Věc Makropulos

Context: L'estrena de l'òpera va tenir lloc al Teatre Nacional de Brno el 18 de desembre de 1926, sota la direcció de František Neumann i amb Alexandra Čvanová com a Emilia. Va ser la darrera estrena a la qual va assistir el compositor.[4] Va obtenir un veritable èxit,[4] confirmat quan va ser reposada a Praga dos anys després i a Alemanya l'any 1929, però no esdevingué realment popular fins a la producció de la companyia del Sadler's Wells de Londres l'any 1964. Tot i que es representa amb certa regularitat, no ha esdevingut part del nucli central del repertori com altres obres del compositor: Jenůfa, Kàtia Kabànova o La guineueta astuta.

Answer: al Teatre Nacional de Brno

Question: On es va estrenar l'òpera?

Answer: 18 de desembre de 1926

Question: Quan es va estrenar l'òpera?

Answer: Alexandra Čvanová

Question: Qui va representar el paper d'Emilia en l'òpera?

Answer: František Neumann

Question: Qui va ser el director en l'estrena de l'òpera al Teatre Nacional de Brno?

Answer: Jenůfa, Kàtia Kabànova o La guineueta astuta

Question: Quines altres òperes són obra del compositor?

Context: L'endemà d'una interpretació extraordinària amb Emilia com protagonista, aquesta es troba en l'edifici de l'Òpera rebent als seus admiradors, als quals tracta amb una cruel duresa. A Gregor, Kristina i Vítek s'afegeix Janek, el fill de Jaroslav Prus i el vell i decrèpit comte Hauk-Šendorf. Aquest últim reconeix en Emilia a Eugenia Montez, una dona gitana amb la qual havia tingut un afer a Andalusia feia mig segle. Finalment arriba Jaroslav Prus. Aquest no pot entendre l'interès d'Emilia per la seua família i l'inexplicable paper que juga en el cas Gregor. Pressiona cada vegada més a la cantant. Alhora, ella intenta comprar-li la fórmula, i aquest finalment accepta donar-li-la a canvi d'una nit d'amor.

Answer: en l'edifici de l'Òpera

Question: On rep Emilia als seus admiradors?

Answer: amb una cruel duresa

Question: Com tracta Emilia als seus admiradors?

Answer: Janek

Question: Qui és el fill de Jaroslav Prus?

Answer: Eugenia Montez

Question: Amb qui havia tingut un afer Hauk-Šendorf a Andalusia?

Answer: gitana

Question: A quina ètnia pertanyia Eugenia Montez?

Context: La música discorre entre moments d'intens lirisme, molt en la línia pucciniana, en contrast amb altres en què apareixen fortes dissonàncies que poden associar-se a la música oferida en aquesta mateixa època per compositors com Stravinski i Bartók. La música adquireix moments autènticament màgics en aquest extraordinari acte III, quan l'acció dramàtica arriba a un veritable paroxisme. També en aquest mateix acte III es troben acords que ens recorden alguns moments simfònics del gran Xostakóvitx, òbviament influenciat per Janáček, tot i que, cal tenir present que el 1926, l'any de l'estrena de Makropoulos, un joveníssim Xostakóvitx de 19 anys oferia com a treball de graduació la seva Simfonia núm. 1. També es poden escoltar en aquesta genial partitura ressons llunyans de les fanfàrries mahlerianes.[7]

Answer: alguns moments simfònics del gran Xostakóvitx

Question: A què recorden els acords que es troben a l'acte III?

Answer: Janáček

Question: Qui influencia musicalment a Xostakóvitx?

Answer: 1926

Question: Quan es va estrenar Makropoulos?

Answer: 19 anys

Question: Quina edat tenia Makropoulos l'any 1926?

Context: Una nova negociació amb el seu editor vienès Universal, va aconseguir unes millors condicions pels interessos del compositor. També es va preveure una versió alemanya per garantir la difusió internacional. Es va aconseguir després de llargues negociacions amb Max Brod, gran coneixedor de l'obra del compositor, que es va saldar amb una versió poc satisfactòria pel compositor que va acabar amb els dos amics barallats. Janáček s'havia permès una sèrie de llibertats en la peça i Max Brod va intentar canviar l'orientació del llibret, sobretot en l'últim acte, quan s'està immers en un ambient real de tragèdia a diferència de la «comèdia» original.[4]

Answer: Una nova negociació amb el seu editor vienès Universal

Question: Què va ser el que va permetre una millora de les condicions per als interessos de Janáček?

Answer: per garantir la difusió internacional

Question: Per a què es va preveure una versió alemanya de l'òpera de Janáček?

Answer: poc satisfactòria

Question: Com va resultar per a Janáček la nova versió de l'obra?

Context: A partir de la peça de Čapek, va adaptar i escriure el llibret, com estava acostumat a fer-ho des de feia molts anys.[5] Com de costum, es va passar gairebé dos anys per desenvolupar el primer esborrany, el qual va deixar reposar diversos mesos abans de finalitzar la composició el desembre de 1925.[4] De la seva ploma, les tres hores de la comèdia original es van reduir a una hora i quaranta minuts. En aquesta reducció desapareixia l'entorn humà, com a centre de la crítica política, i es potenciava el personatge de la protagonista Emilia. Segueix mantenint, dèbilment, la línia policíaca pel que fa a una herència i a la recerca del pergamí que conté la fórmula de l'elixir de la immortalitat, però el centre és aconseguir aquesta fórmula, per lliurar-la a Krista McGregor.[6]

Answer: gairebé dos anys

Question: Quant de temps va trigar per desenvolupar el primer esborrany de l'obra?

Answer: desembre de 1925

Question: Quan va finalitzar la composició?

Answer: a una hora i quaranta minuts

Question: A quantes hores es van reduir les tres hores de la comèdia original?

Answer: Emilia

Question: Quin personatge es potencia en la versió reduïda de l'òpera?

Answer: la fórmula de l'elixir de la immortalitat

Question: Què conté el pergamí?

Context: Ja des del mateix inici de l'òpera podem escoltar una breu i intensa obertura, d'uns cinc minuts de durada, que ens dóna la pauta del món sonor de Janáček. No hi apareix cap tema dels que després es poden escoltar a l'òpera en abundància, encara que sí que se'n derivin. L'obertura és rica en breus cèl·lules que es transformen i transformen, que circulen per sobre del discurs orquestral que de vegades es transforma en dramàtic, alguna vegada fins i tot violent, que suggereix l'enigma de la trama que seguirà. És d'una intensitat polifònica que ni permet el contrapunt, és difícil escoltar una sola frase musical. Hi ha una misteriosa fanfàrria fora d'escena, molt semblant a la que inicia la Simfonietta i que, com aquesta, recorda les trompeteries llunyanes de Mahler, encara que en un context ben diferent.[13] Aquesta obertura és només un preàmbul d'un discurs musical continu, que discorre com absolut protagonista al costat a l'instrument vocal d'Emilia Marty, la protagonista, i de la resta dels intèrprets que tenen importants intervencions, al llarg de l'òpera, inserits amb absoluta precisió en aquest sumptuós entramat musical sempre construït en funció de l'acció dramàtica.[7]

Answer: uns cinc minuts

Question: Quina durada té l'obertura que es pot escoltar des de l'inici de l'òpera?

Answer: en breus cèl·lules

Question: En què és rica l'obertura de l'òpera?

Answer: fora d'escena

Question: On hi ha una misteriosa fanfàrria?

Answer: les trompeteries llunyanes de Mahler

Question: A què recorda la misteriosa fanfàrria fora d'escena?

Answer: Emilia Marty

Question: Qui és la protagonista de l'òpera?


