qanastek/EMEA-V3 huggingface dataset:
The 500 mg tablets are light orange and are engraved with CVT500 on one side.
500 mg tabletes ir bāli oranžas ar CVT500 iegravētu vienā pusē.
The 750 mg tablets are pale green and are engraved with CVT750 on one side.
750 mg tabletes ir bāli zaļas ar CVT750 iegravētu vienā pusē.
Ranexa is supplied in cartons containing 30, 60, or 100 tablets in blister strips or 60 tablets in plastic bottles.
Ranexa ir pieejams kastītēs ar 30, 60, vai 100 blisteru plāksnītēs iesaiņotām tabletēm vai arī plastmasas pudelēs pa 60 tabletēm katrā.
Marketing Authorisation Holder Menarini International Operations Luxembourg S. A.
Reģistrācijas apliecības īpašnieks Menarini International Operations Luxembourg S. A.
1, Avenue de la Gare, L-1611 Luxembourg, Luxembourg
1, Avenue de la Gare, L- 1611 Luxembourg, Luksemburga
Manufacturer Brecon Pharmaceuticals Ltd Pharos House, Wye Valley Business Park Hay-on-Wye Hereford HR3 5PG United Kingdom
Ražotājs Brecon Pharmaceuticals Ltd Pharos House, Wye Valley Business Park Hay- on- Wye Hereford HR3 5PG Lielbritānija
Tel: +421
Sími: +352 264976
2 544 30 730
Berlin- Chemie AG - obchodné zastúpenie v SR Tel: +421 2 544 30 730
bottle (glass)
Pudele (stikla)
1 bottle + 30 syringes + 1 syringe adapter + 1 carrying case
1 pudele + 30 šļirces + 1 šļirces adapters + 1 pārnesamais futrālis
Coated tablet
Apvalkota tablete
blister (PVC/ PE/ Aclar/ alu)
Blisters (PVC/ PE/ Aclar/ alu)
What is Rapamune?
Kas ir Rapamune?
Rapamune is a medicine that contains the active substance sirolimus.
Rapamune ir zāles, kas satur aktīvo vielu sirolimu.
2 mg).
Tās ir pieejamas kā šķīdums iekšķīgai lietošanai (1 mg/ ml) un trīsstūra formas tabletes (1 mg: baltas; 2 mg: dzeltenas).
What is Rapamune used for?
Kāpēc lieto Rapamune?
Rapamune is used to prevent the body from rejecting a newly transplanted kidney.
Rapamune lieto nesen transplantētas nieres tremes profilaksei.
It is used in adults who are at a low to moderate risk of rejection.
Tās lieto pieaugušajiem, kam ir zems līdz mērens tremes risks.
It is recommended that Rapamune be used with ciclosporin and corticosteroids (other medicines to prevent organ rejection) for two to three months.
Ieteicams lietot Rapamune kopā ar ciklosporīnu un kortikosteroīdiem (citām zālēm tremes profilaksei) divus līdz trīs mēnešus.
After this period, Rapamune can be used as maintenance treatment together with corticosteroids, but only if ciclosporin treatment can be stopped.
Pēc šī perioda Rapamune var lietot kā uzturošas zāles kopā ar kortikosteroīdiem, bet tikai tad, ja var pārtraukt ciklosporīna lietošanu.
How is Rapamune used?
Kā lieto Rapamune?
Rapamune treatment should be started by and remain under the guidance of a doctor who is a qualified specialist in transplantation.
Ārstēšanu ar Rapamune drīkst uzsākt un uzraudzīt ārsts, kas ir specializējies orgānu transplantācijā.
Rapamune is given as an initial dose of 6 mg as soon as possible after the transplant, followed by 2 mg once a day for two to three months.
Iespējami drīz pēc transplantācijas lieto Rapamune sākumdevu 6 mg, pēc tam pa 2 mg vienreiz dienā divus līdz trīs mēnešus.
The levels of sirolimus in the patient’ s blood should be monitored, and the dose adjusted to produce the appropriate levels (4 to 12 ng/ ml).
Sirolima līmenis pacienta asinīs ir jāuzrauga un deva jāpielāgo, lai nodrošinātu pienācīgu līmeni (4 - 12 ng/ ml).
Rapamune should be taken four hours after each ciclosporin dose.
Rapamune ir jāieņem četras stundas pēc katras ciklosporīna devas.
Patients should always take Rapamune consistently, either with or without food.
Pacientiem Rapamune vienmēr jālieto konsekventi — ar ēdienu vai atsevišķi.
After this period, Rapamune can be used as ‘ maintenance therapy ’ in patients who are able to stop ciclosporin.
Pēc šī perioda Rapamune var lietot uzturošai terapijai tiem pacientiem, kas var pārtraukt ciklosporīna lietošanu.
In these cases, the dose of ciclosporin should be gradually reduced to zero over four to eight weeks, and the dose of Rapamune increased to obtain blood levels of sirolimus of about 12 to 20 ng/ ml.
Šādos gadījumos cikosporīna deva ir pakāpeniski jāsamazina līdz nullei četru līdz astoņu nedēļu laikā, un Rapamune deva jāpalielina, lai sasniegtu sirolima līmeni asinīs apmēram 12 līdz 20 ng/ ml robežās.
On average, the dose of Rapamune needs to be increased fourfold.
Vidēji Rapamune deva ir jāpalielina četrkārt.
The available information on Rapamune’ s safety and effectiveness in patients below 18 years of age is not sufficient to recommend the medicine ’ s use in this age group.
Tā kā nav pieejama pietiekama informācija par Rapamune nekaitīgumu un efektivitāti pacientiem līdz 18 gadiem, šīs zāles neiesaka lietot šīs vecuma grupas pacientiem.
How does Rapamune work?
Kā Rapamune darbojas?
The active substance in Rapamune, sirolimus, is an immunosuppressive agent.
Rapamune aktīvā viela sirolims ir imūnsupresīvs līdzeklis.
It acts by blocking a protein called ‘ mammalian target of rapamycin’ (mTOR).
Tas darbojas, bloķējot proteīnu, ko sauc par rapamicīna mērķmolekulu zīdītājiem („ mammalian target of rapamycin ” (mTOR)).
In the body, sirolimus attaches to a protein that is found inside cells to make a ‘ complex’.
Organismā sirolims piesaistās proteīnam, kas atrodas šūnās, veidojot „ kompleksu ”.
This complex then blocks mTOR.
Šis komplekss pēc tam bloķē mTOR.
How has Rapamune been studied?
Kā noritēja Rapamune izpēte?
Rapamune has been studied in two main studies involving a total of 1,295 patients who were having a kidney transplant and were at low to moderate risk of rejection.
Rapamune novērtēja divos pamatpētījumos, iesaistot 1295 pacientus, kam bija veikta nieres transplantācija, ar zemu līdz mērenu tremes risku.
The studies compared two doses of Rapamune oral solution with azathioprine (another anti-rejection medicine) in the first study (719 patients), and with placebo (a dummy treatment) in the second study (576 patients).
