qanastek/EMEA-V3 huggingface dataset:
If Epivir is discontinued in patients co-infected with hepatitis B virus, periodic monitoring of liver function tests and markers of HBV replication is recommended, as withdrawal of lamivudine may result in an acute exacerbation of hepatitis (see Zeffix SPC).
Zeffix Zāļu aprakstu).
If there is evidence of worsening liver disease in such patients, interruption or discontinuation of treatment must be considered (see section 4.8).
Ja šādiem pacientiem rodas pazīmes, kas liecina par aknu slimības pastiprināšanos, jāapsver terapijas pārtraukšana vai izbeigšana (skatīt apakšpunktu 4. 8).
Interaction studies have only been performed in adults
Mijiedarbības pētījumi veikti tikai pieaugušajiem.
Lamivudine may inhibit the intracellular phosphorylation of zalcitabine when the two medicinal products are used concurrently.
Lamivudīns var inhibēt zalcitabīna intracelulāro fosforilēšanos, ja abus šos medikamentus lieto vienlaicīgi.
Epivir is therefore not recommended to be used in combination with zalcitabine.
Tādēļ neiesaka lietot Epivir kopā ar zalcitabīnu.
Co-administration of lamivudine with intravenous ganciclovir or foscarnet is not recommended.
Lamivudīna lietošana vienlaikus ar gancikloviru vai foskarnetu intravenozi netiek rekomendēta.
The likelihood of metabolic interactions is low due to limited metabolism and plasma protein binding and almost complete renal clearance.
Metaboliskās mijiedarbības iespēja ir neliela sakarā ar ierobežoto metabolismu un saistīšanos ar plazmas olbaltumvielām, kā arī gandrīz pilnīgo renālo klīrensu.
Administration of trimethoprim/ sulfamethoxazole 160 mg/ 800 mg results in a 40% increase in lamivudine exposure, because of the trimethoprim component; the sulfamethoxazole component did not interact.
Trimetoprima/ sulfametoksazola lietošana devās 160mg/ 800mg trimetoprima komponenta dēļ palielināja ekspozīciju ar lamivudīnu par 40%, sulfametoksazola komponents mijiedarbībā netika iesaistīts.
However, unless the patient has renal impairment, no dosage adjustment of lamivudine is necessary (see section 4.2).
Tomēr, ja vien pacientam nav nieru bojājuma, lamivudīna devu mainīt nav nepieciešams (skat. apakšpunktu 4. 2).
When concomitant administration is warranted, patients should be monitored clinically.
Pacienti klīniski jānovēro, ja nepieciešams vienlaicīgi ievadīt šos medikamentus.
Co-administration of lamivudine with high doses of co-trimoxazole for the treatment of Pneumocystis carinii pneumonia (PCP) and toxoplasmosis should be avoided.
Jāizvairās no lamivudīna lietošanas kopā ar augstām kotrimoksazola devām Pneumocistis carinii pneimonijas un toksoplazmozes ārstēšanā.
5 The possibility of interactions with other medicinal products administered concurrently should be considered, particularly when the main route of elimination is active renal secretion via the organic cationic transport system e. g. trimethoprim.
5 trimetoprimam.
Other medicinal products (e. g. ranitidine, cimetidine) are eliminated only in part by this mechanism and were shown not to interact with lamivudine.
Citiem medikamentiem (piem. ranitidīns, cimetidīns) eliminācija tikai daļēji notiek, izmantojot šo mehānismu, tādēļ netika uzrādīta to mijiedarbība ar lamivudīnu.
The nucleoside analogues (e. g. didanosine and zalcitabine) like zidovudine, are not eliminated by this mechanism and are unlikely to interact with lamivudine.
Nukleozīdu analogi (piem., didanozīns un zalcitabīns), tāpat kā zidovudīns, netiek izvadīti ar šī mehānisma palīdzību, un ir maz ticams, ka tie mijiedarbojas ar lamivudīnu.
A modest increase in Cmax (28%) was observed for zidovudine when administered with lamivudine, however overall exposure (AUC) is not significantly altered.
Neliela Cmax palielināšanās (28%) zidovudīnam ir novērota, lietojot to kopā ar lamivudīnu, taču kopējais līmenis (AUC) palika bez ievērojamām izmaiņām.
Zidovudine has no effect on the pharmacokinetics of lamivudine (see section 5.2).
(skat. apakšpunktu 5. 2)
Lamivudine metabolism does not involve CYP3A, making interactions with medicinal products metabolised by this system (e. g.
Lamivudīna metabolismā netiek iesaistīts CYP3A, tādēļ mijiedarbība ar medikamentiem, kas tiek metabolizēti ar šīs sistēmas palīdzību, (piem.
PIs) unlikely.
PI) ir maz ticama.
The safety of lamivudine in human pregnancy has not been established.
Lamivudīna lietošanas drošība cilvēkiem grūtniecības laikā nav pierādīta.
Reproductive studies in animals have not shown evidence of teratogenicity, and showed no effect on male or female fertility.
Reproduktivitātes pētījumi ar dzīvniekiem neliecina par teratogenitāti vai ietekmi uz tēviņu vai mātīšu auglību.
Lamivudine induces early embryonic death when administered to pregnant rabbits at exposure levels comparable to those achieved in man.
Ievadot lamivudīnu trušiem grūtniecības laikā devās, kas atbilst cilvēkiem izmantojamajām koncentrācijām, tas izraisa agrīnu embrija bojāeju.
In humans, consistent with passive transmission of lamivudine across the placenta, lamivudine concentrations in infant serum at birth were similar to those in maternal and cord serum at delivery.
Cilvēkiem sakarā ar lamivudīna pasīvo izkļūšanu caur placentu lamivudīna koncentrācija jaundzimušā serumā bija līdzīga kā mātes serumā un nabas vēnā esošajā serumā dzemdību laikā.
Although animal reproductive studies are not always predictive of the human response, administration is not recommended during the first three months of pregnancy.
Kaut gan pētījumu ar dzīvniekiem rezultāti ne vienmēr ir attiecināmi uz cilvēkiem, lamivudīna lietošana netiek rekomendēta grūtniecības pirmo trīs mēnešu laikā.
Following oral administration lamivudine was excreted in breast milk at similar concentrations to those found in serum.
Pēc perorālas lamivudīna ievades tā koncentrācija mātes pienā ir līdzīga koncentrācijai serumā.
Since lamivudine and the virus pass into breast milk, it is recommended that mothers taking Epivir do not breast-feed their infants.
Tā kā pienā iekļūst gan lamivudīns, gan vīruss, mātēm, kas lieto Epivir, nav ieteicams barot bērnus ar krūti.
No studies on the effects on the ability to drive and use machines have been performed.
Nav veikti pētījumi par ietekmi uz spēju vadīt transportlīdzekļus vai apkalpot iekārtas.
The following adverse reactions have been reported during therapy for HIV disease with Epivir.
Ārstējot HIV slimību ar Epivir, ir ziņots par zemāk minētajām blakusparādībām.
The adverse reactions considered at least possibly related to the treatment are listed below by body system, organ class and absolute frequency.
Zemāk ir uzskaitītas blakusparādības, kam ir vismaz iespējama saistība ar terapiju, sadalot tās pa organisma sistēmām, orgānu klasēm un pēc absolūtās sastopamības.