Història de l'estètica

Context: L'estètica medieval[nota 11] és principalment teològica: la bellesa està al servei de la revelació, serveix per a expressar les veritats cristianes. L'art medieval es veu influït per la immaterialitat de Plotí: la bellesa està en l'expressió, no en les formes, és una estètica subjectiva.[nota 12] Les figures artístiques perden corporeïtat, es perd interès per la realitat, les proporcions, la perspectiva. En canvi, s'accentua l'expressió, sobretot en la mirada; els personatges se simbolitzen més que es representen. L'art té una funció social, pràctica, didàctica. L'artista –o més aviat artesà– no és creatiu, realitzant una tasca que tradueix conceptes col·lectius i no individuals. És un art simbòlic, on tots els seus components (espai, color, iconografia) tenen un significat, generalment religiós. Fou en aquesta època quan es va relacionar per primer cop l'art amb la bellesa, sintetitzat en l'expressió ars pulchra («art bell») present a l'obra goliàrdica Carmina Cantabrigensia (segle xii). Per altra banda, en un intent d'al·legorització de la realitat inspirat en la tradició mítica grega i en la interpretació rabínica jueva, els Pares de l'Església i els teòlegs cristians –des d'Orígenes fins a Ambròs de Milà, Joan Cassià i Joan Escot Eriúgena– desenvoluparen un concepte simbòlic de la naturalesa, que tindrà gran rellevància en el desenvolupament posterior de l'estètica basant-se en la interpretació semiòtica de la realitat.[37]

Answer: teològica

Question: Com és l'estètica medieval?

Answer: la immaterialitat de Plotí

Question: Què influeix l'art medieval?

Answer: religiós

Question: Quin significat tenen tots el elements?

Context: La teoria del materialisme dialèctic formulada al segle xix per Marx i Engels tingué derivacions estètiques al segle XX, sobretot a Rússia. De l'obra de Marx es desprenia que l'art és una «superestructura» cultural determinada per les condicions socials i econòmiques de l'ésser humà. Per als marxistes l'art és reflex de la realitat social, si bé el mateix Marx no veia una correspondència directa entre una societat determinada i l'art que produeix.[194] Després de la Revolució Soviètica l'art, emmarcat en el realisme socialista, fou estandarditzat en uns paràmetres definits principalment per Maksim Gorki i Andrei Jdànov: l'artista ha de ser catalitzador de les forces socials, fomentant el procés revolucionari marxista.[195]

Answer: Marx i Engels

Question: Qui va formular la teoria del materialisme dialèctic?

Answer: una «superestructura» cultural

Question: Què és l'art segons Marx?

Answer: reflex de la realitat social

Question: Quina consideració té l'art per als marxistes?

Answer: Maksim Gorki i Andrei Jdànov

Question: Qui va definir els paràmetres per estandarditzar l'art?

Answer: el procés revolucionari marxista

Question: Què ha de fomentar l'artista?

Context: A França el segle xvii representa el «segle de la raó», filòsofs i escriptors com Descartes, Jean Racine, Molière i Malherbe representen una recerca de la racionalització del pensament. A l'escepticisme manierista succeeix un racionalisme d'arrel científica, que assentà les bases de la filosofia moderna. Descartes, a Discurs del mètode (1637), intenta trobar una nova via de raonament, partint de premises clares i començant de zero quan el camí es desvia –com ocorria amb el relativisme manierista–. Parteix del dubte com a mètode filosòfic, del que desprèn l'existència de l'individu: el meu dubte sóc jo dubtant, és a dir, pensant; per tant, «penso, llavors existeixo» (cogito, ergo sum).[77] Per a Descartes l'art està fora del coneixement, pel que és dubtós, obscur. Encara que no elaborà cap teoria estètica, l'obra epistemològica de Descartes i la seva recerca d'un mètode filosòfic seran les bases de l'estètica neoclàssica.[nota 18]

Answer: el segle xvii

Question: Quin és el segle de la raó?

Answer: la racionalització del pensament

Question: Què busquen els filòsofs?

Answer: les bases de la filosofia moderna

Question: Què assentà el racionalisme?

Answer: del dubte

Question: De què parteix Descartes?

Context: L'estètica romana és hereva de la grega, si bé no és molt desenvolupada pels autors romans, almenys fins a l'arribada del cristianisme. Les principals aportacions vénen del terreny de la literatura: Horaci tracta en la seva poesia temes com l'elogi de la vida tranquil·la (beatus ille) i la invitació a gaudir de la vida (carpe diem). A Art Poètica assenyala les regles de la poesia, que està sotmesa a un control racional. Lucreci és autor de Sobre la naturalesa de les coses (De rerum natura), on reflecteix la seva visió atea del món, influït per l'epicureisme i l'atomisme de Demòcrit. Opina que la naturalesa està composta d'àtoms i de buit, i que l'ànima és material i no sobreviu al cos. Intenta alliberar a l'home de la por a la mort i als déus, que segons ell causen la infelicitat humana.[32] Plutarc aporta una concepció intel·lectualista del plaer estètic: l'art és coneixement. A la seva obra Vides paral·leles, sèrie de biografies comparades de personatges grecs i romans, introdueix la descripció psicològica de l'individu, analitzant les seves virtuts i defectes, així com la influència del caràcter sobre la vida de l'home.

Answer: a l'arribada del cristianisme

Question: Quan es desenvolupà l'estètica romana?

Answer: de la grega

Question: De quina estètica és hereva l'estètica romana?

Answer: material

Question: Com pensa que és l'anima Lucreci?

Answer: la por a la mort i als déus

Question: Què causa l'infelicitat humana?

Answer: Plutarc

Question: Qui va escriure Vides paraŀleles?

Context: Un dels principals innovadors al camp de l'estètica fou Gerolamo Cardano, escriptor, filòsof i metge, autor de De subtilitate (1550), que entre altres temes tractà l'art i la bellesa. Cardano elaborà una teoria que relacionava bellesa amb coneixement: a l'ésser humà li resulta bell allò que coneix, allò que percep amb la vista i l'oïda, o que capta amb la ment. Per a Cardano, les coses senzilles són més belles, ja que són més fàcils de percebre; les coses complexes, al ser de més difícil captació, poden arribar a desagradar. Tot i així, quan les coses difícils de captar pels sentits o la raó —que ell denominava subtilitas— són aprehendides per l'ésser humà, poden proporcionar un plaer fins i tot major que les coses senzilles. I així com la bellesa és més gran com més perceptible, la «subtilitat» també incrementa quan és més difícil de captar. El subtil es relaciona amb la raresa, la dificultat, l'ocult, complex, prohibit i inassequible, que seran les bases de l'art manierista.[69]

Answer: escriptor, filòsof i metge

Question: Què era Gerolamo Cardano?

Answer: bellesa amb coneixement

Question: Quins dos conceptes relacionava?

Answer: les coses senzilles són més belles

Question: Què és el més bell?

Answer: la «subtilitat»

Question: Què incrementa quan és més difícil de captar?

Answer: 1550

Question: Quin any va escriure De subtilitate?

Context: L'estètica és una reflexió filosòfica que es fa sobre objectes artístics i naturals, i que produeix un «judici estètic». La percepció sensorial, un cop analitzada per la intel·ligència humana, produeix idees, que són abstraccions de la ment, i que poden ser objectives o subjectives. Les idees provoquen judicis, en relacionar elements sensorials; al seu cop, la relació de judicis és raonament. L'objectiu de l'estètica és analitzar els raonaments produïts per aquestes relacions de judicis. Les idees evolucionen amb el temps, adaptant-se als corrents culturals de cada època. Aquesta evolució serà per tant l'objecte d'estudi de la Història de l'estètica.[3]

Answer: la relació de judicis

Question: Com defineix raonament?

Answer: abstraccions de la ment

Question: Què son les idees?

Answer: analitzar els raonaments produïts per aquestes relacions de judicis

Question: Quin és l'objectiu de l'estètica?

Answer: amb el temps

Question: Amb què evolucionen les idees?