Šajos pētījumos salīdzināja divas Rapamune iekšķīgi lietojama šķīduma devas ar azatioprīnu (citām zālēm pret tremi) pirmajā pētījumā (719 pacienti) un ar placebo (fiktīvu ārstēšanu) otrajā pētījumā (576 pacienti).
The medicines were used as an add-on to ciclosporin and corticosteroids.
Šīs zāles lietoja papildus ciklosporīnam un kortikosteroīdiem.
The effectiveness was measured by looking at the number of treatment failures (rejection or loss of the new kidney, or death) after six months.
Efektivitāti noteica, konstatējot nesekmīgas ārstēšanas gadījumu skaitu (jaunās nieres treme, zaudēšana vai nāve) pēc sešiem mēnešiem.
Two studies looked at Rapamune as maintenance treatment for up to five years in a total of 765 patients who had responded to an initial two- to three-month course of treatment and who were able to stop their dose of ciclosporin.
Divos pētījumos novērtēja Rapamune līdz piecu gadu ilgā uzturošā terapijā, iesaistot kopā 765 pacientus, kas reaģēja uz sākotnējo divu līdz triju mēnešu ārstēšanas kursu un kuri varēja pārtraukt ciklosporīna devas lietošanu.
One additional study compared the effectiveness of the oral solution and the tablets.
Vienā papildu pētījumā salīdzināja iekšķīgi lietojamā šķīduma un tablešu iedarbīgumu.
What benefit has Rapamune shown during the studies?
Kāds ir Rapamune iedarbīgums šajos pētījumos?
Rapamune was more effective than placebo and as effective as azathioprine, when they were added to ciclosporin and corticosteroids.
Lietojot kā papildinājumu ciklosporīnam un kortikosteroīdiem, Rapamune bija iedarbīgākas par placebo un tikpat iedarbīgas kā azatioprīns.
In the first study, 19% of the patients adding the approved dose of Rapamune had failed treatment after six months (53 out of 284), compared with 32% of those adding azathioprine (52 out of 161).
Pirmajā pētījumā pēc sešiem mēnešiem ārstēšana bija nesekmīga 19% pacientu, kas papildus lietoja apstiprināto Rapamune devu (53 pacientiem no 284), salīdzinot ar 32% to pacientu, kas papildus lietoja azatioprīnu (52 pacientiem no 161).
In the second study, fewer patients adding Rapamune failed treatment (30%; 68 out of 277) than those adding placebo (48%; 62 out of 130).
Otrajā pētījumā pacientiem, kas papildus lietoja Rapamune, nesekmīgu ārstēšanu novēroja mazākam pacientu skaitam nekā placebo grupā (attiecīgi, 30% – 68 pacientiem no 277 un 48% – 62 pacientiem no 130).
The maintenance studies showed that long-term treatment with Rapamune was effective in helping the new kidney to survive, with an improvement in how well the new kidney worked and an improvement in blood pressure when ciclosporin treatment was stopped.
Uzturošās terapijas pētījums parādīja, ka pēc ciklosporīna lietošanas pārtraukšanas ilgstoša ārstēšana ar Rapamune ir efektīva palīdzība jaunās nieres izturībai, ar jaunās nieres darbības kvalitātes un asinsspiediena uzlabojumu.
The additional study showed that the oral solution and the tablets were equally effective in preventing rejection.
Papildu pētījums parādīja, ka tremes profilaksē šķīdums iekšķīgai lietošanai un tabletes ir vienlīdz efektīvas.
What is the risk associated with Rapamune?
Kāds pastāv risks, lietojot Rapamune?
The most common side effects with Rapamune (seen in more than 1 patient in 10) are urinary tract infection (infection of the structures that carry urine), thrombocytopenia (low blood platelet counts), anaemia (low red blood cell counts), hypokalaemia (low blood potassium levels), hypophosphataemia (low blood phosphate levels), hypercholesterolaemia (high blood cholesterol levels), hyperglycaemia (high blood sugar levels), hypertriglyceridaemia (high blood levels of triglycerides, a type of fat), headache, lymphocele (fluid collection around the kidney), hypertension (high blood pressure), abdominal (tummy) pain, diarrhoea, constipation, nausea (feeling sick), acne (spots), arthralgia (joint pain), peripheral oedema (swelling, usually in the legs), pyrexia (fever), pain, increased blood lactate dehydrogenase levels (a marker of tissue breakdown) and increased blood creatinine levels (a marker of kidney problems).
Visbiežāk novērotās nevēlamās Rapamune blakusparādības (vairāk nekā vienam pacientam no desmit) ir urīnceļu infekcija (infekcija urīna izvadsistēmas orgānos), trombocitopēnija (mazs asins plātnīšu skaits), anēmija (mazs eritrocītu skaits), hipokaliēmija (mazs kālija līmenis asinīs), hipofosfatēmija (mazs fosfāta līmenis asinīs), hiperholesterinēmija (augsts holesterīna līmenis asinīs), hiperglikēmija (augsts cukura līmenis asinīs), hipertrigliceridēmija (augsts triglicerīdu – tauku veida – līmenis asinīs), galvassāpes, limfocēle (šķidruma uzkrāšanās ap nieri), hipertensija (augsts asinsspiediens), sāpes vēderā, caureja, aizcietējumi, nelaba dūša, pūtītes (raibumi), artralģija (sāpes locītavās), perifēra tūska (satūkums, parasti kājās), pireksija (drudzis), sāpes, paaugstināts laktātdehidrogenāzes līmenis asinīs (audu sabrukšanas rādītājs) un paaugstināts kreatanīna līmenis asinīs (nieru darbības traucējumu rādītājs).
Because it reduces the activity of the immune system, Rapamune can also increase the risk of developing cancer, especially lymphoma and skin cancer.
Sakarā ar to, ka Rapamune pazemina imūnsistēmas darbību, šīs zāles palielina arī vēža, īpaši limfomas un ādas vēža, izveidošanās risku.
For the full list of all side effects reported with Rapamune, see the Package Leaflet.
Pilns visu Rapamune izraisīto nevēlamo blakusparādību apraksts ir atrodams zāļu lietošanas pamācībā.
Rapamune should not be used in people who may be hypersensitive (allergic) to sirolimus or any of the other ingredients.
Rapamune nedrīkst lietot cilvēki ar paaugstinātu jutību (alerģiju) pret sirolimu vai kādu citu šo zāļu sastāvdaļu.
Caution is also needed when Rapamune is taken at the same time as other medicines.
Jābūt piesardzīgam, lietojot Rapamune vienlaikus ar citām zālēm.
See the Package Leaflet for further details.
Sīkākas ziņas atrodamas zāļu lietošanas pamācībā.
Why has Rapamune been approved?
Kāpēc Rapamune tika apstiprinātas?
The Committee for Medicinal Products for Human Use (CHMP) decided that Rapamune’ s benefits are greater than its risks for the prophylaxis of organ rejection in adult patients at low to moderate immunological risk receiving a renal transplant.
