qanastek/EMEA-V3 huggingface dataset:
The two regimens resulted in exposures on Day 3 which were approximately 1.5 and 3-fold higher than those observed with recommended once daily or twice daily LPV/ r doses at steady state.
Abu ārstēšanas shēmu lietošana 3. dienā izraisīja kopējo iedarbību, kas bija aptuveni 1, 5 un 3 reizes lielāka nekā tā, kas novērota līdzsvara koncentrācijā, lietojot ieteikto LPV/ r devu reizi vai divas reizes dienā.
No subject experienced an increase in QTcF of ≥ 60 msec from baseline or a QTcF interval exceeding the potentially clinically relevant threshold of 500 msec.
Nevienam no subjektiem QTcF nepalielinājās ≥ 60 msec, salīdzinot ar sākumstāvokli, un QTcF intervāls nepārsniedza potenciāli klīniski nozīmīgo 500 msec slieksni.
Modest prolongation of the PR interval was also noted in subjects receiving lopinavir/ ritonavir in the same study on Day 3.
Šajā pašā pētījumā subjektiem, kuri saņēma lopinaviru/ ritonaviru, 3. dienā novēroja arī mērenu PR intervāla pagarināšanos.
The mean changes from baseline in PR interval ranged from 11.6 ms to 24.4 ms in the 12 hour interval post dose.
Salīdzinot ar sākumstāvokli, vidējās izmaiņas PR intervālā svārstījās no 11, 6 msec līdz 24, 4 msec 12 stundu intervālā pēc devas ieņemšanas.
Maximum PR interval was 286 msec and no second or third degree heart block was observed (see section 4.4).
Maksimālais PR intervāls bija 286 msec, un 2. vai 3. pakāpes sirds blokāde netika novērota (skatīt apakšpunktu 4. 4).
Antiviral activity in vitro: the in vitro antiviral activity of lopinavir against laboratory and clinical HIV strains was evaluated in acutely infected lymphoblastic cell lines and peripheral blood lymphocytes, respectively.
Pretvīrusu aktivitāte in vitro: in vitro lopinavira pretvīrusu aktivitāti pret laboratoriskiem un klīniskiem HIV celmiem pētīja attiecīgi akūti inficētās limfoblastisku šūnu līnijās un perifērisko asiņu limfocītos.
In the absence of human serum, the mean IC50 of lopinavir against five different HIV-1 laboratory strains was 19 nM.
Ārpus cilvēka seruma lopinavira vidējā IK50 pret pieciem dažādiem HIV– 1 laboratoriskiem celmiem bija 19 nM.
In the absence and presence of 50% human serum, the mean IC50 of lopinavir against HIV-1IIIB in MT4 cells was 17 nM and 102 nM, respectively.
Bez cilvēka seruma un ar 50% cilvēka seruma lopinavira vidējā IK50 pret HIV – 1IIIB MT4 šūnās bija attiecīgi 17 nM un 102 nM.
In the absence of human serum, the mean IC50 of lopinavir was 6.5 nM against several HIV-1 clinical isolates.
Bez cilvēka seruma lopinavira vidējā IK50 bija 6, 5 nM pret vairākiem klīniski izolētiem HIV– 1.
In vitro selection of resistance:
In vitro izlases rezistence
HIV-1 isolates with reduced susceptibility to lopinavir have been selected in vitro.
In vitro tika radīti HIV– 1 izolāti ar samazinātu jutību pret lopinaviru.
HIV-1 has been passaged in vitro with lopinavir alone and with lopinavir plus ritonavir at concentration ratios representing the range of plasma concentration ratios observed during Kaletra therapy.
In vitro HIV– 1 apstrādāja ar lopinaviru un ar lopinaviru + ritonaviru koncentrācijā, kas atbilst koncentrācijai plazmā, lietojot Kaletra.
Genotypic and phenotypic analysis of viruses selected in these passages suggest that the presence of ritonavir, at these concentration ratios, does not measurably influence the selection of lopinavir-resistant viruses.
Šādi apstrādātu vīrusu genotipiska un fenotipiska analīze liecina, ka ritonavira klātbūtne šādās koncentrācijās būtiski neietekmē pret lopinaviru rezistentu vīrusu veidošanos.
Overall, the in vitro characterisation of phenotypic cross-resistance between lopinavir and other protease inhibitors suggest that decreased susceptibility to lopinavir correlated closely with decreased susceptibility to ritonavir and indinavir, but did not correlate closely with decreased susceptibility to amprenavir, saquinavir, and nelfinavir.
Kopumā in vitro veiktā lopinavira un citu proteāzes inhibitoru krustotās rezistences fenotipiskā raksturošana liecina, ka samazināta jutība pret lopinaviru stingri korelē ar samazinātu jutību pret ritonaviru un indinaviru, bet stingri nekorelē ar samazinātu jutību pret amprenaviru, sakvinaviru un nelfinaviru.
Analysis of resistance in ARV-naïve patients:
Rezistences analīze ar ARV līdzekļiem iepriekš neārstētiem pacientiem
In a Phase II study (M97-720) through 204 weeks of treatment, genotypic analysis of viral isolates was successfully conducted in 11 of 16 patients with confirmed HIV RNA above 400 copies/ ml revealed no primary or active site mutations in protease (amino acids at positions 8, 30, 32, 46, 47, 48, 50, 82, 84 and 90) or protease inhibitor phenotypic resistance.
II fāzes pētījumā (M97- 720) 204 ārstēšanas nedēļu laikā veiksmīga vīrusu izolātu genotipiskā analīze tika veikta 11 no 16 pacientiem ar apstiprinātu HIV RNS skaitu pāri 400 kopijām/ ml – tā neatklāja nekādu primāras vai aktīvas lokalizācijas mutācijas proteāzē (aminoskābes 8., 30., 32., 46., 47., 48., 50., 82., 84. un 90. pozīcijā), ne arī proteāzes inhibitora fenotipisku rezistenci.
In a Phase III study (M98-863) of 653 patients randomised to receive stavudine plus lamivudine with either lopinavir/ ritonavir or nelfinavir, 113 nelfinavir-treated subjects and 74 lopinavir/ ritonavir- treated subjects had an HIV RNA above 400 copies/ ml while on treatment from Week 24 through Week 96.
III fāzes pētījumā (M98- 863) no 653 pacientiem, kuri tika randomizēti stavudīna plus lamivudīna lietošanai kopā ar vai nu lopinaviru/ ritonaviru, vai nelfinaviru, 113 ar nelfinaviru ārstētiem subjektiem
Of these, isolates from 96 nelfinavir-treated subject and 51 lopinavir/ ritonavir-treated
No šiem pacientiem rezistences pārbaudei pavairot varēja izolātus iegūtus no 96 ar nelfinaviru ārstētiem subjektiem un 51 ar lopinaviru/ ritonaviru ārstēta subjekta.
Resistance to nelfinavir, defined as the presence of the D30N or L90M mutation in protease, was observed in 41/ 96 (43%) subjects.
Rezistence pret nelfinaviru, kas noteikta kā D30N un L90M mutāciju klātbūtne proteāzēs, tika novērota 41/ 96 (43%) subjektu.
Resistance to lopinavir, defined as the presence of any primary or active site mutations in protease (see above), was observed in 0/ 51 (0%) subjects.
