qanastek/EMEA-V3 huggingface dataset:
In clinical trials of sitagliptin as monotherapy and sitagliptin as part of combination therapy with metformin, rates of hypoglycaemia reported with sitagliptin were similar to rates in patients taking placebo.
sitagliptino monoterapijos ar sitagliptino derinio su metforminu klinikinių tyrimų metu hipoglikemijos dažnis pacientams, vartojusiems sitagliptino arba placebo, buvo panašus.
1 In this placebo-controlled 24-week study of sitagliptin 100 mg once daily added to ongoing metformin, the incidence of adverse reactions considered as drug-related in patients treated with sitagliptin added to ongoing metformin compared to treatment with placebo added to ongoing metformin was 9.3% and 10.1%, respectively.
1 Šio placebu kontroliuojamo 24 savaičių trukmės klinikinio tyrimo metu, kai gydymas metforminu papildytas 100 mg kartą per parą sitagliptino doze, nepageidaujamų reakcijų, kurios vertintos kaip priklausomos nuo vaistinio preparato, dažnis pacientams, gydytiems sitagliptino ir metformino deriniu, buvo 9, 3%, pacientams, gydytiems placebo ir metformino deriniu, – 10, 1%.
In an additional 1-year study of sitagliptin 100 mg once daily added to ongoing metformin, the incidence of adverse reactions considered as drug-related in patients treated with sitagliptin added to ongoing metformin compared to sulphonylurea added to ongoing metformin was 14.5% and 30.3%, respectively.
Papildomo vienerių metų trukmės klinikinio tyrimo metu, kai gydymas metforminu papildytas 100 mg kartą per parą sitagliptino doze, nepageidaujamų reakcijų, kurios vertintos kaip priklausomos nuo vaistinio preparato, dažnis pacientams, gydytiems sitagliptino ir metformino deriniu, buvo 14, 5%, pacientams, gydytiems sulfonilurėjos darinio ir metformino deriniu, – 30, 3%.
2 In this 24-week placebo-controlled study of sitagliptin 100 mg once daily added to ongoing combination treatment with glimepiride and metformin, the overall incidence of adverse reactions considered as drug-related in patients treated with the addition of sitagliptin to the ongoing treatment
Visų vienerių metų trukmės tyrimų, lyginant gydymą, kai prie vartojamo metformino pridedama sitagliptino, su gydymu, kai prie vartojamo metformino pridedama sulfonilurėjos darinio, metu nepageidaujamos reakcijos, kurios vertintos kaip priklausomos nuo vaistinių preparatų ir kurių dažnis (> 0, 2% ir skirtumas > 1 pacientas) 100 mg sitagliptino doze gydytiems pacientams buvo didesnis, negu gydytiems sulfonilurėjos dariniu buvo anoreksija (metabolizmo ir mitybos sutrikimai; dažnis – nedažni) ir kūno svorio sumažėjimas (tyrimai; dažnis – nedažni).
7 with glimepiride and metformin was 18.1% compared to treatment with the addition of placebo to the ongoing treatment with glimepiride and metformin which was 7.1%.
7 2 Šio 24 savaičių trukmės klinikinio tyrimo metu, kai gydymas glimepiridu ir metforminu papildytas 100 mg kartą per parą sitagliptino doze, nepageidaujamų reakcijų, kurios vertintos kaip priklausomos nuo vaistinių preparatų, dažnis pacientams, gydytiems sitagliptino, glimepirido ir metformino deriniu, buvo 18, 1%, pacientams, gydytiems placebu, glimepirido ir metformino deriniu, – 7, 1%.
In a 24-week study of initial combination therapy with sitagliptin and metformin administered twice daily (sitagliptin/ metformin 50 mg/ 500 mg or 50 mg/ 1,000 mg), the overall incidence of adverse reactions considered as drug-related in patients treated with the combination of sitagliptin and metformin compared to patients treated with placebo was 14.0% and 9.7%, respectively.
24 savaičių trukmės pradinio sudėtinio gydymo 2 kartus per parą vartojamu sitagliptino ir metformino deriniu (50 mg sitagliptino ir 500 mg metformino arba 50 mg sitagliptino ir 1000 mg metformino) metu bendras nepageidaujamų reakcijų, kurios vertintos kaip priklausomos nuo vaistinių preparatų, dažnis pacientams, gydytiems sitagliptino ir metformino deriniu, buvo 14%, gydytiems placebu, – 9, 7%.
The overall incidence of adverse reactions considered as drug-related in patients treated with the combination of sitagliptin and metformin was comparable to metformin alone (14.0% each) and greater than sitagliptin alone (6.7%), with the differences relative to sitagliptin alone primarily due to gastrointestinal adverse reactions.
Bendras nepageidaujamų reakcijų, kurios vertintos kaip priklausomos nuo vaistinių preparatų, dažnis pacientams, gydytiems sitagliptino ir metformino deriniu, buvo panašus į dažnį metformino monoterapijos metu (kiekvienos reakcijos po 14%), tačiau didesnis negu sitagliptino monoterapijos metu (6, 7%).
Additional information on the individual active substances of the fixed dose combination Sitagliptin In addition, in monotherapy studies of up to 24 weeks in duration of sitagliptin 100 mg once daily alone compared to placebo, adverse reactions considered as drug-related reported in patients treated with sitagliptin in excess (> 0.2% and difference > 1 patient) of that in patients receiving placebo are headache, hypoglycaemia, constipation, and dizziness.
Papildoma informacija apie fiksuotos dozės sudėtines atskiras veikliąsias medžiagas Sitagliptinas Be to, iki 24 savaičių trukmės klinikinių monoterapijos tyrimų, kurių metu buvo lygintas gydymas kartą per parą vartojama 100 mg sitagliptino doze su gydymu placebu, nepageidaujamos reakcijos, kurios vertintos kaip priklausomos nuo vaistinio preparato ir kurios sitagliptinu gydytiems pacientams pasireiškė dažniau (> 0, 2% ir skirtumas > 1 pacientas), negu vartojusiems placebo yra galvos skausmas, hipoglikemija, vidurių užkietėjimas ir galvos svaigimas.
In addition to the drug related adverse reactions described above, adverse events (reported regardless of causal relationship to medicinal product) occurring in at least 5% and more commonly in patients treated with sitagliptin included upper respiratory tract infection and nasopharyngitis.
Be aukščiau aprašytų nuo vaistinio preparato priklausomų nepageidaujamų reakcijų, nepageidaujami reiškiniai (nustatyti nepaisant priežastinio ryšio su vaistiniu preparatu) pasireiškė mažiausiai 5% tiriamųjų ir daug dažniau tiems, kurie buvo gydomi sitagliptinu, buvo infekcinė viršutinių kvėpavimo takų liga ir nazofaringitas.
