in the Advagraf arm 25 patients died (14 female, 11 male) and in the Prograf arm 24 patients died (5 female, 19 male).
12 mēnešu pacientu dzīvildzes rādītāji bija 89, 2% Advagraf grupā un 90, 8% Prograf grupā; Advagraf grupā nomira 25 pacienti (14 sievietes, 11 vīrieši)
12-month graft survival was 85.3% for Advagraf and 85.6% for Prograf.
12 mēnešu transplantāta dzīvildze bija 85, 3% Advagraf grupā un 85, 6% Prograf grupā.
Kidney transplantation The efficacy and safety of Advagraf and Prograf, both in combination with mycophenolate mofetil (MMF) and corticosteroids, was compared in 667 de novo kidney transplant recipients.
Nieru transplantācija Advagraf un Prograf efektivitāte un drošība, abiem kombinācijā ar mikofenolāta mofetilu (MMF) un kortikosteroīdiem, tika salīdzināta 667 pirmreizējiem nieru transplantāta saņēmējiem.
The event rate for biopsy-confirmed acute rejection within the first 24 weeks after transplantation was 18.6% in the Advagraf group (N=331) and 14.9% in the Prograf group (N=336).
Pirmajās 24 nedēļās pēc transplantācijas ar biopsiju apstiprinātu akūtu atgrūšanas reakciju daudzums Advagraf grupā bija 18, 6% (N=331) un Prograf grupā 14, 9% (N=336).
The treatment difference (Advagraf-Prograf) was 3.8% (95% confidence interval [-2.1%, 9.6%]).
Atšķirība starp ārstēšanas grupām (Advagraf – Prograf) bija 3, 8% (95% ticamības intervāls [- 2, 1%, 9, 6%]).
The 12-month patient survival rates were 96.9% for Advagraf and 97.5% for Prograf; in the Advagraf arm 10 patients died (3 female, 7 male) and in the Prograf arm 8 patients died (3 female, 5 male).
12 mēnešu pacientu dzīvildzes rādītāji bija 96, 9% Advagraf grupā un 97, 5% Prograf grupā; Advagraf grupā nomira 10 pacienti (3 sievietes, 7 vīrieši) un Prograf grupā nomira 8 pacienti (3 sievietes, 5 vīrieši).
12-month graft survival was 91.5% for Advagraf and 92.8% for Prograf.
12 mēnešu transplantāta dzīvildze bija 91, 5% Advagraf grupā un 92, 8% Prograf grupā.
11 The efficacy and safety of Prograf, ciclosporin and Advagraf, all in combination with basiliximab antibody induction, MMF and corticosteroids, was compared in 638 de novo kidney transplant recipients.
Prograf, ciklosporīna un Advagraf efektivitāte un drošība, visiem kombinācijā ar baziliksimaba antivielu indukciju, MMF un kortikosteroīdiem, tika salīdzināta 638 pirmreizējiem nieru transplantāta saņēmējiem.
The incidence of efficacy failure at 12 months (defined as death, graft loss, biopsy- confirmed acute rejection, or lost to follow-up) was 14.0% in the Advagraf group (N=214), 15.1% in the Prograf group (N=212) and 17.0% in the ciclosporin group (N=212).
Efektivitātes trūkuma sastopamības biežums pēc 12 mēnešiem (definēts kā nāve, transplantāta zaudēšana, ar biopsiju apstiprināta akūta atgrūšana vai kontaktu pazaudēšana apsekošanas laikā) bija 14, 0% Advagraf grupā (N=214), 15, 1% Prograf grupā (N=212) un 17, 0% ciklosporīna grupā (n=212).
The treatment difference was -3.0% (Advagraf-ciclosporin) (95.2% confidence interval [-9.9%, 4.0%]) for Advagraf vs. ciclosporin and -1.9% (Prograf-ciclosporin) (95.2% confidence interval [-8.9%, 5.2%]) for Prograf vs. ciclosporin.
Atšķirība ārstēšanā starp Advagraf un ciklosporīna grupām bija - 3, 0% (Advagraf- ciklosporīns) (95, 2% ticamības intervāls [- 9, 9%, 4, 0%]) un starp Prograf un ciklosporīna grupām - 1, 9% (Prograf- ciklosporīns) (95, 2% ticamības intervāls [- 8, 9%, 5, 2%]).
The 12-month patient survival rates were 98.6% for Advagraf, 95.7% for Prograf and 97.6% for ciclosporin; in the Advagraf arm 3 patients died (all male), in the Prograf arm 10 patients died (3 female, 7 male) and in the ciclosporin arm 6 patients died (3 female, 3 male).
12 mēnešu pacientu dzīvildzes rādītāji bija 98, 6% Advagraf grupā, 95, 7% Prograf grupā un 97, 6% ciklosporīna grupā; Advagraf grupā nomira 3 pacienti (visi vīrieši), Prograf grupā nomira 10 pacienti (3 sievietes, 7 vīrieši) un ciklosporīna grupā nomira 6 pacienti (3 sievietes, 3 vīrieši).
12-month graft survival was 96.7% for Advagraf, 92.9% for Prograf and 95.7% for ciclosporin.
12 mēnešu transplantāta dzīvildze bija 96, 7% Advagraf grupā, 92, 9% Prograf grupā un 95, 7% ciklosporīna grupā.
Results from published data of tacrolimus administered twice daily as Prograf capsules in other primary organ transplantation Prograf has evolved into an accepted treatment as primary immunosuppressive medicinal product following pancreas, lung and intestinal transplantation.
Rezultāti, kas iegūti no publicētiem datiem par takrolīma lietošanu (divreiz dienā pielietojamo formu, kas pieejamas Prograf kapsulās) citu primāru orgānu transplantācijai Prograf apstiprināts primārai imūnsupresīvai terapijai pēc aizkuņģa dziedzera, plaušu un zarnu transplantācijas.
In prospective published studies oral Prograf was investigated as primary immunosuppressant in approximately 175 patients following lung, 475 patients following pancreas and 630 patients following intestinal transplantation.