Cilvēkiem paredzēto zāļu komiteja (CHMP) secināja, ka ieguvumi, lietojot Rapamune orgānu tremes profilaksei pēc nieres pārstādīšanas pieaugušiem pacientiem ar zemu līdz mērenu imunoloģisku risku, pārsniedz šo zāļu radīto risku.
The Committee recommended that Rapamune be given marketing authorisation.
Komiteja ieteica izsniegt Rapamune reģistrācijas apliecību.
Other information about Rapamune:
Cita informācija par Rapamune.
The European Commission granted a marketing authorisation valid throughout the European Union for Rapamune to Wyeth Europa Ltd. on 14 March 2001.
Eiropas Komisija 2001. gada 14. martā izsniedza Rapamune reģistrācijas apliecību, kas derīga visā Eiropas Savienībā, uzņēmumam Wyeth Europa Ltd.
The marketing authorisation was renewed on 14 March 2006.
Reģistrācijas apliecību atjaunoja 2006. gada 14. martā.
The full EPAR for Rapamune can be found here.
Pilns Rapamune EPAR teksts ir atrodams šeit.
Rapamune 1 mg/ ml oral solution.
Rapamune 1 mg/ ml šķīdums iekšķīgai lietošanai.
Each ml contains 1 mg sirolimus.
Viens mililitrs satur 1 mg sirolimus (Sirolimus).
Rapamune is indicated for the prophylaxis of organ rejection in adult patients at low to moderate immunological risk receiving a renal transplant.
Rapamune ir indicēts orgānu atgrūšanas profilaksei pieaugušiem pacientiem ar nieru transplantu zema vai vidēja imunoloģiska riska apstākļos.
It is recommended that Rapamune be used initially in combination with ciclosporin microemulsion and corticosteroids for 2 to 3 months.
Pirmos 2 līdz 3 terapijas mēnešus Rapamune ieteicams lietot kopā ar ciklosporīna mikroemulsiju un kortikosteroīdiem.
Rapamune may be continued as maintenance therapy with corticosteroids only if ciclosporin microemulsion can be progressively discontinued (see sections 4.2 and 5.1).
Rapamune kopā ar kortikosteroīdiem var turpināt lietot uzturošas terapijas veidā tikai tad, ja ciklosporīna mikroemulsijas lietošanu pakāpeniski pārtrauc (skatīt apakšpunktus 4. 2 un 5. 1).
Rapamune is for oral use only.
Rapamune ir paredzēts tikai iekšķīgai lietošanai.
Treatment should be initiated by and remain under the guidance of an appropriately qualified specialist in transplantation.
Terapija jāuzsāk un jāveic attiecīgi kvalificēta transplantologa vadībā.
Use in adults Initial therapy (2 to 3 months post-transplantation):
Lietošana pieaugušiem Terapijas uzsākšana (2 līdz 3 mēneši pēc transplantācijas):
The usual dosage regimen for Rapamune is a 6 mg oral loading dose, administered as soon as possible after transplantation, followed by 2 mg once daily.
Parasti ordinē 6 mg Rapamune piesātinošo devu iespējami drīz pēc transplantācijas, vēlāk pa 2 mg vienu reizi dienā.
The Rapamune dose should then be individualised, to obtain whole blood trough levels of 4 to 12 ng/ ml (chromatographic assay; see Therapeutic drug monitoring).
Zāļu terapeitiskā kontrole).
Rapamune therapy should be optimised with a tapering regimen of steroids and ciclosporin microemulsion.
Rapamune terapija jāoptimizē, samazinot steroīdu un ciklosporīna mikroemulsijas devu.
Suggested ciclosporin trough concentration ranges for the first 2-3 months after transplantation are 150-400 ng/ ml (monoclonal assay or equivalent technique).
Ieteicamā ciklosporīna mazākā koncentrācija asinīs pirmajos 2 līdz 3 mēnešos pēc transplantācijas ir 150 – 400 ng/ ml (nosaka ar monoklonālo antivielu vai līdzīgu metodi).
Maintenance Therapy:
Uzturošā terapija:
Ciclosporin should be progressively discontinued over 4 to 8 weeks and the Rapamune dose should be adjusted to obtain whole blood trough levels of 12 to 20 ng/ ml (chromatographic assay; see Therapeutic drug monitoring).
Zāļu terapeitiskā kontrole).
Rapamune should be given with corticosteroids.
Rapamune ordinē vienlaicīgi ar kortikosteroīdiem.
In patients for whom ciclosporin withdrawal is either unsuccessful or cannot be attempted, the combination of ciclosporin and Rapamune should not be maintained for more than 3 months post-transplantation.
Pacientiem, kuriem ciklosporīna atcelšana ir nesekmīga vai neiespējama, Rapamune un ciklosporīna kombināciju nav vēlams lietot ilgāk kā 3 mēnešus pēc transplantācijas.
In such patients, when clinically appropriate, Rapamune should be discontinued and an alternative immunosuppressive regimen instituted.
Šādiem pacientiem, kad tas klīniski ir iespējams, Rapamune lietošana jāpārtrauc un jāordinē alternatīva imūnsistēmu nomācoša terapija.
2 Use in black recipients:
Lietošana tumšādainiem pacientiem:
There is limited information indicating that black renal transplant recipients (predominantly African-American) require higher doses and trough levels of sirolimus to achieve the same efficacy as observed in non-black patients.
Ir ierobežota informācija, kas liecina, ka tumšādainiem pacientiem (pārsvarā afroamerikāņiem) ar nieru transplantu, lai sasniegtu preparāta efektivitāti, kādu novēro gaišādainiem pacientiem, nepieciešama augstāka sirolimus deva un augstāks sirolimus mazākais līmenis.
Currently, the efficacy and safety data are too limited to allow specific recommendations for use of sirolimus in black recipients.
Pašlaik dati par zāļu drošību un efektivitāti ir pārāk ierobežoti, lai būtu iespējams sniegt specifiskus ieteikumus par sirolimus lietošanu tumšādainiem pacientiem.
Use in children and adolescents (< 18 years):
2 Lietošana bērniem un pusaudžiem (< 18 gadiem):
The available data on safety and efficacy are not sufficient to recommend the use of Rapamune in children and adolescents less than 18 years of age (see sections 4.8 and 5.1).
Esošie dati par drošību un efektivitāti nav pietiekami, lai Rapamune ieteiktu lietot bērniem un pusaudžiem, kas ir jaunāki par 18 gadiem (skatīt apakšpunktus 4. 8 un 5. 1).
Limited pharmacokinetic information is available in children and adolescents (see section 5.2).
Ir ierobežoti dati par zāļu farmakokinētiku bērniem un pusaudžiem (skatīt apakšpunktu 5. 2).
Use in elderly patients (> 65 years):
Lietošana gados vecākiem pacientiem (> 65 gadiem):
Clinical studies of Rapamune did not include a sufficient number of patients > 65 years of age to determine whether they will respond differently than younger patients.
