qanastek/EMEA-V3 huggingface dataset:
In patients with compensated liver disease, these increases in serum ALT are generally not accompanied by an increase in serum bilirubin concentrations or hepatic decompensation.
Pacientams su kompensuota kepenų liga serumo ALT padaugėjimas paprastai nėra lydimas nei padidėjusios serumo bilirubino koncentracijos, nei kepenų veiklos nepakankamumo.
Patients with cirrhosis may be at a higher risk for hepatic decompensation following hepatitis exacerbation, and therefore should be monitored closely during therapy.
Ciroze sergantiems pacientams gali būti didesnė kepenų veiklos nepakankamumo rizika dėl hepatito paūmėjimo, todėl gydymo metu pacientus reikia atidžiai stebėti.
Flares after treatment discontinuation:
Postūmis po gydymo nutraukimo.
Acute exacerbation of hepatitis has also been reported in patients who have discontinued hepatitis B therapy.
Pastebėta, kad hepatitas ūmiai gali pablogėti pacientams, kurie nutraukė gydymąsi nuo hepatito B.
Post-treatment exacerbations are usually associated with rising HBV DNA, and the majority appears to be self-limited.
Po gydymo pasireiškę ligos pablogėjimai dažniausiai susiję su HBV DNR padaugėjimu, ir dauguma jų išnyksta savaime.
However, severe exacerbations, including fatalities, have been reported.
Vis dėlto pasitaikė sunkių ir net mirtinų paūmėjimų.
Hepatic function should be monitored at repeated intervals with both clinical and laboratory follow-up for at least 6 months after discontinuation of hepatitis B therapy.
Bent 6 mėnesius po hepatito B gydymo nutraukimo pasikartojančiais intervalais reikia stebėti kepenų funkciją atliekant klinikinius ir laboratorinius tyrimus.
Liver flares are especially serious, and sometimes fatal in patients with decompensated liver disease.
Ypač svarbūs yra kepenų postūmiai, o pacientams su kepenų veiklos nepakankamumu kartais jie gali būti mirtini.
Co-infection with hepatitis C or D:
Koinfekcija su hepatito C ar D virusais.
There are no data on the efficacy of tenofovir in patients co-infected with hepatitis C or D virus.
Duomenų apie tenofoviro veiksmingumą hepatito C ar D virusais infekuotiems pacientams nėra.
Co-infection with HIV-1 and hepatitis B:
Koinfekcija su ŽIV- 1 ir hepatito B virusu.
Due to the risk of development of HIV resistance, tenofovir disoproxil fumarate should only be used as part of an appropriate antiretroviral combination regimen in HIV/ HBV co-infected patients.
Dėl ŽIV rezistentiškumo išsivystymo rizikos, ŽIV ir kartu HBV infekuotiems pacientams tenofoviro dizoproksilio fumaratas turi būti skiriamas kartu su kitais antiretrovirusiniais vaistais.
Patients with pre-existing liver dysfunction including chronic active hepatitis have an increased frequency of liver function abnormalities during combination antiretroviral therapy and should be monitored according to standard practice.
Jų būklę reikia stebėti laikantis įprastinės tvarkos.
If there is evidence of worsening liver disease in such patients, interruption or discontinuation of treatment must be considered.
Jeigu kepenų funkcija tokiems pacientams blogėja, reikia pagalvoti apie gydymo pertraukimą ar nutraukimą.
However, it should be noted that increases of ALT can be part of HBV clearance during therapy with tenofovir, see above Exacerbations of hepatitis.
Tačiau reikia pažymėti, kad gydymo tenofoviru metu ALT padaugėjimas gali reikšti, jog HBV kiekis mažėja (žr. aukščiau Hepatito paūmėjimas).
Lactic acidosis:
Laktatacidozė.
Lactic acidosis, usually associated with hepatic steatosis, has been reported with the use of nucleoside analogues.
Vartojant nukleozidų analogus aprašyti laktatacidozės, paprastai susijusios su kepenų steatoze, atvejai.
The preclinical and clinical data suggest that the risk of occurrence of lactic acidosis, a class effect of nucleoside analogues, is low for tenofovir disoproxil fumarate.
Ikiklinikiniais ir klinikiniais duomenimis, tenofoviro dizoproksilio fumaratas pasižymi tik nedidele laktatacidozės – nukleozidų analogų grupės vaistams būdingo reiškinio – sukėlimo rizika.
However, as tenofovir is structurally related to nucleoside analogues, this risk cannot be excluded.
Tačiau, kadangi tenofoviras yra struktūriškai susijęs su nukleozidų analogais, tokios rizikos atmesti negalima.
Early symptoms (symptomatic hyperlactatemia) include benign digestive symptoms (nausea, vomiting and abdominal pain), non-specific malaise, loss of appetite, weight loss, respiratory symptoms (rapid and/ or deep breathing) or neurological symptoms (including motor weakness).
Ankstyvieji simptomai (simptominė hiperlaktatemija) apima lengvus virškinimo trakto simptomus (pykinimą, vėmimą ir pilvo skausmą), nespecifinį negalavimą, apetito netekimą, svorio mažėjimą, kvėpavimo sistemos sutrikimus (greitą ir/ arba gilų kvėpavimą) ar neurologinius simptomus (taip pat ir motorikos silpnumą).
Lactic acidosis has a high mortality and may be associated with pancreatitis, liver failure or renal failure.
Nuo laktatacidozės dažnai mirštama, ji gali būti susijusi su pankreatitu, kepenų arba inkstų nepakankamumu.
Treatment with nucleoside analogues should be discontinued in the setting of symptomatic hyperlactatemia and metabolic/ lactic acidosis, progressive hepatomegaly, or rapidly elevating aminotransferase levels.
Gydymą nukleozidų analogais reikia nutraukti atsiradus simptominei hiperlaktatemijai ir metabolinei laktatacidozei, progresuojančiai hepatomegalijai ar sparčiai didėjant aminotransferazių kiekiui.
Caution should be exercised when administering nucleoside analogues to any patient (particularly obese women) with hepatomegaly, hepatitis or other known risk factors for liver disease and hepatic steatosis (including certain medicinal products and alcohol).
Reikia laikytis atsargumo priemonių, skiriant nukleozidų analogus bet kuriam pacientui (ypač nutukusioms moterims), sergančiam hepatomegalija, hepatitu ar esant kitiems žinomiems kepenų ligų ir kepenų steatozės rizikos faktoriams (tarp jų tam tikrų vaistinių preparatų ir alkoholio vartojimas).
Patients at increased risk should be followed closely.
6 Padidėjusios rizikos grupės pacientus reikia atidžiai stebėti.
Lipodystrophy (lipoatrophy/ lipomatosis):
Lipodistrofija (lipoatrofija ir (arba) lipomatozė).
In HIV infected patients, combination antiretroviral therapy has been associated with the redistribution of body fat (lipodystrophy).
Sudėtinis antiretrovirusinis gydymas ŽIV infekuotiems pacientams gali sukelti kūno riebalų persiskirstymą (lipodistrofiją).