Prospektīvos publicētos pētījumos, iekšķīgi lietojams Prograf tika pētīts par primāru imūnsupresantu aptuveni 175 pacientiem pēc plaušu, 475 pacientiem pēc aizkuņģa dziedzera un 630 pacientiem pēc zarnu transplantācijas.
Overall, the safety profile of oral Prograf in these published studies appeared to be similar to what was reported in the large studies, where Prograf was used as primary treatment in liver, kidney and heart transplantation.
Kopumā šajos publicētajos pētījumos, iekšķīgi lietojama Prograf lietošanas drošība bija līdzīga tai, kāda tika novērota lielos pētījumos, kur Prograf tika lietots primārai terapijai pēc aknu, nieru un sirds transplantācijas.
Efficacy results of the largest studies in each indication are summarised below.
Lielāko pētījumu rezultāti par efektivitāti katras indikācijas gadījumā apkopoti turpmāk.
Lung transplantation The interim analysis of a recent multicentre study using oral Prograf discussed 110 patients who underwent 1:1 randomisation to either tacrolimus or ciclosporin.
Pētījumos izvērtēja 110 pacientus, kas tika randomizēti 1: 1, lai saņemtu vai nu takrolīmu vai ciklosporīnu.
Tacrolimus was started as continuous intravenous infusion at a dose of 0.01 to 0.03 mg/ kg/ day and oral tacrolimus was administered at a dose of 0.05 to 0.3 mg/ kg/ day.
Takrolīmu sāka lietot ilgstošas intravenozas infūzijas veidā ar 0, 01 – 0, 03 mg/ kg devu dienā un iekšķīgi takrolīmu lietoja ar 0, 05 – 0, 3 mg/ kg devu dienā.
A lower incidence of acute rejection episodes for tacrolimus- versus ciclosporin-treated patients (11.5% versus 22.6%) and a lower incidence of chronic rejection, the bronchiolitis obliterans syndrome (2.86% versus 8.57%), was reported within the first year after transplantation.
Pirmā gada laikā pēc transplantācijas novēroja mazāku akūtas tremes epizožu rašanos takrolīmam, salīdzinot ar ciklosporīnu ārstētiem pacientiem (11, 5% pret 22, 6%) un mazāku hroniskas tremes, obliterējoša bronhiolīta sindroma (2, 86% pret 8, 57%) sastopamību.
The 1-year patient survival rate was 80.8% in the tacrolimus and 83% in the ciclosporin group (Treede et al., 3rd ICI San Diego, US, 2004; Abstract 22).
Dzīvildze vienu gadu pēc transplantācijas takrolīma grupā bija 80, 8% un 83% ciklosporīna grupā (Treede et al., 3rd ICI San Diego, US, 2004; Abstract 22).
Another randomised study included 66 patients on tacrolimus versus 67 patients on ciclosporin.
Citā randomizētā pētījumā tika iekļauti 66 pacienti, kas lietoja takrolīmu, un 67 pacienti, kas lietoja ciklosporīnu.
Tacrolimus was started as continuous intravenous infusion at a dose of 0.025 mg/ kg/ day and oral tacrolimus was administered at a dose of 0.15 mg/ kg/ day with subsequent dose adjustments to target trough levels of 10 to 20 ng/ ml.
Takrolīmu sāka lietot ilgstošas intravenozas infūzijas veidā ar 0, 025 mg/ kg devu dienā un iekšķīgi takrolīmu lietoja ar 0, 15 mg/ kg devu dienā, turpmāk palielinot devu līdz minimālai mērķa koncentrācijai 10 – 20 ng/ ml.
The 1-year patient survival was 83% in the tacrolimus and 71% in the ciclosporin group, the 2-year survival rates were 76% and 66%, respectively.
Dzīvildze vienu gadu pēc transplantācijas bija 83% takrolīma grupā un 71% ciklosporīna grupā, dzīvildze 2 gadus pēc transplantācijas bija attiecīgi 76% un 66%.
Acute rejection episodes per 100 patient-days were numerically fewer in the tacrolimus (0.85 episodes) than in the ciclosporin group (1.09 episodes).
Akūtas tremes epizodes uz 100 pacientu dienām bija skaitliski mazāk takrolīma grupā (0, 85 epizodes), salīdzinot ar ciklosporīna grupu (1, 09 epizodes).
Obliterative bronchiolitis developed in 21.7% of patients in the tacrolimus group compared with 38.0% of patients in the ciclosporin group (p = 0.025).
Obliteratīvs bronhiolīts radās 21, 7% pacientu takrolīma grupā, salīdzinot ar 38, 0% pacientu ciklosporīna grupā (p = 0, 025).
Significantly more ciclosporin-treated patients (n = 13) required a switch to tacrolimus than tacrolimus-treated patients to ciclosporin (n = 2) (p = 0.02) (Keenan et al., Ann Thoracic Surg 1995; 60:580).
Ievērojami lielākam skaitam ar ciklosporīnu ārstēto pacientu (n = 13) bija nepieciešams mainīt terapiju uz takrolīmu nekā ar takrolīmu ārstētiem pacientiem uz ciklosporīnu (n = 2) (p = 0, 02) (Keenan et al., Ann Thoracic Surg 1995; 60: 580).
In an additional two-centre study, 26 patients were randomised to the tacrolimus versus 24 patients to the ciclosporin group.
12 Papildus divu centru pētījumā, 26 pacienti tika randomizēti takrolīma grupā un 24 pacienti ciklosporīna grupā.
Tacrolimus was started as continuous intravenous infusion at a dose of 0.05 mg/ kg/ day and oral tacrolimus was administered at a dose of 0.1 to 0.3 mg/ kg/ day with subsequent dose adjustments to target trough levels of 12 to 15 ng/ ml.
Takrolīmu sāka lietot ilgstošas intravenozas infūzijas veidā ar 0, 05 mg/ kg devu dienā un iekšķīgi takrolīmu lietoja ar 0, 1 - 0, 3 mg/ kg devu dienā, turpmāk palielinot devu līdz mērķa minimālai koncentrācijai 12 – 15 ng/ ml.
