qanastek/EMEA-V3 huggingface dataset:
Some patients who developed high titres of antibodies to infliximab had evidence of reduced efficacy (see section 4.4:
Kai kurie pacientai, kurių antikūnų prieš infliksimabą titras buvo didelis, ne taip efektyviai reagavo į gydymą (žr.
"Infusion reactions and hypersensitivity").
4. 4 skyrių „ Reakcijos į infuziją ir padidėjęs jautrumas ”).
In psoriasis patients treated with infliximab as a maintenance regimen in the absence of concomitant immunomodulators, approximately 28% developed antibodies to infliximab.
Apie 28% psoriaze sergančių ir infliksimabu kaip palaikomuoju gydymu, be kartu skiriamų imunomoduliatorių, gydytų pacientų, atsirado antikūnų prieš infliksimabą.
Infections:
Infekcijos.
Tuberculosis, bacterial infections, including sepsis and pneumonia, invasive fungal infections, and other opportunistic infections have been observed in patients receiving Remicade.
Pacientams, gydomiems Remicade, buvo stebėta tuberkuliozės, bakterinių infekcinių ligų, įskaitant sepsį ir pneumoniją, invazinių grybelių ir kitokių oportunistinių infekcijų sukeltų ligų.
Opportunistic infections reported in patients on Remicade have included, but are not limited to pneumocystosis, histoplasmosis, cytomegalovirus infection, atypical mycobacterial infections, listeriosis and aspergillosis (see section 4.4).
4. 4 skyrių).
In clinical studies 36% of infliximab-treated patients were treated for infections compared with 25% of placebo-treated patients.
Klinikinių tyrimų metu infliksimabu gydytų pacientų grupėje 36% buvo gydyti dėl infekcijos, o placebo grupėje - 25% tiriamųjų.
In RA clinical studies, the incidence of serious infections including pneumonia was higher in infliximab plus methotrexate treated patients compared with methotrexate alone especially at doses of 6 mg/ kg or greater (see section 4.4).
4. 4 skyrių).
13 In postmarketing spontaneous reporting, infections are the most common serious adverse event.
13 infekcijomis.
Cases of tuberculosis, sometimes fatal, including miliary tuberculosis and tuberculosis with extrapulmonary location have been reported (see section 4.4).
4. 4 skyrių).
Malignancies and lymphoproliferative disorders:
Piktybiniai navikai ir limfoproliferaciniai sutrikimai.
In clinical studies with infliximab in which 5780 patients were treated, representing 5494 patient years, 5 cases of lymphomas and 26 non-lymphoma malignancies were detected as compared with no lymphomas and 1 non-lymphoma malignancy in 1600 placebo-treated patients representing 941 patient years.
Klinikiniuose tyrimuose su infliksimabu, kurių metu buvo gydyta 5 780 pacientų ir kurie apėmė 5 494 suminius pacientų gyvenimo metus, pasitaikė 5 limfomos ir 26 limfomoms nepriklausančių piktybinių ligų atvejai, lyginant su limfomos atvejų nebuvimu ir 1 limfomoms nepriklausančių piktybinių ligų atveju 1600 pacientų placebo grupėje per 941 suminius pacientų gyvenimo metus.
In long-term safety follow-up of clinical studies with infliximab of up to 5 years, representing 6234 patients-years (3210 patients), 5 cases of lymphoma and 38 cases of non-lymphoma malignancies were reported.
Po infliksimabo klinikinių tyrimų buvo ilgalaikis, trukęs iki 5- erių metų, preparato saugumo stebėjimas, apėmęs 6234 suminius pacientų gyvenimo metus (3210 pacientų), kurio metu nustatyti 5 limfomos ir 38 limfomoms nepriklausančių piktybinių navikų atvejai.
From August 1998 to August 2005, 1909 cases of suspected malignancies have been reported from post-marketing, clinical studies and registries (321 in Crohn’ s disease patients, 1302 in rheumatoid arthritis patients and 286 in patients with other or unknown indications).
Nuo 1998 metų rugpjūčio iki 2005 metų rugpjūčio, klinikinių tyrimų, tyrimų po medikamento patekimo į rinką ir registrų duomenimis, pranešta apie 1 909 atvejus kai buvo įtariami piktybiniai navikai (321 pacientas sirgo Krono liga, 1302 – reumatoidiniu artritu, 286 – kitomis ar nenustatytomis ligomis).
Among those there were 347 lymphoma cases.
Tarp jų buvo 347 limfomos atvejai.
During this period, the estimated exposure is 1,909,941 patient years since first exposure (see section 4.4:
4. 4 skyrių:
Special Warnings and Special Precautions for Use - "Malignancies").
Specialūs įspėjimai ir atsargumo priemonės – „ Piktybiniai navikai “).
In an exploratory clinical study involving patients with moderate to severe COPD who were either current smokers or ex-smokers, 157 patients were treated with Remicade at doses similar to those used in RA and Crohn’ s disease.
Žvalgomajame klinikiniame tyrime, į kurį buvo įtraukti vidutinio sunkumo ar sunkia LOPL sergantys pacientai, teberūkantys ar anksčiau rūkę asmenys, 157 pacientai buvo gydomi REMICADE dozėmis, panašiomis į tas, kurios vartojamos RA ar Krono ligai gydyti.
Nine of these patients developed malignancies, including 1 lymphoma.
Devyniems iš šių pacientų atsirado piktybinių navikų, įskaitant 1 limfomą.
The median duration of follow-up was 0.8 years (incidence 5.7% [95% CI 2.65% - 10.6%].
Po gydymo trukusio stebėjimo trukmės vidurkis buvo 0, 8 metai (paplitimas 5, 7% [95% Cl 2, 65% - 10, 6%].
There was one reported malignancy amongst 77 control patients (median duration of follow-up 0.8 years; incidence 1.3% [95% CI 0.03% - 7.0%]).
Buvo pranešta apie vieną piktybinį naviką tarp 77 kontrolinės grupės pacientų (po gydymo trukusio stebėjimo trukmės vidurkis buvo iki 0, 8 metų; paplitimas 1. 3% [95% Cl 0, 03% - 7, 0%]).
The majority of the malignancies developed in the lung or head and neck.
Didžioji dauguma piktybinių navikų buvo plaučių ar galvos ir kaklo piktybiniai navikai.
Rare post-marketing cases of hepatosplenic T-cell lymphoma have been reported in patients with Crohn’ s disease and ulcerative colitis treated with Remicade, the majority of whom were adolescent or young adult males (see section 4.4).
4. 4 skyrių).
Heart failure:
Širdies nepakankamumas.
In a phase II study aimed at evaluating Remicade in congestive heart failure (CHF), higher incidence of mortality due to worsening of heart failure were seen in patients treated with Remicade, especially those treated with the higher dose of 10 mg/ kg (i. e. twice the maximum approved dose).
Atliekant II fazės klinikinius tyrimus, kuriais buvo siekiama įvertinti Remicade vartojimą esant staziniam širdies nepakankamumui (SŠN), pastebėtas didesnis Remicade gydytų pacientų mirštamumas nuo pasunkėjusio širdies nepakankamumo, ypač tų, kurie buvo gydyti didesne – 10 mg/ kg – doze (t. y. dvigubai didesne nei didžiausia patvirtinta dozė).
