data.title: Fonts de Barcelona
data.context: En aquest període es van crear diverses fonts arreu de la ciutat, per a assegurar un subministrament regular a la població. Així com l'ús industrial de l'aigua estava assegurat amb el Rec Comtal i la canalització de l'aigua de Montjuïc fins al Pla de la Boqueria, el consum domèstic s'efectuava principalment a través de pous, que depenien de la pluviometria i provocaven escassetat de subministrament en èpoques de sequera. Així, en aquesta època es van obrir diverses fonts, la majoria de caràcter eminentment utilitari, pel que no hi hagué molt lloc per a la creació artística.[5]
data.text: subministrament regular a la població
data.id: P_219_C_1309_Q1
data.question: Què volien assegurar les fonts de la ciutat?
data.text: l'ús industrial de l'aigua
data.id: P_219_C_1309_Q2
data.question: Què estava assegurat?
data.text: a través de pous
data.id: P_219_C_1309_Q3
data.question: Com s'efectuava el consum domèstic?
data.text: de la pluviometria
data.id: P_219_C_1309_Q4
data.question: De què depenien els pous?
data.text: en èpoques de sequera
data.id: P_219_C_1309_Q5
data.question: Quan hi havia escassetat de subministrament?
data.context: A finals de segle se celebrà un esdeveniment que suposà un gran impacte tant econòmic i social com urbanístic, artístic i cultural per la ciutat, l'Exposició Universal de 1888. Tingué lloc entre el 8 d'abril i el 9 de desembre de 1888, i es va dur a terme al parc de la Ciutadella.[49] Aquest certamen va ser el banc de proves d'un nou estil artístic, el modernisme, que fins a començaments del segle XX fou el que imperà en l'àmbit arquitectònic i artístic a la ciutat, i va convertir a la Barcelona modernista, juntament amb la gòtica, en l'estil més definitori de la ciutat comtal.[50]
data.text: l'Exposició Universal de 1888
data.id: P_219_C_1310_Q1
data.question: Quin esdeveniment es celebrà a finals de segle?
data.text: econòmic i social com urbanístic, artístic i cultural
data.id: P_219_C_1310_Q2
data.question: Quin impacte suposà per la ciutat l'Exposició?
data.text: entre el 8 d'abril i el 9 de desembre de 1888
data.id: P_219_C_1310_Q3
data.question: Quan tingué lloc?
data.text: al parc de la Ciutadella
data.id: P_219_C_1310_Q4
data.question: On es va fer?
data.text: modernisme
data.id: P_219_C_1310_Q5
data.question: De quin estil va ser un banc de proves?
data.context: En la mateixa Exposició destacà l'anomenada font Màgica, un precedent de la de Montjuïc, que suposà tota una innovació per l'època i fou una de les principals atraccions del certamen. Estava situada a la plaça ubicada enfront del Palau de la Indústria, el principal de l'Exposició, i fou projectada per l'arquitecte Josep Torres i Argullol, en col·laboració amb la companyia The Anglo American Brush Electric Light Corporation. La font estava situada en un estany rectangular amb un cos central de forma octogonal, del que sorgien 15 brolladors d'aigua. Estava decorada amb una il·luminació de llums de colors, i acompanyada de focs artificials i música, tocada per la banda municipal de la ciutat. Segons testimonis d'aleshores, era un espectacle sense parangó per les gents de l'època, que van quedar extasiades amb els jocs d'aigua i llum. La font va ser desmuntada després de la finalització de l'Exposició.[52]
data.text: l'anomenada font Màgica
data.id: P_219_C_1311_Q1
data.question: Què destacà en l'Exposició?
data.text: una innovació
data.id: P_219_C_1311_Q2
data.question: Què suposà per l'època?
data.text: Josep Torres i Argullol
data.id: P_219_C_1311_Q3
data.question: Qui la va projectar?
data.text: 15
data.id: P_219_C_1311_Q4
data.question: Quants brolladors hi havia?
data.text: un espectacle sense parangó
data.id: P_219_C_1311_Q5
data.question: Com van qualificar l'espectacle de les fonts testimonis d'aleshores?
data.context: En aquest període Barcelona passà a formar part del nou regne d'Espanya sorgit de la unió de les corones de Castella i Aragó. En general, fou una època d'una certa decadència econòmica i cultural, accentuada per conflictes socials i bèl·lics com la Guerra dels Segadors i la Guerra de Successió. La ciutat seguia encotillada a les seves muralles —l'única ampliació fou cap a la platja, el barri de la Barceloneta—, malgrat que al final del període tenia quasi 100.000 habitants.[13]
data.text: de la unió de les corones de Castella i Aragó
data.id: P_219_C_1312_Q1
data.question: D'on va sorgir el nou regne d'Espanya?
data.text: Barcelona
data.id: P_219_C_1312_Q2
data.question: Quina ciutat en va passar a formar part?
data.text: la Guerra dels Segadors i la Guerra de Successió
data.id: P_219_C_1312_Q3
data.question: Quines guerres hi va haver en aquest període?
data.text: cap a la platja
data.id: P_219_C_1312_Q4
data.question: Cap a on es va ampliar la ciutat?
data.text: les seves muralles
data.id: P_219_C_1312_Q5
data.question: Què encotillava a la ciutat?
data.context: El 1784 es va construir la font de Neptú (o font de la Duana), obra de Joan Enrich promoguda pel comte de l'Asalto, situada al costat de la Duana, a la ubicació de l'actual Estació de França. Representava al déu Neptú dempeus sobre uns dofins i un pedestal amb baixos relleus, enmig d'una tassa d'aigua. L'estàtua va ser destruïda en la revolta popular de la Camància (1843) i substituïda per una còpia efectuada per un picapedrer, fins que el 1877 la font va ser desmuntada; tan sols se'n va conservar el baix relleu del pedestal, que es troba al Museu d'Història de Barcelona.[16]
data.text: 1784
data.id: P_219_C_1313_Q1
data.question: Quan es va construir la font de Neptú?
data.text: Joan Enrich
data.id: P_219_C_1313_Q2
data.question: Qui la va dissenyar?
data.text: en la revolta popular de la Camància
data.id: P_219_C_1313_Q3
data.question: Quan va ser destruïda l'estàtua?
data.text: 1877
data.id: P_219_C_1313_Q4
data.question: Quin any la van desmuntar?
data.text: al Museu d'Història de Barcelona
data.id: P_219_C_1313_Q5
data.question: On es conserva el baix relleu del pedestal?
data.context: Del mateix any és la font de Can Gaig, situada a la Sagrera, a la llavors vila independent de Sant Martí de Provençals. Obra de l'arquitecte Antoni Rovira i Trias, constava d'una tassa a nivell de terra i dos blocs de pedra adossats a la paret, un amb un mascaró amb l'aixeta per a l'aigua, i altre amb l'escut de Sant Martí. El 2004 es va desmuntar i guardar en un magatzem municipal, a l'espera d'una remodelació de la zona.[35]
data.text: a la Sagrera
data.id: P_219_C_1314_Q1
data.question: On és la font de Can Gaig?
data.text: Antoni Rovira i Trias
data.id: P_219_C_1314_Q2
data.question: De qui és obra aquesta font?
data.text: a nivell de terra
data.id: P_219_C_1314_Q3
data.question: On era la tassa?
data.text: l'escut de Sant Martí
data.id: P_219_C_1314_Q4
data.question: Quin escut hi havia?
data.text: 2004
data.id: P_219_C_1314_Q5
data.question: Quin any la van desmuntar?