The 1-year survival rates were 73.1% in the tacrolimus versus 79.2% in the ciclosporin group.
Dzīvildze vienu gadu pēc transplantācijas bija 73, 1% takrolīma grupā un 79, 2% ciklosporīna grupā.
Freedom from acute rejection was higher in the tacrolimus group at 6 months (57.7% versus 45.8%) and at 1 year after lung transplantation (50% versus 33.3%) (Treede et al., J Heart Lung Transplant 2001; 20:511).
Izvairīšanās no akūtas tremes bija labāka takrolīma grupā 6 mēnešus (57, 7% pret 45, 8%) un 1 gadu pēc plaušu transplantācijas (50% pret 33, 3%) (Treede et al., J Heart Lung Transplant 2001; 20: 511).
The three studies demonstrated similar survival rates.
Trīs pētījumi liecināja par līdzīgu dzīvildzi.
The incidences of acute rejection were numerically lower with tacrolimus in all three studies and one of the studies reported a significantly lower incidence of bronchiolitis obliterans syndrome with tacrolimus.
Akūtas tremes sastopamība bija skaitliski mazāka, lietojot takrolīmu visos trīs pētījumos un vienā no pētījumiem novērota izteikti mazāka obliteratīva bronhiolīta sindroma sastopamība, lietojot takrolīmu.
Pancreas transplantation A multicentre study using oral Prograf included 205 patients undergoing simultaneous pancreas- kidney transplantation who were randomised to tacrolimus (n = 103) or to ciclosporin (n = 102).
Aizkuņģa dziedzera transplantācija Daudzcentru pētījumā piedalījās 205 pacienti, kas Prograf lietoja iekšķīgi, tiem tika vienlaicīgi veikta aizkuņģa dziedzera un nieru transplantācija un tie tika randomizēti takrolīma (n=103) vai ciklosporīna (n=102) terapijai.
The initial oral per protocol dose of tacrolimus was 0.2 mg/ kg/ day with subsequent dose adjustments to target trough levels of 8 to 15 ng/ ml by Day 5 and 5 to 10 ng/ mL after Month 6.
Sākotnējā iekšķīgi lietojamā protokolā norādītā takrolīma deva bija 0, 2 mg/ kg dienā, turpmāk palielinot devu līdz minimālai mērķa koncentrācijai 8 – 15 ng/ ml līdz 5. dienai un 5 – 10 ng/ ml pēc 6. mēneša.
Pancreas survival at 1 year was significantly superior with tacrolimus:
Dzīvildze 1 gadu pēc aizkuņģa dziedzera transplantācijas bija stipri pārāka takrolīmam:
In total 34 patients switched treatment from
91, 3% pret 74, 5% ciklosporīnam (p < 0, 0005), bet dzīvildze pēc nieru transplantācijas bija līdzīga abās grupās.
12 ciclosporin to tacrolimus, whereas only 6 tacrolimus patients required alternative therapy (Bechstein et al., Transplantation 2004; 77:1221).
Kopumā 34 pacientiem terapija tika mainīta no ciklosporīna uz takrolīmu, bet tikai 6 takrolīma terapijas pacientiem bija nepieciešama alternatīva terapija (Bechstein et al., Transplantation 2004; 77: 1221).
Intestinal transplantation Published clinical experience from a single centre on the use of oral Prograf for primary treatment following intestinal transplantation showed that the actuarial survival rate of 155 patients (65 intestine alone, 75 liver and intestine, and 25 multivisceral) receiving tacrolimus and prednisone was 75% at 1 year, 54% at 5 years, and 42% at 10 years.
Zarnu transplantācija No viena klīniskā centra publicētā klīniskā pieredze par iekšķīgi lietojamu Prograf lietošanu primārai terapijai pēc zarnu transplantācijas liecināja, ka statistiskā dzīvildze 155 pacientiem (ar 65 zarnu, 75 aknu un zarnu, un 25 multiviscerāliem transplantātiem), kas saņēma takrolīmu un prednizonu, bija 75% pēc 1 gada, 54% pēc 5 gadiem, un 42% pēc 10 gadiem.
In the early years the initial oral dose of tacrolimus was 0.3 mg/ kg/ day.
Sākotnējos gados iekšķīgi lietojama takrolīma sākumdeva bija 0, 3 mg/ kg dienā.
Results continuously improved with increasing experience over the course of 11 years.
Rezultāti nepārtraukti uzlabojās, palielinoties pieredzei ilgāk par 11 gadu kursu.
A variety of innovations, such as techniques for early detection of Epstein-Barr (EBV) and CMV infections, bone marrow augmentation, the adjunct use of the interleukin-2 antagonist daclizumab, lower initial tacrolimus doses with target trough levels of 10 to 15 ng/ ml, and most recently allograft irradiation were considered to have contributed to improved results in this indication over time (Abu- Elmagd et al., Ann Surg 2001; 234:404).
Jaunievedumu dažādība, piemēram, tehnika agrīnas Epšteina- Barra (EBV) un CMV infekciju noteikšanai, kaulu smadzeņu pārstādīšana, interleikīna- 2 antagonista daklizumaba papildus lietošana, zemākas sākotnējās takrolīma devas ar minimālo mērķa koncentrāciju 10 – 15 ng/ ml, un visjaunākais – allotransplantāta iradiācija, tika uzskatīti par faktoriem, kas laika gaitā uzlaboja rezultātus šai indikācijai (Abu- Elmagd et al., Ann Surg 2001; 234: 404).
Absorption In man tacrolimus has been shown to be able to be absorbed throughout the gastrointestinal tract.
Absorbcija Cilvēkiem pierādīts, ka takrolīms uzsūcas viscaur kuņģa- zarnu traktā.
Available tacrolimus is generally rapidly absorbed.
Pieejamais takrolīms parasti uzsūcas ātri.