In this study 150 patients with NYHA Class III-IV CHF (left ventricular ejection fraction ≤ 35%) were treated with 3 infusions of Remicade 5 mg/ kg, 10 mg/ kg, or placebo over 6 weeks.
Šioje studijoje 150 pacientų, kuriems buvo diagnozuotas NYHA III- IV laipsnio SŠN (kairiojo skilvelio išmetimo frakcija ≤ 35%), gavo 3 Remicade infuzijas po 5 mg/ kg, 10 mg/ kg arba placebo 6 savaičių laikotarpiu.
At 38 weeks, 9 of 101 patients treated with Remicade (2 at 5 mg/ kg and 7 at 10 mg/ kg) died compared to one death among the 49 patients on placebo.
Iki 38 savaitės mirė 9 iš 101 paciento, gydyto Remicade (du – 5 mg/ kg ir septyni – 10 mg/ kg), o grupėje, gydytoje placebu, mirė 1 iš 49 pacientų.
There have been post-marketing reports of worsening heart failure, with and without identifiable precipitating factors, in patients taking Remicade.
Po vaisto registracijos gauta pranešimų, kad Remicade vartojantiems pacientams sustiprėjo širdies nepakankamumas, nepakankamumą skatinantys veiksniai buvo aiškūs arba ne.
There have also been rare post-marketing reports of new onset heart failure, including heart failure in patients without known pre-existing cardiovascular disease.
Taip pat po vaisto registracijos buvo pranešta apie retus naujai atsiradusio širdies nepakankamumo atvejus, įskaitant širdies nepakankamumą pacientams, kurie anksčiau nesirgo širdies ir kraujagyslių sistemos liga.
Some of these patients have been under 50 years of age.
Kai kurie šių pacientų buvo jaunesni nei 50 metų amžiaus.
Hepatobiliary events:
Poveikis kepenims ir tulžies sistemai.
In clinical studies, mild or moderate elevations of ALT and AST have been observed in patients receiving Remicade without progression to severe hepatic injury.
Klinikinių tyrimų metu, Remicade vartojantiems pacientams buvo stebėtas nedidelis ar vidutinis ALT ir AST padidėjimas, kuris neperėjo į didelį kepenų pažeidimą.
Elevations of ALT ≥ 5 x ULN have been observed (see Table 2).
Stebėtas ALT padidėjimas ≥ 5 kartus už aukščiausią normos ribą (ANR) (2 lentelę).
Elevations of aminotransferases were observed (ALT more common than AST) in a greater proportion of patients receiving Remicade than in controls, both when Remicade was given as monotherapy and when it was used in combination with other immunosuppressive agents.
Aminotransferazių padidėjimas (dažniau ALT nei AST) buvo stebėtas dažniau tiems pacientams, kurie naudojo Remicade, nei kontrolinei grupei; abiem atvejais, kai Remicade buvo vartojamas monoterapijai bei derinyje su kitais imuninę sistemą slopinančiais medikamentais.
Most aminotransferase abnormalities were transient; however, a small number of patients experienced more prolonged elevations.
Daugeliu atvejų aminotransferazių padidėjimas buvo laikinas; tačiau nedidelei grupei pacientų padidėjimas truko ilgiau.
In general, patients who developed ALT and AST elevations were asymptomatic, and the abnormalities decreased or resolved with either continuation or discontinuation of Remicade, or modification of concomitant therapy.
Apskritai pacientams ALT ir AST padidėjimas buvo asimptominis, jis sumažėdavo ar išnykdavo tęsiant ar nutraukus gydymą Remicade, ar modifikavus gretutinį gydymą.
In post- marketing surveillance, very rare cases of jaundice and hepatitis, some with features of autoimmune hepatitis, have been reported in patients receiving Remicade (see section 4.4)
Medikamentą
14 Table 2:
4. 4 skyrių).
Proportion of patients with increased ALT activity in Clinical Studies
Klinikiniuose tyrimuose dalyvavusių pacientų su padidėjusiu ALT aktyvumu proporcijos
Indication
Pacientų skaičius3
Median follow-up (wks)4
Vidurinis stebėjimo laikotarpis (sav.) 4
≥ 3 x ULN
≥3 x ANR
≥ 5 x ULN
≥5 x ANR
placebo infliximab
Infliksima bas
placebo infliximab
Placebas Infliksim abas
placebo
Placeba s
infliximab
Infliksim abas
placebo
Placebas
Rheumatoid arthritis1
Reumatoidi nis artritas1
58.1 58.3
58, 1 58, 3
Crohn’ s disease2
Krono liga2 Vaikų Krono liga
173 703
173 n. d.
54.1 54.1
703 139
0.0%
54, 1 54, 1 n. d.
1.7%
53, 0
N/ A 139
3, 5% n. d.
N/ A 53.0
5, 1% 4, 4%
4.4%
0, 0% n. d.
1.5%
1, 7% 1, 5%
Ulcerative colitis
Opinis kolitas
30.1 30.8
30, 1 30, 8
24.1 101.9
24, 1 101, 9
18.1 39.1
18, 1 39, 1
Plaque psoriasis
Diskoidinė psoriazė
16.1 50.1
16, 1 50, 1
Placebo patients received methotrexate while infliximab patients received both infliximab and methotrexate.
Placebo grupės pacientai vartojo metotreksato, o infliksimabo grupės pacientai - infiksimabo ir metotreksato.
2 Placebo patients in the 2 Phase III studies in Crohn’ s disease, ACCENT I and ACCENT II, received an initial dose of 5 mg/ kg infliximab at study start and were on placebo in the maintenance phase.
2 Placebo grupės pacientai dviejuose III fazės Krono ligos tyrimuose, ACCENT I ir ACCENT II, tyrimo pradžioje vartojo pradinę 5 mg/ kg infliksimabo dozę ir palaikomosios fazės metu placebą.
Patients who were randomized to the placebo maintenance group and then later crossed over to infliximab are included in the infliximab group in the ALT analysis.
Pacientai, kurie palaikomosios fazės metu buvo atsitiktinai atrinkti į placebo grupę ir vėliau perėjo į infliksimabo, ALT analizėje skaičiuojami kaip buvę infliksimabo grupėje.
Antinuclear antibodies (ANA)/ Anti-double-stranded DNA (dsDNA) antibodies:
Antinukleariniai antikūnai (ANA) / antikūnai prieš dvigrandę DNR (anti- dgDNR).
Approximately half of infliximab-treated patients in clinical studies who were ANA negative at baseline developed a positive ANA during the study compared with approximately one-fifth of placebo-treated patients.
Klinikinių tyrimų metu maždaug pusė iš klinikinėse studijose infliksimabu gydytų pacientų, kuriems prieš gydymą ANA nebuvo, šių antikūnų atsirado, lyginant su maždaug viena penktąja placebo grupės pacientų.
Anti- dsDNA antibodies were newly detected in approximately 17% of infliximab-treated patients compared with 0% of placebo-treated patients.