The long-term consequences 6 of these events are currently unknown.
Ilgalaikiai šio poveikio padariniai šiuo metu nežinomi.
A connection between visceral lipomatosis and protease inhibitors and lipoatrophy and nucleoside reverse transcriptase inhibitors has been hypothesised.
Buvo iškeltos hipotezės apie visceralinės lipomatozės ir proteazių inhibitorių bei lipoatrofijos ir nukleozidų atvirkštinės transkriptazės inhibitorių ryšį.
Clinical examination should include evaluation for physical signs of fat redistribution.
Klinikinis tyrimas turi apimti ir kūno riebalų persiskirstymo požymių įvertinimą.
Consideration should be given to the measurement of fasting serum lipids and blood glucose.
Reikėtų atlikti kraujo serumo lipidų ir gliukozės kiekio kraujyje tyrimą nevalgiusiam pacientui.
However, 144-week clinical data from antiretroviral-naïve HIV infected patients indicate that the risk of lipodystrophy was lower with tenofovir disoproxil fumarate than with stavudine when administered with lamivudine and efavirenz.
Tačiau 144 savaičių trukmės klinikinio tyrimo su antiretrovirusiniais vaistais dar negydytais ŽIV infekuotais pacientais duomenimis, lipodistrofijos rizika buvo mažesnė, skiriant tenofoviro dizoproksilio fumaratą nei skiriant stavudiną kartu su lamivudinu ir efavirenzu.
Mitochondrial dysfunction:
Mitochondrijų disfunkcija.
These findings do not affect current national recommendations to use antiretroviral therapy in pregnant women to prevent vertical transmission of HIV.
Dėl šių duomenų šalyje galiojančių nationalinių rekomendacijų skirti antiretrovirusinių preparatų nėščioms moterims, kad būtų išvengta vaisiaus užkrėtimo ŽIV, keisti nereikia.
In HIV infected patients with severe immune deficiency at the time of institution of combination antiretroviral therapy (CART), an inflammatory reaction to asymptomatic or residual opportunistic pathogens may arise and cause serious clinical conditions, or aggravation of symptoms.
ŽIV infekuotiems pacientams, kuriems yra didelis imuninės sistemos deficitas, pradėjus sudėtinį antiretrovirusinį gydymą (KARG), gali išsivystyti uždegiminė reakcija į besimptomius arba likusius oportunistinius ligų sukėlėjus ir sukelti sunkias klinikines būkles ar simptomų pablogėjimą.
Relevant examples are cytomegalovirus retinitis, generalised and/ or focal mycobacterium infections, and Pneumocystis jiroveci pneumonia.
Svarbūs jų pavyzdžiai yra citomegalovirusinis retinitas, generalizuotos ir/ arba židininės mikobakterinės infekcijos ir Pneumocystis jiroveci pneumonija.
Although the etiology is considered to be multifactorial (including corticosteroid use, alcohol consumption, severe immunosuppression, higher body mass index), cases of osteonecrosis have been reported particularly in patients with advanced HIV-disease and/ or long-term exposure to combination antiretroviral therapy (CART).
Nepaisant to, kad kaulų nekrozės etiologijoje dalyvauja daug veiksnių (įskaitant kortikosteroidų, alkoholio vartojimą, sunkią imunosupresiją, padidėjusį kūno masės indeksą), ypač daug jos atvejų aprašyta pacientams, sergantiems toli pažengusia ŽIV liga, ir (arba) ilgai gydomiems kombinuotais antiretrovirusiniais preparatais (KARG).
Based on the results of in vitro experiments and the known elimination pathway of tenofovir, the potential for CYP450 mediated interactions involving tenofovir with other medicinal products is low.
Remiantis in vitro eksperimentų rezultatais ir žinomu tenofoviro šalinimo būdu, su CYP450 veikimu susijusios tenofoviro ir kitų vaistinių preparatų sąveikos galimybė yra maža.
Concomitant use not recommended:
Kartu vartoti nerekomenduojama.
Viread should not be administered with any other medicinal products containing tenofovir disoproxil fumarate (Truvada or Atripla).
Viread negalima skirti su jokiais kitais vaistiniais preparatais, kuriuose yra tenofoviro dizoproksilio fumarato (Truvada ar Atripla).
Viread should also not be administered concurrently with adefovir dipivoxil.
Viread taip pat negalima skirti kartu su adefoviro dipivoksiliu.
7 Renally eliminated medicinal products:
Tenofoviro dizoproksilio fumarato ir didanozino vartojimas kartu nerekomenduojamas (žr.
Since tenofovir is primarily eliminated by the kidneys, co-administration of tenofovir disoproxil fumarate with medicinal products that reduce renal function or compete for active tubular secretion via transport proteins hOAT 1, hOAT 3 or MRP 4 (e. g. cidofovir) may increase serum concentrations of tenofovir and/ or the co-administered medicinal products.
Kadangi tenofoviras pirmiausiai šalinamas per inkstus, todėl tenofoviro dizoproksilio fumarato vartojimas kartu su inkstų funkciją slopinančiais ir dėl aktyvios kanalėlių sekrecijos, dalyvaujant pernešimo baltymams hOAT 1, hOAT 3 ar MRP 4, konkuruojančiais vaistais (pvz., cidofoviru), gali padidinti tenofoviro ir (arba) kartu vartojamų vaistinių preparatų koncentraciją serume.
Use of tenofovir disoproxil fumarate should be avoided with concurrent or recent use of a nephrotoxic medicinal product.
Reikia vengti skirti tenofoviro dizoproksilio fumaratą kartu su nefrotoksiniais vaistais kartu arba jeigu jie buvo neseniai vartoti.
Given that tacrolimus can affect renal function, close monitoring is recommended when it is co-administered with tenofovir disoproxil fumarate.
Rekomenduojama atidžiai stebėti, kai kartu su tenofoviro dizoproksilio fumaratu skiriamas takrolimuzas, nes takrolimuzas gali pažeisti inkstus.
Interactions between tenofovir disoproxil fumarate and protease inhibitors and antiretroviral agents other than protease inhibitors are listed in Table 1 below (increase is indicated as “↑”, decrease as “↓”, no change as “↔”, twice daily as “ b. i. d.”, and once daily as “ q. d.”).
Kita sąveika Tenofoviro dizoproksilio fumarato ir proteazių inhibitorių bei antiretrovirusinių vaistinių preparatų, kitokių nei proteazių inhibitorių sąveika yra žemiau pateiktoje 1 lentelėje (naudojamos santrumpos: padidėjimas - “ ↑ ”, sumažėjimas - “ ↓ ”, jei pokyčio nebuvo - “ ↔ ”, du kartus per parą “ b. i. d. ”, ir vieną kartą per parą - “ q. d. ”).