Additional adverse events that occurred more frequently in patients treated with sitagliptin (not reaching the 5% level, but occurring with an incidence of > 0.5% higher with sitagliptin than that in the control group) included osteoarthritis and pain in extremity.
Kitokie nepageidaujami reiškiniai, kurių sitagliptinu gydomiems pacientams atsirado dažniau (nesiekė 5%, bet sitagliptinu gydomiems pacientams pasireiškė > 0, 5% dažniau negu kontrolinės grupės tiriamiesiems), buvo osteoartritas ir galūnių skausmas.
Across clinical studies, a small increase in white blood cell (WBC) count (approximately 200 cells/ microl difference in WBC vs placebo; mean baseline WBC approximately 6,600 cells/ microl) was observed due to an increase in neutrophils.
Klinikinių tyrimų metu buvo stebėtas nedidelis baltųjų kraujo kūnelių kiekio padidėjimas (apie 200 ląstelių/ mikrolitre daugiau negu placebo vartojusių tiriamųjų; vidutinis baltųjų kraujo kūnelių kiekis prieš tyrimą buvo maždaug 6 600 ląstelių/ mikrolitre), kurį lėmė neutrofilų padaugėjimas.
This observation was seen in most but not all studies.
Tai buvo stebėta daugelio, tačiau ne visų tyrimų metu.
This change in laboratory parameters is not considered to be clinically relevant.
Šie laboratorinių tyrimų parametrų pokyčiai nelaikomi klinikai reikšmingais.
No clinically meaningful changes in vital signs or in ECG (including in QTc interval) were observed with sitagliptin treatment.
Gydant sitagliptinu, klinikai reikšmingų gyvybinių požymių ar EKG (tarp jų ir QT intervalo) pokyčių nepastebėta.
Post-marketing data
Vaistiniam preparatui patekus į rinką
During post-marketing experience of Efficib or sitagliptin, one of the active substances of Efficib, the following additional adverse reactions have been reported (frequency not known): hypersensitivity reactions including anaphylaxis, angioedema, rash, urticaria, and exfoliative skin conditions including Stevens-Johnson syndrome (see section 4.4).
Efficib arba sitagliptinu (vienu iš veikliųjų Efficib medžiagų) gydant po to, kai vaistinis preparatas pateko į rinką, pranešta apie šias papildomas nepageidaujamas reakcijas (dažnis nežinomas): padidėjusio jautrumo reakcijos, įskaitant anafilaksiją, angioneurozinę edemą, išbėrimą, dilgėlinę ir eksfoliacinius odos sutrikimus, įskaitant Stevens- Johnson sindromą (žr.
Table 2 presents adverse reactions by system organ class and by frequency category.
4. 4 skyrių).
Frequency categories are based on information available from metformin Summary of Product Characteristics available in the EU.
Klinikinių tyrimų duomenys ir duomenys vaistiniam preparatui patekus į rinką
Table 2.
2 lentelėje pateiktos nepageidaujamos reakcijos pagal organų sistemų klases ir dažnį.
The frequency of metformin adverse reactions identified from clinical trial and postmarketing data
Dažnio kategorijos pagrįstos informacija, paskelbta metformino preparato charakteristikų santraukoje, skelbiamoje ES.
Adverse reaction
8 2 lentelė.
metallic taste
Metalo skonis burnoje
8 Adverse reaction
Virškinimo trakto sutrikimai Virškinimo trakto simptomaia
Frequency
Labai dažni
gastrointestinal symptomsa
Dilgėlinė, eritema, niežulys
Very common
Labai reti
Skin and subcutaneous disorders urticaria, erythema, pruritis
Metabolizmo ir mitybos sutrikimai Pieno rūgšties acidozė Vitamino B12 nepakankamumasb
Very rare
Labai reti Labai reti
Metabolism and nutrition disorders
Kepenų, tulžies pūslės ir latakų sutrikimai
Hepatobiliary disorders liver function disorders, hepatitis a
Kepenų funkcijos sutrikimai, hepatitas a
Long-term treatment with metformin has been associated with a decrease in vitamin B12 absorption which may very rarely result in clinically significant vitamin B12 deficiency (e. g., megaloblastic anaemia).
Virškinimo trakto simptomai, tokie kaip pykinimas, vėmimas, viduriavimas, pilvo skausmas ir sumažėjęs apetitas, dažniausiai pasireiškia gydymo metforminu pradžioje ir daugeliu atveju išnyksta savaime. b Ilgalaikis gydymas metforminu susijęs su vitamino B12 absorbcijos sumažėjimu, dėl kurio labai retai gali atsirasti klinikai reikšmingas vitamino B12 nepakankamumas (pvz., megaloblastinė anemija).
No data are available with regard to overdose of Efficib.
Duomenų apie Efficib perdozavimą nėra.
During controlled clinical trials in healthy subjects, single doses of up to 800 mg sitagliptin were generally well tolerated.
Kontroliuojamųjų klinikinių tyrimų su sveikais asmenimis metu ne didesnės kaip 800 mg vienkartinės sitagliptino dozės paprastai buvo gerai toleruojamos.
Minimal increases in QTc, not considered to be clinically relevant, were observed in one study at a dose of 800 mg sitagliptin.
Vieno tyrimo metu 800 mg sitagliptino dozė minimaliai pailgino QT intervalą, tačiau pailgėjimas nelaikomas klinikai reikšmingu.
There is no experience with doses above 800 mg in humans.
Didesnės kaip 800 mg dozės vartojimo patirties žmonėms nėra.
In Phase I multiple-dose studies, there were no dose-related clinical adverse reactions observed with sitagliptin with doses of up to 600 mg per day for 10 days and 400 mg per day for periods of up to 28 days.
I fazės kelių dozių tyrimo metu, vartojant ne didesnes kaip 600 mg per parą 10 dienų ir 400 mg per parą iki 28 dienų laikotarpiu sitagliptino dozes, su doze susijusių nepageidaujamų reakcijų nenustatyta.
A large overdose of metformin (or co-existing risks of lactic acidosis) may lead to lactic acidosis which is a medical emergency and must be treated in hospital.
Gausus metformino perdozavimas (ar kai yra papildomas pieno rūgšties acidozės pavojus) gali sukelti pieno rūgšties acidozę, kuriai pasireiškus būtina skubi medicininė pagalba, todėl ligonis turi būti gydomas ligoninėje.
The most effective method to remove lactate and metformin is haemodialysis.
Pieno rūgštis ir metforminas veiksmingiausiai pašalinami hemodializės būdu.
Sitagliptin is modestly dialyzable.
Dialize sitagliptino iš organizmo pašalinama nedaug.
In clinical studies, approximately 13.5% of the dose was removed over a 3- to 4-hour haemodialysis session.
Klinikinių tyrimų metu vienos 3 - 4 valandų trukmės hemodializės metu buvo pašalinta maždaug 13, 5% dozės.