Anti - dgDNR antikūnų buvo naujai aptikta vidutiniškai 17% infliksimabu gydytų pacientų ir 0% placebu gydytų pacientų.
At the last evaluation, 57% of infliximab-treated patients remained anti-dsDNA positive.
Paskutiniosios analizės metu anti- dgDNR antikūnų išliko 57% pacientų, kuriems šių antikūnų buvo atsiradę gydant infliksimabu.
Reports of lupus and lupus-like syndromes, however, remain uncommon.
Tačiau, pranešimai apie vilkligės ir į vilkligę panašius sindromus išlieka reti.
Additional information on special populations
Papildomi duomenys apie specialių grupių pacientus
4-17 years old) with active JRA despite methotrexate.
Pacientai, sergantys jaunatviniu (juveniliniu) reumatoidiniu artritu Klinikinio tyrimo metu 120 pacientų (nuo 4 iki 17 metų amžiaus), sergančių jaunatviniu (juveniliniu) reumatoidiniu artritu, vartojo Remicade, nežiūrint gydymo metotreksatu.
Patients received 3 or 6 mg/ kg infliximab as a 3-dose induction regimen (weeks 0, 2, 6 or weeks 14, 16, 20 respectively) followed by maintenance therapy every 8 weeks, in combination with methotrexate.
Pacientams buvo skiriamos 3 pradinės 3 mg/ kg arba 6 mg/ kg infliksimabo dozės (0, 2 ir 6 savaitę, arba, atitinkamai, 14, 16 ir 20 savaitę), o vėliau skirtas palaikomasis gydymas kas 8 savaites, kartu paskyrus metotreksato.
Infusion reactions Infusion reactions occurred in 35% of patients with JRA receiving 3 mg/ kg compared with 17.5% of patients receiving 6 mg/ kg.
Dėl infuzijos atsiradusios reakcijos 35% jaunatviniu (juveniliniu) reumatoidiniu artritu sergančių pacientų ir gydytų 3 mg/ kg doze, nustatyta su infuzija susijusių reakcijų, lyginant su 17, 5% pacientų, gydytų 6 mg/ kg doze.
In the 3 mg/ kg Remicade group, 4 out of 60 patients had a serious infusion reaction and 3 patients reported a possible anaphylactic reaction (2 of which were among the serious infusion reactions).
4 iš 60 pacientų, gydytų 3 mg/ kg Remicade doze, nustatyta sunkių su infuziją susijusių reakcijų ir 3 pacientams nustatytos galimos anafilaksinės reakcijos (iš kurių 2 buvo tarp pacientų, kuriems nustatyta sunkių su infuzija susijusių reakcijų).
In the 6 mg/ kg group, 2 out of 57 patients had a serious infusion reaction, one of whom had a possible anaphylactic reaction.
2 iš 57 pacientų, gydytų 6 mg/ kg doze, nustatyta sunkių su infuziją susijusių reakcijų, iš kurių vienam nustatyta galima anafilaksinė reakcija.
Immunogenicity Antibodies to infliximab developed in 38% of patients receiving 3 mg/ kg compared with 12% of patients receiving 6 mg/ kg.
15 Antikūnų prieš infliksimabą buvo aptikta 38% pacientų, gydytų 3 mg/ kg doze, lyginant su 12% pacientų, gydytų 6 mg/ kg doze.
The antibody titers were notably higher for the 3 mg/ kg compared to the 6 mg/ kg group.
Antikūnų titrai grupėje, gydytoje 3 mg/ kg doze, buvo pastebimai didesni, nei grupėje, gydytoje 6 mg/ kg doze.
15 Infections Infections occurred in 68% (41/ 60) of children receiving 3 mg/ kg over 52 weeks, 65% (37/ 57) of children receiving infliximab 6 mg/ kg over 38 weeks and 47% (28/ 60) of children receiving placebo over 14 weeks.
Infekcijos Infekcinių ligų stebėta 68% (41 iš 60) vaikų, ilgiau nei 52 savaites gydytų 3 mg/ kg doze, 65% (35 iš 57) vaikų, ilgiau nei 38 savaites gydytų 6 mg/ kg infliksimabo doze, ir 47% (28 iš 60) vaikų, ilgiau nei 14 savaičių vartojusių placebą.
Paediatric Crohn’ s disease patients:
Vaikai, sergantys Krono liga REACH tyrimo (žr.
The following adverse events were reported more commonly in paediatric Crohn’ s disease patients in the REACH study (see section 5.1) than in adult Crohn’ s disease patients: anaemia (10.7%), blood in stool (9.7%), leukopenia (8.7%), flushing (8.7%), viral infection (7.8%), neutropenia (6.8%), bone fracture (6.8%), bacterial infection (5.8%), and respiratory tract allergic reaction (5.8%).
5. 1 skyrių) duomenimis, Krono liga sergantiems vaikams ir paaugliams dažniau nei Krono liga sergantiems suaugusiesiems nustatyta šių nepageidaujamų reiškinių: anemija (10, 7%), kraujas išmatose (9, 7%), leukopenija (8, 7%), veido ir kaklo paraudimas (8, 7%), virusinė infekcija (7, 8%), neutropenija (6, 8%), kaulų lūžiai (6, 8%), bakterinė infekcija (5, 8%) ir kvėpavimo takų alerginės reakcijos (5, 8%).
Other special considerations are discussed below.
Kitos ypatingos aplinkybės aptariamos toliau.
Infusion-related reactions Overall, in REACH, 17.5% of randomized patients experienced 1 or more infusion reactions.
Dėl infuzijos atsiradusios reakcijos REACH tyrimo duomenimis, iš viso 17, 5% atsitiktiniu būdu į grupes suskirstytų pacientų patyrė 1 ar daugiau su infuzija susijusių reakcijų.
There were no serious infusion reactions, and 2 subjects in REACH had non-serious anaphylactic reactions.
Sunkių su infuzija susijusių reakcijų nebuvo, o 2 asmenys REACH tyrimo metu patyrė nesunkių anafilaksinių reakcijų.
Immunogenicity Antibodies to infliximab were detected in 3 (2.9%) paediatric patients.
Imunogeniškumas Antikūnų prieš infliksimabą buvo aptikta 3 (2, 9%) vaikams ir paaugliams.
Infections In the REACH study, infections were reported in 56.3% of randomized subjects treated with infliximab.
Infekcijos REACH tyrime užkrečiamųjų ligų nustatyta 56, 3% atsitiktiniu būdu į grupes suskirstytų pacientų, gydytų infliksimabu.
Infections were reported more frequently for subjects who received q8 week as opposed to q12 week infusions (73.6% and 38.0%, respectively), while serious infections were reported for 3 subjects in the q8 week and 4 subjects in the q12 week maintenance treatment group.
Užkrečiamosios ligos buvo dažnesnės tiriamiesiems, kuriems vaistinio preparato buvo infuzuojama kas 8 savaites, palyginti su tais, kuriems vaistinio preparato buvo infuzuojama kas 12 savaičių (atitinkamai 73, 6% ir 38, 0%), o sunkios užkrečiamosios ligos diagnozuotos 3 asmenims, kuriems palaikomojo gydymo metu vaistinio preparato buvo infuzuojama kas 8 savaites, ir 4 asmenims, kuriems vaistinio preparato buvo infuzuojama kas 12 savaičių.
