data.title: Experiment de Millikan
data.context: El físic estatunidenc Robert A. Millikan s'interessà en el problema de la determinació de la càrrega de l'electró durant una estada d'un any a Europa el 1895. L'octubre assistí a Berlín a una sèrie de lliçons sobre física teòrica impartides per Max Planck (1858-1947) en relació als raigs catòdics. De tornada als Estats Units passà a treballar d'assistent d'Albert Abraham Michelson (1852-1931) a la Universitat de Chicago. El següent any J.J. Thomson determinà la naturalesa corpuscular dels raigs catòdics. El 1906 Millikan decidí millorar el mètode de Wilson emprant unes bateries més potents, de 1600-3000 V, per produir un camp elèctric més intens entre plaques separades 5 mm. Treballant amb el seu alumne de doctorat Louis Begeman (1865-1958) obtingueren valors més precisos (Begeman obtingué el valor 1,557·10-19 C a la seva tesi doctoral).[9][10]
data.text: en el problema de la determinació de la càrrega de l'electró
data.id: P_394_C_2359_Q1
data.question: En què s'interessà Robert A. Millikan?
data.text: 1895
data.id: P_394_C_2359_Q2
data.question: Quin any va estar a Europa Robert A. Millikan?
data.text: Max Planck
data.id: P_394_C_2359_Q3
data.question: Qui va impartir les lliçons sobre física teòrica a Berlín?
data.text: Albert Abraham Michelson
data.id: P_394_C_2359_Q4
data.question: De qui va treballar com a assistent en els Estats Units Robert A. Millikan?
data.text: Universitat de Chicago
data.id: P_394_C_2359_Q5
data.question: On va treballar Robert A. Millikan d'assistent d'Albert Abraham Michelson?
data.context: L'aparell constava de tres cambres. La més externa contenia les altres dues i estava plena de 40 l d'oli de motor per a mantenir la temperatura constant dintre les altres dues, amb fluctuacions de només 0,02 °C. La més interna constava de dues plaques de llautó circulars de 22 cm de diàmetre situades horitzontalment una damunt de l'altra i separades 1,6 cm. La superior tenia un petit forat al centre, i es carregava positivament (+); la inferior no tenia forat i es carregava negativament (–). Entre aquestes plaques s'hi podia crear un camp elèctric uniforme, dirigit cap avall o cap amunt, d'intensitat entre 3000 i 8000 V/cm (300 000 - 800 000 N/C). Les plaques quedaven separades mitjançant tres petites peces d'ebonita i tot l'espai tancat amb una cinta d'ebonita, aïllant la cambra entre les plaques de l'exterior. En aquesta franja d'ebonita hi havia tres finestres de vidre, quadrades, d'1,5 cm de costat, situades a 0°, 165º i 180°. Un feix de llum estret, produït per una làmpada d'arc, entrava a través de la primera finestra i emergia a través de la darrera. L'altra finestra a 165º servia per observar, amb l'ajuda d'un curt telescopi situat a 61 cm, l'interior de la cambra.[2]
data.text: La més externa
data.id: P_394_C_2360_Q2
data.question: Quina cambra contenia les altres dues?
data.text: de 40 l d'oli de motor
data.id: P_394_C_2360_Q3
data.question: De què estava plena la cambra més externa?
data.text: dues plaques de llautó circulars
data.id: P_394_C_2360_Q4
data.question: Què tenia la cambra més interna?
data.text: a través de la primera finestra
data.id: P_394_C_2360_Q5
data.question: Per on entrava un feix de llum estret?
data.context: A partir dels quaderns de laboratori de Millikan s'ha descobert que, malgrat indicar en el seu article de 1913 que hi figuraven totes les gotes que havia estudiat durant les 9 setmanes que durà l'experiment (13 de febrer a 16 d'abril de 1912), 58 en total, les gotes que mesurà foren unes 100. Millikan no inclogué les dades de 25 gotes perquè avortà l'experiment abans d'acabar-lo i no completà la recollida de dades, d'altres 17 no les emprà perquè considerà que hi havia hagut errors en la seva mesura:[21] gotes massa grosses, bloqueig del manòmetre amb una bombolla d'aire, interferències en els corrents de convecció, errors del cronòmetre o funcionament defectuós de l'atomitzador. Per contra Ehrenhaft, seguint el mètode científic més ortodox, presentà tots els seus resultats i no se'n podia deduir que la càrrega de l'electró fos la més petita de la natura. L'estudi dels quaderns de laboratori de Millikan feren que se l'acusés, ja a finals del segle XX, d'haver manipulat les dades.[13][19] Tanmateix, una anàlisi exhaustiva de les dades no publicades indiquen que en cap cas Millikan hauria descartat dades amb la intenció de manipular els resultats. Moltes de les dades no publicades, si les hagués emprat, donarien el mateix resultat que les publicades.[21]
data.text: perquè avortà l'experiment abans d'acabar-lo
data.id: P_394_C_2361_Q1
data.question: Per què Millikan no inclogué les dades de 25 gotes?
data.text: Ehrenhaft
data.id: P_394_C_2361_Q2
data.question: Qui va presentar tots els seus resultats?
data.text: que la càrrega de l'electró fos la més petita de la natura
data.id: P_394_C_2361_Q3
data.question: Què no es podia deduir dels resultats de l'estudi d'Ehrenhaft?
data.text: d'haver manipulat les dades
data.id: P_394_C_2361_Q4
data.question: De què es va acusar a Millikan?
data.text: el mateix resultat que les publicades
data.id: P_394_C_2361_Q5
data.question: Què donarien moltes de les dades no publicades si Millikan les hagués emprat?
data.context: El 1896, el físic britànic Joseph John Thomson (1856-1940) dugué a terme una sèrie d'experiments que indicaren que els raigs catòdics eren realment partícules úniques i no pas ones, àtoms o molècules, tal com es creia anteriorment. Thomson realitzà bones estimacions tant de la càrrega de l'electró com de la seva massa, i trobà que les partícules dels raigs catòdics –les quals anomenava «corpuscles»– tenien potser una mil·lèsima part de la massa de l'ió menys massiu conegut, l'ió hidrogen. Mostrà que la seva proporció càrrega/massa era independent del material del càtode.[5]
data.text: 1896
data.id: P_394_C_2363_Q1
data.question: Quan va fer Joseph John Thomson una sèrie d'experiments?
data.text: bones estimacions tant de la càrrega de l'electró com de la seva massa
data.id: P_394_C_2363_Q2
data.question: Què realitzà Thomson?
data.text: «corpuscles»
data.id: P_394_C_2363_Q3
data.question: Com anomenava Thomson les partícules dels raigs catòdics?
data.text: l'ió hidrogen
data.id: P_394_C_2363_Q4
data.question: Quin és l'ió menys massiu conegut?
data.text: que la seva proporció càrrega/massa era independent del material del càtode
data.id: P_394_C_2363_Q5
data.question: Què mostrà Thomson en relació a la càrrega i a la massa de l'electró?