Advagraf is a prolonged-release formulation of tacrolimus resulting in an extended oral absorption profile with an average time to Cmax of approximately 2 hours.
Advagraf, ir takrolīma ilgstošās iedarbības zāļu forma ar garāku absorbcijas profilu pēc iekšķīgas lietošanas un vidējo laiku līdz Cmax apmēram 2 stundas.
Absorption is variable and the mean oral bioavailability of tacrolimus (investigated with the Prograf formulation) is in the range of 20% - 25% (individual range in adult patients 6% - 43%).
Absorbcija ir mainīga un vidējā iekšķīgi lietojama takrolīma biopieejamība (noteikts pētījumos ar Prograf) ir 20- 25% robežās (individuālas robežas pieaugušiem pacientiem ir 6% - 43%).
The oral bioavailability of Advagraf was reduced when it was administered after a meal.
Advagraf, iekšķīgi lietojama biopieejamība samazinājās, to lietojot pēc ēšanas.
Both the rate and extent of absorption of Advagraf were reduced when administered with food.
Lietojot ēšanas laikā, samazinājās gan Advagraf absorbcijas apjoms, gan ātrums.
Bile flow does not influence the absorption of tacrolimus and therefore treatment with Advagraf may commence orally.
Žults izdalīšanās neietekmē takrolīma absorbciju, tāpēc terapiju ar Advagraf, var sākt iekšķīgi.
A strong correlation exists between AUC and whole blood trough levels at steady-state for Advagraf.
Pastāv spēcīga korelācija starp Advagraf, zemlīknes laukumu (AUC) un minimālo koncentrāciju asinīs līdzsvara stāvoklī.
Monitoring of whole blood trough levels therefore provides a good estimate of systemic exposure.
Tādēļ minimālās koncentrācijas noteikšana asinīs nodrošina labu sistēmiskās iedarbības vērtējumu.
Distribution and elimination In man, the disposition of tacrolimus after intravenous infusion may be described as biphasic.
Sadale organismā un eliminācija Cilvēkam takrolīma izkliedi pēc intravenozas infūzijas var raksturot kā divfāzisku.
In the systemic circulation, tacrolimus binds strongly to erythrocytes resulting in an approximate 20:1 distribution ratio of whole blood/ plasma concentrations.
Sistēmiskā asinsritē takrolīms spēcīgi saistās ar eritrocītiem, radot asins/ plazmas koncentrācijas izkliedes attiecību apmēram 20: 1.
In plasma, tacrolimus is highly bound (> 98.8%) to plasma proteins, mainly to serum albumin and α -1-acid glycoprotein.
Plazmā zāles ir lielā mērā (> 98, 8%) saistītas ar plazmas olbaltumvielām, galvenokārt seruma albumīnu un α- 1 skābo glikoproteīnu.
Tacrolimus is extensively distributed in the body.
Takrolīms plaši izplatās organismā.
The steady-state volume of distribution based on plasma concentrations is approximately 1300 l (healthy subjects).
Izkliedes tilpums, līdzsvara stāvoklī, atbilstoši koncentrācijai plazmā ir aptuveni 1300 l (veselām personām).
Corresponding data based on whole blood averaged 47.6 l.
Attiecīgie dati atbilstoši asinīm bija vidēji 47, 6 l.
Tacrolimus is a low-clearance substance.
Takrolīms ir zāles ar mazu klīrensu.
In healthy subjects, the average total body clearance estimated from whole blood concentrations was 2.25 l/ h.
Pieaugušiem pacientiem ar aknu, nieru un sirds
In adult liver, kidney and heart transplant patients, values of 4.1 l/ h, 6.7 l/ h and 3.9 l/ h, respectively, have been observed.
13 transplantātu, tika novēroti attiecīgi 4, 1 l/ h, 6, 7 l/ h un 3, 9 l/ h rādītāji.
Factors such as low haematocrit and protein levels, which result in an increase in the unbound fraction of tacrolimus, or corticosteroid-induced increased metabolism are considered to be responsible for the higher clearance rates observed following transplantation.
Tiek uzskatīts, ka tādi faktori, kā zems hematokrīts un olbaltumvielu koncentrācija, kas rada palielinātu nesaistīto takrolīma frakciju, vai kortikosteroīdu inducēts pastiprināts metabolisms, rada lielāku klīrensu pēc transplantācijas.
The half-life of tacrolimus is long and variable.
Takrolīma eliminācijas pusperiods ir ilgs un variabls.
In healthy subjects, the mean half-life in whole blood is approximately 43 hours.
Veselām personām, vidējais eliminācijas pusperiods no asinīm ir aptuveni 43 stundas.
Metabolism and biotransformation Tacrolimus is widely metabolised in the liver, primarily by the cytochrome P450-3A4.
Metabolisms un bioloģiskā transformācija Takrolīms tiek plaši metabolizēts aknās, galvenokārt ar citohroma P450- 3A4 starpniecību.
Tacrolimus is also considerably metabolised in the intestinal wall.
Takrolīms tiek nozīmīgi metabolizēts arī zarnu sienā.
There are several metabolites identified.
Konstatēti vairāki metabolīti.
Only one of these has been shown in vitro to have immunosuppressive activity similar to that of tacrolimus.
Tikai vienam no tiem in vitro pierādīta imunitāti nomācoša iedarbība, līdzīga kā takrolīmam.
The other metabolites have only weak or no immunosuppressive activity.
Citiem metabolītiem piemīt tikai vāja imunitāti nomācoša aktivitāte, vai tā vispār nepiemīt.
In systemic circulation only one of the inactive metabolites is present at low concentrations.
Sistēmiskā asinsritē konstatējams tikai viens no neaktīviem metabolītiem zemā koncentrācijā.
Therefore, metabolites do not contribute to the pharmacological activity of tacrolimus.
Tādēļ metabolīti nepastiprina takrolīma farmakoloģisko aktivitāti.
13 Following intravenous and oral administration of 14C-labelled tacrolimus, most of the radioactivity was eliminated in the faeces.