The most commonly reported infections were upper respiratory tract infection and pharyngitis, and the most commonly reported serious infection was abscess.
Dažniausiai buvo diagnozuojamos viršutinių kvėpavimo takų užkrečiamoji liga ir faringitas, o dažniausiai diagnozuojama sunki užkrečiamoji liga – abscesas.
Three cases of pneumonia (1 serious) and 2 cases of herpes zoster (both non-serious) were reported.
Buvo nustatyti trys pneumonijos (1 sunkus) ir 2 juosiančiosios pūslelinės (abu nesunkūs) atvejai.
Post-marketing spontaneous serious adverse events with infliximab in the paediatric population have included malignancies including hepatosplenic T-cell lymphomas, transient hepatic enzyme abnormalities, lupus-like syndromes, and positive autoantibodies (see sections 4.4 and 4.8: ‘ Malignancies and lymphoproliferative disorders’).
Po vaistinio preparato registracijos vaikams ir paaugliams, vartojantiems infliksimabą, būta pavienių sunkių nepageidaujamų reiškinių, įskaitant piktybinius auglius, tarp jų – kepenų ir blužnies T ląstelių limfomas, trumpalaikius kepenų fermentų sutrikimus, į raudonąją vilkligę panašų sindromą ir teigiamas autoantikūnų reakcijas (žr.
Single doses up to 20 mg/ kg have been administered without toxic effects.
Vienkartinė, ne didesnė kaip 20 mg/ kg kūno masės, infliksimabo dozė nesukėlė toksinio poveikio.
L04AB02.
Farmakoterapinė grupė - selektyvūs imunosupresiniai preparatai, ATC kodas - L04AB02.
Pharmacodynamic properties:
Farmakodinaminės savybės.
Infliximab is a chimeric human-murine monoclonal antibody that binds with high affinity to both soluble and transmembrane forms of TNFα but not to lymphotoxin α (TNFß).
Infliksimabas - tai chimeriniai žmogaus ir pelės monokloniniai antikūnai, kurie labai specifiškai jungiasi prie tirpių ir transmembraninių NNFα formų, bet nesijungia prie limfotoksino α (NNFß).
Infliximab inhibits the functional activity of TNFα in a wide variety of in vitro bioassays.
Infliksimabas slopina funkcinį NNFα aktyvumą daugelyje biologinių sistemų in vitro.
Infliximab prevented disease in transgenic mice that develop polyarthritis as a result of constitutive expression of human TNFα and when administered after disease onset, it allowed eroded joints to heal.
Infliksimabas sustabdė transgeninių pelių poliartrito, atsirandančio dėl konstitucinės žmogaus 16 NNFα raiškos, vystymąsi, o vartojamas po to, kai ligos simptomai prasidėjo, jis padėjo užgydyti sąnarių erozijas.
In vivo, infliximab rapidly forms stable complexes with human TNFα, a process that parallels the loss of TNFα bioactivity.
Dėl šio proceso NNFα praranda biologinį aktyvumą.
In rheumatoid arthritis, treatment with infliximab reduced
Padidėjusios NNFα koncentracijos esti pacientų, sergančių reumatoidiniu artritu, sąnariuose ir yra susijusios su padidėjusiu ligos aktyvumu.
16 infiltration of inflammatory cells into inflamed areas of the joint as well as expression of molecules mediating cellular adhesion, chemoattraction and tissue degradation.
Infliksimabu gydant reumatoidinį artritą sumažėja tiek uždegimo ląstelių infiltracija į uždegimo vietas sąnaryje, tiek molekulių, nuo kurių priklauso ląstelių sulipimas, chemoatrakcija bei audinių irimas, raiška.
After infliximab treatment, patients exhibited decreased levels of serum interleukin 6 (IL-6) and C-reactive protein (CRP), and increased haemoglobin levels in rheumatoid arthritis patients with reduced haemoglobin levels, compared with baseline.
Po gydymo infliksimabu sumažėja kraujo serumo interleukino 6 (IL- 6) bei C reaktyviojo baltymo (CRB) koncentracija, o reumatoidiniu artritu sergantiems ligoniams, kuriems sumažėjęs hemoglobino kiekis, hemoglobino koncentracija padidėja, lyginant su pradiniu lygiu.
Peripheral blood lymphocytes further showed no significant decrease in number or in proliferative responses to in vitro mitogenic stimulation when compared with untreated patients’ cells.
Toliau periferinio kraujo limfocitų kiekis ir jų proliferacinis atsakas į in vitro mitogeninę stimuliaciją pastebimai nemažėja, lyginant su negydytų pacientų ląstelėmis.
In psoriasis patients, treatment with infliximab resulted in decreases in epidermal inflammation and normalization of keratinocyte differentiation in psoriatic plaques.
Psoriaze sergantiems pacientams, gydymas infliksimabu sumažino epidermio uždegimą ir normalizavo keratinocitų diferenciaciją psoriazės židiniuose.
In psoriatic arthritis, short term treatment with Remicade reduced the number of T-cells and blood vessels in the synovium and psoriatic skin.
Sergantiems psoriaziniu artritu po trumpalaikio gydymo preparatu Remicade, sinovijoje ir psoriazės pažeistoje odoje sumažėjo T- ląstelių ir kraujagyslių skaičius.
Histological evaluation of colonic biopsies, obtained before and 4 weeks after administration of infliximab, revealed a substantial reduction in detectable TNFα.
Histologinis storosios žarnos biopsinės medžiagos tyrimas, lyginant bandinius, paimtus prieš infliksimabo vartojimą ir 4 savaitės po to, parodė, kad žymiai sumažėjo NNFα.
Infliximab treatment of Crohn’ s disease patients was also associated with a substantial reduction of the commonly elevated serum inflammatory marker, CRP.
Infliksimabu gydant Krono liga sergančius pacientus taip pat gerokai sumažėjo kraujo serume esančio uždegimo žymens - C- reaktyviojo baltymo (CRB).
Total peripheral white blood cell counts were minimally affected in infliximab-treated patients, although changes in lymphocytes, monocytes and neutrophils reflected shifts towards normal ranges.
Infliksimabu gydytų pacientų periferinio kraujo bendrasis leukocitų skaičius pakito labai nežymiai, o limfocitų, monocitų ir neutrofilų rodikliai normalėjo.
Peripheral blood mononuclear cells (PBMC) from infliximab-treated patients showed undiminished proliferative responsiveness to stimuli compared with untreated patients, and no substantial changes in cytokine production by stimulated PBMC were observed following treatment with infliximab.
Infliksimabu gydytų pacientų periferinio kraujo vienbranduolių ląstelių (PKVL) proliferacinis atsakas į stimulą nesusilpnėjo, lyginant su negydytais pacientais, o citokinų, kuriuos gamino sužadintos PKVL, kiekis, gydant infliksimabu, iš esmės nepakito.
Analysis of lamina propria mononuclear cells obtained by biopsy of the intestinal mucosa showed that infliximab treatment caused a reduction in the number of cells capable of expressing TNFα and interferonγ.