Prolonged haemodialysis may be considered if clinically appropriate.
Jei klinikinės aplinkybės leidžia, hemodializę būtų galima prailginti.
It is not known if sitagliptin is dialyzable by peritoneal dialysis.
Ar sitagliptino galima pašalinti pilvaplėvės dialize, nežinoma.
In the event of an overdose, it is reasonable to employ the usual supportive measures, e. g., remove unabsorbed material from the gastrointestinal tract, employ clinical monitoring (including obtaining an electrocardiogram), and institute supportive therapy if required.
Perdozavimo atveju reikia taikyti įprastines palaikomąsias priemones, pvz., neabsorbuoto vaistinio preparato šalinimą iš virškinimo trakto, klinikinės būklės stebėjimą (įskaitant elektrokardiogramos užrašymą) ir, jei reikia, palaikomąjį gydymą.
A10BD07
Farmakoterapinė grupė – geriamųjų gliukozės kiekį kraujyje mažinančių vaistų deriniai, ATC kodas – A10BD07
Efficib combines two antihyperglycaemic agents with complementary mechanisms of action to improve glycaemic control in patients with type 2 diabetes: sitagliptin phosphate, a dipeptidyl peptidase 4 (DPP-4) inhibitor, and metformin hydrochloride, a member of the biguanide class.
Efficib yra dviejų gliukozės kiekį kraujyje mažinančių vaistinių preparatų, papildančių vienas kito veikimo būdą gerinant II tipo cukriniu diabetu sergančių pacientų glikemijos kontrolę, derinys sitagliptino fosfatas (dipeptidilpeptidazės- 4 (DPP- 4) inhibitorius) ir metformino hidrochloridas (biguanidų klasės atstovas).
9 Sitagliptin Sitagliptin phosphate is an orally-active, potent, and highly selective inhibitor of the dipeptidyl peptidase 4 (DPP-4) enzyme for the treatment of type 2 diabetes.
Sitagliptinas Sitagliptino fosfatas yra geriamasis, stiprus ir labai selektyvus fermento dipeptidilpeptidazės- 4 (DPP - 4) inhibitorius II tipo cukriniam diabetui gydyti.
By inhibiting the DPP-4 enzyme, sitagliptin increases the levels of two known active incretin hormones, glucagon-like peptide-1 (GLP-1) and glucose-dependent insulinotropic polypeptide (GIP).
Sitagliptinas, slopindamas fermentą DPP- 4, didina dviejų žinomų aktyvių hormonų inkretinų – į glukagoną panašaus peptido- 1 (GPP- 1) ir nuo gliukozės priklausančio insulinotropinio polipeptido (GIP), kiekį.
The incretins are part of an endogenous system involved in the physiologic regulation of glucose homeostasis.
Inkretinai yra endogeninės sistemos, kuri dalyvauja fiziologiniame gliukozės homeostazės reguliavime, dalis.
When blood glucose concentrations are normal or elevated, GLP-1 and GIP increase insulin synthesis and release from pancreatic beta cells.
Kai gliukozės koncentracija kraujyje yra normali arba padidėjusi, GPP- 1 ir GIP padidina insulino gamybą ir išskyrimą iš kasos beta ląstelių.
GLP-1 also lowers glucagon secretion from pancreatic alpha cells, leading to reduced hepatic glucose production.
Be to, GPP- 1 sumažina gliukagono išsiskyrimą iš kasos alfa ląstelių, dėl to sumažėja gliukozės gamyba kepenyse.
When blood glucose levels are low, insulin release is not enhanced and glucagon secretion is not suppressed.
Kai gliukozės koncentracija kraujyje maža, insulino išsiskyrimas nestimuliuojamas ir neslopinama gliukagono neskrecija.
Sitagliptin is a potent and highly selective inhibitor of the enzyme DPP-4 and does not inhibit the closely-related enzymes DPP-8 or DPP-9 at therapeutic concentrations.
Sitagliptinas yra stiprus ir labai selektyvus fermento DPP- 4 inhibitorius.
Sitagliptin differs in chemical structure and pharmacological action from GLP-1 analogues, insulin, sulphonylureas or meglitinides, biguanides, peroxisome proliferator-activated receptor gamma (PPARγ) agonists, alpha- glucosidase inhibitors, and amylin analogues.
Terapinė medikamento koncentracija labai į šį fermentą panašių DPP- 8 bei DPP- 9 fermentų neslopina.
Overall, sitagliptin improved glycaemic control when used in combination with metformin (as initial or add-on therapy) and in combination with a sulphonylurea and metformin, as measured by clinically relevant reductions in HbA1c from baseline at study endpoint (see Table 3).
Sitagliptinas chemine sandara ir farmakologiniu poveikiu skiriasi nuo GPP- 1 analogų, insulino, sulfonilurėjos darinių, meglitinidų, biguanidų, peroksisomų proliferatoriaus aktyvuojamų gama receptorių (PPARγ) agonistų, gliukozidazės- alfa inhibitorių ir amilino analogų.
In clinical trials, sitagliptin as monotherapy improved glycaemic control with significant reductions in haemoglobin A1c (HbA1c) and fasting and postprandial glucose.
Apskritai, atsižvelgiant į klinikai reikšmingą HbA1c kiekio sumažėjimą tyrimo vertinamosios baigties metu, palyginti su pradiniu, hipoglikemijos kontrolė pagerėjo gydant sitagliptino deriniu tiek su metforminu (pradinis arba papildomas gydymas), tiek su sulfonilurėjos dariniu ir metforminu (žr.
Reduction in fasting plasma glucose (FPG) was observed at 3 weeks, the first time point at which FPG was measured.
3 lentelę).
The observed incidence of hypoglycaemia in patients treated with sitagliptin was similar to placebo.
Pacientams, gydytiems sitagliptinu, hipoglikemijos dažnis buvo panašus į placebo sukeliamą.
Body weight did not increase from baseline with sitagliptin therapy.
Sitagliptino vartojusių pacientų kūno svoris nepadidėjo.
Improvements in surrogate markers of beta cell function, including HOMA-β (Homeostasis Model Assessment-β), proinsulin to insulin ratio, and measures of beta cell responsiveness from the frequently-sampled meal tolerance test were observed.
Buvo stebimas reikšmingas pakaitinių beta ląstelių funkcijos žymenų, tarp jų ir HOMA- β (Homeostasis Model Assessment- β), proinsulino ir insulino santykio bei beta ląstelių reaktyvumo, nustatyto pagal dažnus maisto toleravimo testus, rodmenų pagerėjimas.
Studies of sitagliptin in combination with metformin In a 24-week, placebo-controlled clinical study to evaluate the efficacy and safety of the addition of sitagliptin 100 mg once daily to ongoing metformin, sitagliptin provided significant improvements in glycaemic parameters compared with placebo.