Colosseu

Context: Per a construir el Colosseu es va demolir gran part del palau i el llac es va dessecar a través d'una claveguera cap al riu Tíber.[3] Al voltant s'hi van construir les escoles de gladiadors i altres edificis de suport. Segons una inscripció reconstruïda trobada al lloc, «l'emperador Vespasià dedicava la porció que li tocava del botí a construir aquest amfiteatre nou». Creuen que això es refereix a la immensa quantitat de tresor que els romans van aconseguir en la victòria en la Gran Revolta jueva el 70 dC. El Colosseu es pot interpretar així com un gran monument triomfal construït en la tradició romana de celebrar grans victòries.[16] El fet que Vespasià decidís utilitzar aquests terrenys també es pot interpretar com un gest populista de tornar al poble allò que Neró s'havia apropiat. A diferència d'altres amfiteatres, situats als afores de la ciutat —com és el cas del construït en l'època de l'emperador August, l'anomenat Estatilio Tauro al Camp de Mart— aquest és erigit al cor de la ciutat de Roma.[17]

Answer: gran part del palau

Question: Què es va demolir per a construir el Colosseu?

Answer: a través d'una claveguera cap al riu Tíber

Question: Com es va dessecar el llac?

Answer: Al voltant

Question: On es van construir les escoles de gladiadors i altres edificis de suport?

Answer: 70 dC

Question: Quan van obtenir la victòria els romans en la Gran Revolta jueva?

Answer: al cor de la ciutat de Roma

Question: On es va erigir el Colosseu?

Context: Durant el papat de Gregori el Gran molts dels monuments antics van passar a mans de l'Església, que era l'única autoritat efectiva. No obstant això, no tenia recursos per mantenir-los, de manera que van caure en l'abandó i l'espoli. A l'edat mitjana la decadència de la ciutat va afectar a tots els monuments imperials. Els terratrèmols de 801 i 847 van provocar grans destrosses en un edifici pràcticament abandonat als afores de la ciutat medieval.[18]

Answer: a mans de l'Església

Question: A mans de qui van passar molts dels monuments antics durant el papat de Gregori el Gran?

Answer: l'Església

Question: Qui era l'única autoritat efectiva?

Answer: recursos per mantenir-los

Question: Què no tenia l'Església?

Answer: en l'abandó i l'espoli

Question: On van caure els monuments antics que havien passat a mans de l'Església?

Answer: 801 i 847

Question: Quan van succeir els terratrèmols?

Context: Al costat del Colosseu es trobava la Meta Sudans, construïda per l'emperador Domicià entre el 89 i el 96; era una font monumental de forma cònica amb una altura de 17 metres i envoltada d'aigua. La seva funció era assenyalar la intersecció dels quatre districtes de la ciutat. L'any 1936 va ser manada demolir per Mussolini per «molestar» per a la creació de la Via dei Fori Imperiali.[22] Una de les últimes barbaritats que va patir el Colosseu va ésser ser objecte de simbolitzar l'esborrany de la història d'Itàlia per part dels militars; la part de l'edifici que falta a la primera foto va ser una bomba caiguda en el mateix durant la Segona Guerra Mundial.

Answer: la Meta Sudans

Question: Què es trobava al costat del Colosseu?

Answer: l'emperador Domicià

Question: Qui va construir la Meta Sudans?

Answer: entre el 89 i el 96

Question: Quan va construir l'emperador Domicià la Meta Sudans?

Answer: cònica

Question: Quina forma tenia la Meta Sudans?

Answer: d'aigua

Question: De què estava envoltada la Meta Sudans?

Context: A l'edat mitjana, el Colosseu, sens dubte, no era vist com un lloc sagrat. El seu ús com a fortalesa i després com a pedrera demostra la poca importància espiritual que se li atribuïa en un temps en què els llocs que s'associaven amb els màrtirs eren molt venerats. No formava part dels itineraris agrupats per a ser visitats pels pelegrins ni en obres com ara la Mirabilia Urbis Romae (Meravelles de la ciutat de Roma) del segle xii, que diu que el Circ Màxim —i no el Colosseu— va ser el lloc on van succeir aquests martiris. Part de l'estructura estava habitada per una ordre cristiana, però aparentment no tenien motius religiosos ni espirituals per ocupar aquest edifici.[21]

Answer: com un lloc sagrat

Question: Com no era vist el Colosseu a l'edat mitjana?

Answer: com a fortalesa i després com a pedrera

Question: Quin ús se li va donar al Colosseu?

Answer: els llocs que s'associaven amb els màrtirs

Question: Quins llocs eren molt venerats en aquell temps?

Answer: segle xii

Question: De quan és la Mirabilia Urbis Romae?

Answer: per una ordre cristiana

Question: Per qui estava habitada part de l'estructura?

Context: La façana s'articula en quatre ordres, i les seves altures no es corresponen amb els pisos interiors. Els tres ordres inferiors els formen 80 arcs sobre pilastres, i amb semicolumnes adossades que suporten un entaulament purament decoratiu. El quart el forma una paret cega, amb pilastres adossades, i finestres en un de cada dos vans. La part superior del Colosseu era de fusta i va ser reconstruïda amb pedra cap a l'any 223.

Answer: quatre

Question: En quantes ordres s'articula la façana?

Answer: 80

Question: Quants arcs formen els tres ordres inferiors?

Answer: una paret cega

Question: Què forma el quart ordre inferior?

Answer: de fusta

Question: De què era originàriament la part superior del Colosseu?


Claude Lorrain

Context: Generalment realitzava de quatre a vuit dibuixos preliminars, on dissenyava la composició de la pintura. A vegades emprava un quadriculat per a regular l'exactitud de les proporcions. Un cop en el quadre, calculava cada línia i establia els límits de les formes i volums, així com la posició de les figures i altres elements de l'obra, tot segons proporcions geomètriques —especialment mitjançant la utilització de la secció àuria—, sovint subdividint l'amplada i l'alçada en terços i quarts.[67] En general, en les seves composicions establia en primer lloc la línia de l'horitzó, que solia situar a dos cinquens d'altura del llenç.[68] La disposició solia ser ortogonal, amb el punt de fuga a l'horitzó, on generalment se situa el sol, que sovint és l'eix de la composició, ja que la difracció dels seus raigs defineix l'espai i assenyala els distints plans en què es divideix l'obra. Aquesta alternança de plans, marcant simètricament la composició per etapes, recorda el mètode utilitzat per Poussin; tot i així, els seus mètodes compositius eren distints: així com Poussin componia els seus quadres a partir d'un espai cúbic buit, amb objectes que van retrocedint per etapes ben delimitades, Claude recreava un espai més lliure i dinàmic, procurant dirigir la mirada de l'espectador cap a l'infinit, on situava un horitzó d'ampla traça.[69]

Answer: de quatre a vuit

Question: Quants dibuixos preliminars realitzava?

Answer: un quadriculat

Question: Què feia servir per regular les proporcions?

Answer: la línia de l'horitzó

Question: Què situava en primer lloc a les seves composicions?

Answer: a dos cinquens d'altura del llenç

Question: A quina alçada col·locava la línia de l'horitzó?

Answer: el sol

Question: Què és sovint l'eix de la composició?

Context: El seu quadre prototípic semblava un escenari on l'artista hagués disposat amb cura tots els elements indispensables per una representació dramàtica: les bambalines situades a ambdós costats del quadre introdueixen a l'espectador per un escenari on, malgrat el complement narratiu format per les figures que es mouen per l'escenari, destaca especialment l'alba o el capvespre, que es tornen en els diferents actes de la representació teatral. Com un escenògraf, la seva feina consistia a canviar els decorats i la situació de les figures. La seva composició solia incloure una coulisse als laterals, generalment de to més fosc, que projectava una ombra sobre la part davantera del quadre, un pla mitjà on situava el motiu principal i, al fons, dos plans consecutius, on el segon li servia per a situar el fons lumínic que seria tan característic de la seva obra.[66]

Answer: bambalines

Question: Què hi ha a ambdós costats del quadre?

Answer: una coulisse als laterals

Question: Què solia incloure la seva composició?

Answer: una ombra

Question: Què projectava la coulisse als laterals?

Answer: el fons lumínic

Question: Què situava en el segon pla del fons?