Rezistence pret lopinaviru, kas noteikta kā primāras vai aktīvas lokalizācijas mutācijas proteāzēs (skatīt iepriekš), tika novērota 0/ 51 (0%) subjektu.
Lack of resistance to lopinavir was confirmed by phenotypic analysis.
Rezistences neesamība pret lopinaviru tika apstiprināta fenotipiskajā analīzē.
Analysis of resistance in PI-experienced patients:
Rezistences analīze ar PI iepriekš ārstētiem pacientiem
The selection of resistance to lopinavir in patients having failed prior protease inhibitor therapy was characterised by analysing the longitudinal isolates from 19 protease inhibitor-experienced subjects in 2 Phase II and one Phase III studies who either experienced incomplete virologic suppression or viral rebound subsequent to initial response to Kaletra and who demonstrated incremental in vitro resistance between baseline and rebound (defined as emergence of new mutations or 2-fold change in phenotypic susceptibility to lopinavir).
Šiem pacientiem bija konstatēta vai nu nepilnīga vīrusu supresija, vai vīrusu recidīvs pēc sākotnējas atbildreakcijas uz Kaletra terapiju un bija uzskatāma in vitro rezistences palielināšanās starp sākotnējo stāvokli un vīrusu recidīvu (noteikta kā jaunu mutāciju parādīšanās vai divkārša fenotipiskās jutības pret lopinaviru izmaiņa).
Incremental resistance was most common in subjects whose baseline isolates had several protease inhibitor-associated mutations, but < 40-fold reduced susceptibility to lopinavir at baseline.
Rezistences palielināšanās biežāk tika novērota subjektiem, no kuriem iegūtie sākotnējie izolāti saturēja vairākas proteāzes inhibitoru izraisītas mutācijas, bet vienlaikus bija < 40 reižu mazāk jutīgi pret lopinaviru.
Mutations V82A, I54V and M46I emerged most frequently.
Biežāk radušās mutācijas bija V82A, I54V un M46I.
Mutations L33F, I50V and V32I combined with I47V/ A were also observed.
Tikai novērotas arī mutācijas L33F, I50V un V32I apvienojumā ar I47V/ A.
The 19 isolates demonstrated a 4.3-fold increase in IC50 compared to baseline isolates (from 6.2- to 43-fold, compared to wild-type virus).
Šajos 19 izolātos tika novērots 4, 3 kārtīgs IK50 pieaugums salīdzinājumā ar sākotnējiem izolātiem (no 6, 2 līdz 43 reizēm salīdzinājumā ar dabā sastopamo vīrusu).
Genotypic correlates of reduced phenotypic susceptibility to lopinavir in viruses selected by other protease inhibitors.
Fenotipiski samazinātas jutības pret lopinaviru genotipiska korelācija bija vīrusiem, kas bijuši pakļauti citu proteāzes inhibitoru iedarbībai.
The in vitro antiviral activity of lopinavir against 112 clinical isolates taken from patients failing therapy with one or more protease inhibitors was assessed.
In vitro novērtēja lopinavira pretvīrusu aktivitāti pret 112 klīniskiem izolātiem, kas ņemti no pacientiem, kuriem ārstēšana ar vienu vai vairākiem proteāzes inhibitoriem bijusi neveiksmīga.
Within this panel, the following mutations in HIV protease were associated with reduced in vitro susceptibility to lopinavir:
Šai pārbaudē tālāk minētās HIV proteāzes mutācijas tika saistītas ar samazinātu in vitro jutību pret lopinaviru:
L10F/ I/ R/ V, K20M/ R, L24I, M46I/ L, F53L, I54L/ T/ V, L63P, A71I/ L/ T/ V, V82A/ F/ T, I84V and L90M.
L10F/ I/ R/ V, K20M/ R, L241, M46I/ L, F53L, I54L/ T/ V, L63P, A71I/ L/ T/ V, V82A/ F/ T, I84V un L90M.
The median EC50 of lopinavir against isolates with 0 − 3, 4 − 5, 6 − 7 and 8 − 10 mutations at the above amino acid positions was 0.8, 2.7 13.5 and 44.0-fold higher than the EC50 against wild type HIV, respectively.
Lopinavira vidējā EK50 pret izolātiem ar 0 – 3, 4 – 5, 6 – 7 un 8 – 10 mutācijām iepriekš minētās aminoskābju pozīcijās bija attiecīgi 0, 8; 2, 7; 13, 5 un 44, 0 reizes augstāka nekā EK50 pret dabiska tipa HIV.
The 16 viruses that displayed > 20-fold change in susceptibility all contained mutations at positions 10, 54, 63 plus 82 and/ or 84.
16 vīrusiem, kam jutība mainījās > 20 reizes, visiem bija mutācijas 10., 54., 63. plus 82. un/ vai 84. pozīcijā.
In addition, they contained a median of 3 mutations at amino acid positions 20, 24, 46, 53, 71 and 90.
Turklāt tiem bija vidēji trīs mutācijas 20., 24., 46., 53., 71. un 90. aminoskābju pozīcijā.
In addition to the mutations described above, mutations V32I and I47A have been observed in rebound isolates with reduced lopinavir susceptibility from protease inhibitor experienced patients receiving Kaletra therapy.
Papildus iepriekš aprakstītajām mutācijām, recidivējošo vīrusu izolātos ar samazinātu lopinavira jutību, kas iegūti no Kaletra terapiju saņemošiem pacientiem, tika novērotas I47A un L76V mutācijas.
Antiviral activity of Kaletra in patients failing protease inhibitor therapy: the clinical relevance of reduced in vitro susceptibility to lopinavir has been examined by assessing the virologic response to Kaletra therapy, with respect to baseline viral genotype and phenotype, in 56 patients previous failing therapy with multiple protease inhibitors.
Kaletra pretvīrusu aktivitāte pacientiem, kuriem ārstēšana ar proteāzes inhibitoru bijusi neveiksmīga: samazinātas in vitro jutības pret lopinaviru klīnisko nozīmi pētīja, nosakot virusoloģisko atbildreakciju pret Kaletra terapiju, ņemot vērā vīrusa sākotnējo genotipu un fenotipu, 56 pacientiem, kuriem iepriekš ārstēšana ar vairākiem proteāzes inhibitoriem bijusi neveiksmīga.
The EC50 of lopinavir against the 56 baseline viral isolates ranged from 0.6 to 96-fold higher than the EC50 against wild type HIV.
Lopinavira EK50 pret 56 sākotnējiem vīrusu izolātiem bija 0, 6 – 96 reizes augstāka nekā EK50 pret dabiska tipa HIV.
After 48 weeks of treatment with Kaletra, efavirenz and nucleoside reverse transcriptase inhibitors, plasma HIV RNA ≤ 400 copies/ ml was observed in 93% (25/ 27), 73% (11/ 15), and 25% (2/ 8) of patients with< 10-fold, 10 to 40-fold, and > 40-fold reduced susceptibility to lopinavir at baseline, respectively.
Pēc 48 ārstēšanas nedēļām ar Kaletra, efavirenzu un nukleozīdu reversās transkriptāzes inhibitoriem HIV RNS līmeni plazmā ≤ 400 kopijas/ ml novēroja 93% (25/ 27), 73% (11/ 15) un 25% (2/ 8) pacientu, kuriem sākotnēji bija attiecīgi < 10 reizes, 10 līdz 40 reizes un > 40 reizes samazināta jutība pret lopinaviru.