Sitagliptino ir metformino derinio tyrimai 24 savaičių trukmės placebu kontroliuojamo klinikinio tyrimo metu buvo vertintas sitagliptino (100 mg kartą per parą) veiksmingumas ir saugumas tuo atveju, kai juo buvo papildytas gydymas metforminu.
Change from baseline in body weight was similar for patients treated with sitagliptin relative to placebo.
Gydant sitagliptinu, palyginus su placebu, reikšmingai pagerėjo glikemijos parametrai.
In this study there was a similar incidence of hypoglycaemia reported for patients treated with sitagliptin or placebo.
Šio tyrimo metu sitagliptinu ar placebu gydytiems pacientams hipoglikemijos dažnis buvo panašus.
In a 24-week placebo-controlled factorial study of initial therapy, sitagliptin 50 mg twice daily in combination with metformin (500 mg or 1000 mg twice daily) provided significant improvements in glycaemic parameters compared with either monotherapy.
24 savaičių trukmės placebu kontroliuojamo faktorinio pradinio gydymo tyrimo metu pacientams, du kartus per parą vartojusiems 50 mg sitagliptino dozę kartu su metforminu (po 500 mg arba 1000 mg du kartus per parą), reikšmingai pagerėjo glikemijos parametrai, palyginti su tiriamaisiais, kuriems buvo taikyta monoterapija bet kuriuo iš minėtų vaistinių preparatų.
The decrease in body weight with the combination of sitagliptin and metformin was similar to that observed with metformin alone or placebo; there was no change from baseline for patients on sitagliptin alone.
Sitagliptino ir metformino deriniu gydytų pacientų kūno svorio sumažėjimas buvo panašus, kaip vartojusių vien metformino arba placebo.
The incidence of hypoglycaemia was similar across treatment groups.
Tiriamųjų, vartojusių tik sitagliptino kūno svoris nepakito.
Study of sitagliptin in combination with metformin and a sulphonylurea A 24-week placebo-controlled study was designed to evaluate the efficacy and safety of sitagliptin (100 mg once daily) added to glimepiride (alone or in combination with metformin).
10 Sitagliptino, metformino ir sulfonilurėjos darinio derinio tyrimas 24 savaičių trukmės placebu kontroliuojamo tyrimo metu buvo vertintas sitagliptino (100 mg kartą per parą) veiksmingumas ir saugumas tuo atveju, kai juo buvo papildytas gydymas vien glimepiridu arba glimepirido ir metformino deriniu.
The addition of sitagliptin to glimepiride and metformin provided significant improvements in glycaemic parameters.
Gydymą glimepirido ir metformino deriniu papildžius sitagliptinu, reikšmingai pagerėjo glikemijos parametrai.
Patients treated with sitagliptin had a modest increase in body weight (+1.1 kg) compared to those given placebo.
Sitagliptinu, palyginti su placebu, gydytiems pacientams saikingai padidėjo kūno svoris (+1, 1 kg).
10 Table 3:
3 lentelė:
HbA1c results in placebo-controlled combination therapy studies of sitagliptin and metformin*
HbA1c kiekio pokyčiai sitagliptino ir metformino placebu kontroliuojamų sudėtinio gydymo tyrimų metu *
Mean baseline
Vidutinis HbA1c Placebu koreguotas vidutinis Vidutinis kiekio (%) pokytis HbA1c kiekio (%) pokytis pradinis 24- ąją savaitę †, Tyrimas 24- ąją savaitę † HbA1c kiekis palyginti su Sitagliptinas 100 mg kartą per parą, papildant juo
at Week 24†
pradiniu
(95% CI)
(95% PI) - 0, 7 ‡
Sitagliptin 100 mg once daily added to ongoing metformin
gydymą metforminu (N=453) Sitagliptinas 100 mg kartą per parą, papildant juo
added to ongoing glimepiride + metformin therapy (N=115) Initial Therapy (twice daily):
gydymą glimepirido ir metformino deriniu (N=115) Pradinis gydymas (du kartus per parą):
Sitagliptin 50 mg + metformin 500 mg (N=183) Initial Therapy (twice daily):
sitagliptinas 50 mg ir metforminas 500 mg (N=183) Pradinis gydymas (du kartus per parą):
Sitagliptin 50 mg + metformin 1000 mg (N=178)
sitagliptinas 50 mg ir metforminas 1000 mg (N=178)
* All Patients Treated Population (an intention-to-treat analysis). † Least squares means adjusted for prior antihyperglycaemic therapy status and baseline value. ‡ p < 0.001 compared to placebo or placebo + combination treatment.
* Visi gydyti pacientai (intention- to- treat analizė). † Mažiausiųjų kvadratų vidurkiai koreguoti pagal ankstesnį antihiperglikeminį gydymą ir bazinę reikšmę. ‡ p < 0, 001 palyginti su placebu arba placebu ir sudėtiniu gydymu.
In a 52-week study, comparing the efficacy and safety of the addition of sitagliptin 100 mg once daily or glipizide (a sulphonylurea agent) in patients with inadequate glycaemic control on metformin monotherapy, sitagliptin was similar to glipizide in reducing HbA1c (-0.7% mean change from baselines at week 52, with baseline HbA1c of approximately 7.5% in both groups).
52 savaičių trukmės tyrimo metu buvo lygintas papildomos kartą per parą vartojamos 100 mg sitagliptino dozės arba glipizido (sulfonilurėjos darinio) veiksmingumas ir saugumas pacientams, kuriems gydymo vien metforminu metu gliukozės kiekis kraujyje buvo kontroliuojamas nepakankamai, nustatyta, kad sitagliptinas panašiai kaip glipizidas sumažino HbA1c kiekį (- 0, 7% vidutinis pokytis 52- ąją savaitę, kuomet prieš pradedant tyrimą HbA1c buvo maždaug 7, 5% abiejose grupėse).
The mean glipizide dose used in the comparator group was 10 mg per day with approximately 40% of patients requiring a glipizide dose of ≤ 5 mg/ day throughout the study.
Vidutinė glipizido paros dozė, kurią vartojo lyginamosios grupės tiriamieji, buvo 10 mg ir apytikriai 40% pacientų visu tyrimo laikotarpiu reikėjo ≤ 5 mg paros dozės.
However, more patients in the sitagliptin group discontinued due to lack of efficacy than in the glipizide group.
Tačiau dėl nepakankamo veiksmingumo gydymą sitagliptinu nutraukė daugiau pacientų, negu gydymą glipizidu.
Patients treated with sitagliptin exhibited a significant mean decrease from baseline in body weight (-1.5 kg) compared to a significant weight gain in patients administered glipizide (+1.1 kg).
Sitagliptino vartojusių pacientų kūno masė, palyginti su bazine, tyrimo metu reikšmingai sumažėjo (- 1, 5 kg), glipizido vartojusių pacientų - reikšmingai padidėjo (+1, 1 kg).