Context: En la seva joventut, seguint les empremtes de Tassi, els seus paisatges van ser agradables i dinàmics, de gènere pastoral, rics en detalls —especialment personatges i animals del món rural. Les obres de major mida les realitzava amb tocs ràpids, mentre que les més petites —generalment en coure— eren més fines d'execució i de caràcter més íntim. En diverses obres es poden reconèixer paratges i localitats existents, el que fa pensar en possibles encàrrecs; en altres, les ruïnes, l'arquitectura, són recreacions fantasioses en un paisatge imaginari.[41] Als seus paisatges, les ruïnes assenyalen la fugacitat del temps, pel que es pot considerar que són un element equiparable al gènere de la vanitas, un record d'allò transitori de la vida, i són un antecedent de l'«estètica de la ruïna» que va florejar durant el romanticisme.[42]

Answer: de Tassi

Question: Quines empremtes va seguir a la seva joventut?

Answer: agradables i dinàmics

Question: Com eren el seus paisatges?

Answer: pastoral

Question: De quin gènere eren el seus paisatges?

Answer: amb tocs ràpids

Question: Com realitzava les grans obres?

Answer: la fugacitat del temps

Question: Què assenyalen les ruïnes en els seus paisatges?

Context: La tècnica de Claude Lorrain es basa en l'observació directa de la natura: es llevava a primera hora del matí i s'anava al camp, on romania a vegades fins a l'arribada de la nit. Allí prenia apunts, esbossos a llapis, i de tornada al taller passava les seves troballes al quadre. La tècnica més emprada per Lorrain és el dibuix a ploma o a l'aiguada, sovint sobre un ràpid esbós realitzat a la pedra negra. Per als seus dibuixos utilitzava sovint papers entintats, sobretot en color blau. Claude era un dibuixant de traç espontani, al qui agradaven els efectes immediats del pinzell sobre el paper. Treballava amb tota mena de tècnica: ploma i tinta diluïda, aiguada, carbonet, sanguina, generalment sobre paper blanc, blau o vermell.[57] Un cop consolidada la seva carrera, l'èxit de la seva producció li va permetre treballar amb materials valiosos, com el blau ultramar extret del lapislàtzuli, no disponible per a qualsevol artista.[63]

Answer: en l'observació directa de la natura

Question: En què es basa la tècnica de Claude Lorrain?

Answer: al camp

Question: On prenia apunts Claude Lorrain?

Answer: el dibuix a ploma o a l'aiguada

Question: Quina és la tècnica més emprada per Lorrain?

Answer: papers entintats

Question: Què utilitzava Lorrain per als seus dibuixos?

Answer: del lapislàtzuli

Question: D'on s'extreia el blau ultramar?

Context: Claude va portar al seu punt més àlgid l'estudi de la llum i l'atmosfera com a vehicles d'expressió compositiva. La seva fórmula va tenir un èxit immediat,[nota 11] constatat pel fet que ja en vida va tenir imitadors i, tot i que tan sols tingué un deixeble, Angeluccio,[22] el seu estil va crear escola dins del classicisme francès i va influir a artistes com Gaspard Dughet, Jean Lemaire, Francisque Millet, Étienne Allegrain, Jacques Rousseau o Pierre Patel. Fora de l'ambient classicista, els paisatges de Lorrain van ser molt admirats a Flandes i als Països Baixos, i van inspirar a artistes com Jan van Goyen, Jacob Van Ruysdael, Jan Frans van Bloemen, Adriaen Frans Boudewyns i Pieter Nicolaes Spierinckx. A Espanya, els quadres per al Buen Retiro van influir en Juan Bautista Martínez del Mazo i Benito Manuel Agüero i, més endavant, en Antonio Palomino, Jerónimo Ezquerra i els germans Bayeu (Francisco, Manuel i Ramón).[73]

Answer: al seu punt més àlgid

Question: On va portar Claude l'estudi de la llum i l'atmosfera?

Answer: com a vehicles d'expressió compositiva

Question: Com utilitzava Claude l'estudi de la llum i l'atmosfera?

Answer: imitadors

Question: Què va tenir Claude en vida?

Answer: Angeluccio

Question: Qui va ser deixeble de Claude?

Answer: a Flandes i als Països Baixos

Question: On van ser admirats els paisatges de Lorrain?

Context: En els quadres de Lorrain el principal protagonista és la llum, a la que atorga tot el protagonisme, condicionant fins i tot la composició de l'obra que, igual que en Poussin, prové d'una profunda meditació i està concebuda sota uns paràmetres racionalistes.[55] En nombroses ocasions utilitza la línia de l'horitzó com a punt de fuga, i disposa en aquest lloc un focus de claredat que atrau l'espectador, per tal com aquesta lluminositat quasi cegadora actua d'element focalitzador que apropa el fons al primer pla.[56] La llum es difon des del fons del quadre i a l'expandir-se basta per si sola per crear sensació de profunditat, difuminant els contorns i degradant els colors per crear l'espai del quadre. Generalment, Lorrain disposava la composició en plans successius, on gradualment s'anaven difuminant els contorns, fins a perdre's en la lluminositat ambiental, produint una sensació de distància quasi infinita on, en darrera instància, es perd la mirada. Solia introduir el disc solar en marines, en les seves típiques escenes situades en ports, que servien de pretext per a donar acció a la temàtica figurativa; en canvi, els paisatges situats en el camp tenen una llum més difusa, que prové dels costats del quadre i banya l'escena amb suavitat, no tan directament com en els ports.[57]

Answer: la composició de l'obra

Question: Què condiciona la llum en els quadres de Lorrain?

Answer: com a punt de fuga

Question: Com sol utilitzar la línia de l'horitzó Lorrain?

Answer: des del fons del quadre

Question: Des d'on es difon la llum en els quadres de Lorrain?

Answer: sensació de profunditat

Question: Què crea la llum a l'expandir-se en els quadres de Lorrain?


El rapte de les sabines (Giambologna)

Context: Jean de Boulogne, conegut com a Giambologna, va néixer a Flandes. Es va formar en el seu país amb l'escultor Jacques du Broeuq. Després va viatjar va romandre a Itàlia, on va realitzar la major part de les seves escultures. Quan va presentar una escultura seva a Miquel Àngel aquest la va criticar per intentar acabar-la minuciosament sense abans haver realitzat un estudi previ: aquesta lliçó no la va oblidar Giambologna que, a partir d'aleshores, va realitzar sempre una gran quantitat d'esbossos en cera o argila abans d'executar les seves obres finals; a més, sempre va tenir una certa inspiració amb l'obra del gran mestre florentí. Traslladat a Florència, les seves escultures mostren una tècnica i un tractament de l'anatomia del cos humà amb moltes referències hel·lenístiques com en el grup d'Hèrcules i el centaure Neso. A partir de 1561 va estar sota la protecció de Francesc I de Mèdici, del qual va rebre com a primer encàrrec la realització d'una gran escultura en marbre que havia de representar una al·legoria política de la Victòria de Florència sobre Pisa; Giambologna va presentar la composició de dues figures dintre d'un volum cònic amb les corbes en forma d'espiral. Una mica més tard va realitzar el grup de Samsó i el filisteu, que recorda l'admiració que sentia per Miquel Àngel. Finalment va arribar la realització de la seva gran obra mestra, El rapte de les sabines, que també va ser adquirida per Francesc I de Mèdici. Una de les seves últimes escultures va ser l'estàtua eqüestre de Cosme I de Mèdici. Va morir a Florència el 1608.[2]

Answer: Flandes

Question: On va neixer Jean de Boulogne?

Answer: 1608

Question: Quin any va morir Jean de Boulogne?

Context: L'obra mostra l'episodi mitològic del «rapte de les sabines» per part dels fundadors de Roma. Segons la llegenda, l'escassetat de dones a Roma després de la fundació per Ròmul va fer que les cerquessin per formar famílies entre el poble dels sabins; aquests, però, s'hi van oposar i no van permetre a les seves dones que es casessin amb els romans. Els romans, llavors, van planejar el seu rapte durant un gran festival que Ròmul va organitzar: van assistir a diferents pobles dels voltants, entre ells els sabins, i durant aquesta festa els romans van raptar a les dones sabines. Per recuperar a les dones, el llegendari rei sabí de Cures, Titus Taci va declarar la guerra a Roma, però les dones, ja casades i amb fills, es van interposar entre els combatents i els sabins van desistir de lluitar.[11] Després d'aconseguir la pau, Titus Taci s'associà amb Ròmul, al qual concedí la mà de la seua filla Hersília.[12]

Answer: fundadors de Roma

Question: Quins van ser els raptors de les sabines?