Frequencies are defined as very common (> 1/ 10), common (> 1/ 100 ,< 1/10), uncommon (> 1/ 1,000 ,< 1/100), rare (> 1/ 10,000, < 1/ 1,000), very rare (< 1/ 10,000).
Sastopamība tiek definēta kā ļoti bieži (> 1/ 10), bieži (> 1/ 100, < 1/ 10), retāk (> 1/ 1 000, < 1/ 100), reti (> 1/ 10 000, < 1/ 1 000) un ļoti reti (< 1/ 10 000).
Blood and lymphatic systems disorders Uncommon:
Asins un limfatiskās sistēmas traucējumi Retāk - Neitropēnija un anēmija (abas reizēm smagas), trombocitopēnija.
Neutropenia and anaemia (both occasionally severe), thrombocytopenia Very rare:
Ļoti reti - Izolēta eritroīdo cilmšūnu aplāzija.
Nervous system disorders Common:
Nervu sistēmas traucējumi Bieži - Galvassāpes, bezmiegs.
Headache, insomnia Very rare: peripheral neuropathy (or paraesthesia)
Respiratorās, krūšu kurvja un videnes slimības Bieži - Klepus, nazāli simptomi.
Respiratory, thoracic and mediastinal disorders Common:
Kuņģa- zarnu trakta traucējumi Bieži - Slikta dūša, vemšana, sāpes vai krampji vēderā, caureja.
Cough, nasal symptoms
Reti - Pankreatīts.
Pancreatitis. elevations in serum amylase.
6 Aknu un/ vai žultsceļu traucējumi Retāk - Aknu enzīmu (ASaT, ALaT) līmeņa pārejoša paaugstināšanās Reti - Hepatīts.
Rash, alopecia
Ādas un zemādas audu bojājumi Bieži - Izsitumi, alopēcija.
Musculoskeletal and connective tissue disorders Common:
Skeleta- muskuļu un saistaudu sistēmas bojājumi Bieži - Artralģija, muskuļu darbības traucējumi.
Arthralgia, muscle disorders Rare:
Reti - Rabdomiolīze.
Fatigue, malaise, fever.
Vispārēji traucējumi un reakcijas ievadīšanas vietā Bieži - Nogurums, vājums, drudzis.
Cases of lactic acidosis, sometimes fatal, usually associated with severe hepatomegaly and hepatic steatosis, have been reported with the use of nucleoside analogues (see section 4.4).
Ir ziņojumi par laktacidozes gadījumiem, reizēm ar letālu iznākumu, kas parasti saistīta ar smagu hepatomegāliju un aknu steatozi, lietojot nukleozīdu analogus (skat. apakšpunktu 4. 4).
Combination antiretroviral therapy has been associated with redistribution of body fat (lipodystrophy) in HIV patients including the loss of peripheral and facial subcutaneous fat, increased intra-abdominal and visceral fat, breast hypertrophy and dorsocervical fat accumulation (buffalo hump).
Kombinēta antiretrovīrusu terapija HIV pacientiem ir bijusi saistīta ar ķermeņa tauku pārdali (lipodistrofiju), ieskaitot perifēro un sejas zemādas tauku zudumu, intraabdominālo un viscerālo tauku daudzuma palielināšanos, krūšu hipertrofiju un tauku uzkrāšanos kakla mugurējā daļā (vērša sprands).
Combination antiretroviral therapy has been associated with metabolic abnormalities such as hypertriglyceridaemia, hypercholesterolaemia, insulin resistance, hyperglycaemia and hyperlactataemia (see section 4.4).
Kombinēta antiretrovīrusu terapija ir bijusi saistīta ar tādām metabolisma patoloģijām kā hipertrigliceridēmiju, hiperholesterinēmiju, insulīna rezistenci, hiperglikēmiju un hiperlaktatēmiju (skat. apakšpunktu 4. 4).
Cases of osteonecrosis have been reported, particularly in patients with generally acknowledged risk factors, advanced HIV disease or long-term combined antiretroviral exposure (cART).
Ziņots par osteonekrozes gadījumiem, īpaši pacientiem ar vispārzināmiem riska faktoriem, progresējošu HIV- slimību vai pakļautiem ilgstošai kombinētas pretretrovīrusu terapijas ietekmei (CART).
The frequency of which is unknown (see section 4.4).
Tās sastopamības biežums nav zināms (skatīt apakšpunktu 4. 4).
Administration of lamivudine at very high dose levels in acute animal studies did not result in any organ toxicity.
Vienreizēju ļoti lielu lamivudīna devu ievadīšana pētījumos ar dzīvniekiem neizraisīja toksiskus bojājumus nevienā orgānā.
Limited data are available on the consequences of ingestion of acute overdoses in humans.
Pieejama ierobežota informācija par akūtas pārdozēšanas sekām cilvēkiem.
No fatalities occurred, and the patients recovered.
Letālu gadījumu nebija, pacienti atveseļojās.
No specific signs or symptoms have been identified following such overdose.
Pēc šādas pārdozēšanas nav novēroti nekādi specifiski simptomi vai pazīmes.
If overdosage occurs the patient should be monitored, and standard supportive treatment applied as required.
Pārdozēšanas gadījumā pacients jānovēro, nepieciešamības gadījumā jānodrošina standarta balstterapija.
Pharmacotherapeutic group: nucleoside analogue, ATC Code:
Farmakoterapeitiskā grupa – nukleozīdu analogi, ATC kods:
Lamivudine is a nucleoside analogue which has activity against human immunodeficiency virus (HIV) and hepatitis B virus (HBV).
Lamivudīns ir nukleozīdu analogs, kam piemīt aktivitāte pret cilvēka imūndeficīta vīrusu (HIV) un hepatīta B vīrusu (HBV).
It is metabolised intracellularly to the active moiety, lamivudine 5’ -
Tas intracelulāri metabolizējas līdz aktīvajai daļai - lamivudīna 5 '- trifosfātam; tas darbojas galvenokārt kā vīrusu atgriezeniskās transkriptāzes ķēdes noslēdzējs.
Its main mode of action is as a chain terminator of viral reverse transcription.
7 uz zidovudīna rezistentajiem HIV klīniskajiem izolātiem.
M184V mutants display greatly reduced susceptibility to lamivudine and show diminished viral replicative capacity in vitro.
M184V mutantiem raksturīga ievērojami samazināta jutība pret lamivudīnu un tie in vitro uzrāda samazinātu vīrusa replikācijas spēju.
In vitro studies indicate that zidovudine-resistant virus isolates can become zidovudine sensitive when they simultaneously acquire resistance to lamivudine.
In vitro pētījumi uzrāda, ka zidovudīna rezistentie vīrusa izolāti var kļūt jūtīgi pret zidovudīnu, ja tie vienlaicīgi iegūst rezistenci pret lamivudīnu.
The clinical relevance of such findings remains, however, not well defined.
Tomēr šādas atradnes klīniskā nozīme pagaidām nav skaidri noteikta.
Therefore, maintaining lamivudine therapy despite emergence of M184V mutation should only be considered in cases where no other active NRTI’ s are available.