In addition, virologic response was observed in 91% (21/ 23), 71% (15/ 21) and 33% (2/ 6) patients with 0 − 5, 6 − 7, and 8 − 10 mutations of the above mutations in HIV protease associated with reduced in vitro susceptibility to lopinavir.
Turklāt virusoloģisku atbildreakciju novēroja 91% (21/ 23), 71% (15/ 21) un 33% (2/ 6) pacientu ar 0 - 5, 6 - 7 un 8 - 10 HIV proteāzes mutācijām, kas saistītas ar samazinātu in vitro jutību pret lopinaviru.
Since these patients had not previously been exposed to either Kaletra or efavirenz, part of the response may be attributed to the antiviral activity of efavirenz, particularly in patients harbouring highly lopinavir resistant virus.
Tā kā šie pacienti iepriekš nebija lietojuši ne Kaletra, ne efavirenzu, atbildreakcija daļēji var būt saistīta ar efavirenza pretvīrusu darbību, īpaši pacientiem, kuriem ir pret lopinaviru izteikti rezistenti vīrusi.
The study did not contain a control arm of patients not receiving Kaletra.
Pētījumā nav iekļauta pacientu kontrolgrupa, kuri nesaņēma Kaletra.
Cross-resistance:
16 Krustotā rezistence:
The presence of cross resistance to other protease inhibitors was analysed in 18 rebound isolates that had demonstrated evolution of resistance to lopinavir during 3 Phase II and one Phase III studies of Kaletra in protease inhibitor-experienced patients.
Citu proteāzes inhibitoru aktivitāte pret izolātiem ar pastiprinātu rezistenci pret lopinaviru, kas radusies pēc Kaletra terapijas ar proteāzes inhibitoriem jau iepriekš ārstētiem pacientiem: krustotās rezistences esamība pret citiem proteāzes inhibitoriem tika analizēta trijos II fāzes un vienā III fāzes pētījumā par Kaletra lietošanu ar proteāzes inhibitoriem iepriekš ārstētu pacientu 18 recidivējošu vīrusu izolātos, kam bija uzskatāma rezistences izveidošanās pret lopinaviru.
The median fold IC50 of lopinavir for these 18 isolates at baseline and rebound was 6.9- and 63-fold, respectively, compared to wild type virus.
Vidējā lopinavira IK50 palielināšanās pret šiem 18 izolātiem sākotnēji un pēc vīrusu recidīva bija attiecīgi 6, 9 un 63 reizes salīdzinājumā ar dabā sastopamo vīrusu.
In general, rebound isolates either retained (if cross-resistant at baseline) or developed significant cross-resistance to indinavir, saquinavir and atazanavir.
Kopumā recidivējošo vīrusu izolāti vai nu saglabāja (ja sākotnēji piemita krustotā rezistence), vai izstrādāja nozīmīgu krustoto rezistenci pret indinaviru, sakvinaviru un atazanaviru.
Modest decreases in amprenavir activity were noted with a median increase of IC50 from 3.7- to 8-fold in the baseline and rebound isolates, respectively.
Tika konstatēta neliela amprenavira aktivitātes samazināšanās pret sākotnējiem un recidivējošiem vīrusu izolātiem ar vidējo tā IK50 palielināšanos no 3, 7 līdz 8 reizēm attiecīgi.
Please refer to the Aptivus Summary of Product
Izolāti saglabāja jutību pret tipranaviru ar vidējo tā IK50 palielināšanos pret sākotnējiem un recidivējošiem vīrusu izolātiem attiecīgi 1, 9 un 1, 8 reizes salīdzinājumā ar dabā sastopamo vīrusu.
16 Characteristics for additional information on the use of tipranavir, including genotypic predictors of response, in treatment of lopinavir-resistant HIV-1 infection.
Papildu informāciju par tipranavira lietošanu, tostarp par genotipiskajiem atbildreakcijas priekšvēstnešiem pret lopinaviru rezistentas HIV- 1 infekcijas ārstēšanā, lūdzu, skatīt Aptivis zāļu aprakstu.
Clinical pharmacodynamic data
Klīniskās farmakodinamikas dati
The effects of Kaletra (in combination with other antiretroviral agents) on biological markers (plasma HIV RNA levels and CD4 counts) have been investigated in a controlled study of Kaletra of 48 weeks duration, and in additional studies of Kaletra of 360 weeks duration.
Kaletra ietekme (kombinācijā ar citiem pretretrovīrusu līdzekļiem) uz bioloģiskiem marķieriem (HIV RNS līmeni plazmā un CD4 skaitu) pētīta 48 nedēļu kontrolētā pētījumā ar Kaletra un 360 nedēļu papildpētījumos ar Kaletra.
Adult Use
Lietošana pieaugušajiem
Patients without prior antiretroviral therapy
Pacienti, kuriem iepriekš nav veikta pretretrovīrusu terapija
Study M98-863 is a randomised, double-blind trial of 653 antiretroviral treatment naïve patients investigating Kaletra (400/ 100 mg twice daily) compared to nelfinavir (750 mg three times daily) plus nucleoside reverse transcriptase inhibitors.
M98- 863 ir randomizēts, dubultmaskēts pētījums ar 653 iepriekš pretretrovīrusu terapiju nesaņēmušiem pacientiem Kaletra (400/ 100 mg divreiz dienā) pētīšanai, salīdzinot ar nelfinaviru (750 mg 3 reizes dienā) + nukleozīdu reversās transkriptāzes inhibitoriem.
By intent to treat analysis where patients with missing values are considered virologic failures, the proportion of patients at 48 weeks with HIV RNA < 400 copies/ ml in the Kaletra arm was 75% and 63% in the nelfinavir arm.
Veicot intent to treat analīzi - pacientiem, par kuriem nav datu, virusoloģisko terapiju uzskatot par neveiksmīgu, pēc 48 nedēļām tā daļa pacientu, kuriem HIV RNS bija < 400 kopijas/ ml, Kaletra grupā bija 75% un nelfinavira grupā – 63%.
2.6 to 6.8 log10 copies/ ml).
Vidējais sākotnējais CD4 šūnu skaits bija 259 šūnas/ mm3 (2 līdz 949 šūnas / mm3) un vidējais sākotnējais HIV– 1 RNS līmenis plazmā bija 4, 9 log10 kopijas/ ml (2, 6 līdz 6, 8 log10 kopijas/ ml).
Through 48 weeks of therapy, the proportion of patients in the Kaletra arm with plasma RNA < 50 copies/ ml was 67% and 52% in the nelfinavir arm.
48 terapijas nedēļu laikā pacientu daļa Kaletra grupā, kuriem RNS līmenis plazmā bija < 50 kopijas/ ml, bija 67% un nelfinavira grupā – 52%.
The mean increase from baseline in CD4 cell count was 207 cells/ mm3 in the Kaletra arm and 195 cells/ mm3 in the nelfinavir arm.
CD4 šūnu skaits, salīdzinot ar sākotnējo līmeni, palielinājās vidēji par 207 šūnām/ mm3 Kaletra grupā un par 195 šūnām/ mm3 nelfinavira grupā.
Through 48 weeks of therapy, a statistically significantly higher proportion of patients in the Kaletra arm had HIV RNA < 50 copies/ ml compared to the nelfinavir arm.
48 terapijas nedēļu laikā Kaletra grupā bija statistiski nozīmīgi lielāka daļa pacientu, kuriem HIV RNS bija < 50 kopijas/ ml, salīdzinot ar nelfinavira grupu.