Answer: un gran festival

Question: Què va organitzar Ròmul?

Answer: el llegendari rei sabí de Cures

Question: Qui era Titus Taci?

Answer: casades i amb fills

Question: Com estaven les dones sabines?

Answer: Hersília

Question: Amb qui es va casar Ròmul?

Context: El grup escultòric mesura 410 centímetres d'alçada, està realitzat en un sol bloc de marbre blanc i està compost per tres personatges nus: un home jove que aixeca per damunt del seu cap a una dona que sembla lluitar per alliberar-se del seu segrestador, mentre atrapat entre les cames del jove es troba un home vell i vençut amb mostres de desesperació; per això l'estàtua és també coneguda com la de «les tres edats de l'home». No hi ha tensió als personatges —tampoc a la sabina segrestada— i no sobresurt res del grup escultòric de la mida de la base del bloc.[5] Les tres figures estan unides psicològicament a través de les seves mirades i, formalment, per la posició dels seus cossos i els seus membres; aquesta disposició dóna la sensació de girar al voltant d'un eix central del qual no es poden escapar.[4]

Answer: marbre blanc

Question: Amb quin material està realitzat?

Answer: 410 centímetres

Question: Quina alçada té el grup escultòric?

Answer: les tres edats de l'home

Question: Quin altre nom rep?

Answer: un home vell

Question: Què hi ha entre les cames del jove?

Context: El 1581, Giambologna va començar el que es considera la seva obra mestra, El rapte de les sabines, finalitzada prop de 1582. Pel que sembla, l'escultura no va ser producte d'un encàrrec i es va portar a terme com una demostració de virtuosisme. Quan Francesc I de Mèdici va veure l'obra es va entusiasmar i va ordenar la seva instal·lació a la Loggia dei Lanzi, a prop del Palazzo Vecchio. Com que a la plaça s'hi trobava l'obra Perseu de Benvenuto Cellini, que representava el triomf del bé sobre el mal i el símbol de la victòria dels Mèdici a Florència després d'haver estat expulsats de la ciutat el 1494, l'autor va pensar un tema relacionat amb el qual batejar el seu treball, decidint-se per la història del rapte de les sabines. El nom es va posar un cop ja col·locada la peça a la plaça.[1]

Answer: El rapte de les sabines

Question: Quina es considerada l'obra mestra de Giambologna?

Answer: Benvenuto Cellini

Question: De qui és l'obra Perseu?

Answer: Loggia dei Lanzi

Question: On van instal·lar El rapte de les Sabines?

Answer: 1581

Question: Quin any va començar Giambologna El rapte de les Sabines?

Answer: Florència

Question: De quina ciutat van ser expulsats els Medici?

Context: Se sap que Giambologna va crear un grup en bronze que representa un rapte que va enviar Octavi Farnese, duc de Parma, el 1579. L'escultura mostra una iconografia molt escassa, sense accessoris ni símbols convencionals. En ella s'aprecia un home nu, amb els braços doblegats, portant una dona, també nua, sense signes aparents de lluita; els seus moviments semblen formar part d'un ballet amb les línies de composició contrastades. Basant-se en aquest grup, poc després Giambologna va tallar el gran grup. En una carta de l'any 1579, Giambologna afirmava que havia escollit aquest tema per poder demostrar les seves facultats: «[...] va ser elegit per donar camp d'acció al coneixement i a l'estudi de l'art».[4] Per dotar al grup d'una millor base —ja que necessitava preservar la solidesa total del bloc de marbre— l'escultor va col·locar una tercera figura corbada cap a endins, cap a terra; per tant, en aquesta segona escultura es troben tres figures entrellaçades dins un mateix espai: l'home vençut a terra amb les cames doblegades cap endarrere, l'ardent romà, de peu amb l'esquena arcada, i la dona tractant d'alliberar-se amb violència. La geometria de línies, el contrast de les expressions i la varietat de volums es van combinar per fer del rapte una reflexió estètica sobre la relació de les formes dins l'espai.[5]

Answer: Octavi Farnese

Question: Qui era el duc de Parma?

Answer: per poder demostrar les seves facultats

Question: Per què Giambologna va escollir aquest tema?

Answer: corbada cap a endins

Question: Com és la tercera figura?

Answer: col·locar una tercera figura

Question: Què fa l'escultor per aconseguir una millor base?

Answer: amb violència

Question: Com intenta alliberar-se la dona?

Context: Aquest debat va ser la inauguració d'una nova forma de veure el diàleg entre l'art i l'espectador, exigint una major participació, un seguiment més actiu en la contemplació dels diversos angles, no només del pla frontal com succeeix a la pintura. El rapte de Giambologna és una composició que presenta un moviment helicoïdal que pot ser vist des de qualsevol angle, una tipologia que havia estat proposada per Leonardo da Vinci i explorada per Michelangelo amb la seva escultura Geni de la Victòria, tot i que l'obra mostra una clara visió frontal. La peça de Giambologna és la primera gran obra d'art en resoldre satisfactòriament tots els angles i oferir punts d'interès des de qualsevol posició d'observació.[15]

Answer: helicoïdal

Question: Com és el moviment que presenta l'escultura?

Answer: de qualsevol angle

Question: Des d'on pot ser vista la l'escultura?

Answer: Michelangelo

Question: De qui és Geni de la Victòria?

Answer: Leonardo da Vinci

Question: Qui va proposar aquesta tipologia?

Answer: major participació

Question: Què exigeix a l'espectador?


Tresor de l'Oxus

Context: L'arribada al poder de Darios III, després de diverses batalles, i el suport per part d'alguns governadors sàtrapes a Alexandre el Gran, va posar fi a la dinastia. Darios III va ser assassinat el 330 aC per Bessos de Bactriana.[13] Alexandre va conquerir Bactriana sense massa dificultat. Només a Sogdiana, al nord de Bactriana, va trobar una resistència forta. Bactriana es va tornar una província del Regne de Macedònia.

Answer: L'arribada al poder de Darios III

Question: Què va posar fi a la dinastia?

Answer: a Alexandre el Gran

Question: A qui van donar suport alguns governadors sàtrapes?

Answer: 330 aC

Question: Quan va ser assassinat Darios III?

Answer: Bessos de Bactriana

Question: Qui va assassinar Darios III?

Answer: al nord de Bactriana

Question: On està Sogdiana?

Context: En un primer lloc, destaca l'estatueta amb referència ME 123905, que mostra un personatge jove masculí sobre un pedestal de dos esglaons. Es presenta completament nu, només amb un casquet sobre el cap del qual li sobresurt un corró de cabells sobre el front. Té les orelles perforades i, en no mostrar barba, s'ha relacionat amb l'estatuària grega, encara que el casquet bombat és d'un estil persa que també es pot observar als relleus de Persèpolis. La seva actitud és ferma, amb els braços en angle recte cap al front i uns punys closos que tenen forats verticals per a subjetar uns objectes, en l'actualitat desapareguts. Té una altura de 29,2 cm i està realitzada en argent.[38]

Answer: ME 123905

Question: Quina referència té l'estatueta?

Answer: un personatge jove masculí

Question: Què mostra l'estatueta?

Answer: sobre un pedestal de dos esglaons

Question: On és el personatge jove masculí?

Answer: perforades

Question: Com té les orelles el personatge jove masculí?

Answer: persa

Question: De quin estil és el casquet bombat?

Context: Entre els objectes de taula es troba una gerra d'or, amb el cos acanalat horitzontal i boca ampla. Després de realitzar-la amb la cera perduda, de la qual hi ha mostres al seu interior, se'n va enganxar una nansa amb forma de cap de lleó a l'extrem superior, com si volgués mossegar la vora de la gerra. La decoració se'n va fer amb cisell.[45]

Answer: una gerra d'or

Question: Què es troba entre els objectes de taula?

Answer: ampla

Question: Com és la boca de la gerra d'or?