Vienbranduolių lamina propria ląstelių, gautų atlikus žarnų gleivinės biopsiją, analizė parodė, kad gydant infliksimabu sumažėjo ląstelių, galinčių ekspresuoti NNFα ir γ- interferoną.
Additional histological studies provided evidence that treatment with infliximab reduces the infiltration of inflammatory cells into affected areas of the intestine and the presence of inflammation markers at these sites.
Papildomi histologiniai tyrimai įrodė, kad gydant infliksimabu sumažėja uždegimo ląstelių infiltracija į pažeistas žarnos vietas ir uždegimo žymenų šiose vietose.
Endoscopic studies of intestinal mucosa have shown evidence of mucosal healing in infliximab treated patients.
Gydomu infliksimabu pacientų žarnos gleivinės gijimas patvirtintas endoskopiniais tyrimais.
ATTRACT and ASPIRE.
Infliksimabo efektyvumas buvo įvertintas dviejų multicentrinių, randomizuotų, dvigubai koduotų pagrindinių klinikinių tyrimų metu – ATTRACT ir ASPIRE tyrimuose.
In both studies concurrent use of stable doses of folic acid, oral corticosteroids (≤ 10 mg/ day) and/ or non-steroidal anti-inflammatory drugs (NSAIDs) was permitted.
Abejose studijose tuo pat metu buvo leidžiama vartoti nuolatines folio rūgšties druskų dozes, geriamuosius kortikosteroidus (≤ 10 mg per parą) ir (arba) nesteroidinius vaistus nuo uždegimo (NVNU).
The primary endpoints were the reduction of signs and symptoms as assessed by the American College of Rheumatology criteria (ACR20 for ATTRACT, landmark ACR-N for ASPIRE), the prevention of structural joint damage, and the improvement in physical function.
Pirminiai gydymo tikslai buvo sumažinti ligos požymius ir simptomus vertinant pagal Amerikos reumatologijos kolegijos kriterijus (ARK20 ATTRACT studijoje, orientacinis žymuo ARK- N ASPIRE studijoje) ir struktūrinius sąnarių pakitimus bei pagerinti fizinę funkciją.
A reduction in signs and symptoms was defined to be at least a 20% improvement (ACR20) in both tender and swollen joint counts, and in 3 of the following 5 criteria:
Buvo laikoma, kad sumažėjo ligos simptomų, jei bent 20% (ARK20) sumažėjo skausmingų ir ištinusių sąnarių skaičius ir pagerėjo būklė pagal 3 iš šių 5 kriterijų:
(1) evaluator’ s global assessment, (2) patient’ s global assessment, (3) functional/ disability measure, (4) visual analogue pain scale and (5) erythrocyte sedimentation rate or C-reactive protein.
(1) vertintojo bendrą įvertinimą, (2) paciento bendrą įvertinimą, (3) funkcionalumo/ neįgalumo matavimą, (4) vizualinę skausmo analogų skalę ir (5) eritrocitų nusėdimo greitį arba C reaktyvųjį baltymą.
ACR-N uses the same criteria as the ACR20, calculated by taking the lowest percent improvement in swollen joint count, tender joint count, and the median of the remaining 5 components of the ACR response.
ARK- N naudojami tie patys kriterijai kaip ARK20, apskaičiuojami pagal ištinusių sąnarių skaičiaus, skausmingų sąnarių skaičiaus pagerėjimo mažiausius procentus ir likusių 5 ARK komponentų vidurkius.
Structural joint damage (erosions and joint space narrowing) in both hands and feet was measured by the change from baseline in the total van der Heijde-modified Sharp score (0-440).
Tiek rankų, tiek kojų sąnarių struktūros pakitimai (erozijos, sąnario ertmės susiaurėjimas) buvo vertinami pagal pokytį nuo pradinio lygio Van der Heijde ir modifikuotoje Sharp skalėje (0- 440).
The Health Assessment Questionnaire (HAQ; scale 0-3) was used to measure patients’ average change from baseline scores over time, in physical function.
Sveikatos įvertinimo klausimynas (SĮK; skalė – nuo 0 iki 3) buvo naudojamas siekiant įvertinti vidutinį pacientų fizinės funkcijos pokytį nuo pradinio lygio per laiko vienetą.
The ATTRACT study evaluated responses at 30, 54 and 102 weeks in a placebo-controlled study of 428 patients with active rheumatoid arthritis despite treatment with methotrexate.
ATTRACT tyrimas vertino atsaką 30, 54 ir 102 savaitę studijoje, atliktoje placebo kontrolėje su 428 pacientais, sergančiais aktyviu reumatoidiniu artritu, nežiūrint gydymo metotreksatu.
Approximately 50% of patients were in functional Class III.
Apie 50% pacientų buvo priskirti III funkcinei klasei.
Patients received placebo, 3 mg/ kg or 10 mg/ kg infliximab at weeks 0, 2 and 6, and then every 4 or 8 weeks thereafter.
17 0, 2 ir 6 savaitę ir vėliau kas 4 ar 8 savaitę.
All patients were on stable methotrexate doses (median 15 mg/ wk) for 6 months prior to enrolment and were to remain on stable doses throughout the study.
Visi pacientai gavo stabilias metotreksato dozes (vidutiniškai 15 mg/ kg) 6 mėnesius iki patenkant į tyrimą ir toliau visos studijos metu.
Results from week 54 (ACR20, total van der Heijde-modified Sharp score and HAQ) are shown in Table 3.
54 savaitės rezultatai (ARK20, bendra Van der Heijde – modifikuota Sharp skalė ir SĮK) parodyti 3 lentelėje.
Higher degrees of clinical response (ACR50 and ACR70) were observed in all infliximab groups at 30 and 54 weeks compared with methotrexate alone.
Stipresnis klinikinis atsakas (ARK50 ir ARK70) buvo pastebėtas visose infliksimabu gydytose grupėse 30 ir 54 savaitę, lyginant su vien metotreksatu gydyta grupe.
17 A reduction in the rate of the progression of structural joint damage (erosions and joint space narrowing) was observed in all infliximab groups at 54 weeks (Table 3).
Struktūrinių sąnarių pakitimų (erozijos, sąnario ertmės susiaurėjimas) progresavimas sulėtėjo 54 savaitę visose infliksimabu gydytose grupėse (3 lentelė).
The effects observed at 54 weeks were maintained through 102 weeks.
Poveikis, pastebėtas 54 savaitę, išliko iki 102 savaitės.
Due to a number of treatment withdrawals, the magnitude of the effect difference between infliximab and the methotrexate alone group cannot be defined.
Kadangi gydymas buvo nutrauktas daugeliui ligonių, negalima nustatyti poveikio skirtumo tarp grupių, gydytų infliksimabu ir vien tik metotreksatu.