Sustained virological response to Kaletra (in combination with nucleoside/ nucleotide reverse transcriptase inhibitors) has been also observed in a small Phase II study (M97-720) through 360 weeks of treatment.
Ilgstoša virusoloģiskas atbildes reakcija pret Kaletra (kombinācijā ar nukleozīdu/ nukleotīdu reversās transkriptāzes inhibitoriem) novērota arī nelielā II fāzes pētījumā (M97- 720) 360 ārstēšanas nedēļu laikā.
One hundred patients were originally treated with Kaletra in the study (including 51 patients receiving 400/ 100 mg twice daily and 49 patients at either 200/ 100 mg twice daily or 400/ 200 mg twice daily).
Pētījumā sākotnēji ar Kaletra tika ārstēti simts pacienti (no tiem 51 pacients saņēma 400/ 100 mg devu divreiz dienā, un 49 pacienti saņēma vai nu 200/ 100 mg devu divreiz dienā, vai 400/ 200 mg devu divreiz dienā).
All patients converted to open-label Kaletra at the 400/ 100 mg twice daily dose between week 48 and week 72.
Visi pacienti starp 48. un 72. nedēļu pārgāja uz atklātu 400/ 100 mg Kaletra devu lietošanu divreiz dienā.
Sixty-one patients completed the study (35 patients received the recommended 400/ 100 mg twice daily dose throughout the study).
Pētījumu pabeidza 61 pacients (35 pacienti saņēma ieteikto 400/ 100 mg devu divreiz dienā visā pētījuma laikā).
Through 360 weeks of treatment, the proportion of patients with HIV RNA < 400 (< 50) copies/ ml was 61% (59%), and the corresponding mean increase in CD4 cell count was 501 cells/ mm3.
360 ārstēšanas nedēļu laikā to pacientu daļa, kuriem HIV RNS bija < 400 (< 50) kopiju/ ml, bija 61% (59%), un atbilstošā vidējā CD4 šūnu skaita palielināšanās bija 501 šūnas/ mm3.
Thirty-nine patients (39%) discontinued the study, including 16 (16%) discontinuations due to adverse events, one of which was associated with a death.
Pētījumu pārtrauca 39 pacienti (39%), no tiem 16 (16%) blakusparādību dēļ, tai skaitā viens gadījums bija saistīts ar nāvi.
Patients with prior antiretroviral therapy
Pacienti, kuriem iepriekš veikta pretretrovīrusu terapija
Study M97-765 is a randomised, double-blind trial evaluating Kaletra at two dose levels (400/ 100 mg and 400/ 200 mg, both twice daily) plus nevirapine (200 mg twice daily) and two nucleoside reverse transcriptase inhibitors in 70 single protease inhibitor experienced, non-nucleoside reverse transcriptase inhibitor naïve patients.
M97- 765 pētījums ir randomizēts, dubultmaskēts pētījums, lai novērtētu divas dažādas Kaletra devas (400/ 100 mg un 400/ 200 mg, abas devas divreiz dienā) kombinācijā ar nevirapīnu (200 mg divreiz dienā) un diviem nukleozīdu reversās transkriptāzes inhibitoriem 70 pacientiem, kuriem iepriekš lietots viens proteāzes inhibitors un nav lietots nenukleozīdu reversās transkriptāzes inhibitors.
Median baseline CD4 cell count was 349 cells/ mm3 (range 72 to 807 cells/ mm3) and median baseline plasma HIV-1 RNA was 4.0 log10 copies/ ml (range 2.9 to 5.8 log10 copies/ ml).
Sākotnējais CD4 šūnu skaits vidēji bija 349 šūnas/ mm3 (72 − 807 šūnas/ mm3) un sākotnējais HIV– 1
By intent to treat analysis where patients with missing values are considered virologic failures, the proportion of patients with HIV RNA < 400 (< 50) copies/ ml at 24 weeks was 75% (58%) and the mean increase from baseline in CD4 cell count was 174 cells/ mm3 for the 36 patients receiving the 400/ 100 mg dose of Kaletra.
Veicot intent to treat analīzi - pacientiem ar trūkstošiem datiem virusoloģisko terapiju uzskatot par neveiksmīgu, pacientu daļa, kuriem HIV RNS bija < 400 (< 50) kopijas/ ml pēc 24 nedēļām, bija 75% (58%) un CD4 šūnu skaits, salīdzinot ar sākotnējo līmeni, 36 pacientiem, kuri saņēma 400/ 100 mg Kaletra, bija 174 šūnas/ mm3.
M98-957 is a randomised, open-label study evaluating Kaletra treatment at two dose levels (400/ 100 mg and 533/ 133 mg, both twice daily) plus efavirenz (600 mg once daily) and nucleoside reverse transcriptase inhibitors in 57 multiple protease inhibitor experienced, non-nucleoside reverse transcriptase inhibitor naïve patients.
M98- 957 ir randomizēts, atklāts pētījums, lai novērtētu ārstēšanu ar divām dažādām Kaletra devām (400/ 100 mg un 533/ 133 mg, abas devas divreiz dienā) kombinācijā ar efavirenzu (600 mg reizi dienā) un nukleozīdu reversās transkriptāzes inhibitoriem 57 pacientiem, kuri iepriekš saņēmuši vairākus proteāzes inhibitorus, bet nav saņēmuši nenukleozīdu reversās transkriptāzes inhibitorus.
Between week 24 and 48, patients randomised to a dose of 400/ 100 mg were converted to a dose of 533/ 133 mg.
Laikā starp 24. un 48. nedēļu pacienti, kuri pēc nejaušības principa saņēma 400/ 100 mg devu, sāka lietot 533/ 133 mg devu.
Median baseline CD4 cell count was 220 cells/ mm3 (range 13 to 1030 cells/ mm3).
Sākotnējais CD4 šūnu skaits vidēji bija 220 šūnas/ mm3 (13 līdz 1030 šūnas/ mm3).
17 with HIV RNA < 400 copies/ ml at 48 weeks was 65% and the mean increase from baseline CD4 cell count was 94 cells/ mm3.
Veicot intent to treat analīzi abām grupām kopā (n = 57) - pacientiem ar trūkstošiem datiem virusoloģisko terapiju uzskatot par neveiksmīgu, pacientu daļa, kuriem HIV RNS bija < 400 kopijas/ ml pēc 48 nedēļām, bija 65%, un CD4 šūnu skaits, salīdzinot ar sākotnējo līmeni, vidēji palielinājās par 94 šūnām/ mm3.
Paediatric Use
Lietošana bērniem
M98-940 is an open-label study of a liquid formulation of Kaletra in 100 antiretroviral naïve (44%) and experienced (56%) paediatric patients.
M98- 940 ir atklāts pētījums, kurā Kaletra šķidrā zāļu forma pētīta 100 bērniem, kuri iepriekš nebija saņēmuši pretretrovīrusu terapiju (44%) un kuri iepriekš bija saņēmuši pretretrovīrusu terapiju (56%).
All patients were non-nucleoside reverse transcriptase inhibitor naïve.
Visi pacienti nebija ārstēti ar nenukleozīdu reversās transkriptāzes inhibitoru.
Patients were randomised to either 230 mg lopinavir/ 57.5 mg ritonavir per m2 or 300 mg lopinavir/ 75 mg ritonavir per m2.