Izdalīšanās Pēc intravenozas un iekšķīgi lietojama ar 14C iezīmēta takrolīma lietošanas, lielākā radioaktīvās vielas daļa izdalījās ar izkārnījumiem.
Approximately 2% of the radioactivity was eliminated in the urine.
Aptuveni 2% radioaktīvās vielas izdalījās ar urīnu.
Less than 1% of unchanged tacrolimus was detected in the urine and faeces, indicating that tacrolimus is almost completely metabolised prior to elimination: bile being the principal route of elimination.
Mazāk par 1% nepārmainīta takrolīma tika noteikts urīnā un izkārnījumos, kas liecina, ka takrolīms tiek gandrīz pilnīgi metabolizēts pirms eliminācijas: žults ir galvenais eliminācijas ceļš.
The kidneys and the pancreas were the primary organs affected in toxicity studies performed in rats and baboons.
Žurkām un paviāniem tika noteikts, ka galvenie takrolīma toksiskās ietekmes mērķa orgāni ir nieres un aizkuņģa dziedzeris.
In rats, tacrolimus caused toxic effects to the nervous system and the eyes.
Žurkām novēroja toksisku ietekmi uz acīm un nervu sistēmu.
Reversible cardiotoxic effects were observed in rabbits following intravenous administration of tacrolimus.
Trušiem pēc takrolīma intravenozas ievadīšanas novēroja atgriezenisku kardiotoksisku ietekmi.
Embryofoetal toxicity was observed in rats and rabbits and was limited to doses that caused significant toxicity in maternal animals.
Toksisku ietekmi uz embriju un augli novēroja žurkām un trušiem un to izraisīja tikai devas, kas izraisīja arī nozīmīgu toksicitāti mātītei.
In rats, female reproductive function including birth was impaired at toxic doses and the offspring showed reduced birth weights, viability and growth.
Žurkām toksiskas devas pavājināja mātīšu reproduktīvo funkciju, tostarp dzemdības, un pēcnācējiem konstatēja samazinātu dzimšanas svaru, dzīvotspēju un augšanu.
A negative effect of tacrolimus on male fertility in the form of reduced sperm counts and motility was observed in rats.
Žurkām novēroja takrolīma negatīvu ietekmi uz tēviņu auglību, samazināta spermatozoīdu skaita un kustīguma veidā.
Hypromellose Ethylcellulose Lactose monohydrate Magnesium stearate.
Hipromeloze Etilceluloze Laktozes monohidrāts Magnija stearāts.
Titanium dioxide (E 171) Yellow iron oxide (E 172) Red iron oxide (E 172) Gelatin.
Titāna dioksīds (E171) Dzeltenais dzelzs oksīds (E172) Sarkanais dzelzs oksīds (E172) Želatīns.
Printing ink (Opacode S-1-15083):
Tinte (Opacode S- 1- 15083):
Shellac Lecithin (soya) Simethicone Red iron oxide (E 172) Hydroxypropyl Cellulose.
Šellaka Lecitīns (soja) Simetikons Sarkanais dzelzs oksīds (E172) Hidroksipropilceluloze
6.2 Incompatibilities
14 Nesaderība 6. 2
Tacrolimus is not compatible with PVC.
Uzglabāšanas laiks 6. 3
3 years After opening the aluminium wrapper:
Pēc alumīnija apvalka atvēršanas:
1 year
1 gads.
Store in the original package and in a dry place in order to protect from moisture.
Sargāt no mitruma.
14 Transparent PVC/ PVDC aluminium blister wrapped in an aluminium pouch with a desiccant.
Caurspīdīgs PVH/ PVDC alumīnija blisters, kas iesaiņots alumīnija maisiņā ar adsorbentu.
Ten capsules per blister.
1 blisterī 10 kapsulas.
30, 50 and 100 prolonged-release capsules.
30, 50 un 100 ilgstošās darbības kapsulas.
Elisabethhof 19 2353 EW Leiderdorp Netherlands
Elisabethhof 19 2353 EW Leiderdorp Nīderlande
15 1.
15 ZĀĻU NOSAUKUMS 1.
NAME OF THE MEDICINAL PRODUCT
Advagraf 1 mg ilgstošās darbības cietās kapsulas
Each prolonged-release capsule contains 1 mg of tacrolimus.
Katra ilgstošās darbības kapsula satur 1 mg takrolīma (Tacrolimus).
Each prolonged-release capsule contains 107.28 mg of lactose monohydrate
Palīgviela: katra ilgstošās darbības kapsula satur 107, 28 mg laktozes monohidrātu.
White-orange gelatin capsules imprinted in red with “ 1 mg” on the white capsule cap and “ the orange capsule body, containing white powder.
Balti oranžās želatīna kapsulas ar sarkanu uzrakstu ” 1 mg ” uz baltā kapsulas vāciņa un ”  677” uz oranžās kapsulas pamatnes, satur baltu pulveri.
In stable patients converted from Prograf (twice daily) to Advagraf (once daily) on a 1:1 (mg: mg) total daily dose basis the systemic exposure to tacrolimus (AUC0-24) for Advagraf was approximately 10% lower than that for Prograf.
Takrolīma attiecība starp minimālo
The relationship between tacrolimus trough levels (C24) and systemic 16 exposure (AUC0-24) for Advagraf is similar to that of Prograf.
16 koncentrāciju (C24) un sistēmiskās ekspozīcijas (AUC0- 24) līmeņiem ir vienāda gan Advagraf, gan Prograf gadījumos.
17 Dose recommendations - Rejection therapy Increased doses of tacrolimus, supplemental corticosteroid therapy, and introduction of short courses of mono-/ polyclonal antibodies have all been used to manage rejection episodes.
17 Lai ārstētu tremes reakcijas epizodes, var lietot palielinātas takrolīma devas, papildus kortikosteroīdu terapiju un īsus monoklonālo vai poliklonālo antivielu terapijas kursus.
Frequent trough level monitoring in the initial two weeks post transplantation is recommended, 18 followed by periodic monitoring during maintenance therapy.