Tāpēc, ja radusies M184V mutācija, lamivudīna terapijas turpināšana jāapsver tikai tādā gadījumā, ja nav pieejami citi aktīvi NRTI.
The M184V RT mutant shows a < 4-fold decrease in susceptibility to didanosine and zalcitabine; the clinical significance of these findings is unknown.
M184V mutants uzrāda četrkārt mazāku jutību pret didanozīnu un zalcitabīnu; šādas atradnes klīniskā nozīme nav zināma.
Clinical experience:
Klīniskā pieredze:
Evidence from clinical studies shows that lamivudine plus zidovudine delays the emergence of zidovudine resistant isolates in individuals with no prior antiretroviral therapy.
Klīniskos pētījumos ir iegūti pierādījumi tam, ka lamivudīns kopā ar zidovudīnu kavē zidovudīna rezistentu izolātu veidošanos personām, kas iepriekš nav saņēmušas antiretrovīrusu terapiju.
Lamivudine has been widely used as a component of antiretroviral combination therapy with other antiretroviral agents of the same class (NRTIs) or different classes (PIs, non-nucleoside reverse transcriptase inhibitors).
Lamivudīns tiek plaši lietots kā komponents antiretrovīrusu terapijas kombinācijās kopā ar citiem tās pašas klases medikamentiem (NRTI) vai citu klašu medikamentiem (PI, nenukleozīdu atgriezeniskās transkriptāzes inhibitoriem).
The relationship between in vitro susceptibility of HIV to lamivudine and clinical response to lamivudine-containing therapy remains under investigation.
Saistība starp in vitro HIV jutību pret lamivudīnu un klīnisko atbildes reakciju uz lamivudīnu saturošu terapiju vēl jāpēta.
8 Lamivudine has not been specifically investigated in HIV patients co-infected with HBV.
Lamivudīna iedarbība HIV pacientiem ar HBV koinfekciju nav īpaši pētīta.
Once daily dosing (300 mg once a day): a clinical study has demonstrated the non inferiority between Epivir once a day and Epivir twice a day containing regimens.
8 Lietošana vienreiz dienā (300 mg vienreiz dienā): klīniskā pētījumā pierādīts, ka Epivir, lietojot vienu reizi dienā, nav mazāk efektīvs nekā lietojot divas reizes dienā.
These results were obtained in an antiretroviral naïve-population, primarily consisting of asymptomatic HIV infected patients (CDC stage A).
Šie rezultāti iegūti, pētot pacientus, kas iepriekš nav saņēmuši antiretrovīrusu terapiju, galvenokārt asimptomātiskus HIV inficētus pacientus (CDC A stadija).
Absorption:
Uzsūkšanās: lamivudīns labi uzsūcas no gastrointestinālā trakta.
Lamivudine is well absorbed from the gastrointestinal tract, and the bioavailability of oral lamivudine in adults is normally between 80 and 85%.
Perorālā lamivudīna biopieejamība pieaugušajiem parasti ir starp 80 un 85%.
Following oral administration, the mean time (tmax) to maximal serum concentrations (Cmax) is about an hour.
Pēc perorālas ievades vidējais laiks (tmax), kas paiet līdz maksimālas seruma koncentrācijas (Cmax) sasniegšanai, ir apmēram stunda.
Based on data derived from a study in healthy volunteers, at a therapeutic dose of 150mg twice daily, mean (CV) steady-state Cmax and Cmin of lamivudine in plasma are 1.2 µg/ ml (24%) and 0.09 µg/ ml (27%), respectively.
Balstoties uz datiem no pētījuma ar veseliem brīvprātīgajiem, lietojot terapeitiskās devās pa 150 mg divas reizes dienā, lamivudīna plato fāzes vidējie (CV) Cmax un Cmin plazmā ir attiecīgi 1, 2 μg/ ml (24%) un 0, 09 μg/ ml (27%).
The mean (CV) AUC over a dosing interval of 12 hours is 4.7 µg. h/ ml (18%).
Vidējais (CV) AUC 12 stundu dozēšanas intervālam ir 4, 7 μg. h/ ml (18%).
At a therapeutic dose of 300mg once daily, the mean (CV) steady-state Cmax, Cmin and 24h AUC are 2.0 µg/ ml (26%), 0.04 µg/ ml (34%) and 8.9 µg. h/ ml (21%), respectively.
Lietojot terapeitiskās devās pa 300 mg vienu reizi dienā, plato fāzes vidējie (CV) Cmax, Cmin un 24 h AUC ir attiecīgi 2, 0 μg/ ml (26%), 0, 04 μg/ ml (34%) un 8, 9 μg. h/ ml (21%).
The 150 mg tablet is bioequivalent and dose proportional to the 300 mg tablet with respect to AUC∞, Cmax, and tmax.
Vadoties pēc AUC∞, Cmax, and tmax, 150 mg tabletes ievade ir bioekvivalenta un proporcionāla attiecībā uz devu, salīdzinot ar 300 mg tabletes ievadi.
Co-administration of lamivudine with food results in a delay of tmax and a lower C max (decreased by 47%).
Lamivudīna lietošana kopā ar ēdienu aizkavē tmax un pazemina Cmax (par 47%).
However, the extent (based on the AUC) of lamivudine absorbed is not influenced.
Tomēr lamivudīna absorbcijas daudzums (balstoties uz AUC) netiek ietekmēts.
Co-administration of zidovudine results in a 13% increase in zidovudine exposure and a 28% increase in peak plasma levels.
Zidovudīna vienlaicīga ievadīšana izraisa zidovudīna koncentrācijas paaugstināšanos par 13% un maksimālo koncentrāciju palielināšanos plazmā par 28%.
This is not considered to be of significance to patient safety and therefore no dosage adjustments are necessary.
Šī paaugstināšanās netiek uzskatīta par bīstamu pacientam, un devu pielāgošana nav nepieciešama.
From intravenous studies, the mean volume of distribution is 1.3 l/ kg.
Izplatīšanās: intravenozie pētījumi uzrādīja, ka vidējais izplatīšanās tilpums ir 1, 3 l/ kg.
The observed half-life of elimination is 5 to 7 hours.
Vidējais eliminācijas pusperiods ir 5 līdz 7 stundas.
The mean systemic clearance of lamivudine is approximately 0.32 l/ h/ kg, with predominantly renal clearance (> 70%) via the organic cationic transport system.
Vidējais lamivudīna sistēmiskais klīrenss ir apmēram 0, 32 l/ h/ kg, galvenā loma ir renālajam klīrensam (> 70%) organisko katjonu transporta sistēmas ceļā.
Lamivudine exhibits linear pharmacokinetics over the therapeutic dose range and displays limited binding to the major plasma protein albumin (< 16% - 36% to serum albumin in in vitro studies).
Lamivudīns virs terapeitiskajām devām demonstrē lineāru farmakokinētiku un uzrāda ierobežotu saistīšanos ar galveno plazmas olbaltumu – albumīnu (< 16- 36% seruma albumīna in vitro pētījumos).
Limited data show that lamivudine penetrates the central nervous system and reaches the cerebro- spinal fluid (CSF).
Ierobežoti dati liecina, ka lamivudīns penetrē centrālajā nervu sistēmā un sasniedz cerebrospinālo šķidrumu (CSF).