Interactions between tenofovir disoproxil fumarate and other medicinal products
Tenofoviro dizoproksilio fumarato sąveika su kitais vaistiniais preparatais
Medicinal product by
Vaistiniai preparatai pagal terapines grupes
Effects on drug levels
Poveikiai vaistinių preparatų koncentracijoms
Recommendation
Rekomendacijos, kaip vartoti kartu su
therapeutic areas
(dozė mg)
Mean percent change in AUC, Cmax, Cmin
AUC, Cmax, Cmin vidutinis procentinis pokytis
co-administration with tenofovir disoproxil fumarate 300 mg
tenofoviro dizoproksilio fumarato 300 mg
ANTI-INFECTIVES Antiretrovirals Protease inhibitors Atazanavir/ Ritonavir (300 q. d. / 100 q. d. / 300 q. d.)
ANTIINFEKCINIAI Antiretrovirusiniai Proteazių inhibitoriai Atazanaviras, ritonaviras (300 q. d., 100 q. d. ir 300 q. d.)
Atazanavir:
Atazanaviras:
AUC: ↓ 25% Cmax: ↓ 28% Cmin: ↓ 26% Tenofovir:
AUC: ↓ 25% Cmax: ↓ 28% Cmin: ↓ 26% Tenofoviras:
No dose adjustment is recommended.
Dozės koreguoti nereikia.
The increased exposure of tenofovir could potentiate tenofovir associated adverse events, including renal disorders.
Didesnės tenofoviro koncentracijos gali stiprinti su tenofoviru susijusius nepageidaujamus reiškinius, įskaitant inkstų sutrikimus.
Renal function should be closely monitored (see section 4.4).
4. 4 skyrių).
Lopinavir/ Ritonavir (400 b. i. d. / 100 b. i. d. / 300 q. d.)
Lopinaviras, ritonaviras (400 b. i. d., 100 b. i. d. ir 300 q. d.)
Lopinavir/ ritonavir:
Lopinaviras/ ritonaviras:
No significant effect on lopinavir/ ritonavir PK parameters.
Reikšmingų lopinaviro/ ritonaviro farmakokinetikos pokyčių nenustatyta.
Tenofovir:
Tenofoviras:
Darunavir/ Ritonavir (300/ 100 b. i. d. / 300 q. d.) NRTIs
8 Darunaviras/ Ritonaviras (300/ 100 b. i. d. / 300 q. d.) NATI
Darunavir:
Darunaviras:
No significant effect on darunavir/ ritonavir PK parameters.
Reikšmingų lopinaviro/ ritonaviro farmakokinetikos pokyčių nenustatyta.
Renal function should be closely monitored (see section 4.4).
Reikia atidžiai stebėti inkstų funkciją (žr.
Didanosine
4. 4 skyrių).
Co-administration of
Didanozinas
fumarate and didanosine results in a 40-60% increase in systemic exposure to didanosine that may increase the risk for didanosine-related adverse events.
Kartu vartojant tenofoviro dizoproksilio fumarato ir didanozino, 40- 60% padidėja sisteminė didanozino koncentracija, tai gali padidinti didanozino sukeltą nepageidaujamų reiškinių riziką.
A decreased dosage of 250 mg didanosine co-administered with tenofovir disoproxil fumarate therapy has been associated with reports of high rates of virological failure within several tested combinations for the treatment of HIV-1 infection.
Skiriant iki 250 mg sumažintą didanozino dozę kartu su tenofoviro dizoproksilio fumaratu, buvo dažnai stebimas virusologinis neefektyvumas keliuose išbandytuoseŽIV- 1 infekcijos gydymo deriniuose.
tenofovir disoproxil fumarate and didanosine is not recommended (see section 4.4).
4. 4 skyrių).
Adefovir dipivoxil
Adefoviro dipivoksilis
Tenofovir disoproxil fumarate should not be administered concurrently with adefovir dipivoxil (see section 4.4).
4. 4 skyrių).
Entecavir
Entekaviras
No clinically significant pharmacokinetic interactions when tenofovir disoproxil fumarate was co-administered with entecavir.
Kliniškai reikšmingos farmakokinetinės sąveikos tarp tenofoviro dizoproksilio fumarato ir entekaviro nebuvo.
Studies conducted with other medicinal products:
Kitų vaistinių preparatų tyrimai.
There were no clinically significant pharmacokinetic interactions when tenofovir disoproxil fumarate was co-administered with emtricitabine, lamivudine, indinavir, efavirenz, nelfinavir, saquinavir (ritonavir boosted), methadone, ribavirin, rifampicin, tacrolimus, or the hormonal contraceptive norgestimate/ ethinyl oestradiol.
Kliniškai reikšmingos farmakokinetinės sąveikos tarp tenofoviro dizoproksilio fumarato ir kartu vartojamų emtricitabino, lamivudino, indinaviro, efavirenzo, nelfinaviro, sakvinaviro (sustiprinto ritonaviro), metadono, ribavirino, rifampicino, takrolimuzo ar hormoninių kontraceptikų norgestimato/ etinilestradiolio nebuvo.
Tenofovir disoproxil fumarate must be taken with food, as food enhances the bioavailability of tenofovir (see section 5.2).
5. 2 skyrių).
Pregnancy For tenofovir disoproxil fumarate limited clinical data on exposed pregnancies are available.
Nėštumas Klinikinių duomenų apie tenofoviro dizoproksilio fumarato vartojimą nėštumo metu yra nedaug.
Animal studies do not indicate direct or indirect harmful effects of tenofovir disoproxil fumarate with respect to pregnancy, foetal development, parturition or postnatal development (see section 5.3).
5. 3 skyrių).
Tenofovir disoproxil fumarate should be used during pregnancy only if the potential benefit justifies the potential risk to the foetus.
Tenofoviro dizoproksilio fumaratas vartotinas nėštumo metu tik jei galima nauda pateisina galimą pavojų vaisiui.
Given that the potential risks to developing human foetuses are unknown, the use of tenofovir disoproxil fumarate in women of childbearing potential must be accompanied by the use of effective contraception.
9 Kadangi galima rizika žmogaus vaisiaus vystymuisi yra nežinoma, gydomos tenofoviro dizoproksilio fumaratu vaisingo amžiaus moterys turi naudotis veiksmingu kontracepcijos metodu.
Lactation In animal studies it has been shown that tenofovir is excreted into milk.
Žindymas Tyrimų su gyvūnais metu nustatyta, kad tenofoviras patenka į pieną.
It is not known whether tenofovir is excreted in human milk.
Nėra žinoma, ar tenofoviras patenka į moters pieną.
Therefore, it is recommended that mothers being treated with tenofovir disoproxil fumarate do not breast-feed their infants.
Todėl moterims, gydomoms tenofoviro dizoproksilio fumaratu, rekomenduojama nežindyti kūdikių.
9 As a general rule, it is recommended that HIV and HBV infected women do not breast-feed their infants in order to avoid transmission of HIV and HBV to the infant.
Kad būtų išvengta ŽIV ir HBV perdavimo kūdikiui, ŽIV ir HBV infekuotoms moterims rekomenduojama jokiomis aplinkybėmis nemaitinti kūdikių krūtimi.
However, patients should be informed that dizziness has been reported during treatment with tenofovir disoproxil fumarate.