18 Ieteicama minimālās koncentrācijas pastāvīga novērošana agrīnā pēctransplantācijas periodā divu nedēļu laikā, kuram seko periodiska kontrole balstterapijas laikā.
Ventricular hypertrophy or hypertrophy of the septum, reported as cardiomyopathies, have been observed in Prograf treated patients on rare occasions and may therefore also occur with Advagraf.
19 Prograf lietošanas laikā retos gadījumos pacientiem novērota kambaru hipertrofija vai starpsienas hipertrofija, kas ziņotas kā kardiomiopātijas, tāpēc tās iespējamas arī Advagraf lietošanas laikā.
Other factors observed to increase the risk of these clinical 19 conditions included pre-existing heart disease, corticosteroid usage, hypertension, renal or hepatic dysfunction, infections, fluid overload, and oedema.
Citi faktori, kurus novēroja saistībā ar palielinātu šo klīnisko stāvokļu risku, bija iepriekš eksistējoša sirds slimība, kortikosteroīdu lietošana, hipertensija, nieru vai aknu darbības traucējumi, infekcijas, pārmērīgs šķidruma daudzums organismā un tūska.
20 ritonavir).
20 Metabolisma inhibitori Klīniski novērots, ka takrolīma koncentrāciju asinīs palielina:
As tacrolimus treatment may be associated with hyperkalaemia, or may increase pre-existing hyperkalaemia, high potassium intake, or potassium-sparing diuretics (e. g., amiloride, triamterene, or spironolactone) should be avoided.
21 Tā kā takrolīma terapija var izraisīt hiperkaliēmiju vai paaugstināt jau esošu hiperkaliēmiju, jāizvairās no liela kālija daudzuma vai kālijsaudzējošu diurētiku (piemēram, amilorīda, triamterēna vai spironolaktona) lietošanas.
Protein binding considerations 21 Tacrolimus is extensively bound to plasma proteins.
Saistīšanās ar olbaltumvielām Takrolīms plaši saistās ar plazmas olbaltumvielām.
anaemia, leukopenia, thrombocytopenia, leukocytosis, red blood cell analyses abnormal
22 anēmija, leikopēnija, trombocitopēnija, leikocitoze, patoloģiski sarkano asins šūnu bieži: analīžu rezultāti retāk: reti:
tremor, headache seizures, disturbances in consciousness, paraesthesias and dysaesthesias, peripheral neuropathies, dizziness, writing impaired, nervous system disorders 22
koma, asiņošana centrālā nervu sistēmā un cerebrovaskulāri traucējumi, paralīze un parēze, encefalopātija, runas un valodas traucējumi, amnēzija
arthralgia, muscle cramps, pain in limb, back pain joint disorders
23 Skeleta- muskuļu un saistaudu sistēmas bojājumi artralģija, muskuļu krampji, sāpes ekstremitātēs, sāpes mugurā bieži: retāk:
23 metabolic acidoses, hyperlipidaemia, hypercholesterolaemia, hypertriglyceridaemia, other electrolyte abnormalities
hiperglikēmija, cukura diabēts, hiperkaliēmija hipomagnēmija, hipofosfātēmija, hipokaliēmija, hipokalciēmija, hiponātriēmija, hipervolēmija, hiperurikēmija, samazināta ēstgriba, anoreksija, metaboliskā acidoze, hiperlipidēmija, hiperholesterīnēmija, hipertriglicerīdēmija, citas elektrolītu novirzes
hepatic enzymes and function abnormalities, cholestasis and jaundice, hepatocellular damage and hepatitis, cholangitis
24 aknu enzīmu un funkciju patoloģiskas pārmaiņas, holestāze un dzelte, bieži: hepatocelulārs bojājums un hepatīts, holangīts aknu artērijas tromboze, venookluzīva aknu slimība reti: ļoti reti:
psychotic disorder 24
Pārdozēšana 4. 9
Calcineurin inhibitors, ATC code:
Farmakoterapeitiskā grupa: kalcineirīna inhibitori, ATĶ kods:
25 The efficacy and safety of Prograf, ciclosporin and Advagraf, all in combination with basiliximab antibody induction, MMF and corticosteroids, was compared in 638 de novo kidney transplant recipients.
Prograf, ciklosporīna un Advagraf efektivitāte un drošība, visiem kombinācijā ar baziliksimaba antivielu indukciju, MMF un kortikosteroīdiem, tika salīdzināta 638 pirmreizējiem nieru transplantāta saņēmējiem.
In an additional two-centre study, 26 patients were randomised to the tacrolimus versus 24 patients to the ciclosporin group.
26 Papildus divu centru pētījumā, 26 pacienti tika randomizēti takrolīma grupā un 24 pacienti ciklosporīna grupā.
26 ciclosporin to tacrolimus, whereas only 6 tacrolimus patients required alternative therapy (Bechstein et al., Transplantation 2004; 77:1221).
Kopumā 34 pacientiem terapija tika mainīta no ciklosporīna uz takrolīmu, bet tikai 6 takrolīma terapijas pacientiem bija nepieciešama alternatīva terapija (Bechstein et al., Transplantation 2004; 77: 1221).
Both the rate and extent of absorption of Advagraf were reduced when administered with food.
Lietojot ēšanas laikā, samazinājās gan Advagraf, absorbcijas apjoms, gan ātrums.
In adult liver, kidney and heart transplant patients, values of 4.1 l/ h, 6.7 l/ h and 3.9 l/ h, respectively, have been observed.
27 transplantātu, tika novēroti attiecīgi 4, 1 l/ h, 6, 7 l/ h un 3, 9 l/ h rādītāji.
27 Following intravenous and oral administration of 14C-labelled tacrolimus, most of the radioactivity was eliminated in the faeces.
Izdalīšanās Pēc intravenozas un iekšķīgi lietojama ar 14C iezīmēta takrolīma lietošanas, lielākā radioaktīvās vielas daļa izdalījās ar izkārnījumiem.