Pacienti pēc nejaušības principa saņēma vai nu 230 mg lopinavira/ 57, 5 mg ritonavira uz m2, vai 300 mg lopinavira/ 75 mg ritonavira uz m2.
Naïve patients also received nucleoside reverse transcriptase inhibitors.
Iepriekš neārstēti pacienti saņēma arī nukleozīdu reversās transkriptāzes inhibitorus.
Experienced patients received nevirapine plus up to two nucleoside reverse transcriptase inhibitors.
Iepriekš ārstēti pacienti saņēma nevirapīnu un līdz diviem nukleozīdu reversās transkriptāzes inhibitoriem.
Safety, efficacy and pharmacokinetic profiles of the two dose regimens were assessed after 3 weeks of therapy in each patient.
Abu dozēšanas shēmu drošību, efektivitāti un farmakokinētiskās īpašības novērtēja pēc 3 ārstēšanas nedēļām katram pacientam.
Subsequently, all patients were continued on the 300/ 75 mg per m2 dose.
Pēc tam visi pētījuma dalībnieki saņēma 300/ 75 mg/ m2 devu.
Patients had a mean age of 5 years (range 6 months to 12 years) with 14 patients less than 2 years old and 6 patients one year or less.
Pacientu vidējais vecums bija 5 gadi (diapazonā no 6 mēnešiem līdz 12 gadiem), 14 pacienti bija jaunāki par 2 gadiem un 6 pacienti bija 1 gadu veci vai jaunāki.
Mean baseline CD4 cell count was 838 cells/ mm3 and mean baseline plasma HIV-1 RNA was 4.7 log10 copies/ ml.
Sākotnējais CD4 šūnu skaits bija vidēji 838 šūnas/ mm3, un sākotnējais HIV– 1 RNS līmenis plazmā vidēji bija 4, 7 log10 kopijas/ ml.
Through 48 weeks of therapy, the proportion of patients with HIV RNA < 400 copies/ ml was 84% for antiretroviral naïve patients and 75% for antiretroviral experienced patients and the mean increases from baseline in CD4 cell count were 404 cells/ mm3 and 284 cells/ mm3 respectively.
48 ārstēšanas nedēļās HIV RNS līmenis < 400 kopijas/ ml bija 84% pretretrovīrusu terapiju nesaņēmušiem pacientiem un 75% pretretrovīrusu terapiju saņēmušiem pacientiem, un CD4 šūnu skaita palielināšanās, salīdzinot ar sākotnējo līmeni, vidēji bija attiecīgi 404 šūnas/ mm3 un 284 šūnas/ mm3.
The pharmacokinetic properties of lopinavir co-administered with ritonavir have been evaluated in healthy adult volunteers and in HIV-infected patients; no substantial differences were observed between the two groups.
Lopinavira farmakokinētiskās īpašības, lietojot vienlaikus ar ritonaviru, pētītas veseliem pieaugušajiem brīvprātīgiem un ar HIV inficētiem pacientiem; starp abām grupām nenovēroja būtiskas atšķirības.
Lopinavir is essentially completely metabolised by CYP3A.
Lopinaviru gandrīz pilnībā metabolizē CYP3A.
Ritonavir inhibits the metabolism of lopinavir, thereby increasing the plasma levels of lopinavir.
Ritonavirs inhibē lopinavira metabolizēšanos, tādējādi paaugstinot lopinavira līmeni plazmā.
Across studies, administration of Kaletra 400/ 100 mg twice daily yields mean steady-state lopinavir plasma concentrations 15 to 20-fold higher than those of ritonavir in HIV-infected patients.
Pētījumos, lietojot Kaletra 400/ 100 mg divreiz dienā, ar HIV inficētiem pacientiem lopinavira vidējā līdzsvara koncentrācija plazmā bija 15 līdz 20 reizes augstāka nekā ritonavira koncentrācija.
The plasma levels of ritonavir are less than 7% of those obtained after the ritonavir dose of 600 mg twice daily.
Ritonavira līmenis plazmā ir mazāks nekā 7% no tā, kāds novērots pēc 600 mg ritonavira lietošanas divreiz dienā.
The in vitro antiviral EC50 of lopinavir is approximately 10-fold lower than that of ritonavir.
In vitro lopinavira EK50 ir apmēram 10 reizes zemāka nekā ritonaviram.
Therefore, the antiviral activity of Kaletra is due to lopinavir.
Tādēļ Kaletra pretvīrusu aktivitāti nodrošina lopinavirs.
Absorption: multiple dosing with 400/ 100 mg Kaletra twice daily for 3 to 4 weeks and without meal restriction produced a mean ± SD lopinavir peak plasma concentration (Cmax) of 9.6 ± 4.4 μ g/ ml, occurring approximately 4 hours after administration.
Uzsūkšanās: atkārtoti lietojot 400/ 100 mg Kaletra divreiz dienā 3 līdz 4 nedēļas un neierobežojot ēdiena uzņemšanu, lopinavira maksimālā koncentrācija plazmā (Cmax) vidēji ± SN bija 9, 6 ± 4, 4 μg/ ml, un tā tiek sasniegta apmēram 4 stundas pēc lietošanas.
The mean steady-state trough concentration prior to the morning dose was 5.5 ± 4.0 μ g/ ml.
Līdzsvara koncentrācija pirms rīta devas ieņemšanas vidēji bija 5, 5 ± 4, 0 μg/ ml.
Lopinavir AUC over a 12 hour dosing interval averaged 82.8 ± 44.5 μ g• h/ ml.
Lopinavira AUC, lietojot to ik pēc 12 stundas, vidēji bija 82, 8 ± 44, 5 μg• h/ ml.
The absolute bioavailability of lopinavir co-formulated with ritonavir in humans has not been established.
Lopinavira un ritonavira kombinācijas absolūtā bioloģiskā pieejamība cilvēkam nav noteikta.
Kaletra soft capsules and liquid have been shown to be bioequivalent under nonfasting conditions (moderate fat meal).
Lietojot vienu Kaletra
Administration of a single 400/ 100 mg dose of Kaletra soft capsules with a moderate fat meal (500 – 682 kcal, 22.7 – 25.1% from fat) was associated with a mean increase of 48% and 23% in lopinavir AUC and Cmax, respectively, relative to fasting.
18 mīksto kapsulu 400/ 100 mg devu kopā ar uzturu, kas satur vidēji daudz tauku (500 − 682 kcal, 22, 7 − 25, 1% no taukiem), lopinavira AUC un Cmax palielinājās vidēji attiecīgi par 48% un 23%, attiecībā pret lietošanu tukšā dūšā.
For Kaletra oral solution, the corresponding increases in lopinavir AUC and Cmax were 80% and 54%, respectively.
Lietojot Kaletra šķīdumu iekšķīgai lietošanai, lopinavira AUC un Cmax palielinājās attiecīgi par 80% un 54%.
Administration of Kaletra with a high fat meal (872 kcal, 55.8% from fat) increased lopinavir AUC and Cmax by 96% and 43%, respectively, for soft capsules, and 130% and 56%, respectively, for oral solution.
Lietojot Kaletra kopā ar uzturu, kas satur daudz tauku (872 kcal, 55, 8% no taukiem), lopinavira AUC un Cmax palielinājās attiecīgi par 96% un 43% (mīkstās kapsulas) un attiecīgi par 130% un 56% (šķīdums iekšķīgai lietošanai).
