qanastek/EMEA-V3 huggingface dataset:
Since sorafenib is mainly eliminated via the hepatic route exposure might be increased in patients with severe hepatic impairment (see section 4.2 and 5.2).
Sorafenibs tiek izvadīts pārsvarā caur aknām, tāpēc pacientiem ar smagiem aknu darbības traucējumiem var pastiprināties kopējā iedarbība (skatīt apakšpunktus 4. 2 un 5. 2).
Infrequent bleeding events or elevations in the International Normalised Ratio (INR) have been reported in some patients taking warfarin while on Nexavar therapy.
3 Vienlaicīga varfarīna lietošana: dažiem pacientiem, kuri lietoja varfarīnu Nexavar terapijas laikā, ziņots par retiem asiņošanas gadījumiem vai starptautiskā standartizētā koeficienta (International Normalized Ratio, INR) paaugstināšanos.
Patients taking concomitant warfarin or phenprocoumon should be monitored regularly for changes in prothrombin time, INR or clinical bleeding episodes (see sections 4.5 and 4.8).
Pacientiem, kuri vienlaicīgi lieto varfarīnu vai fenprokumonu, regulāri jāpārbauda, vai nemainās protrombīna laiks, INR, vai nav klīnisku asiņošanas gadījumu (skatīt apakšpunktus 4. 5 un 4. 8).
No formal studies of the effect of sorafenib on wound healing have been conducted.
Brūču dzīšanas sarežģījumi: nav veikti formāli pētījumi par sorafeniba ietekmi uz brūču dzīšanu.
Temporary interruption of Nexavar therapy is recommended for precautionary reasons in patients undergoing major surgical procedures.
Piesardzības dēļ pacientiem, kuriem tiek veikta plaša ķirurģiska operācija, ieteicams uz laiku pārtraukt Nexavar terapiju.
There is limited clinical experience regarding the timing of reinitiation of therapy following major surgical intervention.
Ir maz klīniskās pieredzes par ārstēšanas atsākšanu pēc lielas ķirurģiskas operācijas.
Therefore, the decision to resume Nexavar therapy following a major surgical intervention should be based on clinical judgement of adequate wound healing.
Tāpēc lēmumam par Nexavar terapijas atsākšanu pēc lielas ķirurģiskas operācijas jāpamatojas uz klīnisku brūces dzīšanas novērtējumu.
The experience with the use of Nexavar in elderly patients is limited.
Gados vecākiem pacientiem: pieredze par Nexavar lietošanu gados vecākiem pacientiem ir ierobežota.
Cases of renal failure have been reported.
Ziņots par nieru mazspējas gadījumiem.
Monitoring of renal function should be considered.
Jāapsver nieru darbības novērošana.
High Risk Patients, according to MSKCC (Memorial Sloan Kettering Cancer Center) prognostic group, were not included in the phase III clinical study in renal cell carcinoma (see study 1 in section 5.1); and benefit-risk in these patients has not been evaluated.
Nieru šūnu karcinoma: augstas riska grupas pacienti, kas atbilst MSKCC (Memorial Sloan Kettering Cancer Center) prognostiskai grupai, netika iekļauti nieru šūnu karcinomas III fāzes klīniskā pētījumā (skatīt 1. pētījumu apakšpunktā 5. 1), un šiem pacientiem netika izvērtēta ieguvuma un riska attiecība.
Drug-drug interactions:
Zāļu- zāļu mijiedarbība:
Caution is recommended when administering Nexavar with compounds that are metabolised/ eliminated predominantly by the UGT1A1 (e. g. irinotecan) or UGT1A9 pathways (see section 4.5).
Nexavar lietojot ar savienojumiem, ko metabolizē/ eliminē pārsvarā UGT1A1 (piemēram, ar irinotekānu) vai UGT1A9 ceļā, ieteicams ievērot piesardzību (skatīt apakšpunktu 4. 5).
Caution is recommended when sorafenib is co-administered with docetaxel (see section 4.5).
Lietojot sorafenibu vienlaicīgi ar docetakselu, ieteicams ievērot piesardzību (skatīt apakšpunktu 4. 5).
Administration of rifampicin for 5 days before administration of a single dose of sorafenib resulted in an average 37% reduction of sorafenib AUC.
Metabolo enzīmu induktori: rifampicīna lietošana 5 dienas pirms sorafeniba vienreizējas devas lietošanas samazina sorafeniba AUC vidēji par 37%.
John’ s wort, phenytoin, carbamazepine, phenobarbital, and dexamethasone) may also increase metabolism of sorafenib and thus decrease sorafenib concentrations.
Citi CYP3A4 aktivitātes un/ vai glikuronidācijas induktori (piemēram, Hypericum perforatum, ko pazīst arī ar nosaukumu divšķautņu asinszāle, fenitoīns, karbamazepīns, fenobarbitāls un deksametazons) arī var pastiprināt sorafeniba metabolismu un tādejādi samazināt sorafeniba koncentrāciju.
Ketoconazole, a potent inhibitor of CYP3A4, administered once daily for 7 days to healthy male volunteers did not alter the mean AUC of a single 50 mg dose of sorafenib.
CYP3A4 inhibitori: ketokonazols, spēcīgs CYP3A4 inhibitors, lietots reizi dienā 7 dienas veseliem vīriešu kārtas brīvprātīgajiem, nemainīja vidējo vienas 50 mg sorafeniba devas AUC.
These data suggest that clinical pharmacokinetic interactions of sorafenib with CYP3A4 inhibitors are unlikely.
Šie dati liecina, ka klīniska farmakokinētiska sorafeniba mijiedarbība ar CYP3A4 inhibitoriem ir maz ticama.
Sorafenib inhibited CYP2C9 in vitro.
CYP2C9 substrāti: sorafenibs in vitro inhibēja CYP2C9.
It cannot be excluded that sorafenib may increase the concentrations of concomitantly administered substrates of CYP2C9.
Nevar izslēgt, ka sorafenibs var palielināt vienlaicīgi lietotu CYP2C9 substrātu koncentrāciju.
The concomitant treatment with Nexavar and warfarin, a CYP2C9 substrate, did not result in changes in mean PT-INR compared to placebo.
Vienlaicīga ārstēšana ar Nexavar un varfarīnu - CYP2C9 substrātu – neizraisīja vidējā PT- INR pārmaiņas, salīdzinot ar placebo.
However, patients taking warfarin or phenprocoumon should have their INR checked regularly (see section 4.4).
Tomēr pacientiem, kuri lieto varfarīnu vai fenprokumonu, regulāri jāpārbauda INR (skatīt apakšpunktu 4. 4).
Sorafenib inhibited CYP2B6 and CYP2C8 in vitro, but the clinical relevance of this inhibition has not been evaluated.
CYP2B6 un CYP2C8 substrāti: sorafenibs inhibēja CYP2B6 un CYP2C8 in vitro, bet šīs inhibīcijas klīniskā nozīme nav novērtēta.
It cannot be excluded that sorafenib may increase the concentrations of concomitantly administered substrates of CYP2B6 (e. g. bupropion, cyclophosphamide, efavirenz, ifosfamide, methadone) and CYP2C8 (e. g. paclitaxel, amodiaquine, repaglinide).