The mean ratio CSF/ serum lamivudine concentration 2-4 hours after oral administration was approximately 0.12.
Vidējā CSF/ seruma lamivudīna koncentrācijas attiecība 2- 4 stundas pēc perorālas ievades bija apmēram 0, 12.
The true extent of penetration or relationship with any clinical efficacy is unknown.
Patiesais lamivudīna penetrācijas apjoms CNS un tā saistība ar klīnisko efektivitāti nav zināmi.
The active moiety, intracellular lamivudine triphosphate, has a prolonged terminal half- life in the cell (16 to 19 hours) compared to the plasma lamivudine half-life (5 to 7 hours).
Aktīvās vielas, intracelulārā lamivudīna trifosfāta, eliminācijas pusperiods šūnā, salīdzinot ar plazmas lamivudīna eliminācijas pusperiodu (5 līdz 7 stundas), ir garāks (16 līdz 19 stundas).
In 60 healthy adult volunteers, Epivir 300 mg once daily has been demonstrated to be pharmacokinetically equivalent at steady-state to Epivir 150 mg twice daily with respect to intracellular triphosphate AUC24 and Cmax.
Pētot 60 veselus brīvprātīgos, ir pierādīts, ka Epivir 300 mg lietošana vienu reizi dienā koncentrācijas stabilizācijas stāvoklī ir farmakokinētiski līdzvērtīga Epivir 150mg lietošanai divas reizes dienā, vadoties pēc intracelulārā trifosfāta AUC24 un Cmax.
The likelihood of metabolic interactions of lamivudine with other medicinal products is low due to the small extent of hepatic metabolism (5-10%) and low plasma protein binding.
Lamivudīna metaboliskas mijiedarbības iespēja ar citiem medikamentiem ir zema sakarā ar tā nelielo aknu metabolismu (5- 10%) un mazo saistīšanos ar plazmas olbaltumiem.
Studies in patients with renal impairment show lamivudine elimination is affected by renal dysfunction.
Eliminācija: Pētījumi par pacientiem ar nieru funkciju traucējumiem rāda, ka renāla disfunkcija ietekmē lamivudīna elimināciju.
A recommended dosage regimen for patients with creatinine clearance below 50 ml/ min is shown in the dosage section (see section 4.2).
Ieteicamās devas pacientiem ar kreatinīna klīrensu, kas zemāks par 50 ml/ min, ir norādītas sadaļā par devām (skat. apakšpunktu 4. 2).
An interaction with trimethoprim, a constituent of co-trimoxazole, causes a 40% increase in lamivudine exposure at therapeutic doses.
9 Trimetoprima (kotrimoksazola sastāvdaļas) mijiedarbība ar lamivudīnu izraisa ekspozīcijas ar lamivudīnu paaugstināšanos par 40%, lietojot terapeitiskas devas.
This does not require dose adjustment unless the patient also has renal impairment (see sections 4.5 and 4.2).
Ja vien pacientam nav nieru bojājuma, devas pielāgošana nav nepieciešama (skat. apakšpunktas 4. 5 un 4. 2).
Administration of co-trimoxazole with lamivudine in patients with renal impairment should be carefully assessed.
Kotrimoksazola nozīmēšana kopā ar lamivudīnu pacientiem ar nieru funkciju traucējumiem ir rūpīgi jāapsver.
In general, lamivudine pharmacokinetics in paediatric patients is similar to adults.
Farmakokinētika bērniem: kopumā farmakokinētika bērniem ir līdzīga kā pieaugušajiem.
However, absolute bioavailability (approximately 55-65%) was reduced in paediatric patients below 12 years of age.
Tomēr bērniem, kas jaunāki par 12 gadiem, absolūtā biopieejamība (apmēram 55- 65%) ir pazemināta.
In addition, systemic clearance values were greater in younger paediatric patients and decreased with age, approaching adult values around 12 years of age.
Bez tam maziem bērniem ir lielāki sistēmiskā klīrensa rādītāji, kas pakāpeniski samazinās un kļūst līdzīgi pieaugušo rādītājiem apmēram 12 gadu vecumā.
Due to these differences, the recommended dose for lamivudine in children (aged more than three months and weighing less than 30 kg) is 4 mg/ kg twice daily.
Sakarā ar šīm atšķirībām bērniem (no vismaz 3 mēnešu vecuma, kuri sver mazāk par 30 kg) lamivudīna ieteicamā deva ir 4 mg/ kg divas reizes dienā.
This dose will achieve an average AUC0-12 ranging from approximately 3,800 to 5,300 ng. h/ ml.
Šī deva ļauj sasniegt vidējo AUC0- 12, sākot no aptuveni 3800 līdz 5300 ng. h/ ml.
Recent findings indicate that exposure in children < 6 years of age may be reduced by about 30% compared with other age groups.
Jaunākie pētījumu dati liecina, ka bērniem, kas jaunāki par 6 gadiem, ekspozīcija var būt samazināta par aptuveni 30%, salīdzinot ar citām vecuma grupām.
Further data addressing this issue are currently awaited.
Attiecībā uz šo jautājumu pašlaik tiek gaidīti papildus dati.
At present, the available data do not suggest that lamivudine is less efficacious in this age group.
Šobrīd pieejamie dati neliecina, ka lamivudīns šajā vecuma grupā būtu mazāk efektīvs.
There are limited pharmacokinetic data for patients less than three months of age.
Ir ierobežoti dati par farmakokinētiku pacientiem, kas jaunāki par 3 mēnešiem.
In neonates one week of age, lamivudine oral clearance was reduced when compared to paediatric patients and is likely to be due to immature renal function and variable absorption.
Domājams, ka tā iemesls ir nenobriedušās nieru funkcijas un variablā uzsūkšanās.
Therefore to achieve similar adult and paediatric exposure, the recommended dose for neonates is 4 mg/ kg/ day.
Tādēļ, lai sasniegtu līdzīgu slodzi bērniem un pieaugušajiem, ieteicamā deva jaundzimušajiem ir 4 mg/ kg / dienā.
Glomerular filtration estimates suggests that to achieve similar adult and paediatric exposure, the recommended dose for children aged six weeks and older could be 8 mg/ kg/ day.
Glomerulārās filtrācijas novērtējums liek domāt, ka ieteicamā deva bērniem no 6 nedēļu vecuma varētu būt 8 mg/ kg / dienā, lai sasniegtu līdzīgu ekspozīciju ar medikamentu bērniem un pieaugušajiem.
Following oral administration, lamivudine pharmacokinetics in late- pregnancy were similar to non-pregnant women.
Farmakokinētika grūtniecības laikā: lamivudīna farmakokinētika pēc perorālas ievades vēlīnā grūtniecības laikā ir tāda pati kā sievietēm, kam nav grūtniecības.
Administration of lamivudine in animal toxicity studies at high doses was not associated with any major organ toxicity.
Lamivudīns lielās devās toksicitātes pētījumos dzīvniekiem nebija saistīts ar jebkādu toksisku ietekmi uz galvenajiem orgāniem.
At the highest dosage levels, minor effects on indicators of liver and kidney function were seen together with occasional reductions in liver weight.
Izmantojot visaugstākās devas, tika atrasta neliela ietekme uz aknu un nieru funkciju indikatoriem, reizēm kopā ar aknu masas samazināšanos.