To enhance bioavailability and minimise variability Kaletra is to be taken with food.
Lai uzlabotu bioloģisko pieejamību un mazinātu svārstības, Kaletra jālieto kopā ar uzturu.
Distribution: at steady state, lopinavir is approximately 98 − 99% bound to serum proteins.
Izkliede: līdzsvara koncentrācijā apmēram 98 − 99% lopinavira saistās ar seruma olbaltumiem.
Lopinavir binds to both alpha-1-acid glycoprotein (AAG) and albumin, however, it has a higher affinity for AAG.
Lopinavirs saistās gan ar alfa 1 skābo glikoproteīnu (ASG), gan ar albumīnu, tomēr augstāka afinitāte tam ir pret ASG.
At steady state, lopinavir protein binding remains constant over the range of observed concentrations after 400/ 100 mg Kaletra twice daily, and is similar between healthy volunteers and HIV-positive patients.
Līdzsvara stāvoklī lopinavira saistīšanās ar plazmas olbaltumiem paliek nemainīga koncentrācijām, kādas novērotas pēc Kaletra 400/ 100 mg lietošanas divreiz dienā, un ir līdzīgas veseliem brīvprātīgajiem un HIV pozitīviem pacientiem.
Metabolism: in vitro experiments with human hepatic microsomes indicate that lopinavir primarily undergoes oxidative metabolism.
Metabolisms: in vitro eksperimenti ar cilvēka aknu mikrosomām liecina, ka lopinavirs tiek metabolizēts galvenokārt oksidatīvā ceļā.
Lopinavir is extensively metabolised by the hepatic cytochrome P450 system, almost exclusively by isozyme CYP3A.
Lopinaviru plaši metabolizē aknu citohroma P450 sistēma, gandrīz tikai CYP3A izoforma.
18 inhibits the metabolism of lopinavir and therefore, increases plasma levels of lopinavir.
Ritonavirs ir spēcīgs CYP3A inhibitors, kas inhibē lopinavira metabolizēšanos, un tādēļ palielina lopinavira līmeni plazmā.
A 14 C-lopinavir study in humans showed that 89% of the plasma radioactivity after a single 400/ 100 mg Kaletra dose was due to parent active substance.
Pētījumā ar 14C– lopinaviru cilvēkiem konstatēja, ka 89% plazmas radioaktivitātes pēc vienreizējas 400/ 100 mg Kaletra lietošanas veido sākotnējā aktīvā viela.
At least 13 lopinavir oxidative metabolites have been identified in man.
Cilvēkam konstatēti vismaz 13 lopinavira oksidatīvie metabolīti.
The 4-oxo and 4-hydroxymetabolite epimeric pair are the major metabolites with antiviral activity, but comprise only minute amounts of total plasma radioactivity.
4– okso un 4- hidroksi metabolītu epimēriskie pāri ir galvenie metabolīti ar pretvīrusu aktivitāti, bet tie veido tikai nelielu daudzumu no kopējās plazmas radioaktivitātes.
Ritonavir has been shown to induce metabolic enzymes, resulting in the induction of its own metabolism, and likely the induction of lopinavir metabolism.
Pierādīts, ka ritonavirs inducē metaboliskos enzīmus, tādējādi inducējot pats savu un arī lopinavira metabolizēšanos.
Pre-dose lopinavir concentrations decline with time during multiple dosing, stabilising after approximately 10 days to 2 weeks.
Lietojot vairākas devas, lopinavira koncentrācija pirms devas ieņemšanas ar laiku mazinās, tā stabilizējas apmēram pēc 10 dienām – 2 nedēļām.
Elimination: after a 400/ 100 mg 14C-lopinavir/ ritonavir dose, approximately 10.4 ± 2.3% and 82.6 ± 2.5% of an administered dose of 14C-lopinavir can be accounted for in urine and faeces, respectively.
Eliminācija: pēc 400/ 100 mg 14C– lopinavira/ ritonavira ieņemšanas attiecīgi apmēram 10, 4 ± 2, 3% un 82, 6 ± 2, 5% no lietotās 14C– lopinavira devas konstatējami urīnā un izkārnījumos.
Unchanged lopinavir accounted for approximately 2.2% and 19.8% of the administered dose in urine and faeces, respectively.
Lopinaviru nemainītā veidā urīnā un izkārnījumos konstatēja attiecīgi 2, 2% un 19, 8% lietotās devas.
After multiple dosing, less than 3% of the lopinavir dose is excreted unchanged in the urine.
Pēc vairāku devu lietošanas mazāk nekā 3% lopinavira devas izdalās nemainītā veidā ar urīnu.
The effective (peak to trough) half-life of lopinavir over a 12 hour dosing interval averaged 5 − 6 hours, and the apparent oral clearance (CL/ F) of lopinavir is 6 to 7 l/ h.
Lopinavira efektīvais pusperiods, lietojot to ik pēc 12 stundas, vidēji bija 5 – 6 stundas, un lopinavira šķietamais perorālais klīrenss (CL/ F) ir 6 līdz 7 l/ h.
Paediatrics:
Bērni
There are limited pharmacokinetic data in children below 2 years of age.
Farmakokinētikas dati bērniem līdz 2 gadu vecumam ir ierobežoti.
The pharmacokinetics of Kaletra 300/ 75 mg/ m2 twice daily and 230/ 57.5 mg/ m2 twice daily have been studied in a total of 53 paediatric patients, ranging in age from 6 months to 12 years.
300/ 75 mg/ m2 divreiz dienā un 230/ 57, 5 mg/ m2 divreiz dienā Kaletra farmakokinētiku pētīja kopumā 53 pacientiem – bērniem, kuru vecums bija robežās no 6 mēnešiem līdz 12 gadiem.
The lopinavir mean steady-state AUC, Cmax, and Cmin were 72.6 ± 31.1 μ g• h/ ml, 8.2 ± 2.9 μ g/ ml and 3.4 ± 2.1 μ g/ ml, respectively after Kaletra 230/ 57.5 mg/ m2 twice daily without nevirapine (n=12), and were 85.8 ± 36.9 μ g• h/ ml, 10.0 ± 3.3 μ g/ ml and 3.6 ± 3.5 μ g/ ml, respectively after 300/ 75 mg/ m2 twice daily with nevirapine (n=12).
Lopinavira līdzsvara koncentrācijas AUC, Cmax un Cmin vidēji bija attiecīgi 72, 6 ± 31, 1 μg• h/ ml, 8, 2 ± 2, 9 μg/ ml un 3, 4 ± 2, 1 μg/ ml pēc Kaletra 230/ 57, 5 mg/ m2 lietošanas divreiz dienā bez nevirapīna (n = 12) un attiecīgi 85, 8 ± 36, 9 μg• h/ ml, 10, 0 ± 3, 3 μg/ ml un 3, 6 ± 3, 5 μg/ ml pēc 300/ 75 mg/ m2 lietošanas divreiz dienā ar nevirapīnu (n = 12).
The 230/ 57.5 mg/ m2 twice daily regimen without nevirapine and the 300/ 75 mg/ m2 twice daily regimen with nevirapine provided lopinavir plasma concentrations similar to those obtained in adult patients receiving the 400/ 100 mg twice daily regimen without nevirapine.
Lietojot 230/ 57, 5 mg/ m2 divreiz dienā bez nevirapīna un 300/ 75 mg/ m2 divreiz dienā kopā ar nevirapīnu, lopinavira koncentrācija plazmā bija līdzīga kā pieaugušajiem pacientiem, kuri saņem 400/ 100 mg divreiz dienā bez nevirapīna.