Nevar izslēgt, ka sorafenibs var palielināt vienlaicīgi lietotu CYP2B6 substrātu (piemēram, bupropiona, ciklofosfamīda, efavirenza, ifosfamīda, metadona) un CYP2C8 substrātu (piemēram, paklitaksela, amodiakvīna, repaglinīda) koncentrāciju.
In vitro, sorafenib inhibited glucuronidation via UGT1A1 and UGT1A9.
UGT1A1 un UGT1A9 substrāti: in vitro sorafenibs inhibēja glikuronidāciju ar UGT1A1 un UGT1A9 starpniecību.
The clinical relevance of this finding is unknown (see below and section 4.4).
Šīs atrades klīniskā nozīme nav zināma (skatīt tālāk un apakšpunktu 4. 4).
Concomitant administration of sorafenib and midazolam, dextromethorphan or omeprazole, which are substrates for cytochromes CYP3A4, CYP2D6 and CYP2C19 respectively, did not alter the exposure of these agents.
CYP izoformu selektīvie substrāti: sorafeniba un midazolāma, dekstrometorfāna vai omeprazola, kas ir attiecīgi citohromu CYP3A4, CYP2D6 un CYP2C19 substrāti, lietošana nemainīja šo vielu kopējo iedarbību.
This indicates that sorafenib is neither an inhibitor nor an inducer of these cytochrome P450 isoenzymes.
Tas rāda, ka sorafenibs nav ne šo citohroma P450 izoenzīmu inhibitors, ne induktors.
Therefore, clinical pharmacokinetic interactions of sorafenib with substrates of these enzymes are unlikely.
Tāpēc klīniska farmakokinētiska sorafeniba mijiedarbība ar šo enzīmu substrātiem ir maz ticama.
4 In vitro studies of CYP enzyme induction:
4 In vitro CYP enzīmu indukcijas pētījumi:
CYP1A2 and CYP3A4 activities were not altered after treatment of cultured human hepatocytes with sorafenib, indicating that sorafenib is unlikely to be an inducer of CYP1A2 and CYP3A4.
CYP1A2 un CYP3A4 aktivitāte pēc cilvēka hepatocītu kultūras apstrādes ar sorafenibu nebija mainīta, kas liecina, ka sorafenibs nevarētu būt CYP1A2 un CYP3A4 induktors.
In vitro, sorafenib has been shown to inhibit the transport protein p-glycoprotein (P- gp).
P- gp substrāti: in vitro pierādīts, ka sorafenibs inhibē transporta olbaltumu p- glikoproteīnu (P- gp).
Increased plasma concentrations of P-gp substrates such as digoxin cannot be excluded with concomitant treatment with sorafenib.
Vienlaikus terapijas ar sorafenibu gadījumā nevar izslēgt P- gp substrātu (piemēram, digoksīna) koncentrācijas palielināšanos plazmā.
In clinical studies Nexavar has been administered with a variety of other anti-neoplastic agents at their commonly used dosing regimens including gemcitabine, oxaliplatin, doxorubicin, and irinotecan.
Kombinācija ar citiem pretaudzēju līdzekļiem: klīniskajos pētījumos Nexavar tika lietots kopā ar dažādiem pretaudzēju līdzekļiem to parastajās lietošanas shēmās, tostarp ar gemcitabīnu, oksaliplatīnu, doksorubicīnu un irinotekānu.
Sorafenib had no effect on the pharmacokinetics of gemcitabine or oxaliplatin.
Sorafenibs neietekmēja gemcitabīna un oksaliplatīna farmakokinētiku.
Concomitant treatment with Nexavar resulted in a 21% increase in the AUC of doxorubicin.
Ārstēšana vienlaikus ar Nexavar izraisīja doksorubicīna AUC palielināšanos par 21%.
When administered with irinotecan, whose active metabolite SN-38 is further metabolised by the UGT1A1 pathway, there was a 67 - 120% increase in the AUC of SN-38 and a 26 - 42% increase in the AUC of irinotecan.
Lietojot kopā ar irinotekānu, kura aktīvais metabolīts SN- 38 pēc tam tiek metabolizēts UGT1A1 ceļā, novēroja SN - 38 AUC palielināšanos par 67 - 120% un irinotekāna AUC palielināšanos par 26 - 42%.
The clinical significance of these findings is unknown (see section 4.4).
Šo novērojumu klīniskā nozīme nav zināma (skatīt apakšpunktu 4. 4).
Docetaxel (75 or 100 mg/ m2 administered once every 21 days) when co-administered with sorafenib (200 mg twice daily or 400 mg twice daily administered on Days 2 through 19 of a 21-day cycle with a 3-day break in dosing around administration of docetaxel) resulted in a 36-80% increase in docetaxel AUC and a 16-32% increase in docetaxel Cmax.
Docetaksela (75 vai 100 mg/ m², lietots vienu reizi katrā 21 dienas ciklā) lietošana vienlaicīgi ar sorafenibu (200 mg divreiz dienā vai 400 mg divreiz dienā, lietots no 2. līdz 19. dienai 21 dienas ciklā ar 3 dienu pārtraukumu līdzīgā devā kā tiek lietots docetaksels) palielina docetaksela AUC par 36 - 80% un docetaksela Cmax par 16 - 32%.
Caution is recommended when sorafenib is co-administered with docetaxel (see section 4.4).
Lietojot sorafenibu vienlaicīgi ar docetakselu, ieteicams ievērot piesardzību (skatīt apakšpunktu 4. 4).
There are no data on the use of sorafenib in pregnant women.
Nav datu par sorafeniba lietošanu grūtniecēm.
Studies in animals have shown reproductive toxicity including malformations (see section 5.3).
Pētījumi dzīvniekiem liecina par toksisku ietekmi uz vairošanos, tostarp par malformācijām (skatīt apakšpunktu 5. 3).
In rats, sorafenib and its metabolites were demonstrated to cross the placenta and sorafenib is anticipated to cause harmful effects on the foetus.
Žurkām konstatēts, ka sorafenibs un tā metabolīti šķērso placentu, un uzskata, ka sorafenibs kaitīgi iedarbojas uz augli.
Nexavar should not be used during pregnancy unless clearly necessary, after careful consideration of the needs of the mother and the risk to the foetus.
Nexavar nedrīkst lietot grūtniecības laikā, ja vien tas nav absolūti nepieciešams, kad rūpīgi apsvērta nepieciešamība mātei un risks auglim.
Women of childbearing potential must use effective contraception during treatment.
Sievietēm reproduktīvā vecumā ārstēšanas laikā jālieto efektīvi pretapaugļošanās līdzekļi.
Results from animal studies further indicate that sorafenib can impair male and female fertility (see section 5.3).
Dzīvnieku pētījumu rezultāti arī liecina, ka sorafenibs var pavājināt vīriešu un sieviešu auglību (skatīt apakšpunktu 5. 3).
It is not known whether sorafenib is excreted in human milk.
Nav zināms, vai sorafenibs izdalās mātes pienā.
In animals, sorafenib and/ or its metabolites were excreted in milk.
Dzīvniekiem sorafenibs un/ vai tā metabolīti izdalījās mātes pienā.
Because sorafenib could harm infant growth and development (see section 5.3), women must not breast-feed during sorafenib treatment.
Sorafenibs var kaitīgi ietekmēt zīdaiņa augšanu un attīstību (skatīt apakšpunktu 5. 3), sieviete nedrīkst zīdīt bērnu ārstēšanas laikā ar sorafenibu (skatīt apakšpunktu 4. 3).