18 Table 3 Effects on ACR20, Structural Joint Damage and Physical Function at week 54, ATTRACT infliximabb
Poveikis ARK20, struktūriniams sąnarių pakitimams bei fizinei funkcijai 54 savaitę, ATTRACT studija. infliksimabasb
q 8 wks q 4 wks
10 mg/ kg 10 mg/ kg
q 4 wks
Iš viso
Patients with ACR20 response/ Patients evaluated (%)c
kas 8 sav. kas 4 sav. kas 8 sav. kas 4 sav. infliksimabob kontrolė Pacientai su ARK20 atsaku/ ištirti pacientai (%) c d Bendri balai (Van der Heijde – modifikuota Sharp skalė)
Change from baseline (Mean ± SDc) c
Pokytis nuo pradinio lygio c (vidurkis ± SD)
4.0 0.5
4, 0 0, 5
Patients with no deterioration/ patients evaluated (%)c
(interkvartilinis intervalas) (0, 5, 9, 7) (- 1, 5, 3, 0) (- 2, 5, 3, 0) (- 1, 5, 2, 0) (- 3, 0, 1, 5) (- 1, 8, 2, 0) Pacientai, kuriems nepastebėta pablogėjimo / ištirti pacientai (%) c SĮK pokyčiai nuo pradinio lygioe per laiką (ištirti
HAQ change from baseline over timee
pacientai) Vidurkis ± SDc
87 (patients evaluated)
87 0, 2 ± 0, 3
86 85 87
87 0, 5 ± 0, 5
81
81 0, 4 ± 0, 4
339
339 0, 4 ± 0, 4
a: control = All patients had active RA despite treatment with stable methotrexate doses for 6 months prior to enrolment and were to remain on stable doses throughout the study.
a: kontrolė – visi pacientai sirgo aktyviu reumatoidiniu artritu, nors prieš dalyvaudami klinikiniame tyrime 6 mėnesius gavo stabilias metotreksato dozes.
Concurrent use of stable doses of oral corticosteroids (≤ 10 mg/ day) and/ or NSAIDs was permitted, and folate supplementation was given. b: all infliximab doses given in combination with methotrexate and folate with some on corticosteroids and/ or NSAIDs c: p < 0.001, for each infliximab treatment group vs. control d: greater values indicate more joint damage. e:
Kartu buvo leidžiama nuolat vartoti stabilias geriamųjų kortikosteroidų dozes (≤ 10 mg per parą) ir (arba) NVNU bei papildomai folio rūgšties druskos; b: visos infliksimabo dozės skiriamos kartu su metotreksatu ir folio rūgšties druska, kai kuriems – kortikosteroidai ir/ ar NVNU; c: p < 0, 001 kiekvienoje infliksimabu gydytoje grupėje, lyginant su kontrole; d: didesnės reikšmės rodo didesnį sąnarių pažeidimą; e:
HAQ = Health Assessment Questionnaire; greater values indicate less disability.
SĮK – sveikatos įvertinimo klausimynas; didesnės reikšmės rodo mažesnį neįgalumą.
The ASPIRE study evaluated responses at 54 weeks in 1004 methotrexate naive patients with early (≤ 3 years disease duration, median 0.6 years) active rheumatoid arthritis (median swollen and tender joint count of 19 and 31, respectively).
ASPIRE tyrimo metu buvo nustatytas 1 004 anksčiau metotreksatu negydytų pacientų, sergančių ankstyvu (ligos trukmė ≤ 3 metai, vidurkis – 0, 6 metai) aktyviu reumatoidiniu artritu (vidutinės sąnarių patinimo ir skausmo reikšmės 19 ir 31, imtinai) atsakas per 54 savaites.
All patients received methotrexate (optimised to 20 mg/ wk by week 8) and either placebo, 3 mg/ kg or 6 mg/ kg infliximab at weeks 0, 2, and 6 and every 8 weeks thereafter.
Visi pacientai gavo metotreksato (per 8 savaites optimaliai parinkto iki 20 mg per savaitę) ir arba placebo, arba 3 mg/ kg ar 6 mg/ kg infliksimabo 0, 2, ir 6 savaitę bei paskui kas 8 savaites.
Results from week 54 are shown in Table 4.
4 lentelėje parodyti 54 savaitės rezultatai.
After 54 weeks of treatment, both doses of infliximab + methotrexate resulted in statistically significantly greater improvement in signs and symptoms compared to methotrexate alone as measured by the proportion of patients achieving ACR20, 50 and 70 responses.
Po 54 gydymo savaičių abiejų metotreksato kartu su infliksimabu dozių rezultatai sąlygojo statistiškai patikimą reikšmingesnį požymių bei simptomų pagerėjimą lyginant su vienu metotreksatu, skaičiuojant pacientų, pasiekusių ARK 20, 50 ir 70 atsakus.
In ASPIRE, more than 90% of patients had at least two evaluable X-rays.
ASPIRE tyrimo metu daugiau nei 90% pacientų buvo atlikti du vertinamieji rentgenologiniai tyrimai.
Reduction in the rate of progression of structural damage was observed at weeks 30 and 54 in the infliximab + methotrexate groups compared to methotrexate alone.
Lyginant su gavusių vien tik metotreksatą pacientų grupe, infliksimabą kartu su metotreksatu gavusiųjų grupėje 30 ir 54 savaitę buvo stebimas struktūrinių pažeidimų progresavimo sumažėjimas.
19 Table 4 Effects on ACRn, Structural Joint Damage and Physical Function at week 54, ASPIRE Infliximab + MTX Subjects randomised Percentage ACR improvement
Infliksimabas su metotreksatu Placebas su
Mean ± SDa Change from baseline in total van der Heijde modified Sharp scoreb
Vidurkis ± SDa Pokytis nuo pradinės reikšmės bendroje van der Heijde, modifikuotoje Sharp skalėjeb
Mean ± SDa Median Improvement from baseline in HAQ averaged over time from week 30 to week 54c
Vidurkis ± SDa Mediana SĮK pokyčių vidurkis nuo pradinio lygio per laikotarpį nuo 30 iki 54 savaitėsc
Mean ± SDd
Vidurkis ± SDd
a: p < 0.001, for each infliximab treatment group vs. control b: greater values indicate more joint damage. c:
a: p < 0, 001, kiekvienai infliksimabu gydytai grupei, lyginant su kontrole; b: didesnės reikšmės rodo sunkesnį sąnarių pažeidimą; c:
HAQ = Health Assessment Questionnaire; greater values indicate less disability. d: p = 0.030 and < 0.001 for the 3mg/ kg and 6mg/ kg treatment groups respectively vs. placebo + MTX.
SĮK – sveikatos įvertinimo klausimynas; didesnės reikšmės atspindi mažesnę negalią; d: p = 0, 030 ir < 0, 001 3 mg/ kg ir 6 mg/ kg gydymo grupėms imtinai, lyginant su placebo ir metotreksato deriniu.
Data to support dose titration in rheumatoid arthritis come from ATTRACT, ASPIRE and the START study.
Duomenys apie dozės titravimą sergantiems reumatoidiniu artritu gauti ATTRACT, ASPIRE ir START klinikinių tyrimų metu.
START was a randomised, multicenter, double-blind, 3-arm, parallel-group safety study.
START yra atsitiktinių imčių, daugiacentris, dvigubai koduotas, 3 tyrimo krypčių, paralelinių grupių vaisto saugumo tyrimas.
In one of the study arms (group 2, n=329), patients with an inadequate response were allowed to dose titrate with 1.5 mg/ kg increments from 3 up to 9 mg/ kg.