Tačiau pacientus reikia informuoti, kad gydant tenofoviro dizoproksilio fumaratu buvo stebėti galvos svaigimo atvejai.
HIV-1:
ŽIV- 1.
Assessment of adverse reactions from clinical study data is based on experience in two studies in 653 treatment-experienced patients receiving treatment with tenofovir disoproxil fumarate (n = 443) or placebo (n = 210) in combination with other antiretroviral medicinal products for 24 weeks and also in a double-blind comparative controlled study in which 600 treatment-naïve patients received treatment with tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) (n = 299) or stavudine (n = 301) in combination with lamivudine and efavirenz for 144 weeks.
Nepageidaujamų reakcijų vertinimas klinikinių tyrimų duomenimis remiasi dviejų tyrimų rezultatais, kuriuose dalyvavo 653 anksčiau gydyti pacientai, dabar 24 savaites gydyti tenofoviro dizoproksilio fumaratu (n = 443) arba placebu (n = 210) kartu su kitais antiretrovirusiniais vaistiniais preparatais, taip pat dvigubai koduoto lyginamojo kontroliuojamo tyrimo, kuriame dalyvavo 600 anksčiau negydytų pacientų, rezultatais; atliekant pastarąjį tyrimą ligoniai 144 savaites gydyti tenofoviro dizoproksiliu fumarato pavidalu po 245 mg (n = 299) arba stavudinu (n = 301) kartu su lamivudinu ir efavirenzu.
Approximately one third of patients can be expected to experience adverse reactions following treatment with tenofovir disoproxil fumarate in combination with other antiretroviral agents.
Maždaug vienam trečdaliui pacientų gali pasireikšti tenofoviro dizoproksilio fumarato, vartojamo kartu su kitais antiretrovirusiniais vaistiniais preparatais, nepageidaujamos reakcijos.
These reactions are usually mild to moderate gastrointestinal events.
Šios reakcijos – dažniausiai lengvi ar vidutinio sunkumo virškinimo trakto sutrikimai.
The adverse reactions with suspected (at least possible) relationship to treatment are listed below by body system organ class and absolute frequency.
Nepageidaujamos reakcijos, kurių ryšį su gydymu bent jau galima įtarti, išvardytos toliau pagal organų sistemas ir absoliutų dažnumą.
Frequencies are defined as very common (≥ 1/ 10) or common (≥ 1/ 100, < 1/ 10).
Reakcijos apibūdinamos kaip labai dažnos (≥ 1/ 10) arba dažnos (nuo ≥ 1/ 100 iki < 1/ 10).
See also Post-marketing experience below.
Taip pat žr. žemiau Patirtis po vaisto pateikimo į rinką.
Very common: hypophosphataemia
Metabolizmo ir mitybos sutrikimai Labai dažni: hipofosfatemija.
Very common: dizziness
Nervų sistemos sutrikimai Labai dažni: galvos svaigimas.
Gastrointestinal disorders:
Virškinimo trakto sutrikimai Labai dažni: viduriavimas, vėmimas, pykinimas.
Very common: diarrhoea, vomiting, nausea Common: flatulence
Dažni: pilvo pūtimas.
Approximately 1% of tenofovir disoproxil fumarate-treated patients discontinued treatment due to the gastrointestinal events.
Maždaug 1% tenofoviro dizoproksilio fumaratu gydytų pacientų nutraukė gydymą dėl virškinimo trakto sutrikimų.
Combination antiretroviral therapy has been associated with redistribution of body fat (lipodystrophy) in HIV patients including the loss of peripheral and facial subcutaneous fat, increased intra-abdominal and visceral fat, breast hypertrophy and dorsocervical fat accumulation (buffalo hump).
Sudėtinis antiretrovirusinis gydymas ŽIV infekuotiems pacientams būna susijęs su kūno riebalų persiskirstymu (lipodistrofija), įskaitant periferinių ir veido poodinių riebalų išnykimą, padidėjusį pilvo ir vidaus organų riebalų kiekį, krūtų hipertrofiją, riebalų kaupimąsi sprando srityje („ buivolo kupra ”).
In a 144-week controlled clinical study in antiretroviral-naïve patients that compared tenofovir disoproxil fumarate with stavudine in combination with lamivudine and efavirenz, patients who received tenofovir disoproxil had a significantly lower incidence of lipodystrophy compared with patients who received stavudine.
10 144 savaičių trukmės kontroliuoto klinikinio tyrimo su antiretrovirusiniais vaistais dar negydytais pacientais metu, kur buvo lyginamas tenofoviro dizoproksilio fumarato ir stavudino, vartojamų kartu su lamivudinu ir efavirenzu, poveikis, nustatyta, kad pacientams, gydytiems tenofoviro dizoproksiliu, lyginant su gydytais stavudinu, lipodistrofija pasireiškė žymiai rečiau.
The tenofovir disoproxil fumarate arm also had significantly smaller mean increases in fasting triglycerides and total cholesterol than the comparator arm.
Taip pat tenofoviro dizoproksilio fumaratu gydytos grupės pacientams vidutinis trigliceridų ir bendro cholesterolio kiekių padidėjimas nevalgius buvo žymiai mažesnis, nei lyginamosios grupės pacientų.
10 Cases of osteonecrosis have been reported, particularly in patients with generally acknowledged risk factors, advanced HIV disease or long-term exposure to combination antiretroviral therapy (CART).
Pastebėti kaulų nekrozės atvejai, ypač pacientams, kuriems yra gerai žinomų rizikos veiksnių, toli pažengusi ŽIV liga arba ilgai taikomas sudėtinis antiretrovirusinis gydymas (SARG).
Hepatitis B:
Hepatitas B.
Assessment of adverse reactions from clinical study data is based on experience in two double-blind comparative controlled studies in which 641 patients with chronic hepatitis B and compensated liver disease received treatment with tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) daily (n = 426) or adefovir dipivoxil 10 mg daily (n = 215) for 48 weeks.
Šiems pacientams 48 savaites kasdien buvo skiriama po 245 mg tenofoviro dizoproksilio (fumarato pavidalu) (n = 426) ir po 10 mg adefoviro dipivoksilio (n = 215).
The adverse reactions with suspected (at least possible) relationship to treatment are listed below by body system organ class and frequency.
Nepageidaujamos reakcijos, galimai susijusios su gydymu, išvardytos toliau pagal organų sistemas ir dažnį.
Frequencies are defined as common (≥ 1/ 100, < 1/ 10).
Reakcijos apibūdinamos kaip dažnos (nuo > 1/ 100 iki < 1/ 10).
Common: headache
Nervų sistemos sutrikimai Dažni: galvos skausmas.
Common: diarrhoea, vomiting, abdominal pain, nausea, abdominal distension, flatulence
Virškinimo trakto sutrikimai Dažni: viduriavimas, vėmimas, pilvo skausmas, pykinimas, dujų susikaupimas, pilvo pūtimas.
Hepatobiliary disorders:
Kepenų, tulžies pūslės ir latakų sutrikimai Dažni:
ALT increase
ALT padidėjimas.