Rapamune klīniskajos pētījumos netika iekļauts pietiekams skaits pacientu, kuri vecāki par 65 gadiem, lai noteiktu, vai atbildes reakcija uz zālēm atšķiras no jaunāku pacientu atbildes reakcijas.
Sirolimus trough concentration data in 35 renal transplant patients > 65 years of age were similar to those in the adult population (n=822) from 18 to 65 years of age.
Dati par sirolimus mazāko koncentrāciju 35 nieru transplanta pacientiem, kuri vecāki par 65 gadiem, bija līdzīgi datiem pieaugušo pacientu populācijā no 18 līdz 65 gadiem (n=822).
Use in patients with renal impairment:
Lietošana pacientiem ar nieru darbības traucējumiem:
No dosage adjustment is required (see section 5.2).
Devas korekcija nav nepieciešama (skatīt apakšpunktu 5. 2).
Use in patients with hepatic impairment:
Lietošana pacientiem ar aknu darbības traucējumiem:
The clearance of sirolimus may be reduced in patients with impaired hepatic function (see section 5.2).
Pacientiem ar traucētu aknu darbību sirolimus klīrenss var būt pazemināts (skatīt apakšpunktu 5. 2).
In patients with severe hepatic impairment, it is recommended that the maintenance dose of Rapamune be reduced by approximately one half.
Pacientiem ar smagiem aknu darbības traucējumiem Rapamune uzturošo devu ieteicams samazināt aptuveni uz pusi.
It is recommended that sirolimus whole blood trough levels be closely monitored in patients with impaired hepatic function (see Therapeutic drug monitoring).
Pacientiem ar aknu darbības traucējumiem vēlams rūpīgi kontrolēt sirolimus mazāko koncentrāciju asinīs (skatīt Zāļu terapeitiskā kontrole).
It is not necessary to modify the Rapamune loading dose.
Rapamune piesātinošo devu koriģēt nav nepieciešams.
Therapeutic drug monitoring:
Zāļu terapeitiskā kontrole:
Most patients who received 2 mg of Rapamune 4 hours after ciclosporin had whole blood trough concentrations of sirolimus within the 4 to 12 ng/ ml target range (expressed as chromatographic assay values).
Vairumam pacientu, kuri saņēma 2 mg Rapamune 4 stundas pēc ciklosporīna devas, sirolimus mazākā koncentrācija asinīs bija 4 līdz 12 ng/ ml robežās (izteikta hromatogrāfiskās metodes vienībās).
Optimal therapy requires therapeutic drug concentration monitoring in all patients.
Optimālai terapijai visiem pacientiem nepieciešama zāļu terapeitiskā kontrole.
Whole blood sirolimus levels should be closely monitored in the following populations:
Sirolimus koncentrācija asinīs rūpīgi jākontrolē:
(1) in patients with hepatic impairment; (2) when inducers or inhibitors of CYP3A4 are concurrently administered and after their discontinuation (see section 4.5); and/ or (3) if ciclosporin dosing is markedly reduced or discontinued, as these populations are most likely to have special dosing requirements.
Šiem pacientiem, visticamāk, nepieciešams speciāls devu režīms.
Therapeutic drug monitoring should not be the sole basis for adjusting sirolimus therapy.
Zāļu terapeitiskai kontrolei nevajadzētu būt vienīgajai sirolimus terapijas korekcijas metodei.
Careful attention should be made to clinical signs/ symptoms, tissue biopsies, and laboratory parameters.
Nopietna uzmanība jāpievērš klīniskajām pazīmēm/ simptomiem, audu biopsijas rezultātiem un laboratorisko izmeklējumu rezultātiem.
To minimise variability, Rapamune should be taken at the same time in relation to ciclosporin, 4 hours after the ciclosporin dose, and consistently either with or without food (see section 5.2).
Lai pēc iespējas mazinātu iedarbības izmaiņas, Rapamune vēlams lietot vienā un tai pašā laikā, attiecībā pret ciklosporīnu, 4 stundas pēc ciklosporīna devas un konsekventi – kopā ar ēdienu vai bez tā (skatīt apakšpunktu 5. 2).
Optimally, adjustments in Rapamune dosage should be based on more than a single trough level obtained > 5 days after a previous dosing change.
Optimālā gadījumā Rapamune devas korekciju vajadzētu izdarīt ne agrāk kā 5 dienas pēc devas pēdējās maiņas, balstoties uz vairāk nekā vienu mazākās koncentrācijas devu.
Following the discontinuation of ciclosporin therapy, a target trough range of 12 to 20 ng/ ml (chromatographic assay) is recommended.
Pēc ciklosporīna atcelšanas sirolimus ieteicamā mazākā mērķa koncentrācija (novērtē hromatogrāfiski) ir 12 līdz 20 ng/ ml.
Ciclosporin inhibits the metabolism of sirolimus, and consequently, sirolimus levels will decrease when ciclosporin is discontinued unless the sirolimus dose is increased.
Ciklosporīns inhibē sirolimus vielmaiņu, un tātad sirolimus daudzums, ciklosporīnu atceļot, samazināsies, ja vien netiek palielināta sirolimus deva.
On average, the sirolimus dose will need to be 4-fold higher to account for both the absence of the pharmacokinetic interaction (2-fold increase) and the augmented immunosuppressive requirement in the absence of ciclosporin (2-fold increase).
Vidēji, ņemot vērā farmakokinētiskās mijiedarbības trūkumu (divkārtējs devas palielinājums) un paaugstinoties nepieciešamībai pēc imunosupresīvās iedarbības iztrūkstot ciklosporīnam (divkārtējs devas palielinājums), sirolimus devai vajadzētu būt 4 reizes lielākai.
The rate at which the dose of sirolimus is increased should correspond to the rate of ciclosporin elimination.
Sirolimus devas pieauguma pakāpei jāatbilst ciklosporīna devas samazinājumam.
If further dose adjustment(s) are required during maintenance therapy (after discontinuation of ciclosporin), in most patients these adjustments can be based on simple proportion: new Rapamune dose = current dose x (target concentration/ current concentration).
Ja uzturošās terapijas laikā nepieciešama papildu devas pielāgošana (pēc ciklosporīna atcelšanas), lielākai daļai pacientu devas pielāgošanu var aprēķināt pēc vienkāršas formulas: jaunā Rapamune deva = pašreizējā deva x (mērķa koncentrācija/ pašreizējo koncentrāciju).
A loading dose should be considered in addition to a new maintenance dose when it is necessary to considerably increase sirolimus trough concentrations:
Ja nepieciešams ievērojami paaugstināt sirolimus mazāko koncentrāciju, papildus jaunajai uzturošajai devai jāapsver arī piesātinošās devas ievadīšana:
The
Rapamune piesātinošā deva = 3 x (jaunā uzturošā deva – pašreizējā uzturošā deva).