In this study, the proinsulin to insulin ratio, a marker of efficiency of insulin synthesis and release, improved with sitagliptin and deteriorated with glipizide treatment.
Šio tyrimo metu insulino gamybos ir išskyrimo veiksmingumo žymuo, t. y. proinsulino ir insulino santykis, gydant sitagliptinu pagerėjo, o gydant glipizidu pablogėjo.
The incidence of hypoglycaemia in the sitagliptin group (4.9%) was significantly lower than that in the glipizide group (32.0%).
Sitagliptino vartojusiems pacientams hipoglikemijos dažnis (4, 9%) buvo reikšmingai mažesnis negu vartojusiems glipizido (32%).
Metformin Metformin is a biguanide with antihyperglycaemic effects, lowering both basal and postprandial plasma glucose.
Jis mažina tiek pradinį, tiek po valgio padidėjusį gliukozės kiekį.
It does not stimulate insulin secretion and therefore does not produce hypoglycaemia.
Jis nestimuliuoja insulino sekrecijos, todėl nesukelia hipoglikemijos.
Metformin may act via three mechanisms:
Metforminas gali veikti trimis būdais:
- by reduction of hepatic glucose production by inhibiting gluconeogenesis and glycogenolysis
- mažinti gliukozės susidarymą kepenyse, slopindamas gliukoneogenezę ir glikogenolizę;
- in muscle, by modestly increasing insulin sensitivity, improving peripheral glucose uptake and
- nedaug didindamas raumenų jautrumą insulinui, gerinti gliukozės įsisavinimą ir suvartojimą
utilisation
audiniuose;
- by delaying intestinal glucose absorption.
- lėtinti gliukozės rezorbciją virškinimo trakte.
Metformin stimulates intracellular glycogen synthesis by acting on glycogen synthase.
Metforminas aktyvina glikogenosintetazę, todėl skatina glikogeno sintezę ląstelėse.
Metformin increases the transport capacity of specific types of membrane glucose transporters (GLUT-1 and GLUT-4).
Metforminas didina specifinių tipų gliukozės transporto mechanizmų (GLUT- 1 ir GLUT- 4) ląstelės membranoje pajėgumą.
In humans, independently of its action on glycaemia, metformin has favourable effects on lipid metabolism.
Nepriklausomai nuo poveikio glikemijai, metforminas pasižymi palankiu poveikiu žmogaus organizmo lipidų apykaitai.
This has been shown at therapeutic doses in controlled, medium-term or long-term clinical studies: metformin reduces total cholesterol, LDLc and triglyceride levels.
Tai įrodyta kontroliuojamųjų vidutinės trukmės ir ilgalaikių klinikinių tyrimų metu, vartojant gydomąsias metformino dozes: metforminas mažina bendrojo cholesterolio, mažo tankio lipoproteinų cholesterolio ir trigliceridų kiekį kraujyje.
11 The prospective randomised (UKPDS) study has established the long-term benefit of intensive blood glucose control in type 2 diabetes.
UK Prospective Diabetes Study) tyrimo metu nustatyta ilgalaikė intensyvaus gliukozės kontroliavimo kraujyje nauda sergantiesiems II tipo diabetu.
Analysis of the results for overweight patients treated with metformin after failure of diet alone showed:
Antsvorį turinčių pacientų, kuriems vien dieta buvo neveiksminga, gydymo metforminu rezultatų analizė įrodė, kad:
- a significant reduction of the absolute risk of any diabetes-related complication in the metformin
- metformino vartojusių pacientų grupėje reikšmingai sumažėjo absoliuti bet kokių su cukriniu
group (29.8 events/ 1,000 patient-years) versus diet alone (43.3 events/ 1,000 patient-years), p=0.0023, and versus the combined sulphonylurea and insulin monotherapy groups (40.1 events/ 1,000 patient-years), p=0.0034
diabetu susijusių komplikacijų pasireiškimo rizika (29, 8 atvejo/ 1 000 pacientų per metus), palyginus su vien dieta gydytų pacientų grupe (43, 3 atvejo/ 1 000 pacientų per metus, p=0, 0023) ir palyginus sulfonilurėjos dariniais ir insulinu gydytų pacientų grupėmis (40, 1 atvejo/ 1 000 pacientų per metus, p=0, 0034);
- a significant reduction of the absolute risk of any diabetes-related mortality: metformin
7, 5 atvejo/ 1 000
7.5 events/ 1,000 patient-years, diet alone 12.7 events/ 1,000 patient-years, p=0.017
pacientų per metus metformino vartojusių pacientų grupėje, lyginant su 12, 7 atvejo/ 1 000 pacientų per metus vien dieta gydytų pacientų grupėje (p=0, 017);
- a significant reduction of the absolute risk of overall mortality: metformin
13, 5 atvejo/ 1 000 pacientų per
13.5 events/ 1,000 patient-years versus diet alone 20.6 events/ 1,000 patient-years, (p=0.011), and versus the combined sulphonylurea and insulin monotherapy groups 18.9 events/ 1,000 patient-years (p=0.021)
metus metformino vartojusių pacientų grupėje, lyginant su 20, 6 atvejo/ 1 000 pacientų per metus vien dieta gydytų pacientų grupėje (p=0, 011) ir 18, 9 atvejo/ 1 000 pacientų per metus sulfonilurėjos dariniais ir insulinu gydytų pacientų grupėmis (p=0, 021);
- a significant reduction in the absolute risk of myocardial infarction: metformin
11 atvejų/ 1 000 pacientų per metus
11 events/ 1,000 patient-years, diet alone 18 events/ 1,000 patient-years, (p=0.01).
metformino vartojusių pacientų grupėje, lyginant su 18 atvejų/ 1 000 pacientų per metus vien dieta gydytų pacientų grupėje (p=0, 01).
Efficib A bioequivalence study in healthy subjects demonstrated that the Efficib (sitagliptin/ metformin hydrochloride) combination tablets are bioequivalent to co-administration of sitagliptin phosphate and metformin hydrochloride as individual tablets.
Efficib Biologinio ekvivalentiškumo tyrimas su sveikais savanoriais parodė, kad Efficib (sitagliptinas ir metformino hidrochloridas) sudėtinės tabletės yra biologiškai ekvivalentiškos atskirų sitagliptino fosfato ir metformino hidrochlorido tablečių vartojimui kartu.
The following statements reflect the pharmacokinetic properties of the individual active substances of Efficib.
Toliau nurodytos kiekvienos Efficib veikliosios medžiagos farmakokinetinės savybės atskirai.
Sitagliptin Absorption Following oral administration of a 100-mg dose to healthy subjects, sitagliptin was rapidly absorbed, with peak plasma concentrations (median Tmax) occurring 1 to 4 hours post-dose, mean plasma AUC of sitagliptin was 8.52 μ M• hr, Cmax was 950 nM.