6.2 Incompatibilities
28 Nesaderība 6. 2
28 Transparent PVC/ PVDC aluminium blister wrapped in an aluminium pouch with a desiccant.
Caurspīdīgs PVH/ PVDC alumīnija blisters, kas iesaiņots alumīnija maisiņā ar adsorbentu.
30, 50, 60 and 100 prolonged-release capsules.
30, 50, 60 un 100 ilgstošās darbības kapsulas.
NAME OF THE MEDICINAL PRODUCT
29 ZĀĻU NOSAUKUMS 1.
Advagraf 5 mg Prolonged-release hard capsules
Advagraf 5 mg ilgstošās darbības cietās kapsulas
Each prolonged-release capsule contains 5 mg of tacrolimus.
Katra ilgstošās darbības kapsula satur 5 mg takrolīma (Tacrolimus).
Each prolonged-release capsule contains 536.4 mg of lactose monohydrate
Palīgviela: katra ilgstošās darbības kapsula satur 536, 4 mg laktozes monohidrātu.
Greyish red-orange gelatin capsules imprinted in red with “ 5 mg” on the greyish red capsule cap and ” 687” on the orange capsule body, containing white powder.
Pelēcīgi sārti- oranžās želatīna kapsulas ar sarkanu uzrakstu ” 5 mg ” uz pelēcīgi sārtā kapsulas vāciņa un ”  687” uz oranžās kapsulas pamatnes, satur baltu pulveri.
The relationship between tacrolimus trough levels (C24) and systemic 30 exposure (AUC0-24) for Advagraf is similar to that of Prograf.
30 koncentrāciju (C24) un sistēmiskās ekspozīcijas (AUC0- 24) līmeņiem ir vienāda gan Advagraf, gan Prograf gadījumos.
31 Dose recommendations - Rejection therapy Increased doses of tacrolimus, supplemental corticosteroid therapy, and introduction of short courses of mono-/ polyclonal antibodies have all been used to manage rejection episodes.
31 Lai ārstētu tremes reakcijas epizodes, var lietot palielinātas takrolīma devas, papildus kortikosteroīdu terapiju un īsus monoklonālo vai poliklonālo antivielu terapijas kursus.
Frequent trough level monitoring in the initial two weeks post transplantation is recommended, 32 followed by periodic monitoring during maintenance therapy.
32 Ieteicama minimālās koncentrācijas pastāvīga novērošana agrīnā pēctransplantācijas periodā divu nedēļu laikā, kuram seko periodiska kontrole balstterapijas laikā.
Ventricular hypertrophy or hypertrophy of the septum, reported as cardiomyopathies, have been observed in Prograf treated patients on rare occasions and may therefore also occur with Advagraf.
33 Prograf lietošanas laikā retos gadījumos pacientiem novērota kambaru hipertrofija vai starpsienas hipertrofija, kas ziņotas kā kardiomiopātijas, tāpēc tās iespējamas arī Advagraf lietošanas laikā.
Other factors observed to increase the risk of these clinical 33 conditions included pre-existing heart disease, corticosteroid usage, hypertension, renal or hepatic dysfunction, infections, fluid overload, and oedema.
Citi faktori, kurus novēroja saistībā ar palielinātu šo klīnisko stāvokļu risku, bija iepriekš eksistējoša sirds slimība, kortikosteroīdu lietošana, hipertensija, nieru vai aknu darbības traucējumi, infekcijas, pārmērīgs šķidruma daudzums organismā un tūska.
34 ritonavir).
34 Metabolisma inhibitori Klīniski novērots, ka takrolīma koncentrāciju asinīs palielina:
As tacrolimus treatment may be associated with hyperkalaemia, or may increase pre-existing hyperkalaemia, high potassium intake, or potassium-sparing diuretics (e. g., amiloride, triamterene, or spironolactone) should be avoided.
35 Tā kā takrolīma terapija var izraisīt hiperkaliēmiju vai paaugstināt jau esošu hiperkaliēmiju, jāizvairās no liela kālija daudzuma vai kālijsaudzējošu diurētiku (piemēram, amilorīda, triamterēna vai spironolaktona) lietošanas.
Protein binding considerations 35 Tacrolimus is extensively bound to plasma proteins.
Saistīšanās ar olbaltumvielām Takrolīms plaši saistās ar plazmas olbaltumvielām.
anaemia, leukopenia, thrombocytopenia, leukocytosis, red blood cell analyses abnormal
36 anēmija, leikopēnija, trombocitopēnija, leikocitoze, patoloģiski sarkano asins šūnu bieži: analīžu rezultāti retāk: reti:
tremor, headache seizures, disturbances in consciousness, paraesthesias and dysaesthesias, peripheral neuropathies, dizziness, writing impaired, nervous system disorders 36
koma, asiņošana centrālā nervu sistēmā un cerebrovaskulāri traucējumi, paralīze un parēze, encefalopātija, runas un valodas traucējumi, amnēzija
arthralgia, muscle cramps, pain in limb, back pain joint disorders
37 Skeleta- muskuļu un saistaudu sistēmas bojājumi artralģija, muskuļu krampji, sāpes ekstremitātēs, sāpes mugurā bieži: retāk:
37 metabolic acidoses, hyperlipidaemia, hypercholesterolaemia, hypertriglyceridaemia, other electrolyte abnormalities
hiperglikēmija, cukura diabēts, hiperkaliēmija hipomagnēmija, hipofosfātēmija, hipokaliēmija, hipokalciēmija, hiponātriēmija, hipervolēmija, hiperurikēmija, samazināta ēstgriba, anoreksija, metaboliskā acidoze, hiperlipidēmija, hiperholesterīnēmija, hipertriglicerīdēmija, citas elektrolītu novirzes
Neoplasms benign, malignant and unspecified (incl cysts and polyps) Patients receiving immunosuppressive therapy are at increased risk of developing malignancies.