Kaletra soft capsules and Kaletra oral solution are bioequivalent under nonfasting conditions.
Lietojot pēc ēšanas, Kaletra mīkstās kapsulas un Kaletra šķīdums iekšķīgai lietošanai ir bioloģiski līdzvērtīgi.
Gender, Race and Age:
Dzimums, rase un vecums
Kaletra pharmacokinetics have not been studied in the elderly.
Kaletra farmakokinētika nav pētīta gados vecākiem cilvēkiem.
No age or gender related pharmacokinetic differences have been observed in adult patients.
Pieaugušajiem pacientiem nenovēroja farmakokinētikas atšķirības, kas būtu saistītas ar vecumu vai dzimumu.
Pharmacokinetic differences due to race have not been identified.
Nav konstatētas farmakokinētikas atšķirības dažādu rasu pārstāvjiem.
Renal Insufficiency:
19 Nieru mazspēja
Kaletra pharmacokinetics have not been studied in patients with renal insufficiency; however, since the renal clearance of lopinavir is negligible, a decrease in total body clearance is not expected in patients with renal insufficiency.
Kaletra farmakokinētika nav pētīta pacientiem ar nieru mazspēju, tomēr, tā kā lopinavira nieru klīrenss ir neliels, pacientiem ar nieru mazspēju nav raksturīga kopējā organisma klīrensa mazināšanās.
Hepatic Insufficiency:
Aknu mazspēja
The steady state pharmacokinetic parameters of lopinavir in HIV-infected patients with mild to moderate hepatic impairment were compared with those of HIV-infected patients with normal hepatic function in a multiple dose study with lopinavir/ ritonavir 400/ 100 mg twice daily.
Vairākkārtēju devu pētījumā ar lopinaviru/ ritonaviru 400/ 100 mg divreiz dienā lopinavira farmakokinētiskos raksturlielumus līdzsvara stāvoklī HIV inficētiem pacientiem ar viegliem vai vidēji smagiem aknu darbības traucējumiem salīdzināja ar raksturlielumiem HIV inficētiem pacientiem ar normālu aknu darbību.
A limited increase in total lopinavir concentrations of approximately 30% has been observed which is not expected to be of clinical relevance (see section 4.2).
Novērota neliela kopējās lopinavira koncentrācijas palielināšanās par aptuveni 30%, kam nevarētu būt klīniska nozīme (skatīt apakšpunktu 4. 2).
Repeat-dose toxicity studies in rodents and dogs identified major target organs as the liver, kidney, thyroid, spleen and circulating red blood cells.
Veicot atkārtotu devu toksiskuma pētījumus ar grauzējiem un suņiem, konstatēja, ka galvenie mērķorgāni ir aknas, nieres, vairogdziedzeris, liesa un cirkulējoši eritrocīti.
Hepatic changes indicated cellular swelling with focal degeneration.
Aknās novērotās pārmaiņas bija šūnu tūska ar fokālu deģenerāciju.
Mild renal tubular
Iedarbība, kas izraisīja šīs pārmaiņas, bija salīdzināma ar klīnisko iedarbību cilvēkam vai vājāka, bet dzīvniekiem lietotās devas bija 6 reizes lielākas nekā ieteiktās klīniskās devas.
19 degeneration was confined to mice exposed with at least twice the recommended human exposure; the kidney was unaffected in rats and dogs.
Nelielu nieru kanāliņu deģenerāciju konstatēja pelēm, kas bija pakļautas divreiz spēcīgākai iedarbībai nekā ieteicams cilvēkam; nieres netika bojātas žurkām un suņiem.
Reduced serum thyroxine led to an increased release of TSH with resultant follicular cell hypertrophy in the thyroid glands of rats.
Žurkām samazināts tiroksīna līmenis serumā izraisīja pastiprinātu TSH atbrīvošanos un vairogdziedzera folikulāro šūnu hipertrofiju.
These changes were reversible with withdrawal of the active substance and were absent in mice and dogs.
Šīs pārmaiņas bija atgriezeniskas pēc aktīvās vielas lietošanas pārtraukšanas, un tās nenovēroja pelēm un suņiem.
Coombs-negative anisocytosis and poikilocytosis were observed in rats, but not in mice or dogs.
Kumbsa negatīvu anizocitozi un poikilocitozi novēroja žurkām, bet pelēm un suņiem to nekonstatēja.
Enlarged spleens with histiocytosis were seen in rats but not other species.
Palielinātas liesas ar histiocitozi novēroja žurkām, bet citām sugām šādas pārmaiņas nekonstatēja.
Serum cholesterol was elevated in rodents but not dogs, while triglycerides were elevated only in mice.
Grauzējiem bija palielināts holesterīna līmenis serumā, bet suņiem tas nebija palielināts, triglicerīdu līmenis bija palielināts tikai pelēm.
During in vitro studies, cloned human cardiac potassium channels (HERG) were inhibited by 30% at the highest concentrations of lopinavir/ ritonavir tested, corresponding to a lopinavir exposure 7-fold total and 15-fold free peak plasma levels achieved in humans at the maximum recommended therapeutic dose.
Pētījumos in vitro klonēti cilvēka sirds kālija kanāli (HERG) tika inhibēti par 30% pie augstākās pārbaudītās lopinavira/ ritonavira koncentrācijas, atbilstošas lopinavira iedarbībai, kas rada 7 reizes lielāku kopējo un 15 reizes lielāku brīvo maksimālo līmeni plazmā, nekā lietojot maksimālās rekomendētās terapeitiskās devas.
In contrast, similar concentrations of lopinavir/ ritonavir demonstrated no repolarisation delay in the canine cardiac Purkinje fibres.
Turpretim suņiem līdzīgas lopinavira/ ritonavira devas neizraisīja sirds Purkinjē šķiedru repolarizācijas novēlošanos.
Lower concentrations of lopinavir/ ritonavir did not produce significant potassium (HERG) current blockade.
Zemākas lopinavira/ ritonavira koncentrācijas neizraisīja nozīmīgu kālija (HERG) kanālu blokādi.
Tissue distribution studies conducted in the rat did not suggest significant cardiac retention of the active substance; 72-hour AUC in heart was approximately 50% of measured plasma AUC.
72 stundu AUC sirdī sastādīja apmēram 50% no plazmā konstatētā AUC.
Therefore, it is reasonable to expect that cardiac lopinavir levels would not be significantly higher than plasma levels.
Tādejādi varētu domāt, ka lopinavira līmenis sirdī ievērojami nepārsniedz līmeni plazmā.
In dogs, prominent U waves on the electrocardiogram have been observed associated with prolonged PR interval and bradycardia.
Suņiem elektrokardiogrammā novēroja izteiktus U zobus vienlaikus ar pagarinātu PR intervālu un bradikardiju.
These effects have been assumed to be caused by electrolyte disturbance The clinical relevance of these preclinical data is unknown, however, the potential cardiac effects of this product in humans cannot be ruled out (see also sections 4.4 and 4.8).
Kaut gan šo preklīnisko datu klīniskā nozīme nav zināma, nevar noliegt zāļu ietekmes iespēju uz sirdi cilvēkam (skatīt arī apakšpunktus 4. 4 un 4. 8).