Sitagliptinas Absorbcija Sveikų tiriamųjų, išgėrusių vieną 100 mg dozę, organizme sitagliptinas buvo greitai absorbuotas, didžiausia koncentracija plazmoje (Tmax mediana) atsirado po 1 – 4 valandų, vidutinė sitagliptino AUC buvo 8, 52 μM• val, Cmax – 950 nM.
The absolute bioavailability of sitagliptin is approximately 87%.
Absoliutus sitagliptino biologinis prieinamumas yra maždaug 87%.
Since co-administration of a high-fat meal with sitagliptin had no effect on the pharmacokinetics, sitagliptin may be administered with or without food.
Kadangi labai riebus maistas kartu vartojamo sitagliptino farmakokinetikai įtakos neturėjo, todėl sitagliptino galima vartoti valgio metu arba nevalgius.
Plasma AUC of sitagliptin increased in a dose-proportional manner.
12 Sitagliptino AUC didėjo proporcingai dozei.
Dose-proportionality was not established for Cmax and C24hr (Cmax increased in a greater than dose-proportional manner and C24hr increased in a less than dose-proportional manner).
Cmax ir C24val proporcingumas dozei nebuvo nustatytas (Cmax didėjo daugiau negu proporcingai dozei, C24val – mažiau negu proporcingai dozei).
Distribution The mean volume of distribution at steady state following a single 100-mg intravenous dose of sitagliptin to healthy subjects is approximately 198 litres.
Pasiskirstymas Sušvirkštus į veną vieną 100 mg sitagliptino dozę, sveikų žmonių organizme vidutinis pasiskirstymo tūris nusistovėjus pusiausvyrinei koncentracijai, yra maždaug 198 litrai.
The fraction of sitagliptin reversibly bound to plasma proteins is low (38%).
Sitagliptino kiekis, kuris laikinai prisijungia prie plazmos baltymų yra mažas (38%).
Metabolism Sitagliptin is primarily eliminated unchanged in urine, and metabolism is a minor pathway.
Metabolizmas Sitagliptino metabolizuojama mažai, daugiausia jis pašalinamas su šlapimu nepakitęs.
Approximately 79% of sitagliptin is excreted unchanged in the urine.
Maždaug 79% sitagliptino išsiskiria su šlapimu nepakitusio vaistinio preparato pavidalu.
Following a [14C]sitagliptin oral dose, approximately 16% of the radioactivity was excreted as metabolites of sitagliptin.
Išgėrus žymėto [14C] sitagliptino dozę, maždaug 16% radioaktyviosios medžiagos buvo pašalinta su sitagliptino metabolitais.
Six metabolites were detected at trace levels and are not expected to contribute to the plasma DPP-4 inhibitory activity of sitagliptin.
Buvo aptikti šešių metabolitų pėdsakai ir nesitikima, kad jie prisideda prie sitagliptino DPP- 4 slopinamojo aktyvumo plazmoje.
In vitro studies indicated that the primary enzyme responsible for the limited metabolism of sitagliptin was CYP3A4, with contribution from CYP2C8.
Tyrimai in vitro parodė, kad svarbiausias fermentas, atsakingas už ribotą sitagliptino metabolizmą yra CYP3A4, dalyvaujant ir CYP2C8.
In vitro data showed that sitagliptin is not an inhibitor of CYP isoenzymes CYP3A4, 2C8, 2C9, 2D6, 1A2, 2C19 or 2B6, and is not an inducer of CYP3A4 and CYP1A2.
Tyrimų in vitro duomenys rodo, kad sitagliptinas CYP izofermentų CYP3A4, 2C8, 2C9, 2D6, 1A2, 2C19 bei 2B6 neslopina, o CYP3A4 ir CYP1A2 nesužadina.
12 Elimination Following administration of an oral [14C]sitagliptin dose to healthy subjects, approximately 100% of the administered radioactivity was eliminated in faeces (13%) or urine (87%) within one week of dosing.
Eliminacija Iš sveikų asmenų, išgėrusių 100 mg žymėto [14C] sitagliptino dozę, organizmo maždaug 100% radioaktyviosios medžiagos išsiskyrė su išmatomis (13%) bei šlapimu (87%) per savaitę.
The apparent terminal t½ following a 100-mg oral dose of sitagliptin was approximately 12.4 hours.
Išgėrus 100 mg sitagliptino dozę, jo tariamasis pusinės eliminacijos laikas (t1/ 2) buvo 12, 4 valandos.
Sitagliptin accumulates only minimally with multiple doses.
Vartojant kartotines dozes, sitagliptino organizme kaupiasi labai nedaug.
The renal clearance was approximately 350 ml/ min.
Medikamento klirensas inkstuose buvo maždaug 350 ml/ min.
Elimination of sitagliptin occurs primarily via renal excretion and involves active tubular secretion.
Sitagliptinas šalinamas daugiausiai pro inkstus aktyviosios kanalėlių sekrecijos būdu.
Sitagliptin is a substrate for human organic anion transporter-3 (hOAT-3), which may be involved in the renal elimination of sitagliptin.
Sitagliptinas yra žmogaus organinių anijonų nešiklio- 3 (angl. hOAT- 3), kuris galbūt dalyvauja ir sitagliptino išsiskyrime pro inkstus, substratas.
The clinical relevance of hOAT-3 in sitagliptin transport has not been established.
Klinikinė hOAT- 3 dalyvavimo sitagliptino pernašoje reikšmė nenustatyta.
Sitagliptin is also a substrate of p-glycoprotein, which may also be involved in mediating the renal elimination of sitagliptin.
Be to, sitagliptinas yra ir glikoproteino- P, irgi galinčio dalyvauti sitagliptino šalinime pro inkstus, substratas.
However, cyclosporine, a p-glycoprotein inhibitor, did not reduce the renal clearance of sitagliptin.
Vis dėlto glikoproteino- P inhibitorius ciklosporinas sitagliptino inkstų klirenso nemažina.
Sitagliptin is not a substrate for OCT2 or OAT1 or PEPT1/ 2 transporters.
Sitagliptinas nėra nešiklių OCT2, OAT1 ar PEPT1/ 2 substratas.
In vitro, sitagliptin did not inhibit OAT3 (IC50=160 μ M) or p-glycoprotein (up to 250 μ M) mediated transport at therapeutically relevant plasma concentrations.
In vitro gydymui reikšminga sitagliptino koncentracija OAT3 (IC50=160 μM) ar glikoproteino- P (iki 250 μM) vykdomos pernašos neslopino.
In a clinical study sitagliptin had a small effect on plasma digoxin concentrations indicating that sitagliptin may be a mild inhibitor of p-glycoprotein.
Klinikinių tyrimų metu sitagliptinas šiek tiek veikė digoksino koncentraciją plazmoje, taigi, galėtų truputį slopinti glikoproteiną- P.