If an estimated daily dose exceeds 40 mg due to the addition of a loading dose, the loading dose should be administered over 2 days.
Ja aprēķinātā dienas deva pārsniedz 40 mg tādēļ, ka papildus pievienota piesātinošā deva, piesātinošā deva jāievada 2 dienu laikā.
Sirolimus trough concentrations should be monitored at least 3 to 4 days after a loading dose(s).
Sirolimus mazākā koncentrācija jākontrolē vismaz 3 līdz 4 dienas pēc piesātinošās( o) devas( u) ievadīšanas.
In patients with severe hepatic impairment, monitoring should be performed every 5 to 7 days until 3 consecutive trough levels have shown stable concentrations of sirolimus after dose adjustment or after loading dose due to the delay in reaching steady state because of the prolonged half-life.
3 Pacienti ar smagiem aknu darbības traucējumiem jākontrolē ik pēc 5 līdz 7 dienām, līdz 3 secīgas mazākās koncentrācijas pēc devas pielāgošanas vai pēc piesātinošās devas, kas rodas, ilgstošā pusperioda dēļ aizkavējoties līdzsvara stāvokļa sasniegšanai, uzrāda stabilu sirolimus koncentrācijas līmeni.
The recommended 24-hour trough concentration ranges for sirolimus are based on chromatographic methods.
Ieteiktās sirolimus 24 stundu mazākās koncentrācijas devas ir noteiktas hromatogrāfiski.
Several assay methodologies have been used to measure the whole blood concentrations of sirolimus.
Lai noteiktu sirolimus koncentrāciju asinīs, tiek izmantotas vairākas pārbaudes metodes.
Currently in clinical practice, sirolimus whole blood concentration are being measured by both chromatographic and immunoassay methodologies.
Pašreiz klīniskajā praksē sirolimus koncentrācija asinīs tiek mērīta gan ar hromatogrāfiskajām, gan imunoloģiskajām metodēm.
The concentration values obtained by these different methodologies are not interchangeable.
Ar šīm atšķirīgajām metodēm iegūtie koncentrācijas rādītāji nav savstarpēji aizstājami.
When using a proprietary immunoassay system, always refer to the manufacturer’ s information to correlate values to a reference chromatographic assay.
Gadījumā, ja tiek izmantota komerciāli pieejama imunoloģiskā metode, lai dati korelētu ar hromatogrāfiski noteiktajiem references datiem, iegūtie rādītāji vienmēr jāsalīdzina ar ražotāja doto informāciju.
All sirolimus concentrations reported in this Summary of Product Characteristics were either measured using chromatographic methods or have been converted to chromatographic method equivalents.
Visas sirolimus koncentrācijas, kas minētas šajā zāļu aprakstā, ir vai nu noteiktas hromatogrāfiski, vai pārveidotas, lai atbilstu hromatogrāfiskajiem rādītājiem.
Adjustments to the targeted range should be made according to the assay being utilised to determine the sirolimus trough concentrations.
Mērķa devu diapazona pielāgošana jāveic, izmantojot konkrētajās pārbaudes metodēs noteikto sirolimus mazāko koncentrāciju.
Other considerations for use:
Citi lietošanas aspekti:
Ciclosporin (microemulsion) and other medicinal or non-medicinal products may interact with sirolimus (see section 4.5).
Iespējama sirolimus mijiedarbība ar ciklosporīna (mikroemulsijas) un citām medicīniska un nemedicīniska rakstura vielām (skatīt apakšpunktu 4. 5).
Rapamune has not been adequately studied in patients at high immunological risk (see section 5.1).
Rapamune iedarbība nav pietiekami pētīta pacientiem ar augstu imunoloģisko risku (skatīt apakšpunktu 5. 1).
Concomitant use with other immunosuppressive agents Sirolimus has been administered concurrently with the following agents in clinical studies: ciclosporin, azathioprine, mycophenolate mofetil, corticosteroids and cytotoxic antibodies.
Lietošana vienlaicīgi ar citiem imūnsistēmu nomācošiem līdzekļiem Klīnisko pētījumu laikā sirolimu lietoja kopā ar ciklosporīnu, azatioprīnu, mofetilmikofenolātu, kortikosteroīdiem un citotoksiskām antivielām.
Sirolimus in combination with other immunosuppressive agents has not been extensively investigated.
Nav plaši pētīta sirolimus vienlaicīga lietošana ar citiem imūnsistēmu nomācošiem līdzekļiem.
Based on information from subsequent clinical trials, the use of Rapamune, mycophenolate mofetil, and corticosteroids, in combination with IL-2 receptor antibody (IL2R Ab) induction, is not recommended in the de novo renal transplant setting (see section 5.1).
Pamatojoties uz turpmākajos klīniskajos pētījumos iegūto informāciju, nav ieteicama Rapamune, mofetilmikofenolātu un kortikosteroīdu lietošana vienlaicīgi ar IL- 2 receptoru antivielu (IL2R Ab) produkcijas inducēšanu jaunu (de novo) nieru transplantāciju gadījumos (skatīt apakšpunktu 5. 1).
Immunosuppressants may affect response to vaccination.
Imunitāti nomācoši līdzekļi var ietekmēt atbildes reakciju pret vakcināciju.
During treatment with immunosuppressants, including Rapamune, vaccination may be less effective.
Ārstēšanas laikā ar imunitāti nomācošiem līdzekļiem, ieskaitot Rapamune, vakcinācijas efektivitāte var būt samazināta.
The use of live vaccines should be avoided during treatment with Rapamune.
Ārstēšanas laikā ar Rapamune jāizvairās no dzīvu vakcīnu lietošanas.
In hepatically impaired patients, it is recommended that sirolimus whole blood trough levels be closely monitored.
Pacientiem ar aknu darbības traucējumiem vēlams rūpīgi kontrolēt sirolimus mazāko koncentrāciju asinīs.
In patients with severe hepatic impairment, reduction in maintenance dose by one half is recommended based on decreased clearance (see sections 4.2 and 5.2).
Pacientiem ar smagiem aknu darbības traucējumiem uzturošo devu ieteicams samazināt uz pusi, pamatojoties uz pazemināto klīrensu (skatīt apakšpunktus 4. 2 un 5. 2).
Since half-life is prolonged in these patients, therapeutic drug monitoring after a loading dose or a change of dose should be performed for a prolonged period of time until stable concentrations are reached (see sections 4.2 and 5.2).
Tā kā šiem pacientiem pusperiods ir ilgstošs, pēc piesātinošās devas vai devas mainīšanas ilgstoši jāveic zāļu terapeitiskā kontrole, līdz tiek sasniegtas stabilas koncentrācijas (skatīt apakšpunktus 4. 2 un 5. 2).
Co-administration of sirolimus with strong inhibitors of CYP3A4 (such as ketoconazole, voriconazole, itraconazole, telithromycin or clarithromycin) or inducers of CYP3A4 (such as rifampin, rifabutin) is not recommended (see section 4.5).