Common: fatigue
Bendrieji sutrikimai ir vartojimo vietos pažeidimai Dažni: nuovargis.
Exacerbations during treatment:
Paūmėjimai gydymo metu.
In studies with nucleoside-naïve patients, on-treatment ALT elevations > 10 times ULN (upper limit of normal) and > 2 times baseline occurred in 2.6% of tenofovir disoproxil fumarate-treated patients versus 1.9% of adefovir dipivoxil-treated patients.
Tyrimuose, kuriuose tirti nukleozidiniais vaistais negydyti pacientai, gydymo metu 2, 6% tenofoviro dizoproksilo fumaratu gydytiems pacientams ALT reikšmė tapo > 10 kartų didesnė už VNR (viršutinę normos ribą) ir > 2 kartus didesnė už pradinį kiekį, palyginus su 1, 9% adefoviro dipivoksiliu gydytais pacientais.
Among tenofovir disoproxil fumarate-treated patients, on-treatment ALT elevations had a median time to onset of 8 weeks, resolved with continued treatment, and, in a majority of cases, were associated with a ≥ 2 log10 copies/ ml reduction in viral load that preceded or coincided with the ALT elevation.
ALT pakilimas dauguma atvejų siejosi su mažėjančiu virusų kiekiu ≥ 2 log10 kopijomis/ ml, kuris įvyko prieš ALT pakilimą arba tuo pačiu metu.
Periodic monitoring of hepatic function is recommended during treatment.
Gydymo metu rekomenduojama periodiškai stebėti kepenų funkciją.
Post-marketing experience:
Patirtis po vaisto pateikimo į rinką.
In addition to adverse reaction reports from clinical studies the following possible adverse reactions have also been identified during post-marketing safety surveillance of tenofovir disoproxil fumarate.
Be nepageidaujamų reakcijų, pastebėtų klinikinių tyrimų metu, buvo nustatytos šios galimos nepageidaujamos reakcijos vykdant saugumo stebėjimą po tenofoviro dizoproksilio fumarato patekimo į rinką.
Frequencies are defined as rare (≥ 1/ 10,000, < 1/ 1,000) or very rare (< 1/ 10,000) including isolated reports.
Reakcijos apibūdinamos kaip retos (≥ 1/ 10 000, < 1/ 1 000) ar labai retos (< 1/ 10 000), tarp jų - pavieniai atvejai.
Because these events have been reported voluntarily from a population of unknown size, estimates of frequency cannot always be made.
Kadangi apie šiuos atvejus buvo pranešta savanoriškai iš nežinomo juos patyrusios populiacijos dydžio, ne visada galima įvertinti šių atvejų dažnį.
Metabolism and nutrition disorders:
Metabolizmo ir mitybos sutrikimai Reti: laktatacidozė.
Rare: lactic acidosis Not known: hypokalaemia
Dažnis nežinomas: hipokaliemija.
Very rare: dyspnoea
11 Kvėpavimo sistemos, krūtinės ląstos ir tarpuplaučio sutrikimai Labai reti: dusulys.
Rare: pancreatitis
Virškinimo trakto sutrikimai Reti: pankreatitas.
Hepatobiliary disorders:
Kepenų, tulžies pūslės ir latakų sutrikimai Reti: padidėjęs transaminazių kiekis.
Rare: increased transaminases Very rare: hepatitis Not known: hepatic steatosis
Dažnis nežinomas: kepenų steatozė.
Rare: rash
Odos ir poodinio audinio sutrikimai Reti: bėrimas.
Not known: rhabdomyolysis, osteomalacia (manifested as bone pain and infrequently contributing to fractures), muscular weakness, myopathy
Skeleto, raumenų ir jungiamojo audinio sutrikimai Dažnis nežinomas: rabdomiolizė, osteomaliacija (pasireiškianti kaulų skausmu ir retais atvejais sukelianti lūžius), raumenų silpnumas, miopatija.
Renal and urinary disorders:
Labai reti: ūmi inkstų kanalėlių nekrozė.
Rare: acute renal failure, renal failure, proximal renal tubulopathy (including Fanconi syndrome), increased creatinine Very rare: acute tubular necrosis Not known: nephritis (including acute interstitial nephritis), nephrogenic diabetes insipidus
Dažnis nežinomas: nefritas (įskaitant ūmų intersticinį nefritą), nefrogeninis necukrinis diabetas.
Very rare: asthenia
Bendrieji sutrikimai ir vartojimo vietos pažeidimai Labai reti: astenija.
The following adverse reactions, listed under the body system headings above, may occur as a consequence of proximal renal tubulopathy: rhabdomyolysis, osteomalacia (manifested as bone pain and infrequently contributing to fractures), hypokalaemia, muscular weakness, myopathy and hypophosphataemia.
Kai kurios nepageidaujamos reakcijos (rabdomiolizė, osteomaliacija (pasireiškianti kaulų skausmu ir retais atvejais sukelianti lūžius), hipokaliemija, raumenų silpnumas, miopatija ir hipofosfatemija), iš aukščiau išvardintų organų sistemų sąrašo, gali atsirasti dėl proksimalinės inkstų tubulopatijos.
If overdose occurs the patient must be monitored for evidence of toxicity (see sections 4.8 and 5.3), and standard supportive treatment applied as necessary.
4. 8 ir 5. 3 skyrius) ir, jeigu reikia, taikyti įprastinį palaikomąjį gydymą.
Tenofovir can be removed by haemodialysis; the median haemodialysis clearance of tenofovir is 134 ml/ min.
Tenofoviras gali būti pašalinamas hemodializės būdu; vidutinis tenofoviro klirensas atliekant hemodializę yra 134 ml/ min.
The elimination of tenofovir by peritoneal dialysis has not been studied.
Tenofoviro šalinimas taikant peritoninę dializę tirtas nebuvo.
J05AF07
Farmakoterapinė grupė – nukleozidų ir nukleotidų atvirkštinės transkriptazės inhibitoriai, ATC kodas – J05AF07
Mechanism of action:
Poveikio mechanizmas.
Tenofovir disoproxil fumarate is the fumarate salt of the prodrug tenofovir disoproxil.
Tenofoviro dizoproksilio fumaratas yra vaisto pirmtako tenofoviro dizoproksilio druska.
Tenofovir disoproxil is absorbed and converted to the active substance tenofovir, which is a nucleoside monophosphate (nucleotide) analogue.
Tenofoviro dizoproksilis yra absorbuojamas ir paverčiamas į veikliąją medžiagą tenofovirą, kuris yra nukleozido monofosfato (nukleotido) analogas.
Tenofovir is then converted to the active metabolite, tenofovir diphosphate, an obligate chain terminator, by constitutively expressed cellular enzymes.
Po to tenofoviras, dalyvaujant ląstelių fermentams, yra paverčiamas veikliuoju metabolitu – tenofoviro difosfatu, kuris yra DNR grandinės pabaiga, ir dėl ko ji nutrūksta (angl. obligate chain terminator).