Characteristics in patients The pharmacokinetics of sitagliptin were generally similar in healthy subjects and in patients with type 2 diabetes.
Farmakokinetika specialių grupių pacientų organizme Sveikų žmonių ar pacientų, sergančių II tipo cukriniu diabetu, organizme sitagliptino farmakokinetika paprastai buvo panaši.
Renal insufficiency A single-dose, open-label study was conducted to evaluate the pharmacokinetics of a reduced dose of sitagliptin (50 mg) in patients with varying degrees of chronic renal insufficiency compared to normal healthy control subjects.
Inkstų veiklos nepakankamumas Buvo atliktas vienos dozės atvirasis klinikinis tyrimas, kurio metu vertinta sumažintos sitagliptino dozės (50 mg) farmakokinetika pacientų, sergančių įvairaus sunkumo lėtiniu inkstų veiklos nepakankamumu, organizme, palyginti su farmakokinetika sveikų kontrolinės grupės tiriamųjų organizme.
The study included patients with renal insufficiency classified on the basis of creatinine clearance as mild (50 to < 80 ml/ min), moderate (30 to < 50 ml/ min), and severe (< 30 ml/ min), as well as patients with end-stage renal disease (ESRD) on haemodialysis.
Tyrime dalyvavo pacientai, kurių inkstų veiklos nepakankamumas, klasifikuojant pagal kreatinino klirensą, buvo lengvas (nuo 50 iki < 80 ml/ min.), vidutinio sunkumo (nuo 30 iki < 50 ml/ min.) ar sunkus (< 30 ml/ min), bei hemodialize gydomi pacientai, kuriems buvo galutinės stadijos inkstų liga.
Patients with mild renal insufficiency did not have a clinically meaningful increase in the plasma concentration of sitagliptin as compared to normal healthy control subjects.
Pacientų, sergančių lengvu inkstų veiklos nepakankamumu, kraujo plazmoje sitagliptino koncentracija nebuvo klinikai reikšmingai didesnė, negu sveikų kontrolinės grupės tiriamųjų.
An approximately 2-fold increase in the plasma AUC of sitagliptin was observed in patients with moderate renal insufficiency, and an approximately 4-fold increase was observed in patients with severe renal insufficiency and in patients with ESRD on haemodialysis, as compared to normal healthy control subjects.
Pacientų, kuriems buvo vidutinio sunkumo inkstų veiklos nepakankamumas, organizme sitagliptino AUC buvo maždaug 2 kartus, pacientų, kuriems buvo sunkus inkstų veiklos nepakankamumas ar kurie dėl galutinės stadijos inkstų ligos buvo gydomi hemodialize – maždaug 4 kartus didesnė, negu sveikų kontrolinės grupės tiriamųjų.
Sitagliptin was modestly removed by haemodialysis (13.5% over a 3- to 4-hour haemodialysis session starting 4 hours post-dose).
Sitagliptino nerekomenduojama
Sitagliptin is not recommended for use in patients with moderate or severe renal insufficiency including those with ESRD since experience in these patients is too limited (see section 4.2).
4. 2 skyrių).
Hepatic insufficiency No dose adjustment for sitagliptin is necessary for patients with mild or moderate hepatic insufficiency (Child-Pugh score ≤ 9).
Kepenų veiklos nepakankamumas Pacientams, kuriems yra lengvas arba vidutinio sunkumo kepenų veiklos nepakankamumas (Child - Pugh skalės rodmuo ≤ 9), sitagliptino dozės keisti nereikia.
There is no clinical experience in patients with severe hepatic insufficiency (Child-Pugh score > 9).
Pacientų, kuriems yra sunkus kepenų veiklos nepakankamumas (Child- Pugh skalės rodmuo > 9), klinikinės gydymo patirties nėra.
However, because sitagliptin is primarily renally eliminated, severe hepatic insufficiency is not expected to affect the pharmacokinetics of sitagliptin.
Vis dėlto nėra tikėtina, kad sunkus kepenų veiklos nepakankamumas galėtų paveikti sitagliptino farmakokinetiką, nes daugiausiai vaistinio preparato pašalinama pro inkstus.
Elderly No dose adjustment is required based on age.
Senyvi žmonės Dėl amžiaus vaistinio preparato dozės keisti nereikia.
Age did not have a clinically meaningful impact on the pharmacokinetics of sitagliptin based on a population pharmacokinetic analysis of Phase I and Phase II data.
Remiantis populiacijų farmakokinetikos duomenų, gautų I ir II fazės tyrimų metu, analize, amžius sitagliptino farmakokinetikai klinikai reikšmingo poveikio nedarė.
Elderly subjects (65 to 80 years) had approximately 19% higher plasma concentrations of sitagliptin compared to younger subjects.
Pagyvenusių (65 - 80 metų) žmonių kraujo plazmoje sitagliptino koncentracija buvo maždaug 19% didesnė nei jaunesnių asmenų.
Paediatric No studies with sitagliptin have been performed in paediatric patients.
Vaikai Su vaikais klinikinių sitagliptino tyrimų neatlikta.
Other patient characteristics No dose adjustment is necessary based on gender, race, or body mass index (BMI).
Kitų grupių pacientai Dėl lyties, rasės ar kūno masės indekso (KMI) dozės keisti nereikia.
These characteristics had no clinically meaningful effect on the pharmacokinetics of sitagliptin based on a 13 composite analysis of Phase I pharmacokinetic data and on a population pharmacokinetic analysis of Phase I and Phase II data.
Remiantis bendra I fazės farmakokinetikos tyrimų duomenų ir populiacijos farmakokinetikos duomenų, gautų I ir II fazės tyrimų metu, analize, minėti veiksniai klinikai reikšmingo poveikio sitagliptino farmakokinetikai neturėjo.
Metformin Absorption After an oral dose of metformin, tmax is reached in 2.5 h.
Metforminas Absorbcija Išgėrus metformino dozę, Tmax atsiranda po 2, 5 valandos.
Absolute bioavailability of a 500 mg metformin tablet is approximately 50-60% in healthy subjects.
Sveikų tiriamųjų organizme absoliutus 500 mg sitagliptino tabletės biologinis prieinamumas yra maždaug 50 – 60%.
After an oral dose, the non-absorbed fraction recovered in faeces was 20-30%.
Su išmatomis išsiskiria 20- 30% neabsorbuoto išgerto metformino.
After oral administration, metformin absorption is saturable and incomplete.
Išgerto metformino absorbcija yra įsotinamojo pobūdžio ir nevisiška.
It is assumed that the pharmacokinetics of metformin absorption is non-linear.
Manoma, kad metformino absorbcijos farmakokinetika yra nelinijinio pobūdžio.
At the usual metformin doses and dosing schedules, steady state plasma concentrations are reached within 24-48 h and are generally less than 1 µg/ ml.