Answer: al seu interior

Question: On hi ha mostres de la cera perduda?

Answer: cap de lleó

Question: Quina forma té la nansa que se'n va enganxar?

Answer: cisell

Question: Amb què es va fer la decoració?

Context: El tresor de l'Oxus és una col·lecció de 170 objectes de metal·lúrgia en argent i or que daten de la dinastia aquemènida, casa reial que va governar l'Imperi persa des del 550 aC al 330 aC. Algunes peces se'n troben al Victoria and Albert Museum i la majoria al Museu Britànic. Van ser trobades entre 1876 i 1880 a la riba nord del riu Oxus, a l'actual Tadjikistan (antiga regió històrica de Bactriana).[n. 1] Constitueix el tresor més conegut d'objectes d'or i argent de l'època aquemènida.[1] És d'extraordinària importància, no solament per la qualitat de les seves peces, sinó perquè ha constituït la base de l'estudi de l'orfebreria aquemènida.[2] El tresor, integrat per miniatures de carros amb els seus cavalls, segells, figures, braçalets, anells, monedes, gerres, plaques votives i objectes personals, va ser llegat al Museu Britànic per l'antiquari Augustus Wollaston Franks el 1897.[3]

Answer: 170

Question: Quants objectes formen la col·lecció del tresor de l'Oxus?

Answer: del 550 aC al 330 aC

Question: Quan va governar la dinastia aquemènida l'Imperi persa?

Answer: l'antiquari Augustus Wollaston Franks

Question: Qui va llegar al Museu Britànic el tresor?

Answer: una col·lecció de 170 objectes de metal·lúrgia en argent i or

Question: Què és el tresor de l'Oxus?

Context: Per últim, hi ha un cap d'or pertanyent a una figura d'un jove imberbe. Aquest cap té un estil diferent dels altres. La tècnica és tosca i resulta difícil atribuir-la a una escola concreta, per la qual cosa es creu que va ser de fabricació local.[41]

Answer: tosca

Question: Com és la tècnica?

Answer: or

Question: En quin metall està feta la figura del jove?

Answer: a una figura d'un jove imberbe

Question: A qui pertany el cap d'or?

Answer: resulta difícil atribuir-la a una escola concreta

Question: A quina escola pertany la tècnica?

Answer: que va ser de fabricació local

Question: Què es pensa sobre qui va fabricar la figura?

Context: Entre els diversos braçalets que formen part del tresor de l'Oxus, en destaquen dos de molt semblants (tots dos al Museu Britànic, un donat per A. Wollaston Franks i l'altre adquirit per Burton i més tard pel Victoria and Albert Museum, i avui en dipòsit a llarg termini en aquest museu).[30] Aquests dos braçalets tenen diverses parts realitzades individualment i després unides. Malgrat que, al principi, es creia que el cèrcol de la polsera era massís,[31] s'ha demostrat, per un forat produït en un braçalet, que és un tub buit. La tècnica emprada va ser la fosa a la cera perduda. També van ser modelats en cera els caps dels animals i les parts llises es van polir. Alguns elements, com les ales dels grius, van ser soldades. Els orfebres que van realitzar els braçalets eren professionals de gran nivell en tècnica i en estètica. Aquestes polseres són l'exemple més notable del tresor de l'Oxus junt amb el carro en miniatura.[32]

Answer: Museu Britànic

Question: On són els dos braçalets que destaquen en el tresor de l'Oxus?

Answer: A. Wollaston Franks

Question: Qui va donar al Museu Britànic un braçalet?

Answer: massís

Question: Com es creia que era el cèrcol de la polsera?

Answer: la fosa a la cera perduda

Question: Quina tècnica es va emprar per fer el cèrcol de la polsera?

Answer: els caps dels animals

Question: Què es va modelar en cera també?


Classificació de les roques ígnies

Context: La Unió Internacional de Ciències Geològiques (IUGS) recomana usar la classificació de Nicholas Rock amb la modificació que el terme «lampròfirs melilitics» reemplaça a «lampròfirs ultramàfics» de manera que la classificació englobi les polzenites les quals no són totes ultramàfiques.[28] Nicholas Rock difereix d'aquesta classificació argumentant que hi ha lampròfirs ultramàfics sense mel·lilita. Des de l'any 2002 l'alnoïta i la polzenita ja no són classificades com a lampròfirs per la IUGS, sinó com a roques melilitiques.[29] En la següent taula pot observar-se el nom que reben les diferents kimberlites segons la seva composició mineralògica:

Answer: «lampròfirs melilitics»

Question: Quin terme reemplaça a «lampròfirs ultramàfics»?

Answer: les polzenites

Question: Què engloba aquesta qualificació?

Answer: mel·lilita

Question: Què no tenen alguns lampròfirs ultramàfics?

Answer: l'alnoïta i la polzenita

Question: Què no es classifica com a lampròfirs des de l'any 2002?

Context: Les peridotites es distingeixen de les piroxenites perquè contenen més d'un 40% d'olivina. Aquest valor, inferior al 50%, va ser seleccionat perquè moltes lherzolites contenen més d'un 60% de piroxè. Les peridotites es subdivideixen en ortopiroxenites (per exemple la bronzitita), websterita i clinopiroxenita (per exemple diallagita).[30][33]

Answer: bronzitita

Question: Quin exemple hi ha d'ortopiroxenites?

Answer: clinopiroxenita

Question: Què és la diallagita?

Answer: un 60% de piroxè

Question: Què contenen moltes lherzolites?

Context: Tot i que moltes presenten signes de sobreimpressions metamòrfiques, com ara deformació o recristal·lització, formen part de les roques ígnies, i per tant es classifiquen com a tals. La classificació es realitza en el diagrama QAP (o triangle superior del diagrama QAPF) i se'ls dóna noms especials. De totes maneres, una de les característiques de les charnockites és la presència de diversos tipus de pertites; això comporta un problema sobre com es distribueixen eles pertites entre A i P en el diagrama. La subcomissió recomana que les pertites de feldespat han de distribuir-se entre A i P de la següent manera:[24]

Answer: metamòrfiques

Question: Quines sobreimpressions presenten?

Answer: roques ígnies

Question: Com es classifiquen?

Answer: La subcomissió

Question: Qui recomana distribuir les pertites de feldespat entre A i P?

Context: Les kimberlites del grup I són roques potàssiques ultrabàsiques riques en volàtils (predominantment CO2) que presenten una textura inequigranular com a resultat de la presència de macrocristalls d'entre 0,5 i 10 mm (generalment) i, en alguns casos, megacristalls d'entre 1 i 20 cm, que es troben dins d'una matriu fina. Els macrocristalls i megacristalls (alguns d'ells també xenocristalls) inclouen cristalls anhèdrics d'olivina, ilmenita magnèsica, pirop, diòpsid (en alguns casos subcàlcic), flogopita, enstatita i cromita pobra en titani.[18] Els cristalls d'olivina són constituents característics i dominants en totes les kimberlites fraccionades. La matriu conté una segona generació d'olivina primària euhèdrica o subhèdrica que es troba juntament amb un o més dels següents minerals: monticel·lita, flogopita, espinel·la (solució sòlida entre la ulvoespinel·la magnèsica i la ulvoespinel·la magnesio-cròmica), apatita, carbonats i serpentina. Moltes kimberlites presenten mica poiquilítica formada en un últim estadi; aquestes miques pertanyen a la sèrie entre la flogopita bàrica i la kinoshitalita. Els sulfurs de níquel i el rútil són minerals accessoris freqüents; així com també és freqüent el reemplaçament de l'olivina, la flogopita, la monticel·lita i l'apatita primerenques per serpentina i calcita.[18]

Answer: en volàtils

Question: En què son riques les kimberlites del grup?

Answer: CO2

Question: Quin volàtil hi predomina?

Answer: dins d'una matriu fina

Question: On es troben els megacristalls?

Answer: subcàlcic

Question: Com pot ser el diòpsid?

Answer: en un últim estadi

Question: Quan es forma la mica poiquilítica?