Neiesaka sirolimu lietot vienlaicīgi ar spēcīgiem CYP3A4 inhibitoriem (tādiem kā ketokonazolu, vorikonazolu, itrakonazolu, telitromicīnu vai klaritromicīnu) vai CYP3A4 induktoriem (tādiem kā rifampicīnu, rifabutīnu) (skatīt apakšpunktu 4. 5).
4 Increased susceptibility to infection and the possible development of lymphoma and other malignancies, particularly of the skin, may result from immunosuppression (see section 4.8).
Imūnsistēmas nomākums var radīt paaugstinātu uzņēmību pret infekcijām un iespējamu limfomas un citu ļaundabīgu, īpaši ādas, audzēju attīstību (skatīt apakšpunktu 4. 8).
Oversuppression of the immune system can also increase susceptibility to infection including opportunistic infections, fatal infections, and sepsis.
Pārlieks imūnsistēmas nomākums var paaugstināt uzņēmību pret infekcijām, arī oportūnistiskām, letālām infekcijām un sepsi.
Patients treated with immunosuppressants, including Rapamune, are at increased risk for opportunistic infections (bacterial, fungal, viral and protozoal).
Pacientiem, kas tiek ārstēti ar imūnsistēmu nomācošiem līdzekļiem, tai skaitā Rapamune, pieaug oportūnistisku mikroorganismu (baktēriju, sēņu, vīrusu un vienšūņu) ierosinātu slimību risks.
Among these conditions are BK virus associated nephropathy and JC virus associated progressive multifocal leukoencephalopathy (PML).
Šādas slimības ir arī BK vīrusu ierosināta nefropātija un JC vīrusu ierosināta progresējoša multifokāla
These infections are often related to a high total immunosuppressive burden and may lead to serious or fatal conditions that physicians should consider in the differential diagnosis in immunosuppressed patients with deteriorating renal function or neurological symptoms.
Šīs infekcijas slimības ir nereti saistītas ar izteiktu vispārēju imūnsistēmas nomākumu un var izvērsties smagos stāvokļos vai izraisīt pacienta nāvi, tāpēc ārstam tās ir jāņem vērā, nosakot diferenciāldiagnozi pacientiem ar nomāktu imūnsistēmu, kam ir pavājinājusies nieru darbība vai arī ir konstatēti neiroloģiski simptomi.
The safety and efficacy of Rapamune as immunosuppressive therapy have not been established in liver or lung transplant patients, and therefore, such use is not recommended.
Rapamune drošība un efektivitāte, lietojot imunosupresīvajā terapijā, nav pētīta pacientiem ar aknu vai plaušu transplantāciju, tādēļ šādos gadījumos lietošanu nerekomendē.
In two clinical studies in de novo liver transplant patients the use of sirolimus plus ciclosporin or tacrolimus was associated with an increase in hepatic artery thrombosis, mostly leading to graft loss or death.
Divos klīniskos pētījumos pacientiem ar tikko veiktu aknu transplantāciju, kuriem ordinēja sirolimu kopā ar ciklosporīnu vai takrolimu, tika novērota saistība ar aknu artēriju trombozes pieaugumu, lielākoties izraisot transplanta atgrūšanu vai nāvi.
There have been reports of impaired or delayed wound healing in patients receiving Rapamune, including lymphocele and wound dehiscence.
Ir bijuši ziņojumi par lēnāku vai kavētu brūču dzīšanu pacientiem, kuri lietojuši Rapamune, kā arī par limfocēli un brūču atvēršanos.
Patients with a BMI greater than 30 kg/ m2 may be at increased risk of abnormal wound healing based on data from the medical literature.
Pacientiem ar ķermeņa masas indeksu (ĶMI), kas lielāks par 30 kg/ m2, saskaņā ar medicīniskās literatūras datiem, var būt paaugstināts risks, kas saistīts ar lēnāku brūču dzīšanu.
There have also been reports of fluid accumulation, including peripheral oedema, lymphoedema, pleural effusion, and pericardial effusions (including haemodynamically significant effusions in children and adults), in patients receiving Rapamune.
Ir bijuši ziņojumi arī par šķidruma uzkrāšanos, ieskaitot perifērisku tūsku, limfātisko tūsku, pleiras izsvīdumu un perikarda izsvīdumu (ieskaitot hemodinamiski nozīmīgus izsvīdumus bērniem un pieaugušajiem) pacientiem, kuri saņēmuši Rapamune.
Cases of bronchial anastomotic dehiscence, most fatal, have been reported in de novo lung transplant patients when sirolimus has been used as part of an immunosuppressive regimen.
Tiek ziņots par bronhu anastomas atvēršanos, kas var beigties letāli, pacientiem ar tikko transplantētu plaušu, ja sirolimus tiek lietots kā daļa no imunosupresīvās terapijas.
Hypersensitivity reactions, including anaphylactic/ anaphylactoid reactions, angioedema, exfoliative dermatitis, and hypersensitivity vasculitis, have been associated with the administration of sirolimus (see section 4.8).
Sirolimus lietošana ir bijusi saistīta ar paaugstinātas jutības reakcijām, ieskaitot anafilaktiskas/ anafilaktoīdas reakcijas, Kvinkes tūsku, eksfoliatīvu dermatītu un paaugstinātas jutības izraisītu vaskulītu (skatīt apakšpunktu 4. 8).
In rare cases, the concomitant administration of sirolimus and ACE inhibitors has resulted in angioneurotic oedema-type reactions.
Retos gadījumos vienlaicīga sirolimus un AKE inhibitoru lietošana izraisa Kvinkes tūskai līdzīgas reakcijas.
As usual for patients with increased risk for skin cancer, exposure to sunlight and UV light should be limited by wearing protective clothing and using a sunscreen with a high protection factor.
Kā parasti, pacientiem ar paaugstinātu ādas vēža risku jāierobežo saules gaismas un UV staru iedarbība, valkājot aizsargājošu apģērbu un lietojot aizsargkrēmu ar augstu aizsardzības pakāpi.
Cases of Pneumocystis carinii pneumonia have been reported in patients not receiving antimicrobial prophylaxis.
Tiek ziņots par Pneumocystis carinii izraisītiem pneimonijas gadījumiem pacientiem, kuri nesaņēma profilaktisku pretmikrobu terapiju.
Therefore, antimicrobial prophylaxis for Pneumocystis carinii pneumonia should be administered for the first 12 months following transplantation.
Tādēļ pirmos 12 mēnešus pēc transplantācijas profilaksei vēlams ordinēt pretmikrobu terapiju pret Pneumocystis carinii izraisītu pneimoniju.
Cytomegalovirus (CMV) prophylaxis is recommended for 3 months after transplantation, particularly for patients at increased risk for CMV disease.
Ir ieteicama citomegalovīrusa (CMV) profilakse 3 mēnešus pēc transplantācijas, jo īpaši pacientiem ar paaugstinātu risku pret CMV slimībām.
