data.title: The Division Bell
data.context: Tot i les bones vendes, la recepció per part de la crítica va ser, en general, dolenta,[6] encara que això ha canviat amb el temps. Roger Waters va arribar a expressar que era "escombraries, ximpleries de principi a fi".[11] El crític d'Entertainment Weekly, Tom Sinclair, va concedir a l'àlbum una qualificació de "D", comentant que "l'avarícia és l'única explicació possible per a aquest àlbum simple i estúpid, notable per la fusió de rock progressiu pompós i new age que posa malalt ".[5] El crític de Rolling Stone Tom Graves va criticar l'actuació de Gilmour, afirmant que els seus solos de guitarra "una vegada van ser el centre de la banda, tan articulats, melòdics i ben definits com a qualsevol en el rock, [però] ara s'acomoda i se'n va per les branques, fent d'elles tan oblidables com abans eren indelebles", afegint que "només a «What Do You Want from Me» Gilmour sona com vol".[6]
data.text: dolenta
data.id: P_581_C_3481_Q1
data.question: Com va resultar inicialment la recepció de l'àlbum per part de la crítica?
data.text: d'Entertainment Weekly
data.id: P_581_C_3481_Q2
data.question: D'on era crític Tom Sinclair?
data.text: "D"
data.id: P_581_C_3481_Q3
data.question: Quina qualificació va concedir Tom Sinclair a l'àlbum?
data.text: Tom Graves
data.id: P_581_C_3481_Q4
data.question: Qui va criticar l'actuació de Gilmour?
data.text: a «What Do You Want from Me»
data.id: P_581_C_3481_Q5
data.question: On únicament sonava la guitarra de Gilmour com ell mateix volia segons Tom Graves?
data.context: L'àlbum es va llançar al Regne Unit i als Estats Units en CD, LP i casset, cada un d'ells amb el seu propi format i disseny d'etiquetes específic. Per al llançament del casset Aden Hynes va fabricar dues escultures de set metres i mig fotografiades de manera similar als dos caps metàl·lics.[nota 4] El material gràfic inclòs a l'interior del llibret del CD gira al voltant d'un tema similar, amb la imatge de dos caps formats per diferents objectes, com diaris («A Great Day for Freedom»), vitralls de color («Poles Apart») i guants de boxa («Lost for Words»). En les pàgines dos i tres es veu una imatge de l'observatori de La Silla.
data.text: al Regne Unit i als Estats Units
data.id: P_581_C_3482_Q1
data.question: On es va llançar l'àlbum?
data.text: CD, LP i casset
data.id: P_581_C_3482_Q2
data.question: En quins formats es va llançar l'àlbum al Regne Unit i als Estats Units?
data.text: dues escultures
data.id: P_581_C_3482_Q3
data.question: Què va fabricar Aden Hynes per al llançament del casset?
data.text: una imatge de l'observatori de La Silla
data.id: P_581_C_3482_Q5
data.question: Què es veu en les pàgines dos i tres del llibret inclòs al CD?
data.context: Amb l'ajuda del tècnic de guitarra de Gilmour, Phil Taylor, Carin va aconseguir localitzar en un magatzem alguns dels vells teclats de la banda, incloent-hi un orgue Farfisa. Alguns dels sons samplejats amb aquests instruments es van usar per a les pistes «Take It Back» i «Marooned».[30] Carin va rebre l'ajuda d'Ezrin pels teclats, mentre que Durga McBroom es va encarregar dels cors conjuntament amb Sam Brown, Carol Kenyan, Jackie Sheridan i Rebecca Leigh-White.[31]
data.text: Phil Taylor
data.id: P_581_C_3483_Q1
data.question: Qui era el tècnic de guitarra de Gilmour?
data.text: alguns dels vells teclats de la banda, incloent-hi un orgue Farfisa
data.id: P_581_C_3483_Q2
data.question: Què va localitzar Carin en un magatzem?
data.text: «Take It Back» i «Marooned»
data.id: P_581_C_3483_Q3
data.question: Per a quines pistes es van usar alguns sons de l'orgue Farfisa?
data.text: dels cors
data.id: P_581_C_3483_Q4
data.question: De què es va encarregar Durga Mc Broom conjuntament amb Sam Brown, Carol Kenyan, Jackie Sheridan i Rebecca Leigh-White?
data.text: Ezrin
data.id: P_581_C_3483_Q5
data.question: Qui va ajudar a Carin pels teclats?
data.context: La temàtica general de la comunicació es reflecteix en el mateix títol de l'àlbum; The Division Bell es va inspirar en la division bell utilitzada en el Parlament del Regne Unit, que significa que es portarà a terme una votació.[9][nota 1] L'any 1994, el bateria Nick Mason va fer el següent comentari sobre el tema: "sí que tenia una mica de significat. Tracta sobre que la gent prengui decisions, sís o nos".[14]
data.text: The Division Bell
data.id: P_581_C_3484_Q1
data.question: Quin és el títol de l'àlbum?
data.text: en la division bell
data.id: P_581_C_3484_Q2
data.question: En què es va inspirar l'àlbum?
data.text: en el Parlament del Regne Unit
data.id: P_581_C_3484_Q3
data.question: On es va utilitzar la division bell?
data.text: Nick Mason
data.id: P_581_C_3484_Q4
data.question: Qui va fer el comentari "sí que tenia una mica de significat. Tracta sobre que la gent prengui decisions, sís o nos"?
data.text: 1994
data.id: P_581_C_3484_Q5
data.question: Quan va fer Nick Mason el comentari "sí que tenia una mica de significat. Tracta sobre que la gent prengui decisions, sís o nos"?
data.context: El gener de 1993 Gilmour, Mason i Wright van començar a improvisar nous temes, en unes sessions d'enregistrament als Estudis Britannia Row, renovats recentment.[18] Tot i que la banda tenia certa aprensió a gravar junts novament, després del primer dia va augmentar la confiança en si mateixos i poc després, van demanar al baixista Guy Pratt (qui, des del final de la gira de Momentary lapse of Reason, va esdevenir parella de la filla de Wright, Gala Wright)[8] que contribuís. Segons Mason, "va passar un fenomen interessant, que va ser que la forma de tocar de Guy va començar a canviar l'atmosfera de la música que nosaltres mateixos havíem creat amb anterioritat".[19] Sense els problemes legals que van tenir durant la producció del seu anterior àlbum el 1987, A Momentary Lapse of Reason, Gilmour estava més tranquil; si veia que la banda "estava aconseguint alguna cosa", simplement premia el botó de gravar del DAT.[20][21] En un punt Gilmour va gravar de forma clandestina a Wright tocant els teclats, capturant material que després seria la base de tres peces musicals.&lt;ref. name="masonpp314315>Mason 2005, pàg. 314–315&lt;/ref>
data.text: El gener de 1993
data.id: P_581_C_3485_Q1
data.question: Quan van començar Gilmour, Mason i Wright a improvisar nous temes?
data.text: Estudis Britannia Row
data.id: P_581_C_3485_Q2
data.question: Quins estudis han estat renovats recentment?
data.text: Gala Wright
data.id: P_581_C_3485_Q3
data.question: De qui era parella Guy Pratt?
data.text: de forma clandestina
data.id: P_581_C_3485_Q4
data.question: Com va gravar Gilmour a Wright tocant els teclats?
data.text: Guy Pratt
data.id: P_581_C_3485_Q5
data.question: A quin baixista va demanar la banda que participes amb ells?