Context: Els membres evolucionats del grup poden ser pobres en macrocristalls i poden estar compostos essencialment per una segona generació d'olivina, calcita, serpentina i magnetita, juntament amb flogopita, apatita i perovskita. És evident que les kimberlites són roques híbrides complexes en les quals el problema de distingir els constituents primaris dels xenocristalls impedeix una definició simple.[21] La caracterització anterior intenta reconèixer que la composició i la mineralogia de les kimberlites no es deriva per complet d'un magma parental. Alguns estudis han demostrat que les kimberlites del grup I i les del grup II són, tant mineralògicament com petrològica, diferents entre si i formen part de diferents tipus de roques.[21]

Answer: en macrocristalls

Question: En què poden ser pobres els membres evolucionats del grup?

Answer: híbrides complexes

Question: Quin tipus de roques són les kimberlites?

Answer: d'un magma parental

Question: De què no es deriva per complet la mineralogia de les kimberlites?

Answer: el problema de distingir els constituents primaris dels xenocristalls

Question: Què impedeix una definició simple de les kimberlites?


Retaule del Sant Esperit

Context: Als carrers del costat dret hi ha les escenes de Jesús adult. Començant per la part alta, la primera és d'un gran simbolisme, perquè representa la incorporació formal a l'Església mitjançant el baptisme de Jesús a mans de Joan Baptista al riu Jordà. El passatge bíblic és narrat pels quatre evangelistes; a l'Evangeli de Marc es descriu: "Jesús vingué des de Natzaret de Galilea i fou batejat per Joan al Jordà. I tot seguit, mentre sortia de l'aigua, veié que el cel s'esquinçava i que l'Esperit Sant, com un colom, baixava cap a ell. I una veu digué des del cel: Tu ets el meu Fill, el meu estimat; en tu m'he complagut."［Marc 1:9-11］ Joan Baptista descriu l'esdeveniment en primera persona a Joan 1:32-34: "He vist que l'Esperit baixava del cel com un colom i es posava damunt d'ell. Jo no el coneixia, però el qui m'envià a batejar amb aigua em va dir: Aquell damunt el qual veuràs que l'Esperit baixa i es posa, és el qui bateja amb l'Esperit Sant." Al demacrat rostre del Baptista, l'autor hi reflecteix la seva sorpresa amb una expressió entre arravatada i continguda. Darrere seu hi ha un altre personatge que també mostra admiració per l'esdeveniment que es desenvolupa al centre de la composició. Jesús està despullat i submergit al riu fins a la cintura. La seva figura es transparenta en el verd de l'aigua, que mostra uns tons degradats molt ben realitzats. Sobre el seu cap, el colom que simbolitza l'Esperit Sant està descendint des del firmament estrellat, que es representa al capdamunt de la taula, per sobre del cel, que, com en altres obres gòtiques, és daurat. A l'esquerra de l'escena, dos àngels amb les ales verdes i vermelles sostenen les robes del Messies.[9]

Answer: de Jesús adult

Question: Quines escenes hi ha als carrers del costat dret?

Answer: mitjançant el baptisme

Question: Com s'incorpora Jesús a l'església segons l'escena?

Answer: al riu Jordà

Question: On és batejat Jesús?

Answer: entre arravatada i continguda

Question: Com és l'expressió del rostre de Sant Joan Baptista a l'escena?

Context: En aquesta restauració s'eliminen les taules que s'havien afegit el segle xix, es recuperen les dues taules dels extrems de la predel·la original i, per ocupar l'espai central buit, es va optar per una taula allargada obra de Lluís Borrassà. Aquesta peça només és 14 anys més moderna i la seva temàtica encaixa dins el relat iconogràfic del retaule. Representa l'enterrament de Crist i contrasta amb la resta del retaule perquè mostra un gran dramatisme. L'escena de l'enterrament mostra la cara deformada pel dolor de Crist mort i la tristesa dels qui el vetllen.[8]

Answer: les taules que s'havien afegit el segle xix

Question: Què van eliminar en aquesta restauració?

Answer: de Lluís Borrassà

Question: De qui és obra la taula del centre?

Answer: les dues taules dels extrems de la predel·la original

Question: Què van recuperar en aquesta restauració?

Answer: l'enterrament de Crist

Question: Què representa la taula central?

Answer: un gran dramatisme

Question: Què mostra la taula central?

Context: El Retaule del Sant Esperit és una obra del pintor gòtic català Pere Serra ubicada a la Seu de Manresa i realitzada vers 1394. Es tracta d'un retaule de grans dimensions i de gran riquesa iconogràfica, amb vint-i-dues escenes (sense comptar-hi les trenta-sis figures de sants pintades als sis entrecarrers), i es considera l'obra mestra de l'autor. Va ser encarregat per la Confraria dels Cuiraters de Manresa, que tenia el Sant Esperit com a patró. Es tracta d'una narració al voltant de la figura del Sant Esperit i la seva intercessió en els principals passatges bíblics. El relat comença amb la Creació del Món i la infantesa i maduresa de Jesús, continua amb la seva Passió fins a l'Ascensió i la Pentecosta —peça central i de trànsit entre els quadres de la vida de Jesús—, i s'acaba amb escenes relatives a la creació de l'Església i l'inici de l'apostolat cristià.

Answer: Pere Serra

Question: Qui va pintar el Retaule del Sant Esperit?

Answer: a la Seu de Manresa

Question: On està ubicat el Retaule del Sant Esperit?

Answer: vint-i-dues

Question: Quantes escenes té el Retaule del Sant Esperit?

Answer: trenta-sis

Question: Quantes figures de sants hi ha pintades als entrecarrers del Retaule del Sant Esperit?

Answer: la Confraria dels Cuiraters de Manresa

Question: Qui va encarregar el Retaule del Sant Esperit?

Context: La peça central, amb l'Enterrament de Jesús, la va pintar Lluís Borrassà el 1411 per a un retaule dedicat a Sant Antoni Abat, una obra encarregada el 24 de gener de 1408 al fuster Pere de Puig, pel que fa a l'estructura, i de la qual només es conserva aquesta peça.[18] L'estil d'aquest artista s'ha de situar dins el gòtic internacional, diferent de l'italogòtic de Pere Serra, i posa més èmfasi en el dramatisme de les escenes, a través de la representació dels sentiments i els contrastos de color.[8] És una obra del període de maduresa de Borrassà, que mostra uns personatges amb gran tensió anímica, mans crispades i rostres carregats d'emoció.[18]

Answer: Lluís Borrassà

Question: Qui va pintar la peça central?

Answer: l'Enterrament de Jesús

Question: Què hi ha a la peça central?

Answer: per a un retaule dedicat a Sant Antoni Abat

Question: Per a què va pintar la peça central Lluís Borrassà?

Answer: dins el gòtic internacional

Question: On hem de situar l'estil de Lluís Borrassà?

Answer: en el dramatisme de les escenes

Question: En què posa èmfasi l'estil de Lluís Borrassà?

Context: La següent escena continua la narració als carrers de la dreta. Es tracta de la Resurrecció de Jesús, una escena on hi ha un canvi de registre i es passa del dolor de la Crucifixió a la visió triomfant de Crist en la resurrecció. La figura central és Jesús, que porta el símbol de la Santa Creu i de la Resurrecció. Acaba de sortir de la tomba de pòrfir vermell després d'haver estat oberta per l'àngel enviat per Déu. A la part inferior de l'escena, s'hi veuen els dos soldats que havien estat enviats per Pilat per protegir el sepulcre i evitar que el cos fos robat.［Mateu 27:66］ Els soldats estan estirats a terra, com desmaiats.[9] L'artista ha volgut recollir la presència de Maria, que, segons una tradició medieval, ho va poder veure des de la finestra de casa seva: Prima vidit (la primera a veure'l), segons ho descriu sant Ambròs.[17]

Answer: la Resurrecció de Jesús

Question: Quina és la següent escena?

Answer: triomfant

Question: Com es veu Crist en l'escena de la Resurrecció?

Answer: de la Santa Creu i de la Resurrecció

Question: Quin símbols porta Jesús a l'escena?

Answer: els dos soldats

Question: Qui hi ha a la part inferior de l'escena?