There is no evidence that Nexavar affects the ability to drive or to operate machinery.
Nav nekādu pierādījumu, ka Nexavar ietekmētu spēju vadīt transportlīdzekļus vai apkalpot mehānismus.
The most common adverse reactions were diarrhoea, rash, alopecia and hand-foot syndrome (corresponds to palmar plantar erythrodysaesthesia syndrome in MedDRA).
Visbiežāk novērotās blakusparādības bija caureja, izsitumi, matu izkrišana un plaukstu- pēdu sindroms (atbilst palmāri- plantāram eritrodizestēzijas sindromam pēc MedDRA).
Adverse reactions reported in at least 5% of patients in any treatment group – study 11213 in renal cell carcinoma (see study 1 in section 5.1).
Blakusparādības, par kurām ziņots vismaz 5% pacientu jebkurā ārstēšanas grupā – nieru šūnu karcinomas pētījums 11213 (skatīt.
System organ
Ieteicamais
class Metabolism and
orgānu grupa Vielmaiņas
Preferred term
termins
all grades grade 3 grade 4 all grades grade 3 grade 4
visas pakāpes 3. pakāpe 4. pakāpe visas pakāpes 3. pakāpe 4.
nutrition disorders Nervous system
un uztures traucējumi Nervu
disorders
hipertensija
headache
12% 2% < 1% 1% < 1%
Vascular disorders Gastrointestinal disorders
Kuņģa- zarnu trakta traucējumi
hypertension flushing diarrhoea nausea vomiting constipation
38% 2% 0% 9% < 1% 16% < 1% 0% 12% < 1%
rash alopecia hand foot syndrome**
izsitumi alopēcija plaukstu -
pruritus erythema dry skin skin exfoliation
17% < 1% 0% 4% 0% 15% 0% 0% 4% 0% 11% 0% 0% 2% 0%
17% < 1% 0% 4% 0% 15% 0% 0% 4% 0% 11% 0% 0% 2% 0% 7% < 1% 0% 2% 0%
0% 0% 0%
Musculoskeletal and connective
Skeleta - muskuļu un
6% < 1% 0% 3% 0%
6% < 1% 0% 3% 0%
tissue disorders General disorders and
saistaudu sistēmas bojājumi
pain in extremity fatigue
sāpes ekstremitātē
administration site conditions
ievadīšanas vietā
asthenia
astēnija
9% < 1% 0% 4% < 1%
9% < 1% 0% 4% < 1%
6 Table 2:
6 2. tabula.
Adverse reactions reported in at least 5% of patients in any treatment group – study 100554 in hepatocellular carcinoma (see study 3 in section 5.1).
Blakusparādības, par kurām ziņots vismaz 5% pacientu jebkurā ārstēšanas grupā – hepatocelulārās karcinomas pētījums 100554 (skatīt 3. pētījumu apakšpunktā 5. 1).
System organ
Sistēmas
Preferred
Ieteicamais
all grades
termins
grade 3
visas pakāpes 3. pakāpe 4. pakāpe visas pakāpes
grade 4 all grades grade 3
3. pakāpe 4. pakāpe
nutrition disorders
un uztures traucējumi
11%
11% < 1% 0%
< 1%
3% < 1%
8% < 1%
1
pain
vēderā
Skin and
Ādas un
vomiting hand foot
vemšana plaukstu -
subcutaneous
zemādas audu
syndrome**
pēdu sindroms **
tissue disorders
alopēcija
alopecia rash pruritus dry skin
izsitumi
General disorders and
Vispārēji traucējumi un reakcijas
asthenia
astēnija ķermeņa
weight
masas
Respiratory, thoracic and
Elpošanas sistēmas traucējumi,
decreased
samazināša nās
mediastinal disorders
krūšu kurvja un videnes slimības
hoarseness
aizsmakums
Adverse reactions reported in multiple clinical trials are listed below in Table 3, by system organ class (in MedDRA) and frequency.
Blakusparādības, par kurām ziņots daudzos klīniskos pētījumos, minētas 3. tabulā, norādot pa sistēmas orgānu grupām (MedDRA) un sastopamības.
Frequencies are defined as: very common (≥ 1/ 10), common (≥ 1/ 100, < 1/ 10), uncommon (≥ 1/ 1,000, < 1/ 100).
Sastopamība definēta šādi: ļoti bieži (≥ 1/ 10), bieži (≥ 1/ 100 līdz < 1/ 10), retāk (≥ 1/ 1000 līdz < 1/ 100).
7 Table 3:
7 3. tabula.
All adverse reactions reported in patients in multiple clinical trials
Visas blakusparādības, par kurām ziņots pacientiem daudzos klīniskos pētījumos
Infections and infestations
Sistēmas orgānu grupa
≥ 1/ 100, < 1/ 10
Bieži ≥1/ 100, < 1/ 10
≥ 1/ 1,000, < 1/ 100 folliculitis infection
Retāk ≥1/ 1000, < 1/ 100
lymphopenia
limfopēnija
leucopenia neutropenia anaemia thrombocytopenia
leikopēnija neitropēnija anēmija trombocitopēnija
Immune system disorders
Imūnās sistēmas traucējumi Endokrīnās sistēmas traucējumi
hypersensitivity reactions (including skin reactions and urticaria)
paaugstinātas jutības reakcijas (tostarp ādas reakcijas un nātrene) hipotireoze hiponatriēmija
Endocrine disorders
Vielmaiņas un uztures traucējumi
hypothyroidism
hipofosfatēmija
hypophosphataemia
dehidratācija
anorexia
Psihiskie traucējumi
depression
perifēra sensora neiropātija
Nervous system disorders Ear and labyrinth disorders
atgriezeniska mugurējā leikoencefalopātija‫٭ ‬
peripheral sensory neuropathy tinnitus
Ausu un labirinta bojājumi
reversible posterior leukoencephalopathy*
troksnis ausīs
myocardial ischaemia and infarction* congestive heart failure*
miokarda išēmija un infarkts‫٭ ‬ sastrēguma sirds mazspēja‫٭ ‬
haemorrhage (inc. gastrointestinal*, respiratory tract* and cerebral haemorrhage*) hypertension
asiņošana (arī kuņģa - zarnu trakta‫, ٭ ‬ elpceļu‫ ٭ ‬un cerebrālā asiņošana‫) ٭ ‬ hipertensija
hypertensive crisis*
hipertensīvā krīze‫٭ ‬
rhinorrhoea
aizcietējums
Gastrointestinal disorders Hepatobiliary disorders
traucējumi
diarrhoea nausea vomiting
stomatīts (tostarp
constipation stomatitis (including dry mouth and glossodynia) dyspepsia dysphagia
sausa mute un glosodīnija) dispepsija disfāgija
gastro oesophageal reflux disease pancreatitis gastritis gastrointestinal perforations* increase in bilirubin and jaundice cholecystitis cholangitis
bilirubīna līmeņa paaugstināšanās un dzelte holecistīts holangīts
8 System organ class
8 Sistēmas orgānu grupa
≥ 1/ 1,000, < 1/ 100
Retāk ≥1/ 1000, < 1/ 100
rash alopecia hand foot syndrome** erythema pruritus
izsitumi
dry skin dermatitis exfoliative acne skin desquamation
eksfoliatīvs dermatīts
eczema erythema multiforme minor keratoacanthoma/ squamous cell cancer of the skin
erythema multiforme,
Musculoskeletal and connective tissue disorders
Skeleta - muskuļu un, saistaudu sistēmas bojājumi
arthralgia myalgia
artralģija mialģija
renal failure
nieru mazspēja
erectile dysfunction
erektīlā disfunkcija
General disorders and administration site conditions
Vispārēji traucējumi
fatigue pain (including mouth, abdominal, bone, tumour pain and headache)
sāpes (tostarp mutes,
asthenia fever influenza like illness
vēdera, kaulu, audzēja un galvassāpes)
increased amylase increased lipase
ķermeņa masas
weight decreased transient increase in transaminases
līmenis paaugstināts lipāzes līmenis
transient increase in blood alkaline phosphatase, INR abnormal, prothrombin level abnormal
sārmainās fosfatāzes līmenis asinīs INR novirzes protrombīna līmeņa novirzes
* The adverse reactions may have a life-threatening or fatal outcome. ** hand foot syndrome corresponds to palmar plantar erythrodysaesthesia syndrome in MedDRA
‫٭ ‬Blakusparādībām var būt dzīvību apdraudošs vai letāls iznākums ** plaukstu- pēdu sindroms atbilst palmāri- plantārās eritrodizestēzijas sindromam pēc MedDRA
Laboratory test abnormalities Increased lipase and amylase were very commonly reported.
