data.title: Reacció en cadena de la polimerasa
data.context: Els camps de la paleontologia, la medicina i l'antropologia biològica i forense s'han vist enormement beneficiats per aquesta tècnica, car tots ells construeixen sovint els seus coneixements gràcies a restes o empremtes d'éssers vius. L'ADN és un dels materials biològics que pot proporcionar més informació. La relativa estabilitat de l'ADN permet que, tot i fragmentat, es conservi durant períodes llargs si les condicions són propícies.[38] A vegades les mostres intactes amb les quals es pot comptar són extraordinàriament petites o estan deteriorades. La PCR resol dos problemes i proporciona quantitats útils per anàlisis posteriors. En primer lloc augmenta la quantitat de material recuperat a partir de mostres escasses, car en teoria n'hi ha prou amb una sola molècula perquè el procés es pugui produir. A causa de la naturalesa de la tècnica i el seu objectiu d'amplificar fragments petits, aquesta fragmentació no impedeix que l'ADN pugui ser emprat com a motlle per una reacció de PCR.
data.text: la paleontologia, la medicina i l'antropologia biològica i forense
data.id: P_73_C_433_Q1
data.question: Quins camps poden construir els seus coneixements per les restes o empremtes d'éssers vius?
data.text: un dels materials biològics que pot proporcionar més informació
data.id: P_73_C_433_Q2
data.question: Què és l'ADN?
data.text: dos
data.id: P_73_C_433_Q3
data.question: Quants problemes resol la PCR?
data.text: extraordinàriament petites o estan deteriorades
data.id: P_73_C_433_Q4
data.question: Com són a vegades les mostres intactes amb les que es compta?
data.text: amplificar fragments petits
data.id: P_73_C_433_Q5
data.question: Quin és l'objectiu de la tècnica?
data.context: La majoria d'aquests inconvenients han estat resolts amb la introducció de la PCR realitzada en temps real (Q-PCR), que elimina qualsevol procés post-PCR, car monitora la progressió de l'amplificació en el moment en què s'està produint. A diferència de la PCR convencional (en punt final), que mesura l'acumulació ADN al final d'un nombre predeterminat de cicles, en la Q-PCR això es fa durant el procés d'amplificació mitjançant fluorescència, de manera que el seu augment és proporcional a la quantitat d'ADN formada. El procés es pot automatitzar fàcilment utilitzant un sistema que realitzi l'amplificació (termociclador) i que al seu torn sigui capaç de processar fluorescència. Hi ha una àmplia oferta d'aparells en el mercat, la majoria dels quals poden treballar amb les diverses opcions de marcatge fluorescent i són "oberts", és a dir, permeten programar les condicions d'amplificació i lectura de manera que el seu ús no estigui limitat a uns reactius determinats.
data.text: qualsevol procés post-PCR
data.id: P_73_C_434_Q2
data.question: Què elimina la Q-PCR?
data.text: l'acumulació ADN al final d'un nombre predeterminat de cicles
data.id: P_73_C_434_Q3
data.question: Què mesura la PCR convencional?
data.text: durant el procés d'amplificació
data.id: P_73_C_434_Q4
data.question: Quan es mesura l'acumulació d'ADN en la Q-PCR?
data.text: termociclador
data.id: P_73_C_434_Q5
data.question: Quin és el sistema que realitza l'amplificació?
data.context: Inicialment la tècnica era lenta, car les polimerases es desnaturalitzaven en realitzar els canvis de temperatura i calia afegir més polimerases a cada cicle. Com que les temperatures del cicle (95 °C a les fases de desnaturalització de l'ADN) comporten la desnaturalització immediata de gairebé qualsevol proteïna, es fan servir ADN polimerases termoestables extretes de microorganismes adaptats per viure a aquestes temperatures, destructives per la majoria d'éssers vius. Aquests microorganismes, generalment arqueobacteris, són: Thermus aquaticus (polimerasa Taq), Pyrococcus furiosus (PFU), Thermococcus litoralis (Vent) i Thermus termophilus (Tth). Generalment s'utilitzen mescles de polimerases molt processades (Taq) amb altres amb correcció d'errors (PFU, Vent).
data.text: lenta
data.id: P_73_C_435_Q1
data.question: Com era la tècnica inicialment?
data.text: 95 °C
data.id: P_73_C_435_Q2
data.question: Quina és la temperatura del cicle a les fases de desnaturalització de l'ADN?
data.text: mescles de polimerases molt processades
data.id: P_73_C_435_Q3
data.question: Què són les Taq?
data.text: en realitzar els canvis de temperatura
data.id: P_73_C_435_Q4
data.question: Quan es desnaturalitzaven les polimerases?
data.text: de microorganismes adaptats per viure a aquestes temperatures
data.id: P_73_C_435_Q5
data.question: D'on s'extreuen les polimerases termoestables?
data.context: El procés de la PCR consisteix en general en una sèrie de 20 a 35 canvis repetits de temperatura anomenats cicles; cada cicle sol consistir en 2-3 passos a diferents temperatures. La PCR comuna es realitza amb cicles que tenen tres passos de temperatura. Els passos de cada cicle sovint són precedits per un xoc tèrmic (anomenat "temps de manteniment") d'alta temperatura (> 90 °C), i seguit per un altre temps de manteniment al final del procés per l'extensió de producte final o el breu emmagatzematge. Les temperatures utilitzades i el temps aplicat a cada cicle depenen d'una gran varietat de paràmetres, incloent-hi els enzims utilitzats per la síntesi de l'ADN, la concentració d'ions divalents, els dNTP a la reacció i la temperatura d'unió dels encebadors, així com la longitud de l'ADN que es desitja amplificar.[11]
data.text: en una sèrie de 20 a 35 canvis repetits de temperatura anomenats cicles
data.id: P_73_C_436_Q1
data.question: En què consisteix el procés de la PCR?
data.text: 2-3
data.id: P_73_C_436_Q2
data.question: Quants passos a diferents temperatures sol tenir cada cicle?
data.text: amb cicles que tenen tres passos de temperatura
data.id: P_73_C_436_Q3
data.question: Com es realitza la PCR comuna?
data.text: un xoc tèrmic
data.id: P_73_C_436_Q4
data.question: Què es l'anomenat "temps de manteniment"?
data.text: > 90 °C
data.id: P_73_C_436_Q5
data.question: Quina temperatura té el xoc tèrmic que pot precedir els passos de cada cicle?
data.context: El 1971, un article publicat per Klepp et al. a Journal of Molecular Biology descrigué per primera vegada un mètode que utilitzava enzims per replicar una seqüència petita d'ADN amb encebadors in vitro.[3] Tanmateix, aquest primer exemple del principi bàsic de la PCR no rebé gaire atenció i la invenció de la reacció en cadena de la polimerasa el 1983 és atribuïda generalment a Kary Mullis.[4][5]
data.text: enzims
data.id: P_73_C_437_Q1
data.question: Què s'utilitzava per replicar una seqüència petita d'ADN amb encebadors in vitro?
data.text: 1983
data.id: P_73_C_437_Q2
data.question: Quan es va inventar la reacció en cadena de la polimerasa?
data.text: Kary Mullis
data.id: P_73_C_437_Q3
data.question: A qui és atribuïda la reacció en cadena de la polimerasa?