In rats, embryofoetotoxicity (pregnancy loss, decreased foetal viability, decreased foetal body weights, increased frequency of skeletal variations) and postnatal developmental toxicity (decreased survival of pups) was observed at maternally toxic dosages.
Žurkām, lietojot mātītei toksisku devu, novēroja embriofetotoksiskumu (grūtniecības pārtraukšanos, samazinātu augļa izdzīvošanu, samazinātu augļa ķermeņa masu, palielinātu skeleta anomāliju biežumu) un toksisku ietekmi uz attīstību pēc dzimšanas (samazinātu mazuļu dzīvildzi).
The systemic exposure to lopinavir/ ritonavir at the maternal and developmental toxic dosages was lower than the intended therapeutic exposure in humans.
Lopinavira/ ritonavira sistēmiskā iedarbība, lietojot mātītei un augļa attīstībai toksiskas devas, bija vājāka nekā plānotā terapeitiskā iedarbība cilvēkam.
Long-term carcinogenicity studies of lopinavir/ ritonavir in mice revealed a nongenotoxic, mitogenic induction of liver tumours, generally considered to have little relevance to human risk.
Parasti uzskata, ka tam ir neliela saistība ar risku cilvēkam.
Carcinogenicity studies in rats revealed no tumourigenic findings.
Kancerogenitātes pētījumos ar žurkām tumorogēnu iedarbību nekonstatēja.
Lopinavir/ ritonavir was not found to be mutagenic or clastogenic in a battery of in vitro and in vivo assays including the Ames bacterial reverse mutation assay, the mouse lymphoma assay, the mouse micronucleus test and chromosomal aberration assays in human lymphocytes.
Vairākos in vitro un in vivo testos, tostarp Eimsa baktēriju atgriezenisko mutāciju testā, peļu limfomas testā, peļu mikrokodoliņu testā un hromosomu aberāciju testos ar cilvēka limfocītiem, lopinaviram/ ritonaviram nekonstatēja mutagēnas vai klastogēnas īpašības.
Capsule contents: oleic acid, propylene glycol, polyoxyl 35 castor oil, purified water
Kapsulas saturs: oleīnskābe, propilēnglikols, polioksil- 35- rīcineļļa, attīrīts ūdens.
Capsule shell: gelatine, anhydrized liquid sorbitol (mixture of sorbitol, sorbitol anhydrides and mannitol), glycerol, titanium dioxide (E171), sunset yellow (E110) medium-chain triglycerides, lecithin
Kapsulas apvalks: želatīns, bezūdens sorbīta šķīdums (sorbīta, bezūdens sorbīta un mannīta maisījums), glicerīns, titāna dioksīds (E171), saulrieta dzeltenā krāsviela (E110), vidējo ķēžu triglicerīdi, lecitīns.
Black ink containing: propylene glycol, black iron oxide (E172), polyvinyl acetate phthalate, polyethylene glycol 400, ammonium hydroxide
Melnās tintes sastāvs: propilēnglikols, melnais dzelzs oksīds (E172), polivinilacetāta ftalāts, polietilēnglikols 400, amonija hidroksīds.
If kept outside of the refrigerator, do not store above 25°C and discard any unused contents after 42 days (6 weeks).
Uzglabāšana lietošanas laikā: turot ārpus ledusskapja, uzglabāt temperatūrā līdz 25°C, neizlietotās zāles jāiznīcina pēc 42 dienām (6 nedēļām).
It is advised to write the date of removal from the refrigerator on the package.
Ieteicams uz iepakojuma uzrakstīt datumu, kurā iepakojums izņemts no ledusskapja.
Avoid exposure to excessive heat.
Nedrīkst pakļaut pārmērīgai siltuma ietekmei.
High density polyethylene (HDPE) bottles closed with polypropylene caps.
Augsta blīvuma polietilēna (ABPE) pudeles slēgtas ar polipropilēna vāciņiem.
Each bottle contains 90 capsules.
Pudelē ir 90 kapsulas.
Each pack contains 2 bottles (180 capsules).
Iepakojumā ir 2 pudeles (180 kapsulas).
Blisters consisting of PVC/ fluoropolymer foil.
PVH/ fluorpolimēra folija blisteri.
Each carton contains 6 foil blisters each containing 6 capsules (36 capsules).
Kārbiņā ir 6 folija blisteri, katrā pa 6 kapsulām (36 kapsulas).
Each pack contains 5 cartons (180 capsules).
Iepakojumā ir 5 kārbiņas (180 kapsulas).
Abbott Laboratories Limited Queenborough Kent ME11 5EL United Kingdom
Abbott Laboratories Limited Queenborough Kent ME11 5EL Lielbritānija
20 March 2001 Date of last renewal:
2001. gada 20. martā Pēdējās pārreģistrācijas datums:
20 March 2006
2006. gada 20. martā
Kaletra (80 mg + 20 mg) / ml oral solution
Kaletra (80 mg + 20 mg) / ml šķīdums iekšķīgai lietošanai
Each 5 ml of Kaletra oral solution contains 400 mg of lopinavir co-formulated with 100 mg of ritonavir as a pharmacokinetic enhancer.
5 ml Kaletra šķīduma iekšķīgai lietošanai satur 400 mg lopinavira (lopinavir) kopā ar 100 mg ritonavira (ritonavir) (farmakokinētikas pastiprinātājs).
Quantity per ml
Daudzums vienā mililitrā
- excipient (s)
- palīgvielai (- ām)
Alcohol (42% v/ v) High fructose corn syrup Propylene glycol Glycerol Polyoxyl 40 hydrogenated castor oil Acesulfame potassium
Etanols (42% v/ v) Kukurūzas sīrups ar augstu fruktozes
356.3 mg 168.6 mg 152.7 mg 59.6 mg 10.2 mg 4.1 mg
152, 7 mg 59, 6 mg 10, 2 mg 4, 1 mg
The solution is light yellow to golden.
Gaiši dzeltens līdz zeltainas krāsas šķīdums.
Adult and adolescent use: the recommended dosage of Kaletra is 5 ml of oral solution (400/ 100 mg) twice daily taken with food.
Lietošana pieaugušajiem un pusaudžiem: ieteicamā Kaletra deva ir 5 ml šķīduma iekšķīgai lietošanai (400/ 100 mg) divreiz dienā, lietojot kopā ar uzturu.
23 Paediatric use (2 years of age and above): the recommended dosage of Kaletra is 230/ 57.5 mg/ m2 twice daily taken with food, up to a maximum dose of 400/ 100 mg twice daily.
23 Lietošana bērniem (2 gadus veciem un vecākiem): ieteicamā Kaletra deva ir 230/ 57, 5 mg/ m2 divreiz dienā, lietojot kopā ar uzturu, maksimālā deva ir 400/ 100 mg divreiz dienā.
The 230/ 57.5 mg/ m2 dosage might be insufficient in some children when co-administered with nevirapine or efavirenz.
230/ 57, 5 mg/ m2 deva var būt nepietiekama dažiem bērniem, lietojot vienlaikus ar nevirapīnu vai efavirenzu.
An increase of the dose of Kaletra to 300/ 75 mg/ m2 should be considered in these patients.
Šiem pacientiem jāapsver Kaletra devas palielināšana līdz 300/ 75 mg/ m2.
Dose should be administered using a calibrated oral dosing syringe.
Deva jālieto, izmantojot kalibrētu perorālas dozēšanas šļirci.