Laboratorijas analīžu rezultātu novirzes Bieži tika ziņots par paaugstinātu lipāzes un amilāzes līmeni.
CTCAE Grade 3 or 4 lipase elevations occurred in 11% and 9% of patients in the Nexavar group in study 1 (RCC) and study 3 (HCC), respectively, compared to 7% and 9% of patients in the placebo group.
1. pētījumā CTCAE 3. un 4. pakāpes lipāzes līmeņa paaugstināšanās radās 11% un 9% pacientu Nexavar grupā attiecīgi 1. pētījumā (RCC) un 3. pētījumā (HCC), salīdzinājumā ar 7% un 9% pacientu placebo grupā.
CTCAE Grade 3 or 4 amylase elevations were reported in 1% and 2% of patients in the Nexavar group in study 1 and study 3, respectively, compared to 3% of patients in each placebo group.
Par CTCAE 3. un 4. pakāpes amilāzes līmeņa paaugstināšanos ziņoja 1% un 2% pacientu Nexavar grupā attiecīgi 1. pētījumā un 3. pētījumā, salīdzinājumā ar 3% pacientu katrā placebo grupā.
Clinical pancreatitis was reported in 2 of 451 Nexavar treated patients (CTCAE Grade 4) in study 1, 1 of 297 Nexavar treated patients in study 3 (CTCAE Grade 2), and 1 of 451 patients (CTCAE Grade 2) in the placebo group in study 1.
Par klīnisku pankreatītu 1. pētījumā ziņoja 2 no 451 ar Nexavar ārstēta pacienta (CTCAE 4. pakāpe), 3. pētījumā 1 no 297 ar Nexavar ārstētiem pacientiem (CTCAE 2. pakāpe) un 1 no 451 pacienta (CTCAE 2. pakāpe) 1. pētījuma placebo grupā.
Hypophosphataemia was a very common laboratory finding, observed in 45% and 35% of Nexavar treated patients compared to 12% and 11% of placebo patients in study 1 and study 3, respectively.
Hipofosfatēmija bija ļoti bieži konstatēta laboratoriskā atrade, kas novērota 45% un 35% ar Nexavar ārstēto pacientu salīdzinājumā ar 12% un 11% placebo pacientu attiecīgi 1. un 3. pētījumā.
CTCAE Grade 3 hypophosphataemia (1 – 2 mg/ dl) in study 1 occurred in 13% of Nexavar treated patients and 3% of patients in the placebo group, in study 3 in 11% of Nexavar treated patients and 2% of patients in the placebo group.
1. pētījumā CTCAE 3. pakāpes hipofosfatēmija (1 – 2 mg/ dl) radās 13% ar Nexavar ārstēto pacientu un 3% pacientu placebo grupā, 3. pētījumā 11% ar Nexavar ārstēto pacientu un 2% pacientu placebo grupā.
There were no cases of CTCAE Grade 4 hypophosphataemia (< 1 mg/ dl) reported in either Nexavar or placebo patients in study 1, and 1 case in the placebo group in study 3.
Par CTCAE 4. pakāpes hipofosfatēmijas (< 1 mg/ dl) gadījumiem netika ziņots ne Nexavar, ne placebo grupas pacientiem 1. pētījumā, bet par 1 gadījumu ziņots 3. pētījuma placebo grupā.
The aetiology of hypophosphataemia associated with Nexavar is not known.
Ar Nexavar lietošanu saistītās hipofosfatēmijas etioloģija nav zināma.
CTCAE Grade 3 or 4 laboratory abnormalities occurring in ≥ 5% of Nexavar treated patients included lymphopenia and neutropenia.
CTCAE 3. vai 4. pakāpes laboratorijas izmeklējumu novirzes, kas rodas ≥ 5% ar Nexavar ārstēto pacientu, ietver limfopēniju un neitropēniju.
9 4.9 Overdose
9 4. 9 Pārdozēšana
There is no specific treatment for Nexavar overdose.
Nexavar pārdozēšanas gadījumā nav specifiska antidota.
The highest dose of sorafenib studied clinically is 800 mg twice daily.
Lielākā klīniski pārbaudītā sorafeniba deva ir 800 mg divreiz dienā.
The adverse events observed at this dose were primarily diarrhoea and dermatological events.
Šādas devas lietošanas gadījumā novērotās blakusparādības galvenokārt bija caureja un dermatoloģiski traucējumi.
In the event of suspected overdose Nexavar should be withheld and supportive care instituted where necessary.
Iespējamas pārdozēšanas gadījumā Nexavar lietošanas jāpārtrauc un, ja nepieciešams, jāveic uzturoša ārstēšana.
Protein kinase inhibitors, ATC code:
Farmakoterapeitiskā grupa: proteīna kināzes inhibitori ATĶ kods:
Sorafenib is a multikinase inhibitor which has demonstrated both anti-proliferative and anti- angiogenic properties in vitro and in vivo.
Sorafenibs ir jauns multikināzes inhibitors, kuram piemīt gan antiproliferatīvas, gan antiangiogēnas īpašības in vitro un in vivo.
Mechanism of action and pharmacodynamic effects Sorafenib is a multikinase inhibitor that decreases tumour cell proliferation in vitro.
Darbības mehānisms un farmakodinamiskā iedarbība Sorafenibs ir multikināzes inhibitors, kas samazina audzēja šūnu proliferāciju in vitro.
Sorafenib inhibits tumour growth of a broad spectrum of human tumour xenografts in athymic mice accompanied by a reduction of tumour angiogenesis.
Sorafenibs nomāc plaša spektra cilvēka audzēju ksenograftu augšanu pelēm bez aizkrūts dziedzera, vienlaikus samazinot audzēja angioģenēzi.