Tenofovir diphosphate has an intracellular half-life of 10 hours in activated and 50 hours in resting peripheral blood mononuclear cells (PBMCs).
Tenofoviro difosfato intraląstelinis skilimo pusperiodis trunka 10 valandų aktyvintose ir 50 valandų neaktyvintose
Tenofovir diphosphate inhibits HIV-1 reverse transcriptase and the HBV polymerase by direct binding competition with the natural deoxyribonucleotide substrate and, after incorporation into DNA, by DNA chain termination.
Dėl tiesioginio prisijungimo konkurencijos su natūraliais deoksiribonukleotidais tenofoviro difosfatas slopina ŽIV- 1 atvirkštinę transkriptazę ir HBV polimerazę ir po įsiterpimo į DNR nutrūksta viruso DNR grandinė.
Tenofovir diphosphate is a weak inhibitor of cellular polymerases α, β, and γ.
Tenofoviro difosfatas silpnai slopina ląstelių DNR α, β ir γ polimerazes.
At concentrations of up to 300 µmol/ l, tenofovir has also shown no effect on the synthesis of mitochondrial DNA or the production of lactic acid in in vitro assays.
Tyrimų in vitro duomenimis, esant koncentracijai iki 300 µmol/ l tenofoviras taip pat neturi jokio poveikio mitochondrijų DNR sintezei ar pieno rūgšties gamybai.
HIV antiviral activity in vitro:
Duomenys apie ŽIV Antivirusinis aktyvumas prieš ŽIV in vitro.
The concentration of tenofovir required for 50% inhibition (EC50) of the wild-type laboratory strain HIV-1IIIB is 1-6 µmol/ l in lymphoid cell lines and 1.1 µmol/ l against primary HIV-1 subtype B isolates in PBMCs.
Tenofoviro koncentracija, reikalinga laukines laboratorines ŽIV- 1IIIB padermes slopinti 50% (EK50) limfoidinėse ląstelėse yra 1- 6 µmol/ l, o pirmines ŽIV- 1 B potipio kultūras slopinti periferinio kraujo vienbranduolėse ląstelėse – 1, 1 µmol/ l.
Tenofovir is also active against HIV-1 subtypes A, C, D, E, F, G, and O and against HIVBaL in primary monocyte/ macrophage cells.
Tenofoviras taip pat veikia ŽIV- 1 potipius A, C, D, E, F, G, O bei ŽIVBaL pirminiuose monocituose/ makrofaguose.
Tenofovir shows activity in vitro against HIV-2, with an EC50 of 4.9 µmol/ l in MT-4 cells.
Tenofoviras in vitro veikia ŽIV- 2 (EK50 MT- 4 ląstelėse yra 4, 9 µmol/ l).
Resistance:
Atsparumas.
Strains of HIV-1 with reduced susceptibility to tenofovir and a K65R mutation in reverse transcriptase have been selected in vitro and in some patients (see Clinical results).
Klinikiniai rezultatai).
Tenofovir 12 disoproxil fumarate should be avoided in antiretroviral experienced patients with strains harbouring the K65R mutation (see section 4.4).
4. 4 skyrių).
Clinical studies in treatment-experienced patients have assessed the anti-HIV activity of tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) against strains of HIV-1 with resistance to nucleoside inhibitors.
Klinikiniai tyrimai su jau gydytais pacientais parodė, kad 245 mg tenofoviro dizoproksilis (fumarato pavidalu) turi anti- ŽIV poveikį prieš ŽIV- 1 padermes, kurios yra atsparios nukleozidų inhibitoriams.
The results indicate that patients whose HIV expressed 3 or more thymidine-analogue associated mutations (TAMs) that included either the M41L or L210W reverse transcriptase mutation showed reduced response to tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) therapy.
Rezultatai parodė, kad pacientų, kurių ŽIV turėjo 3 ar daugiau su timidino analogais susijusių mutacijų (TAM), įskaitant arba M41L, arba L210W atvirkštinės transkriptazės mutaciją, atsakas į gydymą 245 mg tenofoviro dizoproksiliu (fumarato pavidalu) doze buvo mažesnis.
Clinical results:
Klinikiniai rezultatai.
The effects of tenofovir disoproxil fumarate in treatment-experienced and treatment-naïve HIV-1 infected adults have been demonstrated in trials of 48 weeks duration in treatment-experienced HIV-1 infected adults.
Tenofoviro dizoproksilio fumarato veiksmingumas buvo nustatytas 48 savaičių trukmės jau gydytų ŽIV- 1 infekuotų suaugusiųjų tyrimu.
In study GS-99-907, 550 treatment-experienced patients were treated with placebo or tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) for 24 weeks.
Atliekant GS- 99- 907 tyrimą 550 anksčiau gydytų pacientų buvo 24 savaites gydyti placebu arba tenofoviro dizoproksiliu po 245 mg (fumarato pavidalu).
The mean baseline CD4 cell count was 427 cells/ mm3, the mean baseline plasma HIV-1 RNA was 3.4 log10 copies/ ml (78% of patients had a viral load of < 5,000 copies/ ml) and the mean duration of prior HIV treatment was 5.4 years.
Vidutinis pradinis CD4 ląstelių skaičius buvo 427 ląstelės/ mm3, vidutinis pradinis plazmos ŽIV- 1 RNR kiekis buvo 3, 4 log10 kopijų/ ml (78% pacientų virusų kiekis buvo < 5 000 kopijų/ ml), o vidutinė prieš tai taikyto ŽIV gydymo trukmė buvo 5, 4 metų.
Baseline genotypic analysis of HIV isolates from 253 patients revealed that 94% of patients had HIV-1 resistance mutations associated with nucleoside reverse transcriptase inhibitors, 58% had mutations associated with protease inhibitors and 48% had mutations associated with non-nucleoside reverse transcriptase inhibitors.
Pradinė 253 pacientų ŽIV kultūrų genotipinė analizė parodė, kad 94% pacientų organizme yra ŽIV- 1 mutacijų, susijusių su atsparumu nukleozidų atvirkštinės transkriptazės inhibitoriams, 58% – mutacijų, susijusių su atsparumu proteazių inhibitoriams, ir 48% – mutacijų, susijusių su atsparumu nenukleozidiniams atvirkštinės transkriptazės inhibitoriams.
At week 24 the time-weighted average change from baseline in log10 plasma HIV-1 RNA levels (DAVG24) was -0.03 log10 copies/ ml and -0.61 log10 copies/ ml for the placebo and tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) recipients (p < 0.0001).
24- ąją savaitę laiko nulemtas vidutinis log10 plazmos ŽIV- 1 RNR pokytis nuo pradinio (DAVG24) buvo - 0, 03 log10 kopijų/ ml ir - 0, 61 log10 kopijų/ ml atitinkamai gavusiems placebo ir tenofoviro dizoproksilio 245 mg (fumarato pavidalu) (p < 0, 0001).
A statistically significant difference in favour of tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) was seen in the time-weighted average change from baseline at week 24 (DAVG24) for CD4 count (+13 cells/ mm3 for tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) versus -11 cells/ mm3 for placebo, p-value = 0.0008).