The clinically relevant effects noted were a reduction in red blood cell count and neutropenia.
Klīniski svarīgākā ietekme bija eritrocītu skaita samazināšanās un neitropēnija.
Lamivudine was not mutagenic in bacterial tests but, like many nucleoside analogues, showed activity in an in vitro cytogenetic assay and the mouse lymphoma assay.
Pētot baktērijas, lamivudīns nav bijis mutagēns, bet, līdzīgi daudziem nukleozīdu analogiem, tas uzrāda aktivitāti, veicot in vitro citoģenētiskos pētījumus un peļu limfomas pētījumus.
Lamivudine was not genotoxic in vivo at doses that gave plasma concentrations around 40-50 times higher than the anticipated clinical plasma levels.
Lamivudīns nav uzrādījis genotoksisku iedarbību in vivo pētījumos ar devām, kas izraisīja plazmas koncentrāciju kāpumu 40- 50 reižu virs paredzamajiem klīniskajiem plazmas koncentrācijas līmeņiem.
As the in vitro mutagenic activity of lamivudine could not be confirmed in in vivo tests, it is concluded that lamivudine should not represent a genotoxic hazard to patients undergoing treatment.
Tā kā lamivudīna in vitro mutagēno aktivitāti nav iespējams apstiprināt in vivo, tiek secināts, ka pacientiem lamivudīns nerada genotoksiskus draudus.
A transplacental genotoxicity study conducted in monkeys compared zidovudine alone with the combination of zidovudine and lamivudine at human-equivalent exposures.
Transplacentārā genotoksicitātes pētījumā pērtiķiem tika salīdzināts zidovudīns viens pats un zidovudīna kombinācija ar lamivudīnu ekspozīcijās, kas ekvivalentas cilvēkam sasniedzamajām.
The study demonstrated that foetuses exposed in utero to the combination sustained a higher level of nucleoside analogue- DNA incorporation into multiple foetal organs, and showed evidence of more telomere shortening than in those exposed to zidovudine alone.
Pētījumā tika konstatēts, ka augļiem, kas in utero tika pakļauti kombinācijas ietekmei, bija augstāks nukleozīdu analogu DNS inkorporācijas līmenis multiplos augļa orgānos un telomēra bija vairāk saīsinājusies nekā augļiem, kas bija pakļauti tikai zidovudīna ietekmei.
The results of long-term carcinogenicity studies in rats and mice did not show any carcinogenic potential relevant for humans.
Ilgtermiņa karcinogenitātes pētījumi ar žurkām un pelēm neuzrādīja jebkādu karcinogenitātes potenciālu, kas būtu nozīmīgs cilvēkiem.
Microcrystalline cellulose (E460), Sodium starch glycollate Magnesium stearate
10 nātrija cietes glikolāts, magnija stearāts
Tablet film-coat:
Tabletes apvalks:
Hypromellose (E464) Titanium dioxide (E171), Macrogol, Polysorbate 80
Hipromeloze (E464), titāna dioksīds (E171), makrogols, polisorbāts 80.
6.3 Shelf life
Nav piemērojama.
HDPE bottles:
6. 3 Uzglabāšanas laiks
5 years
HDPE pudeles - 5 gadi
2 years
PVH / alumīnija folijas blisteriepakojumi - 2 gadi
Child resistant HDPE bottles or PVC/ aluminium foil blister packs each containing 60 tablets.
Bērniem neatveramas HDPE pudeles vai PVH / alumīnija folijas blisteriepakojumi pa 60 tabletēm katrā.
Glaxo Group Ltd Greenford Road Greenford Middlesex UB6 0NN United Kingdom
Glaxo Group Ltd Greenford Road Greenford Middlesex UB6 ONN Lielbritānija
EU/ 1/ 96/ 015/ 001 (Bottle) EU/ 1/ 96/ 015/ 004 (Blister pack)
EU/ 1/ 96/ 015/ 001 (pudele) EU/ 1/ 96/ 015/ 004 (blisteriepakojums)
28 July 2006
Pirmās reģistrācijas datums - 1996. gada 8. augusts Pēdējās pārreģistrācijas datums - 2006. gada 28. julijs
11 Detailed information on this medicinal product is available on the website of the European Medicines Agency (EMEA) http: / /www. emea. europa. eu
Sīkāka informācija par šīm zālēm ir pieejama Eiropas zāļu aģentūras (EMEA) mājas lapā http: // www. emea. europa. eu
Epivir 10 mg/ ml oral solution
Epivir 10 mg/ ml šķīdums iekšķīgai lietošanai
Each ml of oral solution contains 10 mg of lamivudine.
Katrs mililitrs šķīduma iekšķīgai lietošanai satur 10 mg lamivudīna (Lamivudinum).
Sucrose 20% (3 g/ 15 ml) Methyl parahydroxybenzoate Propyl parahydroxybenzoate
Saharoze 20% (3g/ 15ml) Metilparahidroksibenzoāts Propilparahidroksibenzoāts
Oral solution
Šķīdums iekšķīgai lietošanai.
Clear, colourless to pale yellow solution.
Dzidrs, bezkrāsains vai viegli iedzeltens šķīdums.
Adults and adolescents over 12 years of age: the recommended dose of Epivir is 300 mg daily.
Pieaugušajiem un pusaudžiem pēc 12 gadu vecuma: ieteicamā Epivir deva ir 300 mg dienā.
This may be administered as either 150 mg (15 ml) twice daily or 300 mg (30 ml) once daily (see section 4.4).
Tas var tikt lietots vai nu pa 150 mg (15 ml) divas reizes dienā, vai pa 300 mg (30 ml) vienreiz dienā (skat. apakšpunktu 4. 4).
Patients changing to the once daily regimen should take 150 mg (15 ml) twice a day and switch to 300 mg (30 ml) once a day the following morning.
Pacientiem, kas pāriet uz lietošanu vienreiz dienā, jāieņem 150 mg (15 ml) divas reizes dienā un nākamajā rītā jāuzsāk 300 mg (30 ml) lietošana vienreiz dienā.
Where an evening once daily regimen is preferred, 150 mg (15 ml) of Epivir should be taken on the first morning only, followed by 300 mg (30 ml) in the evening.
Ja pacients vēlas lietot Epivir vienreiz dienā vakaros, jāieņem 150 mg (15 ml) tikai pirmajā rītā, vakarā ieņemot 300 mg (30 ml).
When changing back to a twice daily regimen, patients should complete the days treatment and start 150 mg (15 ml) twice a day the following morning.
Pārejot atpakaļ uz lietošanu divreiz dienā, pacientam jāpabeidz dienas deva un nākamajā rītā jāuzsāk 150 mg (15 ml) lietošana divas reizes dienā.
Children
Bērniem
Three months to 12 years of age: the recommended dose is 4 mg/ kg twice daily up to a maximum of 300 mg daily.
Ieteicamā deva ir 4mg/ kg divas reizes dienā līdz maksimālajai devai 300 mg dienā.
Less than three months of age: the limited data available are insufficient to propose specific dosage recommendations (see section 5.2).
Pašlaik pieejamie dati ir nepietiekami, lai ieteiktu specifisku dozēšanas režīmu (skat. apakšpunktu 5. 2).