Sorafenib inhibits the activity of targets present in the tumour cell (CRAF, BRAF, V600E BRAF, c-KIT, and FLT-3) and in the tumour vasculature (CRAF, VEGFR-2, VEGFR-3, and PDGFR-ß).
Sorafenibs nomāc audzēja šūnu (CRAF, BRAF, V600E BRAF, c- KIT un FLT- 3) un audzēja asinsvadu tīkla (CRAF, VEGFR- 2, VEGFR- 3, un PDGFR- ß) mērķu aktivitāti.
RAF kinases are serine/ threonine kinases, whereas c-KIT, FLT-3, VEGFR-2, VEGFR-3, and PDGFR-ß are receptor tyrosine kinases.
RAF kināzes ir serīna/ treonīna kināzes, bet c- KIT, FLT- 3, VEGFR- 2, VEGFR- 3 un PDGFR- ß ir receptora tirozīna kināzes.
The clinical safety and efficacy of Nexavar have been studied in patients with hepatocellular carcinoma (HCC) and in patients with advanced renal cell carcinoma (RCC).
Klīniskā efektivitāte Nexavar klīniskā drošība un efektivitāte tika pētīta pacientiem ar hepatocelulāro karcinomu (HCC – hepatocellular carcinoma) un pacientiem ar progresējošu nieru šūnu karcinomu (RCC- renal cell carcinoma).
Hepatocellular carcinoma Study 3 (study 100554) was a Phase III, international, multi-centre, randomised, double blind, placebo-controlled study in 602 patients with hepatocellular carcinoma.
Hepatocelulārā karcinoma 3. pētījums (pētījums 100554) bija III fāzes, starptautisks, daudzcentru, randomizēts, dubultmaskēts, placebo kontrolēts pētījums, kas ietvēra 602 hepatocelulārās karcinomas pacientus.
Demographics and baseline disease characteristics were comparable between the Nexavar and the placebo group with regard to ECOG status (status 0:
Tika salīdzināti demogrāfiskie un slimības izejas līmeņa rādītāji Nexavar un placebo grupā, ņemot vērā, ECOG grupu (0. grupa:
54%; status 1:
54%, salīdzinot ar 54%); 1. grupa:
8% vs.
38%, salīdzinot ar 39%; 2. grupa:
7%), TNM stage (stage I: < 1% vs. < 1%; stage II:
8%, salīdzinot ar 7%), TNM stadija (I stadija: < 1%, salīdzinot ar < 1%; II stadija:
8.3%; stage III:
10, 4%, salīdzinot ar 8, 3%; III stadija:
43.6%; stage IV:
37, 8%, salīdzinot ar 43, 6%; IV stadija:
18.1% vs.
50, 8%, salīdzinot ar 46, 9%) un BCLC stadija (B stadija:
83.2%; stage D: < 1% vs.
18, 1%, salīdzinot ar 16, 8%; C stadija:
0%).
81, 6%, salīdzinot ar 83, 2%; D stadija: < 1%, salīdzinot ar 0%).
The study was stopped after a planned interim analysis of OS had crossed the prespecified efficacy boundary.
Pētījums tika pārtraukts pēc tam, kad plānotā vispārējās dzīvildzes (OS – overall survival) starpposma analīze sasniedza iepriekš noteikto efektivitātes robežu.
This OS analysis showed a statistically significant advantage for Nexavar over placebo for OS (HR:
Šī OS analīze parādīja statistiski nozīmīgu Nexavar pārākumu pār placebo, izvērtējot pēc OS (HR:
0.69, p = 0.00058, see Table 4).
0, 69, p = 0, 00058, skatīt 4. tabulu).
In the prespecified stratification factors (ECOG status, presence or absence of macroscopic vascular invasion and/ or extrahepatic tumour spread) the hazard ratio consistently favoured Nexavar over placebo.
Ņemot vērā iepriekš noteiktos stratificēšanas faktorus (ECOG grupa, makroskopiskas vaskulāras invāzijas un/ vai ekstrahepātiskas audzēja izplatīšanās esamība vai trūkums), riska attiecība viennozīmīgi bija pārāka Nexavar nekā placebo.
The descriptive subgroup analysis suggested a potentially less pronounced treatment effect for the subgroups of patients below 65 years of age and those with metastatic disease.
Aprakstoša apakšgrupas analīze liecināja, ka potenciāli terapijas efektivitāte ir zemāka pacientiem, kuri jaunāki par 65 gadiem un pacientiem ar metastātisku slimību.
There are limited data from this study in patients with Child Pugh B liver impairment and only one patient with Child Pugh C had been included.
Dati par pacientiem ar Child Pugh B pakāpes aknu bojājumu šajā pētījumā ir ierobežoti, un tikai viens pacients ar Child Pugh C pakāpes bojājumiem tika iekļauts pētījumā.
10 Table 4:
10 4. tabula.
Efficacy Results from study 3 (study 100554) in hepatocellular carcinoma
3. pētījuma (pētījums 100554) efektivitātes rādītāji hepatocelulārās karcinomas gadījumā
Efficacy Parameter
Efektivitātes rādītājs
P-value
P vērtība
Overall Survival (OS) [median, weeks (95% CI)]
Vispārējā dzīvildze (OS - Overall Survival) [vidējais, nedēļas (95% CI)]
46.3 (40.9, 57.9)
46, 3 (40,. 9; 57. 9)
Time to Progression (TTP) [median, weeks (95% CI)]**
Progresēšanas laiks (TTP - Time to Progression) [vidējais, nedēļas (95% CI)] **
CI=Confidence interval, HR=Hazard ratio (Nexavar over placebo) *statistically significant as the p-value was below the prespecified O’ Brien Fleming stopping boundary of 0.0077 **independent radiological review
CI( Confidence interval) = ticamības intervāls, HR (Hazard ratio) =, riska attiecība (Nexavar, salīdzinot ar placebo) * statistiski ticami, jo p vērtība bija zemāka par iepriekš noteikto O`Brien Fleming pārtraukšanas robežvērtību - 0, 0077 ** neatkarīgs radioloģisks pārskats
Renal cell carcinoma The safety and efficacy of Nexavar in the treatment of advanced renal cell carcinoma (RCC) were investigated in two clinical studies:
Nieru šūnu karcinoma Nexavar drošība un efektivitāte progresējošas nieru šūnu karcinomas ārstēšanā (RCC) tika pētīta divos klīniskos pētījumos.
Study 1 (study 11213) was a Phase III, multi-centre, randomised, double blind, placebo-controlled study in 903 patients.
1. pētījums (pētījums 11213) bija III fāzes, daudzcentru, randomizēts, dubultmaskēts, ar placebo kontrolēts pētījums ar 903 pacientiem.
Only patients with clear cell renal carcinoma and low and intermediate risk MSKCC (Memorial Sloan Kettering Cancer Center) were included.
Tika iekļauti tikai pacienti ar skaidri zināmu nieru šūnu karcinomu, kas bija neliela un vidēji liela riska grupā pēc MSKCC (Memorial Sloan Kettering Cancer Center) klasifikācijas.
The primary endpoints were overall survival and progression-free survival (PFS).
Primārie mērķa kritēriji bija kopējā dzīvildze un dzīvildze bez progresēšanas (PFS - progression- free survival).
Approximately half of the patients had an ECOG performance status of 0, and half of the patients were in the low risk MSKCC prognostic group.