Vertinant pagal CD4 ląstelių skaičių nustatytas statistiškai reikšmingas tenofoviro dizoproksilio 245 mg (fumarato pavidalu) teigiamas poveikis: laiko nulemtas vidutinis CD4 kiekio pokytis 24- ąją savaitę (DAVG24), lyginant su pradiniu, tenofoviro dizoproksilio 245 mg (fumarato pavidalu) grupėje buvo +13 ląstelių/ mm3, o placebo grupėje - 11 ląstelių/ mm3 (p = 0, 0008).
The antiviral response to tenofovir disoproxil fumarate was durable through 48 weeks (DAVG48 was -0.57 log10 copies/ ml, proportion of patients with HIV-1 RNA below 400 or 50 copies/ ml was 41% and 18% respectively).
Antivirusinis atsakas į tenofoviro dizoproksilio fumaratą išliko 48 savaites (DAVG48 buvo - 0, 57 log10 kopijų/ ml, pacientų, kurių organizme ŽIV- 1 RNR buvo mažiau nei 400 ar 50 kopijų/ ml, dalis buvo atitinkamai 41% ir 18%).
Eight (2%) tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) treated patients developed the K65R mutation within the first 48 weeks.
Aštuoniems (2%) tenofoviro dizoproksilio 245 mg (fumarato pavidalu) gydytiems pacientams per pirmąsias 48 savaites išsivystė K65R mutacija.
The 144-week, double-blind, active controlled phase of study GS-99-903 evaluated the efficacy and safety of tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) versus stavudine when used in combination with lamivudine and efavirenz in HIV-1 infected patients naïve to antiretroviral therapy.
144 savaičių dvigubai koduoto GS- 99- 903 tyrimo aktyviai kontroliuojamos fazės metu, buvo tiriamas tenofoviro dizoproksilio 245 mg (fumarato pavidalu) veiksmingumas ir saugumas, lyginant su stavudinu, kai jie vartojami kartu su lamivudinu ir efavirenzu ŽIV- 1 infekuotiems anksčiau antiretrovirusiniais vaistais negydytiems ligoniams.
The mean baseline CD4 cell count was 279 cells/ mm3, the mean baseline plasma HIV-1 RNA was 4.91 log10 copies/ ml, 19% of patients had symptomatic HIV-1 infection and 18% had AIDS.
Vidutinis pradinis CD4 ląstelių skaičius buvo 279 ląstelių/ mm3, vidutinis pradinis plazmos ŽIV- 1 RNR kiekis – 4, 91 log10 kopijų/ ml; 19% pacientų turėjo simptominę ŽIV- 1 infekciją ir 18% sirgo AIDS.
Patients were stratified by baseline HIV-1 RNA and CD4 count.
Pacientai buvo paskirstyti pagal pradinį ŽIV- 1 RNR ir CD4 kiekį.
Forty-three percent of patients had baseline viral loads > 100,000 copies/ ml and 39% had CD4 cell counts < 200 cells/ ml.
43% pacientų pradinis viruso kiekis buvo > 100 000 kopijų/ ml ir 39% pacientų CD4 ląstelių kiekis buvo < 200 ląstelių/ ml.
By intent to treat analysis (Missing data and switch in antiretroviral therapy (ART) considered as failure), the proportion of patients with HIV-1 RNA below 400 copies/ ml and 50 copies/ ml at 48 weeks of treatment was 80% and 76% respectively in the tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) arm, compared to 84% and 80% in the stavudine arm.
13 Pagal ketinimo gydyti analizę (dėl duomenų stokos ir antiretrovirusinio gydymo (ARG) keitimo gydymas buvo laikoma neefektyviu), pacientų, kurių organizme ŽIV- 1 RNR kiekis 48 savaičių gydymo eigoje buvo < 400 kopijų/ ml ir 50 kopijų/ ml, tenofoviro dizoproksilio 245 mg (fumarato pavidalu) grupėje buvo atitinkamai 80% ir 76%, o stavudino grupėje – 84% ir 80%.
At 144 weeks, the proportion of patients with HIV-1 RNA below 400 copies/ ml and 50 copies/ ml was 71% and 68% respectively in the tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) arm, compared to 64% and 63% in the stavudine arm.
144 gydymo savaitę pacientų, kurių organizme ŽIV- 1 RNR kiekis buvo < 400 kopijų/ ml ir 50 kopijų/ ml, tenofoviro dizoproksilio 245 mg (fumarato pavidalu) grupėje buvo atitinkamai 71% ir 68%, o stavudino grupėje – 64% ir 63%.
The average change from baseline for HIV-1 RNA and CD4 count at 48 weeks of treatment was similar in both treatment groups (-3.09 and -3.09 log10 copies/ ml; +169 and 167 cells/ mm3 in the tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) and stavudine groups, respectively).
Vidutinis ŽIV- 1 RNR ir CD4 kiekio pokytis 48 savaitės gydyme, lyginant su pradiniu, buvo toks pat abiejose gydymo grupėse: - 3, 09 ir - 3, 09 log10 kopijų/ ml, +169 ir +167 ląstelių/ mm3 atitinkamai tenofoviro dizoproksilio 245 mg (fumarato pavidalu) ir stavudino grupėse.
At 144 weeks of treatment, the average change from baseline remained similar in both treatment groups (-3.07 and -3.03 log10 copies/ ml; +263 and +283 cells/ mm3 in the tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) and stavudine groups, respectively).
Gydymo, kuris užtruko 144 savaites vidutinis pokytis, lyginant su pradiniu, išliko toks pat abiejose – atitinkamai tenofoviro dizoproksilio 245 mg (fumarato pavidalu) ir stavudinu gydytose – grupėse: - 3, 07 ir - 3, 03 log10 kopijų/ ml, +263 ir +283 ląstelių/ mm3.
A consistent response to treatment with tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) was seen regardless of baseline HIV-1 RNA and CD4 count.
Pastebėtas nuolatinis atsakas į gydymą tenofoviro dizoproksiliu 245 mg (fumarato pavidalu) nepriklausomai nuo pradinio ŽIV- 1 RNR ir CD4 ląstelių kiekio.
13 The K65R mutation occurred in a slightly higher percentage of patients in the tenofovir disoproxil fumarate group than the active control group (2.7% versus 0.7%).
K65R mutacija šiek tiek dažniau pasireiškė pacientams, gydytiems tenofoviro dizoproksilio fumaratu, lyginant su aktyvios kontrolės grupe (2, 7% lyginant su 0, 7%).
Efavirenz or lamivudine resistance either preceded or was coincident with the development of K65R in all cases.
Visais atvejais atsparumas efavirenzui ar lamivudinui jau buvo iki pasireiškiant K65R mutacijai arba sutapo su ja.
Eight patients had HIV that expressed K65R in the tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) arm, 7 of these occurred during the first 48 weeks of treatment and the last one at week 96.
7 iš jų – per pirmąsias 48 gydymo savaites, o paskutiniajam – 96 gydymo savaitę.