Jei vartojama dozė ir dozavimo intervalas yra įprastiniai, pusiausvyrinė metformino koncentracija kraujo plazmoje susidaro per 24 – 48 valandas ir paprastai būna mažesnė nei 1 μg/ ml.
In controlled clinical trials, maximum metformin plasma levels (Cmax) did not exceed 4 µg/ ml, even at maximum doses.
Kontroliuojamųjų klinikinių tyrimų metu, net vartojant didžiausią dozę, didžiausia metformino koncentracija kraujo plazmoje (Cmax) neviršijo 4 mikrogramų/ ml.
Food decreases the extent and slightly delays the absorption of metformin.
Maistas mažina ir šiek tiek lėtina metformino absorbciją.
Following administration of a dose of 850 mg, a 40% lower plasma peak concentration, a 25% decrease in AUC and a 35 min prolongation of time to peak plasma concentration was observed.
Nustatyta, kad išgėrus 850 mg metformino dozę, didžiausia jo koncentracija kraujo plazmoje būna 40% mažesnė, 25% sumažėja AUC ir 35 min vėliau susidaro didžiausia koncentracija plazmoje.
The clinical relevance of this decrease is unknown.
Ar šie pokyčiai yra reikšmingi klinikai, nežinoma.
Distribution Plasma protein binding is negligible.
Pasiskirstymas Metforminas prie plazmos baltymų beveik nesijungia.
Metformin partitions into erythrocytes.
Jis prasiskverbia į eritrocitus.
The blood peak is lower than the plasma peak and appears at approximately the same time.
Didžiausia koncentracija kraujyje būna mažesnė už didžiausią koncentraciją plazmoje.
The red blood cells most likely represent a secondary compartment of distribution.
Jos susidaro beveik tuo pačiu metu.
The mean Vd ranged between 63 – 276 l.
Vidutinis tariamasis pasiskirstymo tūris (Vd) yra 63 - 276 litrai.
Metabolism Metformin is excreted unchanged in the urine.
Metabolizmas Metforminas šalinamas su šlapimu nepakitęs.
No metabolites have been identified in humans.
Žmogaus organizme metformino metabolitų nenustatyta.
Elimination Renal clearance of metformin is > 400 ml/ min, indicating that metformin is eliminated by glomerular filtration and tubular secretion.
Eliminacija Metformino inkstų klirensas > 400 ml/ min, tai rodo, kad metforminas išskiriamas glomerulų filtracijos ir kanalėlių sekrecijos būdu.
Following an oral dose, the apparent terminal elimination half-life is approximately 6.5 h.
Išgerto vaisto tariamasis galutinės pusinės eliminacijos laikas yra apie 6, 5 val.
When renal function is impaired, renal clearance is decreased in proportion to that of creatinine and thus the elimination half-life is prolonged, leading to increased levels of metformin in plasma.
Sutrikus inkstų funkcijai, inkstų klirensas mažėja proporcingai kreatinino klirensui, todėl pailgėja pusinės eliminacijos periodas ir didėja metformino koncentracija kraujo plazmoje.
5.3 Preclinical safety data
14 5. 3 Ikiklinikinių saugumo tyrimų duomenys
No animal studies have been conducted with Efficib.
Efficib tyrimų su gyvūnais neatlikta.
In 16-week studies in which dogs were treated with either metformin alone or a combination of metformin and sitagliptin, no additional toxicity was observed from the combination.
16 savaičių trukmės tyrimų metu, kai šunys buvo gydomi arba vien metforminu arba metformino ir sitagliptino deriniu, jo vartojusiems gyvūnams papildomo toksinio poveikio nenustatyta.
The NOEL in these studies was observed at exposures to sitagliptin of approximately 6 times the human exposure and to metformin of approximately 2.5 times the human exposure.
Šių tyrimų metu nustatyta, kad, poveikio nesukelianti sitagliptino koncentracija (angl. no observed effect level, NOEL), šunų organizme buvo maždaug 6 kartus didesnė už atsirandančią žmogaus organizme, o metformino – maždaug 2, 5 karto didesnė už atsirandančią žmogaus organizme.
The following data are findings in studies performed with sitagliptin or metformin individually.
Toliau nurodyti duomenys nustatyti atliekant tyrimus su sitagliptinu ir metforminu atskirai.
Sitagliptin Renal and liver toxicity were observed in rodents at systemic exposure values 58 times the human exposure level, while the no-effect level was found at 19 times the human exposure level.
Sitagliptinas Toksinis poveikis graužikų inkstams ir kepenims pasireiškė tada, kai vartota sisteminio poveikio vaistinio preparato dozė buvo 58 kartus didesnė už atitinkamą žmonių dozę.
Incisor teeth abnormalities were observed in rats at exposure levels 67 times the clinical exposure level; the no- effect level for this finding was 58-fold based on the 14-week rat study.
Žiurkėms, kurių organizme medikamento koncentracija buvo 67 kartus didesnė už žmogaus terapinio poveikio metu atsirandančią vaistinio preparato koncentraciją, nustatyta priešakinių dantų anomalijų.
The relevance of these findings for humans is unknown.
Šių duomenų reikšmė žmogui nežinoma.
Transient treatment-related physical signs, some of which suggest neural toxicity, such as open-mouth breathing, salivation, white foamy emesis, ataxia, trembling, decreased activity, and/ or hunched posture were observed in dogs at exposure levels approximately 23 times the clinical exposure level.
Kai kurie iš jų rodo toksinį poveikį nervų sistemai, pvz., kvėpavimas prasižiojus, seilėtekis, vėmimas baltomis putomis, ataksija, drebulys, aktyvumo sumažėjimas ir (arba) kuprota laikysena.
In addition, very slight to slight skeletal muscle degeneration was also observed histologically at doses resulting in systemic exposure levels of approximately 23 times
Be to, histologiniu tyrimu nustatyta labai lengva ar lengva skeleto raumenų degeneracija, kai sisteminį poveikį sukelianti medikamento dozė buvo maždaug 23 kartus didesnė už žmogui vartojamą dozę.
A no-effect level for these findings was found at an exposure 6-fold the clinical exposure level.
Poveikio nesukelianti vaistinio preparato koncentracija buvo 6 kartus didesnė už koncentraciją, atsirandančią terapinę dozę vartojančio žmogaus organizme.
Sitagliptin has not been demonstrated to be genotoxic in preclinical studies.
Ikiklinikinių tyrimų metu sitagliptino genotoksinio poveikio nepastebėta.
Sitagliptin was not carcinogenic in mice.
Pelėms sitagliptinas kancerogeninio poveikio nesukėlė.
In rats, there was an increased incidence of hepatic adenomas and carcinomas at systemic exposure levels 58 times the human exposure level.
Žiurkėms, vartojant 58 kartus didesnę dozę už žmonių vartojamą terapinę dozę, dažniau atsirado kepenų adenoma ar karcinoma.