Aptuveni pusei pacientu ECOG funkcionālais statuss bija 0 un puse pacientu bija zema riska MSKCC prognostiskā grupā.
PFS was evaluated by blinded independent radiological review using RECIST criteria.
PFS vērtēja ar slēptu neatkarīgu radioloģisku pārskatu, izmantojot RECIST kritērijus.
The PFS analysis was conducted at 342 events in 769 patients.
PFS analīze tika veikta 342 gadījumos no 769 pacientiem.
The median PFS was 167 days for patients randomised to Nexavar compared to 84 days for placebo patients (HR = 0.44; 95% CI:
Pacientiem, kas tika randomizēti, lai saņemtu Nexavar, vidējā PFS bija 167 dienas, salīdzinot ar placebo lietojušajiem pacientiem – 84 dienas (HR = 0, 44; 95% TI:
Age, MSKCC prognostic group, ECOG PS and prior therapy did not affect the treatment effect size.
Vecums, MSKCC prognostiskā grupa, ACOG PS un iepriekšējā terapija neietekmēja terapeitiskā efekta apmēru.
An interim analysis (second interim analysis) for overall survival was conducted at 367 deaths in 903 patients.
Starpposma analīze (otrā starpposma analīze) par kopējo dzīvildzi tika veikta par 367 nāves gadījumiem no 903 pacientiem.
The nominal alpha value for this analysis was 0.0094.
Nominālā alfa vērtība šai analīzei bija 0, 0094.
The median survival was 19.3 months for patients randomised to Nexavar compared to 15.9 months for placebo patients (HR = 0.77; 95% CI:
Vidējā dzīvildze pacientiem, kas nejaušināti lietoja Nexavar, bija 19, 3 mēneši, salīdzinot ar 15, 9 mēnešiem placebo lietojušiem pacientiem (HR = 0, 77; 95% TI:
At the time of this analysis, about 200 patients had crossed-over to sorafenib from the placebo group.
Šīs analīzes laikā apmēram 200 placebo grupas pacientu mainīja terapiju uz sorafenibu.
Study 2 was a Phase II, discontinuation study in patients with metastatic malignancies, including RCC.
2. pētījums bija II fāzes, lietošanas pārtraukšanas pētījums pacientiem ar metastazējošām ļaundabīgām slimībām, tostarp RCC.
Patients with stable disease on therapy with Nexavar were randomised to placebo or continued Nexavar therapy.
Pacienti ar stabilu slimību, kas saņēma terapiju ar Nexavar, tika nejaušināti izvēlēti saņemt placebo vai turpināt Nexavar terapiju.
Progression-free survival in patients with RCC was significantly longer in the Nexavar group (163 days) than in the placebo group (41 days) (p = 0.0001, HR = 0.29).
Dzīvildze bez progresēšanas pacientiem ar RCC Nexavar grupā bija ticami ilgāka (163 dienas) nekā placebo grupā (41 diena) (p = 0, 0001, HR = 0, 29).
After administration of Nexavar tablets the mean relative bioavailability is 38 - 49% when compared to an oral solution.
Uzsūkšanās un izkliede Pēc Nexavar tablešu lietošanas vidējā relatīvā bioloģiskā pieejamība ir 38 – 49% salīdzinājumā ar iekšķīgi lietojamo šķīdumu.
The absolute bioavailability is not known.
Absolūtā biopieejamība nav zināma.
Following oral administration sorafenib reaches peak plasma concentrations in approximately 3 hours.
Pēc perorālas lietošanas sorafenibs sasniedz maksimālo koncentrāciju plazmā aptuveni 3 stundās.
When given with a high-fat meal sorafenib absorption was reduced by 30% compared to administration in the fasted state.
Lietojot treknas maltītes laikā, sorafeniba uzsūkšanās mazinās pa 30% salīdzinājumā ar lietošanu tukšā dūšā.
Mean Cmax and AUC increased less than proportionally beyond doses of 400 mg administered twice daily.
Vidējais Cmax un AUC palielinājās mazāk nekā proporcionāli, lietojot vairāk nekā 400 mg divreiz dienā.
In vitro binding of sorafenib to human plasma proteins is 99.5%.
In vitro sorafeniba saistīšanās ar cilvēka plazmas olbaltumiem ir 99, 5%.
Multiple dosing of Nexavar for 7 days resulted in a 2.5- to 7-fold accumulation compared to single dose administration.
Daudzkārtēja Nexavar devu lietošana 7 dienas izraisīja 2, 5 – 7 reizes lielāku uzkrāšanos nekā vienas devas lietošana.
Steady state plasma sorafenib concentrations are achieved within 7 days, with a peak to trough ratio of mean concentrations of less than 2.
Sorafeniba līdzsvara koncentrācija plazmā tiek sasniegta 7 dienās, vidējās maksimālās un minimālās koncentrācijas attiecība ir mazāka nekā 2.
The elimination half-life of sorafenib is approximately 25 - 48 hours.
Metabolisms un eliminācija Sorafeniba eliminācijas pusperiods ir aptuveni 25 – 48 stundas.
Sorafenib is metabolised primarily in the liver and undergoes oxidative metabolism, mediated by CYP 3A4, as well as glucuronidation mediated by UGT1A9.
Sorafenibs tiek metabolizēts galvenokārt aknās un pakļauts oksidatīvajam metabolismam, ko mediē CYP 3A4, kā arī glikuronidācijai, ko mediē UGT1A9.
Sorafenib accounts for approximately 70 - 85% of the circulating analytes in plasma at steady state.
Sorafenibs ir aptuveni 70 – 85% asinsritē konstatētā daudzuma līdzsvara stāvoklī.
Eight metabolites of sorafenib have been identified, of which five have been detected in plasma.
Atklāti astoņi sorafeniba metabolīti, no kuriem pieci konstatēti plazmā.
The main circulating metabolite of sorafenib in plasma, the pyridine N-oxide, shows in vitro potency similar to that of sorafenib.
Galvenajam plazmā cirkulējošajam sorafeniba metabolītam – piridīna N- oksīdam - in vitro iedarbība ir līdzīga sorafeniba iedarbībai.
This metabolite comprises approximately 9 - 16% of circulating analytes at steady state.
Šis metabolīts veido aptuveni 9 – 16% asinsritē konstatētā daudzuma līdzsvara stāvoklī.
Following oral administration of a 100 mg dose of a solution formulation of sorafenib, 96% of the dose was recovered within 14 days, with 77% of the dose excreted in faeces, and 19% of the dose excreted in urine as glucuronidated metabolites.
Pēc iekšķīgas 100 mg sorafeniba šķīduma zāļu formas devas lietošanas 96% devas izdalījās 14 dienās, 77% devas izdaloties izkārnījumos un 19% devas izdaloties urīnā glikuronīda metabolītu veidā.
Unchanged sorafenib, accounting for 51% of the dose, was found in faeces but not in urine, indicating that biliary excretion of unchanged drug might contribute to the elimination of sorafenib.
Nemainīts sorafenibs, kas ir 51% devas, tika atklāts izkārnījumos, bet ne urīnā, kas liecina, ka nemainītu zāļu izdalīšanās ar žulti var veicināt sorafeniba elimināciju.
Analyses of demographic data suggest that there is no relationship between pharmacokinetics and age (up to 65 years) gender or body weight.