The use of Rapamune in renal transplant patients was associated with increased serum cholesterol and triglycerides that may require treatment.
Rapamune lietošana pacientiem ar nieru transplantu ir saistīta ar paaugstinātu holesterīna un triglicerīdu līmeni serumā, kā dēļ var būt nepieciešama ārstēšana.
Patients administered Rapamune should be monitored for hyperlipidemia using laboratory tests and if hyperlipidemia is detected, subsequent interventions such as diet, exercise, and lipid-lowering agents should be initiated.
Pacientiem, kuri saņēmuši Rapamune, ar laboratoriskām metodēm jākontrolē iespējamā hiperlipidēmija un, to konstatējot, jāievēro diēta, jāveic fiziski vingrinājumi un jālieto lipīdu līmeni pazeminoši līdzekļi.
The risk/ benefit should be considered in patients with established hyperlipidemia before initiating an immunosuppressive regimen including
Pirms imunosupresīvas terapijas sākšanas, kas ietver Rapamune lietošanu, pacientiem ar zināmu hiperlipidēmiju jānovērtē potenciālā ieguvuma un riska attiecība.
Similarly the risk/ benefit of continued Rapamune therapy should be re-evaluated in patients with severe refractory hyperlipidemia.
Līdzīgi potenciālā ieguvuma un riska attiecība jāpārvērtē, turpinot Rapamune terapiju pacientiem ar smagu grūti ārstējamu hiperlipidēmiju.
In clinical trials, the concomitant administration of Rapamune and HMG-CoA reductase inhibitors and/ or fibrates was well tolerated.
Klīniskie pētījumi liecināja, ka labi panesama ir vienlaicīga Rapamune un HMG- CoA reduktāzes inhibitoru un/ vai fibrātu lietošana.
During Rapamune therapy, patients administered an HMG-CoA reductase inhibitor and/ or fibrate, should be monitored for the possible development of rhabdomyolysis and other adverse effects as described in the respective Summary of Product Characteristics of these agents.
Pacientiem, kuri lieto Rapamune vienlaicīgi ar HMG- CoA reduktāzes inhibitoriem un/ vai fibrātiem, jākontrolē iespējamā rabdomiolīzes un citu nevēlamo blakusparādību, kas minētas šo zāļu aprakstos, attīstība.
Renal function should be monitored during concomitant administration of Rapamune and ciclosporin.
Vienlaicīgi lietojot Rapamune un ciklosporīnu, jākontrolē nieru darbība.
Appropriate adjustment of the immunosuppression regimen should be considered in patients with elevated serum creatinine levels.
Pacientiem ar paaugstinātu seruma kreatinīna līmeni jāapsver atbilstoša imūnsistēmu nomācošās terapijas korekcija.
Caution should be exercised when co-administering other agents that are known to have a deleterious effect on renal function.
Piesardzība jāievēro, ja vienlaicīgi ordinē citas zāles ar kaitīgu ietekmi uz nieru darbību.
Patients treated with ciclosporin and Rapamune beyond 3 months had higher serum creatinine levels and lower calculated glomerular filtration rates compared to patients treated with ciclosporin and placebo or azathioprine controls.
5 Pacientiem, kuri ciklosporīnu un Rapamune saņēma ilgāk kā 3 mēnešus, seruma kreatinīna līmenis bija augstāks un aprēķinātais glomerulu filtrācijas ātrums mazāks kā pacientiem, kuri saņēma ciklosporīnu un placebo vai azatioprīnu.
Patients who were successfully withdrawn from ciclosporin had lower serum creatinine levels and higher calculated glomerular filtration rates, as well as lower incidence of malignancy, compared to patients remaining on ciclosporin.
Pacientiem, kuri veiksmīgi pārtrauca ciklosporīna terapiju, seruma kreatinīna līmenis bija zemāks un aprēķinātais glomerulu filtrācijas ātrums lielāks kā pacientiem, kuri turpināja saņemt ciklosporīnu, kā arī mazāks ļaundabīgu veidojumu daudzums.
The continued co-administration of ciclosporin and Rapamune as maintenance therapy cannot be recommended.
Nerekomendē veikt ilgstošu uzturošo terapiju, vienlaicīgi lietojot Rapamune un ciklosporīnu.
In patients with delayed graft function, sirolimus may delay recovery of renal function.
Pacientiem ar kavētu transplanta funkciju sirolimus var aizkavēt nieru funkcijas atjaunošanos.
Periodic quantitative monitoring of urinary protein excretion is recommended.
Ieteicama periodiska olbaltumvielu sekrēcijas daudzuma kontrole urīnā.
In a study evaluating conversion from calcineurin inhibitors to Rapamune in maintenance renal transplant patients, increased urinary protein excretion was commonly observed at 6 to 24 months after conversion to Rapamune (see section 5.1).
Pētījumā, kurā tika izvērtēta pacientu, kuriem veikta nieru transplanta uzturošā terapija, pāriešana no kalcineirīna inhibitoru lietošanas uz Rapamune lietošanu, parasti novēroja palielinātu olbaltumvielu sekrēciju urīnā laikposmā no 6 līdz 24 mēnešiem pēc Rapamune lietošanas sākšanas (skatīt apakšpunktu 5. 1).
New onset nephrosis (nephrotic syndrome) was also reported in 2% of the patients in the study (see section 4.8).
Tika ziņots arī par jauniem nefrozes (nefrotiskais sindroms) gadījumiem 2% pētīto slimnieku (skatīt apakšpunktu 4. 8).
The safety and efficacy of conversion from calcineurin inhibitors to Rapamune in maintenance renal transplant patients have not been established.
Netika pētīta pārejas no kalcineirīna inhibitoru lietošanas uz Rapamune lietošanu drošība un efektivitāte pacientiem, kuriem tiek veikta nieru transplantu uzturošā terapija.
The concomitant use of Rapamune with a calcineurin inhibitor may increase the risk of calcineurin inhibitor-induced haemolytic uraemic syndrome/ thrombotic thrombocytopenic purpura/ thrombotic microangiopathy (HUS/ TTP/ TMA).
Vienlaicīga Rapamune un kalcineirīna inhibitoru lietošana var palielināt kalcineirīna inhibitoru izraisīto hemolītiskā urēmiskā sindroma/ trombotiskās trombocitopēniskās purpuras/ trombotiskās mikroangiopātijas risku (HUS/ TTP/ TMA).
Sirolimus is extensively metabolised by the CYP3A4 isozyme in the intestinal wall and liver.
Sirolimu zarnu sienās un aknās stipri metabolizē CYP3A4 izoenzīms.
Sirolimus is also a substrate for the multidrug efflux pump, P-glycoprotein (P-gp) located in the small intestine.
Sirolimus ir arī daudzu vielu izplūšanas sūkņa, P- glikoproteīna (P- gp), kas atrodas tievajās zarnās, substrāts.
Therefore, absorption and the subsequent elimination of sirolimus may be influenced by substances that affect these proteins.