Labdabīgi, ļaundabīgi un neprecizēti audzēji (ieskaitot cistas un polipus) Pacientiem, kas saņem imūnsupresīvu terapiju, ir palielināts ļaundabīgu audzēju attīstības risks.
hepatic enzymes and function abnormalities, cholestasis and jaundice, hepatocellular damage and hepatitis, cholangitis
38 aknu enzīmu un funkciju patoloģiskas pārmaiņas, holestāze un dzelte, bieži: hepatocelulārs bojājums un hepatīts, holangīts aknu artērijas tromboze, venookluzīva aknu slimība reti: ļoti reti:
psychotic disorder
psihotiski traucējumi
38 4.9 Overdose
Pārdozēšana 4. 9
The efficacy and safety of Prograf, ciclosporin and Advagraf, all in combination with basiliximab antibody induction, MMF and corticosteroids, was compared in 638 de novo kidney transplant
Prograf, ciklosporīna un Advagraf efektivitāte un drošība, visiem kombinācijā ar baziliksimaba antivielu indukciju, MMF un kortikosteroīdiem, tika salīdzināta 638 pirmreizējiem nieru transplantāta saņēmējiem.
In an additional two-centre study, 26 patients were randomised to the tacrolimus versus 24 patients to the ciclosporin group.
40 Papildus divu centru pētījumā, 26 pacienti tika randomizēti takrolīma grupā un 24 pacienti ciklosporīna grupā.
91.3% versus 74.5% with ciclosporin (p < 0.0005), whereas renal graft survival was similar in both groups.
91, 3% pret 74, 5% ciklosporīnam (p < 0, 0005), bet dzīvildze pēc nieru transplantācijas bija līdzīga abās grupās.
In total 34 patients switched treatment from ciclosporin to tacrolimus, whereas only 6 tacrolimus patients required alternative therapy (Bechstein et al., Transplantation 2004; 77:1221).
Kopumā 34 pacientiem terapija tika mainīta no ciklosporīna uz takrolīmu, bet tikai 6 takrolīma terapijas pacientiem bija nepieciešama alternatīva terapija (Bechstein et al., Transplantation 2004; 77: 1221).
40 Intestinal transplantation Published clinical experience from a single centre on the use of oral Prograf for primary treatment following intestinal transplantation showed that the actuarial survival rate of 155 patients (65 intestine alone, 75 liver and intestine, and 25 multivisceral) receiving tacrolimus and prednisone was 75% at 1 year, 54% at 5 years, and 42% at 10 years.
Zarnu transplantācija No viena klīniskā centra publicētā klīniskā pieredze par iekšķīgi lietojamu Prograf lietošanu primārai terapijai pēc zarnu transplantācijas liecināja, ka statistiskā dzīvildze 155 pacientiem (ar 65 zarnu, 75 aknu un zarnu, un 25 multiviscerāliem transplantātiem), kas saņēma takrolīmu un prednizonu, bija 75% pēc 1 gada, 54% pēc 5 gadiem, un 42% pēc 10 gadiem.
In adult liver, kidney and heart transplant patients, values of 4.1 l/ h, 6.7 l/ h and 3.9 l/ h, respectively, have been observed.
41 transplantātu, tika novēroti attiecīgi 4, 1 l/ h, 6, 7 l/ h un 3, 9 l/ h rādītāji.
Excretion Following intravenous and oral administration of 14C-labelled tacrolimus, most of the radioactivity was eliminated in the faeces.
Izdalīšanās Pēc intravenozas un iekšķīgi lietojama ar 14C iezīmēta takrolīma lietošanas, lielākā radioaktīvās vielas daļa izdalījās ar izkārnījumiem.
Less
Aptuveni 2% radioaktīvās vielas izdalījās ar urīnu.
41 than 1% of unchanged tacrolimus was detected in the urine and faeces, indicating that tacrolimus is almost completely metabolised prior to elimination: bile being the principal route of elimination.
Mazāk par 1% nepārmainīta takrolīma tika noteikts urīnā un izkārnījumos, kas liecina, ka takrolīms tiek gandrīz pilnīgi metabolizēts pirms eliminācijas: žults ir galvenais eliminācijas ceļš.
Shellac Lecithin (soya) Simethicone Red iron oxide (E 172) Hydroxypropyl Cellulose.
Šellaka Lecitīns (soja) Simetikons Sarkanais dzelzs oksīds (E172) Hidroksipropilceluloze.
6.2 Incompatibilities
42 Nesaderība 6. 2
Transparent PVC/ PVDC aluminium blister wrapped in an aluminium pouch with a desiccant.
Caurspīdīgs PVH/ PVDC alumīnija blisters, kas iesaiņots alumīnija maisiņā ar adsorbentu.
42 Pack sizes:
Iepakojuma lielums:
43 ANNEX II
43 PIELIKUMS II
44 A.
44 RAŽOŠANAS LICENCES ĪPAŠNIEKS, KURŠ ATBILD PAR A.
Kerry Ireland
Kerry Īrija
• CONDITIONS OR RESTRICTIONS REGARDING SUPPLY AND USE IMPOSED ON THE MARKETING AUTHORISATION HOLDER
NOSACĪJUMI UN IEROBEŽOJUMI ATTIECĪBĀ UZ PIEGĀDI UN LIETOŠANU, KAS • UZLIKTI REĢISTRĀCIJAS APLIECĪBAS ĪPAŠNIEKAM
Risk Management Plan The MAH commits to performing the studies and additional pharmacovigilance activities detailed in the Pharmacovigilance Plan, as agreed in version 3.2 of the Risk Management Plan (RMP) presented in Module 1.8.2. of the Marketing Authorisation Application and any subsequent updates of the RMP agreed by the CHMP.
Riska vadības plāns Reģistrācijas apliecības īpašnieks apņemas veikt Farmakovigilances plānā aprakstītos pētījumus un papildu farmakovigilances pasākumus, kā noteikts reģistrācijas pieteikuma 1. 8. 2. modulī esošajā Riska vadības plāna (RMP) 3. 2. versijā un jebkādos turpmākos RMP papildinājumos, par ko panākta vienošanās ar Cilvēkiem paredzēto zāļu komiteju (CHMP).