No further K65R development was observed up to week 144.
Daugiau K65R mutacijos išsivystymo atvejų iki 144 gydymo savaitės nepastebėta.
From both the genotypic and phenotypic analyses there was no evidence for other pathways of resistance to tenofovir.
Iš genotipinės ir fenotipinės analizės nenustatyta kitų atsparumo tenofovirui išsivystymo būdų.
HBV antiviral activity in vitro:
Duomenys apie HBV Antivirusinis aktyvumas prieš HBV in vitro.
The in vitro antiviral activity of tenofovir against HBV was assessed in the HepG2 2.2.15 cell line.
HepG2 2. 2. 15 ląstelių linijoje in vitro buvo nustatytas tenofoviro antivirusinis aktyvumas prieš HBV.
The EC50 values for tenofovir were in the range of 0.14 to 1.5 µmol/ l, with CC50 (50% cytotoxicity concentration) values > 100 µmol/ l.
Tenofoviro EK50 reikšmės svyravo nuo 0, 14 iki 1, 5 µmol/ l intervale, o CK50 (50% citotoksiškumo koncentracija) reikšmės buvo > 100 µmol/ l.
No HBV mutations associated with tenofovir disoproxil fumarate resistance have been identified (see Clinical results).
Klinikiniai rezultatai).
In cell based assays, HBV strains expressing the rtV173L, rtL180M, and rtM204I/ V mutations associated with resistance to lamivudine and telbivudine showed a susceptibility to tenofovir ranging from 0.7- to 3.4-fold that of wild-type virus.
Tiriant ląsteles nustatyta, kad HBV padermės, kurios ekspresuoja rtV173L, rtL180M ir rtM204I/ V mutacijas, susijusias su rezistentiškumu lamivudinui ir telbivudinui, jautrumas tenofovirui svyruoja nuo 0, 7 iki 3, 4 kartų, lyginant su laukinio tipo virusu.
HBV strains expressing the rtL180M, rtT184G, rtS202G/ I, rtM204V and rtM250V mutations associated with resistance to entecavir showed a susceptibility to tenofovir ranging from 0.6- to 6.9-fold that of wild- type virus.
HBV padermės, kurios ekspresuota rtL180M, rtT184G, rtS202G/ I, rtM204V ir rtM250V mutacijas, susijusias su rezistentiškumu entekavirui, jautrumas tenofovirui svyruoja nuo 0, 6 iki 6, 9 kartų, lyginant su laukinio tipo virusu.
HBV strains expressing the adefovir-associated resistance mutations rtA181V and rtN236T showed a susceptibility to tenofovir ranging from 2.9- to 10-fold that of wild-type virus.
HBV padermės, kurios ekspresuota su rezistentiškumu adefovirui susijusias rtA181V ir rtN236T mutacijas, jautrumas tenofovirui svyruoja nuo 2, 5 iki 10 kartų, lyginant su laukinio tipo virusu.
Viruses containing the rtA181T mutation remained susceptible to tenofovir with EC50 values 1.5-fold that of wild-type virus.
Virusų, turinčių rtA181T mutaciją, jautrumas tenofovirui siekia EK50, o tai 1, 5 kartų daugiau, lyginant su laukinio tipo virusu.
The demonstration of benefit of tenofovir disoproxil fumarate is based on histological, virological, biochemical and serological responses mainly in treatment-naïve adults with HBeAg positive and HBeAg negative chronic hepatitis B with compensated liver disease.
Tenofoviro dizoproksilio fumarato nauda yra paremta daugiausia dar negydytų HBeAg teigiamų ir HBeAg neigiamų suaugusiųjų, sergančių lėtiniu hepatitu B bei kompensuota kepenų liga, histologiniu, virusologiniu, biocheminiu ir serologiniu atsaku.
Experience in patients with compensated liver disease:
Patirtis su pacientais, kurie serga kompensuota kepenų liga.
Results through 48 weeks from two randomised, phase 3 double-blind studies comparing tenofovir disoproxil fumarate to adefovir dipivoxil in patients with compensated liver disease are presented in Table 2 below.
2 lentelėje pateikiami dviejų atsitiktinių imčių 3 fazės dvigubai koduotų tyrimų, trukusių 48 savaites ir palyginusių tenofoviro dizoproksilio fumarato ir adefoviro dipivoksilio poveikį kompensuotą kepenų ligą turintiems pacientams, rezultatai.
Study GS-US-174-0103 was conducted in 266 (randomised and treated) HBeAg positive patients while study GS-US-174-0102 was conducted in 375 (randomised and treated) patients negative for HBeAg and positive for HBeAb.
GS- US- 174- 0103 tyrime dalyvavo 266 (atsitiktinai atrinkti ir gydyti) HBeAg teigiami pacientai, o GS- US- 174- 0102 tyrime dalyvavo 375 (atsitiktinai atrinkti ir gydyti) HBeAg neigiami ir HBeAk teigiami pacientai.
In both of these studies tenofovir disoproxil fumarate was significantly superior to adefovir dipivoxil for the primary efficacy endpoint of complete response (defined as HBV DNA levels < 400 copies/ ml and Knodell necroinflammatory score improvement of at least 2 points without worsening in Knodell fibrosis).
Be to, palyginus gydymą 245 mg tenofoviro dizoproksiliu (fumarato pavidalu)
Treatment with tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) was also associated with significantly greater proportions of patients with HBV DNA < 400 copies/ ml, when compared to adefovir dipivoxil 10 mg treatment.
14 su gydymu 10 mg adefoviro dipivoksilio doze, gauti rezultatai parodė, kad tenofoviro dizoproksilio fumarato grupėje pacientų, kuriems HBV DNR buvo < 400 kopijų/ ml, buvo reikšmingai daugiau.
Both treatments produced similar results with regard to histological response (defined as Knodell necroinflammatory score improvement of at least 2 points without worsening in Knodell fibrosis) at week 48 (see Table 2 below).
Pagal histologinį atsaką 48- ąją savaitę abiejų gydymų rezultatai buvo panašūs (tai apibūdina dviem taškais padidėjęs Knodell nekrozinio uždegimo balas, nesant Knodell fibrozės pablogėjimo) (žr. žemiau 2 lentelę).
In study GS-US-174-0103 a significantly greater proportion of patients in the tenofovir disoproxil fumarate group than in the adefovir dipivoxil group had normalised ALT and achieved HBsAg loss at week 48 (see Table 2 below).
GS- US- 174- 0103 tyrime pacientų, kuriems 48- ąją savaitę ALT kiekis buvo normalus ir buvo pasiektas HBsAg netekimas, dalis buvo reikšmingai didesnė tenofoviro dizoproksilio fumarato grupėje, lyginant su adefoviro dipivoksilio grupe.
14 Table 2:
2 lentelė.
Efficacy parameters in compensated HBeAg positive and HBeAg negative patients at week 48
Veiksmingumo parametrai kompensuotiems HBeAg teigiamiems ir HBeAg neigiamiems pacientams 48- ąją savaitę