Farmakokinētika īpašās pacientu grupās: demogrāfisko datu analīzes liecina, ka nepastāv sakarība starp farmakokinētiku un vecumu (līdz 65 g. v.), dzimumu vai ķermeņa masu.
No studies have been conducted to investigate the pharmacokinetics of sorafenib in paediatric patients.
Bērnu vecuma pacienti: nav veikti pētījumi, lai noskaidrotu sorafeniba farmakokinētiku bērnu vecuma pacientiem.
There are no clinically relevant differences in pharmacokinetics between Caucasian and Asian subjects.
Rase: nav klīniski nozīmīgas farmakokinētikas atšķirības baltās rases un aziātu pārstāvjiem.
In four Phase I clinical trials, steady state exposure to sorafenib was similar in patients with mild or moderate renal impairment compared to the exposures in patients with normal renal function.
Nieru darbības traucējumi: četros I fāzes klīniskajos pētījumos sorafeniba pastāvīgās koncentrācijas kopējā iedarbība pacientiem ar viegliem vai vidēji smagiem nieru darbības traucējumiem bija tāda pati kā pacientiem ar normālu nieru darbību.
In a clinical pharmacology study (single dose of 400 mg sorafenib), no relationship was observed between sorafenib exposure and renal function in subjects with normal renal function, mild, moderate or severe renal impairment.
Klīniskās farmakoloģijas pētījumā (vienreizēja 400 mg sorafeniba deva) netika novērota sorafeniba iedarbības saistība ar nieru funkciju personām ar normālu nieru darbību, viegliem, vidējiem vai smagiem nieru darbības traucējumiem.
No data is available in patients requiring dialysis.
Dati par pacientiem, kuriem nepieciešama dialīze, nav pieejami.
In hepatocellular carcinoma patients with mild or moderate hepatic impairment, exposure values were comparable and within the range of exposures observed in patients without hepatic impairment.
Aknu darbības traucējumi: pacientiem ar hepatocelulāru karcinomu un viegliem vai vidēji smagiem aknu darbības traucējumiem iedarbības raksturlielumi bija līdzīgi raksturlielumiem un tādās pašās robežās kā pacientiem bez aknu darbības traucējumiem novērotā iedarbība.
There are no data for patients with Child-Pugh C (severe) hepatic impairment.
Nav datu par pacientiem ar Child - Pugh C pakāpes (smagiem) aknu darbības traucējumiem.
Sorafenib is mainly eliminated via the liver, and exposure might be increased in this patient population.
Sorafenibs tiek izvadīts galvenokārt caur aknām un šai pacientu grupai iedarbība var pastiprināties.
The preclinical safety profile of sorafenib was assessed in mice, rats, dogs and rabbits.
Sorafeniba preklīniskās drošības raksturojums tika vērtēts pelēm, žurkām, suņiem un trušiem.
Repeat-dose toxicity studies revealed changes (degenerations and regenerations) in various organs at exposures below the anticipated clinical exposure (based on AUC comparisons).
Atkārtotu devu toksicitātes pētījumi atklāja pārmaiņas (deģenerāciju un reģenerāciju) dažādos orgānos pie iedarbības līmeņa, kas ir mazāks par paredzēto klīnisko iedarbību (pamatojoties uz AUC salīdzinājumu).
After repeated dosing to young and growing dogs effects on bone and teeth were observed at exposures below the clinical exposure.
12 Pēc atkārtotu devu lietošanas jauniem un augošiem suņiem tika novērota ietekme uz kauliem un zobiem pie iedarbības līmeņa, kas ir mazāks par paredzēto klīnisko iedarbību.
Changes consisted in irregular thickening of the femoral growth plate, hypocellularity of the bone marrow next to the altered growth plate and alterations of the dentin composition.
Pārmaiņas bija: neregulāra augšstilba augšanas plātnītes sabiezēšana, kaulu smadzeņu hipocelularitāte līdztekus mainītai augšanas plātnītei un dentīna sastāva pārmaiņas.
Similar effects were not induced in adult dogs.
Līdzīga ietekme tika izraisīta arī pieaugušiem suņiem.
The standard program of genotoxicity studies was conducted and positive results were obtained as an increase in structural chromosomal aberrations in an in vitro mammalian cell assay (Chinese hamster ovary) for clastogenicity in the presence of metabolic activation was seen.
Tika veikta standarta genotoksicitātes pētījumu programma un tika iegūti pozitīvi rezultāti: hromosomu aberāciju skaita palielināšanās in vitro zīdītāju šūnu testā (Ķīnas kāmju olnīcās) par klastogenitāti metaboliskas aktivācijas klātbūtnē.
Sorafenib was not genotoxic in the Ames test or in the in vivo mouse micronucleus assay.
Sorafenibs nebija genotoksisks Eimsa testā un in vivo peļu kodoliņu testā.
One intermediate in the manufacturing process, which is also present in the final drug substance (< 0.15%), was positive for mutagenesis in an in vitro bacterial cell assay (Ames test).
Pozitīvs mutaģenēzes rezultāts in vitro baktēriju šūnu testā (Eimsa testā) bija vienam ražošanas procesa starpproduktam, kas atrodams arī gatavajā zāļu vielā (< 0, 15%).
Furthermore, the sorafenib batch tested in the standard genotoxicity battery included 0.34% PAPE.
Turklāt standarta genotoksicitātes testos pārbaudītā sorafeniba sērija saturēja 0, 34% PAPE.
Carcinogenicity studies have not been conducted with sorafenib.
Kancerogenitātes pētījumi ar sorafenibu nav veikti.
12 No specific studies with sorafenib have been conducted in animals to evaluate the effect on fertility.
Nav veikti specifiski pētījumi ar sorafenibu dzīvniekiem, lai novērtētu ietekmi uz auglību.
An adverse effect on male and female fertility can however be expected because repeat-dose studies in animals have shown changes in male and female reproductive organs at exposures below the anticipated clinical exposure (based on AUC).
Tomēr iespējama negatīva ietekme uz tēviņu un mātīšu auglību, jo atkārtotu devu pētījumos dzīvniekiem atklātas pārmaiņas tēviņu un mātīšu vairošanās orgānos pie iedarbības līmeņa, kas ir mazāks par paredzēto klīnisko iedarbību (pamatojoties uz AUC salīdzinājumu).
Typical changes consisted of signs of degeneration and retardation in testes, epididymides, prostate, and seminal vesicles of rats.
Tipiskas pārmaiņas bija deģenerācijas un kavētas attīstības pazīmes sēkliniekos, piedēkļos, prostatā un sēklas kanālos žurkām.
Female rats showed central necrosis of the corpora lutea and arrested follicular development in the ovaries.
Žurku mātītēm tika novērota centrāla dzeltenā ķermeņa nekroze un apturēta folikula attīstība olnīcās.
Dogs showed tubular degeneration in the testes and oligospermia.
Suņiem tika konstatēta tubulāra deģenerācija sēkliniekos un oligospermija.
Sorafenib has been shown to be embryotoxic and teratogenic when administered to rats and rabbits at exposures below the clinical exposure.
Konstatēts, ka sorafenibs ir embriotoksisks un teratogēns, lietojot to žurkām un trušiem pie iedarbības līmeņa, kas ir mazāks par klīnisko iedarbību.
Observed effects included decreases in maternal and foetal body weights, an increased number of foetal resorptions and an increased number of external and visceral malformations.