Vienoje tyrimo kryptyje (2 grupė, n=329) pacientams, kuriems gydomasis poveikis nepakankamas, buvo nuspręsta titruoti, t. y. padidinti po 1, 5 mg/ kg nuo 3 iki 9 mg/ kg, dozę.
The majority (67%) of these patients did not require any dose titration.
Daugumai pacientų (67%) dozės titruoti nereikėjo.
Of the patients who required a dose titration, 80% achieved clinical response and the majority (64%) of these required only one adjustment of 1.5 mg/ kg.
80% pacientų, kuriems dozė buvo titruojama, buvo pasiektas gydomasis poveikis, iš jų daugumai (64%) užteko vieno, 1, 5 mg/ kg, dozės padidinimo.
Induction treatment in severe active Crohn’ s disease The efficacy of a single dose treatment with infliximab was assessed in 108 patients with active Crohn’ s disease (Crohn’ s Disease Activity Index (CDAI) ≥ 220 ≤ 400) in a randomised, double- blinded, placebo-controlled, dose-response study.
Suaugusieji, sergantys Krono liga Sunkios aktyvios Krono ligos indukcinis gydymas Gydymo vienkartine infliksimabo doze efektyvumas buvo įvertintas randomizuotu, dvigubai koduotu, placebu kontroliuojamu efektyvumo priklausomybės nuo dozės tyrimu, ištyrus 108 pacientus, sergančius aktyvia Krono liga (Krono ligos aktyvumo indeksas KLAI ≥ 220 ≤ 400).
Of these 108 patients, 27 were treated with the recommended dosage of infliximab 5 mg/ kg.
Iš šių 108 pacientų 27 buvo gydyti rekomenduojama 5 mg/ kg kūno masės infliksimabo doze.
All patients had experienced an inadequate response to prior conventional therapies.
Visiems šiems pacientams anksčiau skirtais įprastais gydymo būdais nebuvo pasiekta reikiamo efekto.
Concurrent use of stable doses of conventional therapies was permitted, and 92% of patients continued to receive these therapies.
Kartu su tiriamuoju vaistu pacientams buvo leista tęsti gydymą stabiliomis įprastų vaistų dozėmis ir 92% pacientų tęsė šį gydymą.
The primary endpoint was the proportion of patients who experienced a clinical response, defined as a decrease in CDAI by ≥ 70 points from baseline at the 4-week evaluation and without an increase in the use of medicinal products or surgery for Crohn’ s disease.
Pirmiausia šiuo tyrimu buvo siekiama nustatyti, kokiam skaičiui pacientų gali būti pasiektas klinikinis efektas, apibrėžiamas kaip KLAI sumažėjimas po 4 savaičių ≥ 70 taškų lyginant su pradiniu lygiu, nepadidinus vaistinių preparatų vartojimo bei neatlikus chirurginės operacijos dėl Krono ligos.
Patients who responded at week 4 were followed to week 12.
Pacientai, kuriems buvo pasiektas efektas 4 savaitę, buvo stebimi iki 12 savaičių.
Secondary endpoints included the proportion of patients in clinical remission at week 4 (CDAI < 150) and clinical response over time.
Antriniai šio tyrimo tikslai buvo nustatyti, kokia dalis pacientų yra klinikinės remisijos būklėje 4 savaitę (KLAI < 150) bei klinikinio efekto trukmė.
4/ 25 (16%) of the placebo-treated patients (p < 0.001).
4- ąją savaitę paskyrus vienkartinę dozę 22/ 27 (81%) infliksimabu gydytų pacientų, vartojusių 5 mg/ kg dozę, buvo pasiektas klinikinis efektas palyginus su 4/ 25 (16%) pacientų, kuriems skirta placebo (p < 0, 001).
1/ 25 (4%) of placebo-treated patients.
Tą pačią 4- ąją savaitę 13/ 27 (48%) infliksimabu gydytiems pacientams buvo pasiekta klinikinė remisija (KLAI < 150), lyginant su 1/ 25 (4%) pacientais, kuriems skirta placebo.
A response was observed within 2 weeks, with a maximum response at 4 weeks.
Efektas pastebėtas jau po 2 savaičių, o maksimalus efektas pasiektas po 4 savaičių.
At the last observation at 12 weeks, 13/ 27 (48%) of infliximab- treated patients were still responding.
Paskutinį kartą stebint pacientus 12 savaitę, 13/ 27 (48%) infliksimabu gydytų pacientų efektas dar tęsėsi.
Maintenance treatment in severe active Crohn’ s disease The efficacy of repeated infusions with infliximab was studied in a 1-year clinical study (ACCENT I).
Sunkios aktyvios Krono ligos palaikomasis gydymas Pakartotinių infliksimabo infuzijų efektyvumas buvo tirtas vienerių metų klinikinės studijos (ACCENT I) metu.
A total of 573 patients with moderately to severely active Crohn’ s disease (CDAI ≥ 220 ≤ 400) received a single infusion of 5 mg/ kg at week 0.
Iš viso 573 vidutine ar sunkia aktyvios Krono ligos (KLAI ≥ 220 ≤ 400) forma sergantiems pacientams nulinę savaitę buvo skirta vienkartinė 5 mg/ kg infuzija.
178 of the 580 enrolled patients (30.7%) were defined as having severe disease (CDAI score > 300 and concomitant corticosteroid and/ or
4. 1 skyrių).
At week 2, all patients were assessed for clinical response and randomised to one of 3 treatment groups; a placebo maintenance group, 5 mg/ kg maintenance group and 10 mg/ kg maintenance group.
2- ąją savaitę, įvertinus klinikinį atsaką, visi pacientai buvo atsitiktiniu būdu paskirti į vieną iš 3 gydymo grupių: placebo grupę, 5 mg/ kg gydymo grupę ir 10 mg/ kg grupę.
All 3 groups received repeated infusions at week 2, 6 and every 8 weeks thereafter.
Visoms 3 grupėms kartotinės infuzijos buvo atliekamos 2- ąją, 6- ąją ir kas 8- tą savaitę.
Of the 573 patients randomised, 335 (58%) achieved clinical response by week 2.
335 (58%) iš 573 atrinktų pacientų klinikinis atsakas pasiektas 2- ają gydymo savaitę.
These patients were classified as Week-2 responders and were included in the primary analysis (see Table 5).
5 lentelę).
Among patients classified as non-responders at week 2, 32% (26/ 81) in the placebo maintenance group and 42% (68/ 163) in the infliximab group achieved clinical response by week 6.
Iš pacientų, kuriems 2- ają savaitę atsakas nepasireiškė, 32% (26/ 81) placebo grupėje ir 42% (68/ 163) infliksimabo grupėje klinikinį atsaką pasiekė 6- ąją gydymo savaitę.
There was no difference between groups in the number of late responders thereafter.
Vėliau pacientų, kuriems pasireiškė vėlyvas atsakas, skaičiaus skirtumo tarp grupių nebuvo.
The co-primary endpoints were the proportion of patients in clinical remission (CDAI < 150) at week 30 and time to loss of response through week 54.