Tādējādi sirolimus absorbciju un sekojošu elimināciju var ietekmēt vielas, kas ietekmē šos proteīnus.
Inhibitors of CYP3A4 (such as ketoconazole, voriconazole, itraconazole, telithromycin, or clarithromycin) decrease the metabolism of sirolimus and increase sirolimus levels.
CYP3A4 inhibitori (tādi kā ketokonazols, vorikonazols, itrakonazols, telitromicīns vai klaritromicīns) samazina sirolimus metabolismu un palielina sirolimus līmeni.
Inducers of CYP3A4 (such as rifampin or rifabutin) increase the metabolism of sirolimus and decrease sirolimus levels.
CYP3A4 induktori (tādi kā rifampicīns vai rifabutīns) palielina sirolimus metabolismu un samazina sirolimus līmeni.
Co-administration of sirolimus with strong inhibitors of CYP3A4 or inducers of CYP3A4 is not recommended (see section 4.4).
Sirolimu nerekomendē lietot vienlaicīgi ar spēcīgiem CYP3A4 inhibitoriem vai CYP3A4 induktoriem (skatīt apakšpunktu 4. 4).
Ciclosporin (CYP3A4 substrate):
Ciklosporīns (CYP3A4 substrāts):
The rate and extent of sirolimus absorption was significantly increased by ciclosporin A (CsA).
Ciklosporīns A (CsA) būtiski palielina sirolimus absorbcijas pakāpi un ātrumu.
Sirolimus administered concomitantly (5 mg), and at 2h (5 mg) and 4h (10 mg) after CsA (300 mg) resulted in increased sirolimus AUC by approximately 183%, 141% and 80% respectively.
Sirolimu (5 mg) lietojot vienlaicīgi ar CsA (300 mg) un pēc 2 stundām (5 mg) un 4 stundām (10 mg), sirolimus AUC palielinājās attiecīgi par aptuveni 183%, 141% un 80%.
The effect of CsA was also reflected by increases in sirolimus Cmax and tmax.
Tāpat, sirolimus Cmax un tmax palielināšanās atspoguļo CsA iedarbību.
When given 2 hours before CsA administration, sirolimus Cmax and AUC were not affected.
Lietojot 2 stundas pirms CsA, sirolimus Cmax un AUC netika ietekmēti.
Single-dose sirolimus did not affect the pharmacokinetics of ciclosporin (microemulsion) in healthy volunteers when administered simultaneously or 4 hours apart.
Sirolimus reizes deva veseliem brīvprātīgajiem ciklosporīna (mikroemulsijas veidā) farmakokinētiku neietekmēja, ja tos lietoja vienlaicīgi vai ar 4 stundu starpību.
It is recommended that Rapamune be administered 4 hours after ciclosporin (microemulsion).
Rapamune iesaka lietot 4 stundas pēc ciklosporīna (mikroemulsijas veidā) lietošanas.
6 Rifampicin (CYP3A4 inducer):
Rifampicīns (CYP3A4 induktors):
Administration of multiple doses of rifampicin decreased sirolimus whole blood concentrations following a single 10 mg dose of Rapamune oral solution.
Vairākkārtēju rifampicīna devu lietošana samazināja sirolimus koncentrāciju asinīs pēc tam, kad tika lietota viena Rapamune iekšķīgi lietojama šķīduma 10 mg deva.
Rifampicin increased the clearance of sirolimus by approximately 5.5-fold and decreased AUC and Cmax by approximately 82% and 71%, respectively.
Rifampicīns palielina sirolimus klīrensu aptuveni 5, 5 reizes un samazina AUC un Cmax aptuveni par attiecīgi 82% un 71%.
Co-administration of sirolimus and rifampicin is not recommended (see section 4.4).
Neiesaka vienlaicīgi lietot sirolimu un rifampicīnu (skatīt apakšpunktu 4. 4).
Ketoconazole (CYP3A4 inhibitor):
Ketokonazols (CYP3A4 inhibitors):
Multiple-dose ketoconazole administration significantly affected the rate and extent of absorption and sirolimus exposure as reflected by increases in sirolimus Cmax, tmax, and AUC of 4.4-fold, 1.4-fold, and 10.9-fold, respectively.
Vairākkārtējas ketokonazola devas ievērojami ietekmē sirolimus absorbcijas ātrumu un pakāpi, kā arī tā iedarbību, uz ko norāda sirolimus Cmax, tmax un AUC pieaugums attiecīgi 4, 4 reizes, 1, 4 reizes un 10, 9 reizes.
Co-administration of sirolimus and ketoconazole is not recommended (see section 4.4).
Neiesaka vienlaicīgi lietot sirolimus un ketokonazolu (skatīt apakšpunktu 4. 4).
Voriconazole (CYP3A4 inhibitor):
Vorikonazols (CYP3A4 inhibitors):
Co-administration of sirolimus (2 mg single dose) with multiple-dose administration of oral voriconazole (400 mg every 12 hours for 1 day, then 100 mg every 12 hours for 8 days) in healthy subjects has been reported to increase sirolimus Cmax and AUC by an average of 7-fold and 11-fold respectively.
Veseliem cilvēkiem vienlaicīgi ordinējot sirolimus (reizes deva pa 2 mg) un vairākkārtējas vorikonazola iekšķīgi lietojamas devas (1. dienā pa 400 mg katras 12 stundas, pēc tam 8 dienas pa 100 mg katras 12 stundas), tika ziņots par sirolimus Cmax un AUC palielināšanos attiecīgi 7 reizes un 11 reizes.
Co-administration of sirolimus and voriconazole is not recommended (see section 4.4).
Neiesaka vienlaicīgi lietot sirolimus un vorikonazolu (skatīt apakšpunktu 4. 4).
Diltiazem (CYP3A4 inhibitor):
6 Diltiazems (CYP3A4 inhibitors):
The simultaneous oral administration of 10 mg of Rapamune oral solution and 120 mg of diltiazem significantly affected the bioavailability of sirolimus.
Vienlaicīga iekšķīga 10 mg Rapamune šķīduma un 120 mg diltiazema lietošana ievērojami ietekmē sirolimus biopieejamību.
Sirolimus Cmax, tmax, and AUC were increased 1.4-fold, 1.3-fold, and 1.6-fold, respectively.
Sirolimus Cmax, tmax un AUC palielinās attiecīgi 1, 4 un 1, 3 un 1, 6 reizes.
Sirolimus did not affect the pharmacokinetics of either diltiazem or its metabolites desacetyldiltiazem and desmethyldiltiazem.
Sirolimus neietekmē ne diltiazema, ne tā metabolītu dezacetildiltiazema un dezmetildildiazema farmakokinētiku.
If diltiazem is administered, sirolimus blood levels should be monitored and a dose adjustment may be necessary.
Ja ordinē diltiazemu, jākontrolē sirolimus koncentrācija asinīs, un var būt nepieciešama tā devas korekcija.
Verapamil (CYP3A4 inhibitor):
Verapamils (CYP3A4 inhibitors):