Epivir is also available as a tablet formulation.
Epivir ir pieejams arī tablešu formā.
13 Renal impairment:
13 Nieru funkciju traucējumi:
The dose should therefore be adjusted (see tables).
Tādēļ deva jāpielāgo( skat. tabulas).
Dosing recommendations – Adults and adolescents over 12 years:
Ieteicamās devas - pieaugušie un pusaudži pēc 12 gadu vecuma:
150 mg (15 ml) twice daily 150 mg (15 ml) once daily 100 mg (10 ml) once daily 50 mg (5 ml) once daily 25 mg (2.5 ml) once daily
150 mg (15 ml) divreiz dienā 150 mg (15 ml) vienreiz dienā 100 mg (10 ml) vienreiz dienā 50 mg (5 ml) vienreiz dienā 25 mg (2, 5 ml) vienreiz dienā
Dosing recommendations – Children from 3 months to 12 years:
Ieteicamās devas - bērni no 3 mēnešu līdz 12 gadu vecumam:
Data obtained in patients with moderate to severe hepatic impairment shows that lamivudine pharmacokinetics are not significantly affected by hepatic dysfunction.
Dati par pacientiem ar vidējiem līdz smagiem aknu funkciju traucējumiem rāda, ka aknu disfunkcija būtiski neietekmē lamivudīna farmakokinētiku.
In patients with moderate – to- severe renal impairment, the terminal plasma half- life of lamivudine is increased due to decreased clearance, therefore the dose should be adjusted (see section 4.2).
Pacientiem ar vidēju līdz smagu nieru bojājumu lamivudīna galīgais eliminācijas pusperiods plazmā ir palielināts samazināta klīrensa dēļ, tādēļ nepieciešams devu pielāgot (skat. apakšpunktu 4. 2).
Triple nucleoside therapy:
Trīskārša nukleozīdu terapija:
There have been reports of a high rate of virological failure and of emergence of resistance at an early stage when lamivudine was combined with tenofovir disoproxil fumarate and abacavir as well as with tenofovir disoproxil fumarate and didanosine as a once daily regimen.
Ir ziņojumi par lielu neizdevušās virusoloģiskās ārstēšanas gadījumu skaitu un agrīnu rezistences attīstību, lietojot lamivudīnu kombinācijā ar tenofovira dizoproksila fumarātu un abakaviru, kā arī ar tenofovira dizoproksila fumarātu un didanozīnu vienu reizi dienā.
14 Transmission of HIV:
14 HIV transmisija:
Combination antiretroviral therapy has been associated with the redistribution of body fat (lipodystrophy) in HIV patients.
Lipodistrofija: Kombinēta antiretrovīrusu terapija ir bijusi saistīta ar ķermeņa tauku pārdali (lipodistrofiju) HIV pacientiem.
A connection between visceral lipomatosis and protease inhibitors (PIs) and lipoatrophy and nucleoside analogue reverse transcriptase inhibitors (NRTIs) has been hypothesised.
Pastāv hipotēze, ka ir saistība starp viscerālu lipomatozi un proteāžu inhibitoriem (PI) un lipoatrofiju un nukleozīdu atgriezeniskās transkriptāzes inhibitoriem (NRTI).
In HIV-infected patients with severe immune deficiency at the time of institution of combination antiretroviral therapy (CART), an inflammatory reaction to asymptomatic or residual opportunistic pathogens may arise and cause serious clinical conditions, or 15 aggravation of symptoms.
15 CART uzsākšanas.
Diabetic patients should be advised that each dose (150 mg = 15 ml) contains 3 g of sucrose.
Diabēta pacientiem jādara zināms, ka katra deva (150mg=15 ml) satur 3 g saharozes.
Patients with rare hereditary problems of fructose intolerance, glucose-galactose malabsorption or sucrase-isomaltase insufficiency should not take this medicine.
Pacienti ar retām hereditārām fruktozes nepanesības problēmām, glikozes – galaktozes malabsorbciju vai saharāzes- izomaltāzes nepietiekamību šīs zāles nedrīkst lietot.
Epivir contains methyl parahydroxybenzoate and propyl parahydroxybenzoate.
Epivir satur metilparahidroksibenzoātu un propilparahidroksibenzoātu.
These may cause allergic reactions (possibly delayed).
Tie var izraisīt alerģiskas reakcijas (iespējams, novēlotas).
16 The possibility of interactions with other medicinal products administered concurrently should be considered, particularly when the main route of elimination is active renal secretion via the organic cationic transport system e. g. trimethoprim.
Jāapsver mijiedarbības iespēja ar citām vienlaicīgi lietotām zālēm, īpaši, ja to galvenais eliminācijas ceļš ir aktīvā renālā sekrēcija, izmantojot organisko katjonu transportsistēmu, kā piemēram trimetoprimam.
Other medicinal products (e. g. ranitidine, cimetidine) are eliminated only in part by this mechanism and were shown not to interact with lamivudine.
Citiem medikamentiem (piem. ranitidīns, cimetidīns) eliminācija tikai daļēji notiek,
Headache, insomnia Very rare:
Ļoti reti - Perifērā neiropātija (vai parestēzija).
Peripheral neuropathy (or paraesthesia)
Respiratorās, krūšu kurvja un videnes slimības Bieži - Klepus, nazāli simptomi.
17 Gastrointestinal disorders Common:
17 Reti - Hepatīts.
Cases of osteonecrosis have been reported, particularly in patients with generally acknowledged risk factors, advanced HIV disease or long-term combined antiretroviral exposure (CART).
Ziņots par osteonekrozes gadījumiem, īpaši pacientiem ar vispārzināmiem riska faktoriem, progresējošu HIV- slimību vai pakļautiem ilgstošai kombinētas pretretrovīrusu terapijas ietekmei (CART).
The triphosphate has selective inhibitory activity against HIV-1 and HIV-2 replication in vitro; it is also active against zidovudine-resistant clinical isolates of HIV.
Trifosfātam ir selektīva inhibējoša iedarbība uz HIV- 1 un HIV- 2 replikāciju in vitro, tas iedarbojas arī uz zidovudīna rezistentajiem HIV klīniskajiem izolātiem.
HIV-1 resistance to lamivudine involves the development of a M184V amino acid change close to the active site of the viral reverse transcriptase (RT).
18 HIV- 1 rezistence pret lamivudīnu ir saistīta ar M184V aminoskābes izmaiņu attīstīšanos vīrusu atgriezeniskās transkriptāzes (RT) aktīvās vietas tuvumā.
However, for the treatment of HIV infection, only a 300 mg daily dose of lamivudine (in combination with other antiretroviral agents) has been shown to be efficacious.
Tomēr HIV infekcijas ārstēšanai ir efektīva tikai 300 mg lamivudīna dienas deva (kombinācijā ar citiem antiretrovīrusu medikamentiem).
19 Lamivudine has not been specifically investigated in HIV patients co-infected with HBV.
Lamivudīna iedarbība HIV pacientiem ar HBV koinfekciju nav īpaši pētīta.
Once daily dosing (300 mg once a day): a clinical study has demonstrated the non inferiority between Epivir once a day and Epivir twice a day containing regimens.