Novērotā ietekme bija samazināta mātes un augļa ķermeņa masa, palielināt augļa rezorbciju skaits un palielināts ārīgu un viscerālu malformāciju skaits.
Core: croscarmellose sodium microcrystalline cellulose hypromellose sodium laurilsulfate magnesium stearate
Kodols: kroskarmelozes nātrija sāls mikrokristāliska celuloze hipromeloze nātrija laurilsulfāts magnija stearāts
Coating: hypromellose macrogol (3350) titanium dioxide (E 171) ferric oxide red (E 172)
Apvalks: hipromeloze makrogols (3350) titāna dioksīds (E 171) sarkanais dzelzs oksīds (E 172)
6.5 Nature and contents of container
13 6. 5 Iepakojuma veids un saturs
112 (4 x 28) tablets in transparent (PP/ Aluminium) blister packs.
112 (4 x 28) tabletes caurspīdīgos (PP/ Alumīnija) blisteros.
July 2006
2006. gada jūlijs
Bayer Schering Pharma AG 51368 Leverkusen Germany
Bayer Schering Pharma AG 51368 Leverkusen Vācija
The MAH commits to performing the studies and additional pharmacovigilance activities detailed in the Pharmacovigilance Plan.
Reģistrācijas apliecības īpašnieks apņemas veikt pētījumus un papildu farmakovigilances pasākumus, kā norādīts farmakovigilances plānā.
An updated Risk Management Plan, as per the CHMP Guideline on Risk Management Systems for medicinal products for human use, should be submitted at the same time as the PSURs, within 60 days of an important (Pharmacovigilance or Risk minimisation) milestone being reached or when the results of a study becoming available or at the request of the Competent authority.
Papildināts riska vadības plāns atbilstoši CHMP vadlīnijām par cilvēkiem paredzēto zāļu riska vadības sistēmām jāiesniedz vienlaikus ar PSUR 60 dienu laikā pēc nozīmīgu (farmakovigilancē vai riska mazināšanā) rezultātu sasniegšanas, kad kļūst pieejami pētījuma rezultāti vai pēc atbildīgās institūcijas pieprasījuma.
{OUTER CARTON}
{KASTĪTE}
Nexavar 200 mg film-coated tablets sorafenib
Nexavar 200 mg apvalkotās tabletes sorafenib
Each tablet contains 200 mg of sorafenib (as tosylate).
Viena tablete satur 200 mg sorafeniba (tosilāta veidā).
112 film-coated tablets
112 apvalkotās tabletes
Do not store above 25 °C.
Uzglabāt temperatūrā līdz 25 °C.
20 MINIMUM PARTICULARS TO APPEAR ON BLISTERS OR STRIPS
20 MINIMĀLĀ INFORMĀCIJA, IZVIETOJAMĀ UZ BLISTERA VAI PLĀKSNĪTES
Nexavar 200 mg tablets Sorafenib
Nexavar 200 mg tabletes Sorafenib
What Nexavar is and what it is used for 2.
Kas ir Nexavar un kādam nolūkam to lieto 2.
Before you take Nexavar 3.
Pirms Nexavar lietošanas 3.
How to take Nexavar 4.
Kā lietot Nexavar 4.
How to store Nexavar 6.
Iespējamās blakusparādības 5 Kā uzglabāt Nexavar 6.
WHAT NEXAVAR IS AND WHAT IT IS USED FOR
KAS IR NEXAVAR UN KĀDAM NOLŪKAM TO LIETO
Nexavar is used to treat liver cancer (hepatocellular carcinoma).
Nexavar lieto aknu vēža (hepatocelulārās karcinomas) ārstēšanai.
Nexavar is also used to treat kidney cancer (advanced renal cell carcinoma) at an advanced stage when standard therapy has not helped to stop your disease or is considered unsuitable.
Nexavar lieto arī, lai Jums ārstētu nieru vēzi (progresējušu nieru šūnu karcinomu) vēlīnā stadijā, kad standarta terapija nav spējusi Jums apturēt slimību vai tiek uzskatīta par nepiemērotu.
Nexavar is a so- called multikinase inhibitor.
Nexavar ir t. s. multikināzes inhibitors.
It works by slowing down the rate of growth of cancer cells and cutting off the blood supply that keeps cancer cells growing.
Tas darbojas, palēninot vēža šūnu augšanu un pārtraucot asins piegādi, kas nodrošina vēža šūnu augšanu.
BEFORE YOU TAKE NEXAVAR
PIRMS NEXAVAR LIETOŠANAS
The
Nelietojiet Nexavar šādos gadījumos: ja Jums ir alerģija (paaugstināta jutība) pret sorafenibu vai kādu citu Nexavar sastāvdaļu.
ingredients are listed at the end of this leaflet.
Sastāvdaļas uzskaitītas šīs instrukcijas beigās.
Take special care with Nexavar
Īpaša piesardzība, lietojot Nexavar, nepieciešama šādos gadījumos:
- If you experience skin problems.
- ja Jums ir ādas problēmas.
Nexavar can cause rashes and skin reactions, especially on the
Nexavar var izraisīt izsitumus un ādas reakcijas, īpaši uz rokām un
hands and feet.
pēdām.
These can usually be treated by your doctor.
Parasti Jūsu ārsts to var izārstēt.
If not, your doctor may interrupt treatment or stop it altogether.
Ja ne, Jūsu ārsts var pārtraukt ārstēšanu uz laiku vai pilnīgi.
- If you have high blood pressure.
- ja Jums ir paaugstināts asinsspiediens.
Nexavar can raise blood pressure, and your doctor will usually
Nexavar var paaugstināt asinsspiedienu, un Jūsu ārsts
monitor your blood pressure and may give you a medicine to treat your high blood pressure.
parasti kontrolēs Jūsu asinsspiedienu un var Jums dot zāles, lai ārstētu paaugstināto asinsspiedienu.
Treatment with
- ja Jums ir kādi asiņošanas traucējumi vai Jūs lietojat varfarīnu vai fenprokumonu.
Nexavar may lead to a higher risk of bleeding.
Ārstēšana ar Nexavar var palielināt asiņošanas risku.
If you are taking warfarin or phenprocoumon, medicines which thin the blood to prevent blood clots, there may be a greater risk of bleeding.
Ja Jūs lietojat varfarīnu vai fenprokumonu – zāles, kas šķidrina asinis, novēršot asins recekļu veidošanos, var būt lielāks asiņošanas risks.
- If you get chest pain or heart problems.
- ja Jums sākas sāpes krūtīs vai sirdsdarbības traucējumi.
Your doctor may decide to interrupt treatment or stop it
Jūsu ārsts var izlemt pārtraukt
altogether.
ārstēšanu uz laiku vai pilnīgi.
- If you are going to have surgery, or if you had an operation recently.
- ja Jums ir paredzēta ķirurģiska operācija vai Jums nesen veikta operācija.
Nexavar might affect the
Nexavar var
way your wounds heal.
ietekmēt brūču dzīšanu.
You will usually be taken off Nexavar if you are having an operation.
Parasti pirms operācijas Jūs pārtrauksit Nexavar lietošanu.
Your doctor will decide when to start with Nexavar again.
Jūsu ārsts lems, kad atkal sākt Nexavar lietošanu.