Pirminiai gretutiniai tikslai buvo 30- ają savaitę nustatyti pacientų su klinikine remisija (KLAI < 150) santykį ir iki 54- osios savaitės įvertinti laiką iki atsako praradimo.
Corticosteroid tapering was permitted after week 6.
Nuo 6- osios savaitės leista palaipsniui mažinti kortikoisteroidų vartojimą.
Effects on response and remission rate, data from ACCENT I (Week-2 responders) ACCENT I (Week-2 responders)% of Patients
Poveikis atsako atsiradimui ir remisijos trukmei, ACCENT I duomenys (pacientai, kuriems 2- ąją savaitę pasireiškė atsakas) ACCENT I (pacientai, kuriems 2- ają savaitę pasireiškė atsakas) Pacientų%
Maintenance (n=110)
Placebas (n=110)
Maintenance 5 mg/ kg (n=113) (p value)
Infliksimabas 5 mg/ kg (n=113) (p reikšmė)
Maintenance 10 mg/ kg (n=112) (p value)
Infliksimabas 10 mg/ kg (n=112) (p reikšmė)
Median time to loss of response through week 54 Week 30
Vidutinis laikas iki atsako praradimo
19 weeks
19 savaičių
38 weeks (0.002)
38 savaitės
> 54 weeks (< 0.001)
> 54 savaitės (< 0, 001)
Clinical Responsea
Klinikinis atsakasa
Clinical Remission
Klinikinė remisija
Steroid-Free Remission Week 54
Remisija, nutraukus steroidų vartojimą 54- oji savaitė
Sustained Steroid-Free Remissionb
Ilgalaikė remisija, nutraukus steroidų
Reduction in CDAI ≥ 25% and ≥ 70 points.
vartojimą a: esant KLAI ≥ 25% ir ≥ 70 balų sumažėjimui.
CDAI < 150 at both Week 30 and 54 and not receiving corticosteroids in the 3 months prior to Week 54 among patients who were receiving corticosteroids at baseline.
30- ąją ir 54- ąją savaitę KLAI < 150 ir pacientai, pradžioje vartoję kortikosteroidų, turi būti nemažiau kaip 3 mėnesius iki 54- osios savaitės nutraukę kortikosteoidų vartojimą.
Beginning at week 14, patients who had responded to treatment, but subsequently lost their clinical benefit, were allowed to cross over to a dose of infliximab 5 mg/ kg higher than the dose to which they were originally randomised.
Nuo 14- osios savaitės pacientams, kuriems atsakas į gydymą buvo, bet vėliau klinikinis poveikis išnyko, leista pereiti į grupę, kurioje skiriama 5 mg/ kg daugiau infliksimabo nei grupėje, į kurią buvo atrinkti pradžioje.
Eighty-nine percent (50/ 56) of patients who lost clinical response on infliximab 5 mg/ kg maintenance therapy after week 14 responded to treatment with infliximab 10 mg/ kg.
Aštuoniasdešimt devyniems procentams (50/ 56) pacientų, vartojusių 5 mg/ kg infliksimabo ir praradusių atsaką, po 14- osios savaitės paskyrus 10 mg/ kg infliksimabo atsakas atsinaujino.
Improvements in quality of life measures, a reduction in disease-related hospitalizations and corticosteroid use were seen in the infliximab maintenance groups compared with the placebo maintenance group at weeks 30 and 54.
30- ąją ir 54- ąją savaitę, lyginant gydymo infliksimabu grupes su placebo grupe, nustatytas gyvenimo kokybės matų pagerėjimas, su liga siejamų hospitalizacijų ir kortikosteroidų vartojimo sumažėjimas.
21 The efficacy was assessed in a randomised, double-blinded, placebo-controlled study in 94 patients with fistulising Crohn’ s disease who had fistulae that were of at least 3 months’ duration.
20 Aktyvios Krono ligos, kai susidaro fistulių, indukcinis gydymas Infliksimabo vartojimo efektyvumas buvo įvertintas randomizuotu, dvigubai koduotu, placebu kontroliuojamu tyrimu, kuriame dalyvavo 94 pacientai su fistulėmis, atsiradusiomis dėl Krono ligos ne vėliau kaip prieš 3 mėnesius.
Thirty-one of these patients were treated with infliximab 5 mg/ kg.
Trisdešimt vienas iš šių pacientų buvo gydytas infliksimabu 5 mg/ kg kūno masės.
Approximately 93% of the patients had previously received antibiotic or immunosuppressive therapy.
Apie 93% šių pacientų anksčiau buvo gydyti antibiotikais ar imunosupresiniais vaistais.
Concurrent use of stable doses of conventional therapies was permitted, and 83% of patients continued to receive at least one of these therapies.
Kartu su tiriamuoju vaistu pacientams buvo leista tęsti gydymą stabiliomis įprastų vaistų dozėmis, ir 83% pacientų bent vieną iš gydymų buvo tęsiamas.
Patients received three doses of either placebo or infliximab at weeks 0, 2 and 6.
Pacientams buvo skirtos trys placebo arba infliksimabo dozės 0, 2- ą ir 6- tą savaitę.
Patients were followed up to 26 weeks.
Pacientai stebėti iki 26 savaičių.
The primary endpoint was the proportion of patients who experienced a clinical response, defined as ≥ 50% reduction from baseline in the number of fistulae draining upon gentle compression on at least two consecutive visits (4 weeks apart), without an increase in the use of medicinal products or surgery for Crohn’ s disease.
Jis buvo nustatytas du kartus iš eilės su 4 savaičių pertrauka švelniai paspaudus drenuojančias fistules, kurių skaičius sumažėjo ≥ 50%, lyginant su pradiniu skaičiumi, nepadidinus Krono ligai gydyti vartojamų vaistinių preparatų dozių bei neatlikus chirurginės operacijos dėl šios ligos.
26% (8/ 31) placebo-treated patients (p = 0.002).
68% (21/ 31) 5 mg/ kg kūno masės infliksimabo dozėmis gydytų pacientų pasiektas klinikinis efektas, lyginant su 26% (8/ 31) pacientų, kuriems skirta placebo (p= 0, 002).
The median time to onset of response in the infliximab-treated group was 2 weeks.
Vidutinis laikas iki poveikio pradžios infliksimabu gydytų pacientų grupėje buvo 2 savaitės.
The median duration of response was 12 weeks.
Vidutinė pasiekto efekto trukmė – 12 savaičių.
Additionally, closure of all fistulae was achieved in 55% of infliximab-treated patients compared with 13% of placebo-treated patients (p = 0.001).
Be to, visos fistulės užsidarė 55% infliksimabu gydytų pacientų, lyginant su 13% pacientų, kuriems skirta placebo (p= 0, 001).
Maintenance treatment in fistulising active Crohn’ s disease The efficacy of repeated infusions with infliximab in patients with fistulising Crohn’ s disease was studied in a 1-year clinical study (ACCENT II).
Aktyvios Krono ligos, kai susidaro fistulių, palaikomasis gydymas Kartotinių infliksimabo infuzijų efektyvumas buvo tirtas pacientams, sergantiems Krono liga, kai susidaro fistulių, vienerių metų trukmės klinikinėje studijoje (ACCENT II).