Lietošana vienreiz dienā (300 mg vienreiz dienā): klīniskā pētījumā pierādīts, ka Epivir, lietojot vienu reizi dienā, nav mazāk efektīvs nekā lietojot divas reizes dienā.
5.2 Pharmacokinetic properties
19 5. 2 Farmakokinētiskās īpašības
An interaction with trimethoprim, a constituent of co-trimoxazole, causes a40% increase in lamivudine exposure at therapeutic doses.
Trimetoprima (kotrimoksazola sastāvdaļas) mijiedarbība ar lamivudīnu izraisa ekspozīcijas ar lamivudīnu paaugstināšanos par 40%, lietojot terapeitiskas devas.
This does not require dose adjustment unless the patient also has renal impairment (see sections 4.5 and 4.2).
Ja vien pacientam nav nieru bojājuma, devas pielāgošana nav nepieciešama (skat. apakšpunktus 4. 5 un 4. 2).
Due to these differences, the recommended dose for lamivudine in children (aged more than three months and weighing less than 30 kg) is 4 mg/ kg twice daily.
Sakarā ar šīm atšķirībām bērniem (sākot no 3 mēnešu vecuma, kuri sver mazāk par 30 kg) lamivudīna ieteicamā deva ir 4 mg/ kg divas reizes dienā.
Recent findings indicate that exposure in children < 6 years of age may be reduced by about 30% compared with other age groups.
Jaunākie pētījumu dati liecina, ka bērniem, kas jaunāki par 6 gadiem, ekspozīcija var būt samazināta par aptuveni 30%, salīdzinot ar
Sucrose 20% (3 g/ 15 ml) Methyl parahydroxybenzoate Propyl parahydroxybenzoate Citric acid Anhydrous Propylene glycol Sodium citrate Artificial strawberry flavour Artificial banana flavour
Saharoze 20% (3g/ 15ml) Metilparahidroksibenzoāts Propilparahidroksibenzoāts Bezūdens citronskābe Propilēnglikols Nātrija citrāts Sintētiskais zemeņu aromatizators Sintētiskais banānu aromatizators Attīrīts ūdens
21 Purified water
6. 2 Nesaderība
6.2 Incompatibilities
Nav piemērojama.
Not applicable
21 6. 3 Uzglabāšanas laiks
2 years
2 gadi Iznīciniet perorālo šķīdumu vienu mēnesi pēc pirmās atvēršanas.
A 10 ml polypropylene oral dosing syringe and a polyethylene adapter are also included in the pack.
Iepakots kartona kārbā.
The oral dosing syringe is provided for accurate measurement of the prescribed dose of the oral solution.
Pievienotā šļirce perorālai dozēšanai dod iespēju precīzi nomērīt izrakstīto šķīduma iekšķīgai lietošanai devu.
Instructions for use are included in the pack.
Lietošanas instrukcija ir ievietota iepakojumā.
Detailed information on this medicinal product is available on the website of the European Medicines Agency (EMEA) http: / /www. emea. europa. eu
Sīkāka informācija par šīm zālēm ir pieejama Eiropas zāļu aģentūras (EMEA) mājas lapā http: // www. emea. europa. eu
Epivir 300 mg film-coated tablets
Epivir 300 mg apvalkotās tabletes
Each film-coated tablet contains 300 mg lamivudine.
Katra apvalkotā tablete satur 300 mg lamivudīna (Lamivudinum).
Grey, diamond shaped and engraved with “ GX EJ7” on one face.
Pelēkas, rombveidīgas, vienā pusē iegravēts uzraksts “ GX EJ7 ”.
Children:
Bērniem:
Less than three months of age: the limited data available are insufficient to propose specific dosage recommendations (see section 5.2)
Pašlaik pieejamie dati ir nepietiekami, lai ieteiktu specifisku dozēšanas režīmu (skat. apakšpunktu 5. 2).
Lamivudine concentrations are increased in patients with moderate - severe renal impairment due to decreased clearance.
23 klīrenss kļūst < 30mL/ min, deva ir jāpielāgo, lietojot Epivir šķīdumu iekšķīgai lietošanai (skat. tabulas).
Hepatic Impairment:
Aknu bojājumi:
Opportunistic infections:
HIV transmisija:
Patients receiving Epivir or any other antiretroviral therapy may continue to develop opportunistic infections and other complications of HIV infection, and therefore should remain under close clinical observation by physicians experienced in the treatment of patients with associated HIV diseases.
Tādēļ jāturpina ievērot atbilstošā profilakse.
24 Transmission of HIV:
24 Pankreatīts:
Patients should be advised that current antiretroviral therapy, including Epivir, has not been proven to prevent the risk of transmission of HIV to others through sexual contact or contamination with blood.
Lietojot Epivir, pankreatīts ir novērots atsevišķiem pacientiem.
Relevant examples are cytomegalovirus retinitis, generalised and/ or 25 focal mycobacterium infections, and Pneumocystis carinii pneumonia.
Nozīmīgākie šādu reakciju piemēri ir citomegalovīrusu izraisīts tīklenes iekaisums, ģeneralizētas un/ vai vietējas mikobaktēriju izraisītas infekcijas un Pneumocystis carinii pneimonija.
If lamivudine is being used concomitantly for the treatment of HIV and HBV, additional information relating to the use of lamivudine in the treatment of hepatitis B infection is available in the Zeffix SPC.
25 Aknu slimība: ja lamivudīns tiek lietots vienlaicīgi HIV un HBV ārstēšanai, papildu informācija par lamivudīna lietošanu hepatīta B infekcijas ārstēšanā ir pieejama Zeffix Zāļu aprakstā.
The possibility of interactions with other medicinal products administered concurrently should be considered, particularly when the main route of elimination is active renal secretion via the organic cationic transport system e. g. trimethoprim.
Jāapsver mijiedarbības iespēja ar citām vienlaicīgi lietotām zālēm, īpaši, ja to galvenais eliminācijas ceļš ir aktīvā renālā sekrēcija, izmantojot organisko katjonu transportsistēmu, kā piemēram trimetoprimam.
26 A modest increase in Cmax (28%) was observed for zidovudine when administered with lamivudine, however overall exposure (AUC) is not significantly altered.
Neliela Cmax palielināšanās (28%) zidovudīnam ir novērota, lietojot to kopā ar lamivudīnu, taču kopējais līmenis (AUC) palika bez ievērojamām izmaiņām.
4.6 Pregnancy and lactation
26 4. 6 Grūtniecība un zīdīšana
Peripheral neuropathy (or paraesthesia)
Ļoti reti - Perifērā neiropātija (vai parestēzija).
Cough, nasal symptoms
Respiratorās, krūšu kurvja un videnes slimības Bieži - Klepus, nazāli simptomi.
Gastrointestinal disorders Common:
Kuņģa- zarnu trakta traucējumi Bieži - Slikta dūša, vemšana, sāpes vai krampji vēderā, caureja.
Nausea, vomiting, abdominal pain or cramps, diarrhoea Rare:
Reti - Pankreatīts.
Elevations in serum amylase.
Seruma amilāzes paaugstināšanās.
Hepatitis
Aknu un/ vai žultsceļu traucējumi Retāk - Aknu enzīmu (ASaT, ALaT) līmeņa pārejoša paaugstināšanās Reti - Hepatīts.
Fatigue, malaise, fever.
27 Vispārēji traucējumi un reakcijas ievadīšanas vietā Bieži - Nogurums, vājums, drudzis.
Its main mode of action is as a chain terminator of viral reverse transcription.
Tas intracelulāri metabolizējas līdz aktīvajai daļai - lamivudīna 5 '- trifosfātam; tas darbojas galvenokārt kā vīrusu atgriezeniskās transkriptāzes ķēdes noslēdzējs.
This variant arises both in vitro and in HIV-1
Šis variants rodas gan in vitro, gan HIV- 1 inficētiem pacientiem, kas saņēmuši lamivudīnu saturošu antiretrovīrusu terapiju.
In vitro data tend to suggest that the continuation of lamivudine in anti-retroviral regimen despite the development of M184V might provide residual anti-retroviral activity (likely through impaired viral fitness).
28 In vitro iegūtie dati vedina domāt, ka lamivudīna lietošanas turpināšana antiretrovīrusu terapijā, neskatoties uz M184V mutācijas attīstību, var nodrošināt reziduālu antiretrovīrusu aktivitāti (iespējams, novājinot vīrusus).
29 5.2 Pharmacokinetic properties
5. 2 Farmakokinētiskās īpašības
Based on data derived from a study in healthy volunteers, at a therapeutic dose of 150mg twice daily, mean (CV) steady-state Cmax and Cmin of lamivudine in plasma are 1.2 µg/ ml (24%) and 0.09 µg/ ml (27%), respectively.
Balstoties uz datiem no pētījuma ar veseliem brīvprātīgajiem, lietojot terapeitiskās devās pa 150 mg divas reizes dienā, lamivudīna plato fāzes vidējie (CV) Cmax un Cmin plazmā ir attiecīgi 1, 2 μg/ ml (24%) un 0, 09 μg/ ml
An interaction with trimethoprim, a constituent of co-trimoxazole, causes a 40% increase in lamivudine exposure at therapeutic doses.
Trimetoprima (kotrimoksazola sastāvdaļas) mijiedarbība ar lamivudīnu izraisa ekspozīcijas ar lamivudīnu paaugstināšanos par 40%, lietojot terapeitiskas devas.
Microcrystalline cellulose (E460), Sodium starch glycollate Magnesium stearate
Mikrokristāliskā celuloze (E460), nātrija cietes glikolāts, magnija stearāts
31 Titanium dioxide (E171), Black iron oxide (E172), Macrogol, Polysorbate 80
Hipromeloze (E464), titāna dioksīds (E171), melnais dzelzs oksīds (E172), makrogols, polisorbāts 80.
Not applicable
6. 2 Nesaderība
HDPE bottles:
31 6. 3 Uzglabāšanas laiks
3 years
HDPE pudeles - 3 gadi
Child resistant HDPE bottles or PVC/ aluminium foil blister packs each containing 30 tablets.
Bērniem neatveramās HDPE pudeles vai PVH / alumīnija folijas blisteriepakojumi pa 30 tabletēm katrā.
EU/ 1/ 96/ 015/ 003 (Bottle) EU/ 1/ 96/ 015/ 005 (Blister pack)
EU/ 1/ 96/ 015/ 003 (pudele) EU/ 1/ 96/ 015/ 005 (blisteriepakojums)
28 July 2006
Pirmās reģistrācijas datums - 2001. gada 15. novembris Pēdējās pārreģistrācijas datums - 2006. gada 28. julijs
32 ANNEX II
32 PIELIKUMS II
Film-coated tablets:
Apvalkotās tabletes:
Glaxo Operations UK Limited (trading as Glaxo Wellcome Operations) Priory Street, Ware Hertfordshire SG12 0DJ United Kingdom.
Glaxo Operations UK Limited (trading as Glaxo Wellcome Operations) Priory Street, Ware Hertfordshire SG12 0DJ Lielbritānija
Oral solution:
Šķīdums iekšķīgai lietošanai:
KG Industriestrasse 32-36 23843 Bad Oldesloe Germany
KG Industriestrasse 32- 36 23843 Bad Oldesloe Vācija
The Marketing Authorisation Holder will have to submit PSURs on a yearly basis.
Reģistrācijas apliecības īpašniekam jāiesniedz PSURi katru gadu.
34 ANNEX III
34 PIELIKUMS III
36 PARTICULARS TO APPEAR ON THE OUTER PACKAGING AND THE IMMEDIATE PACKAGING
36 INFORMĀCIJA, KAS JĀNORĀDA UZ ĀRĒJĀ IEPAKOJUMA UN UZ TIEŠĀ IEPAKOJUMA
BOTTLE CARTON X 60 FILM-COATED TABLETS (150 mg)
PUDELES KASTĪTE, 60 APVALKOTĀS TABLETES (150 mg)
Epivir 150 mg film-coated tablets Lamivudine
Epivir 150 mg apvalkotās tabletes Lamivudinum
Each film-coated tablet contains lamivudine 150 mg
Katra apvalkotā tablete satur 150 mg lamivudīna
EXP {MM/ YYYY}
Derīgs līdz
38 PARTICULARS TO APPEAR ON THE OUTER PACKAGING AND THE IMMEDIATE PACKAGING
38 INFORMĀCIJA, KAS JĀNORĀDA UZ ĀRĒJĀ IEPAKOJUMA UN UZ TIEŠĀ IEPAKOJUMA
BOTTLE LABEL X 60 FILM-COATED TABLETS (150 mg)
PUDELES ETIĶETE, 60 APVALKOTĀS TABLETES (150 mg)
BLISTER CARTON X 60 FILM-COATED TABLETS (150 mg)
BLISTERA ĀRĒJAIS IEPAKOJUMS, 60 APVALKOTAS TABLETES (150 mg)
60 film-coated tablets
60 apvalkotās tabletes
42 MINIMUM PARTICULARS TO APPEAR ON BLISTERS OR STRIPS
42 MINIMĀLĀ INFORMĀCIJA IZVIETOJAMĀ UZ BLISTERA VAI PLĀKSNĪTES
Epivir 150 mg tablets
Epivir 150 mg tabletes
lamivudine
lamivudine
43 PARTICULARS TO APPEAR ON THE OUTER PACKAGING AND THE IMMEDIATE PACKAGING
43 INFORMĀCIJA, KAS JĀNORĀDA UZ ĀRĒJĀ IEPAKOJUMA UN UZ TIEŠĀ IEPAKOJUMA
BOTTLE CARTON FOR ORAL SOLUTION
PUDELES KASTĪTE ŠĶĪDUMAM IEKŠĶĪGAI LIETOŠANAI
Epivir 10 mg/ ml oral solution Lamivudine
Epivir 10 mg/ ml šķīdums iekšķīgai lietošanai Lamivudinum
Each ml of oral solution contains 10 mg lamivudine
Katrs mililitrs šķīduma iekšķīgai lietošanai satur 10 mg lamivudīna.
This product also contains sugar, preservatives: methyl parahydroxybenzoate and propyl parahydroxybenzoate
Šis produkts satur arī cukuru, konservantus: metilparahidroksibenzoātu, propilparahidroksibenzoātu
Bottle contents:
Pudeles saturs:
240 ml oral solution
240 ml šķīduma iekšķīgai lietošanai