Answer: estirats a terra, com desmaiats

Question: Com estan els dos soldats de l'escena?

Context: Al seu costat, i molt relacionada amb la resurrecció, hi ha l'escena de l'Aparició de Jesús al cenacle davant dels deixebles. Per donar continuïtat a l'escena anterior, Jesús mostra les mateixes robes i els mateixos atributs. Tot i haver-hi diversos apòstols a l'escena, només es poden veure les imatges de sant Pere, sant Pau i un altre de no identificat. La resta, al darrere, s'intueixen pels nimbes.[9]

Answer: l'Aparició de Jesús al cenacle davant dels deixebles

Question: Quina escena hi ha al seu costat?

Answer: les mateixes robes i els mateixos atributs

Question: Què mostra Jesús a l'escena?

Answer: donar continuïtat

Question: Què aconsegueix el pintor fent que Jesús vesteixi igual que a l'escena anterior?

Answer: sant Pere, sant Pau i un altre de no identificat

Question: Quines imatges d'apòstols podem veure a l'escena?

Answer: pels nimbes

Question: Per on s'intueixen la resta d'apòstols a l'escena?


Revolució Industrial

Context: Aquest alt nivell tecnològic assolit estimulà un gran augment de la producció industrial i un ràpid procés de concentració empresarial que va menar a la creació de monopolis, trust o càrtel. Paral·lelament es produí una concentració bancària, ja que els bancs passaren a monopolitzar el capital monetari. Les conseqüències del procés de concentració industrial i bancari modificaren el capitalisme de lliure competència, generaren un increment dels beneficis que, de retruc, representaren la progressiva internacionalització del capitalisme. D'aquesta manera, s'inicià un moviment que cercava nous mercats on poder invertir capitals i productes manufacturats i d'on poder extreure primeres matèries. Aquest fenomen produí una onada colonitzadora centrada fonamentalment en els continents africà i asiàtic.

Answer: un gran augment de la producció industrial

Question: Què estimulà el nivell tecnològic assolit?

Answer: els bancs

Question: Qui va passar a monopolitzar el capital monetari?

Answer: el capitalisme de lliure competència

Question: Què va modificar el procés de concentració industrial i bancari?

Answer: nous mercats

Question: Què cercava el moviment que es va iniciar?

Answer: en els continents africà i asiàtic

Question: On es va centrar l'onada colonitzadora?

Context: La manufactura del cotó nasqué i es desenvolupà de manera associada al comerç colonial, especialment en l'àmbit britànic. Fins al principi del segle xviii, els productes de cotó arribaren quasi exclusivament de l'Índia i foren comercialitzats per grans societats empresarials, com la poderosa Companyia Britànica de les Índies Orientals; aquestes companyies toparen amb l'oposició de les manufactures locals de la llana i la seda, que veien en el producte un perillós competidor. Cap a l'any 1700, aquests productors de llana i seda aconseguiren la prohibició de la importació de les indianes, nom amb què es coneixien aquests primers teixits de cotó. Amb aquesta llei es donà via lliure a la formació de manufactures d'indianes que importaven la primera matèria, al principi de les colònies de les Índies occidentals i, des del 1790, de les plantacions conreades per esclaus del sud dels Estats Units.

Answer: de manera associada al comerç colonial

Question: Com nasqué la manufactura del cotó?

Answer: quasi exclusivament de l'Índia

Question: D'on arribaven els productes de cotó fins al principi del segle xviii?

Answer: grans societats empresarials

Question: Qui comercialitzava els productes de cotó?

Answer: la prohibició de la importació de les indianes

Question: Què van aconseguiren els productors de llana i seda cap a l'any 1700?

Answer: nom amb què es coneixien aquests primers teixits de cotó

Question: Què eren les indianes?

Context: En els seus inicis, una bona part de la producció tèxtil s'orientà a cobrir les necessitats del mercat interior, assentant la base per una economia d'intercanvis generalitzada i incentivant la millora del sistema de transport interior. Tanmateix, ben aviat la vertadera font de recursos per al creixement industrial fou el mercat exterior. Aquest nou mercat no presentava problemes de competència i feia possible l'obtenció de beneficis molt elevats, fet que permeté implantar de manera generalitzada la mecanització de la indústria tèxtil i l'aparició d'invents revolucionaris. Les dates i les innovacions tècniques de la indústria tèxtil que tingueren un paper decisiu en aquest procés foren, principalment:

Answer: a cobrir les necessitats del mercat interior

Question: Cap on s'orientà molta part de la producció tèxtil?

Answer: el mercat exterior

Question: Què fou la veritable font de recursos per al creixement industrial?

Answer: de competència

Question: Quins problemes no tenia el mercat exterior?

Answer: l'obtenció de beneficis molt elevats

Question: Què va fer possible el mercat exterior?

Answer: implantar de manera generalitzada la mecanització de la indústria tèxtil

Question: Què va permetre l'obtenció de beneficis?

Context: Aquests importants centres fabrils toparen amb la manca de matèries primeres com el ferro i el carbó, que s'havien d'importar i que, de retruc, impedí el desenvolupament d'una indústria siderúrgica important; i també es trobà amb la manca de mercats perquè, d'una banda, el mercat estatal tenia un poder adquisitiu molt baix i, de l'altra, la independència d'Amèrica havia comportat la pèrdua del comerç colonial.[31] Malgrat aquests problemes, els empresaris innovaren. Així, la manca de carbó esperonà als empresaris a cercar una energia alternativa com fou l'aprofitament de la força de l'aigua. El mecanisme s'aconseguia mitjançant la construcció de canals i rescloses per conduir l'aigua dels rius i amb la incorporació d'una turbina a la roda hidràulica per multiplicar-ne la potència i ajustar l'entrada d'aigua a un rendiment constant. Per aquest motiu, a la vora dels rius Llobregat, Ter, el Fluvià i els seus afluents s'instal·laren fàbriques, especialment les de filats, mentre les de teixits es concentraven a Barcelona, Manresa, Vilanova, Sabadell, Terrassa, Reus, Salt de Girona i diverses poblacions del Maresme. Foren els "passadissos industrials catalans", artèries puixants de circulació econòmica de Catalunya, impel·lits pel port de Barcelona.[32]

Answer: amb la manca de matèries primeres

Question: Amb què van topar els centres fabrils?

Answer: la pèrdua del comerç colonial

Question: Què va comportar la independència d'Amèrica?

Answer: la força de l'aigua.

Question: Quina energia alternativa al carbó van trobar els empresaris?

Answer: a la vora dels rius

Question: On s'instal·laren fabriques per aprofitat la força de l'aigua?

Answer: les de filats

Question: Quines fabriques s'instal·laren a prop dels rius?

Context: Quan es fa servir la denominació en plural, les revolucions industrials designen les diferents onades d'industrialització que s'anaren succeint, ja que la Revolució Industrial fou un fenomen durador en el temps i amb una distribució geogràfica àmplia. El primer estat a industrialitzar-se fou la Gran Bretanya durant la primera meitat del segle xviii. Més tard, a la primera meitat del segle xix, s'estén per Bèlgica, Catalunya, França, Alemanya i els Estats Units. A la segona meitat del segle xix, arriba al nord d'Itàlia, els Països Baixos i Rússia. Fora del continent europeu cal destacar el cas del Japó, que es començà a industrialitzar-se a partir de 1868.

Answer: durador en el temps i amb una distribució geogràfica àmplia

Question: Com fou el fenomen de la Revolució Industrial?

Answer: les diferents onades d'industrialització que s'anaren succeint

Question: Què designa el terme “les revolucions industrials?

Answer: Gran Bretanya

Question: Quin va ser el primer estat a industrialitzar-se al segle xviii?

Answer: a la primera meitat del segle xix

Question: Quan arribà la industrialització a Catalunya?

Answer: a partir de 1868

Question: Quan es va començar a industrialitzar el Japó?

Context: L'Estat no donà cap protecció a la nova classe treballadora, ni tampoc establí cap mena de reglamentació laboral. Per tant, els obrers no tenien cap mena d'assegurança i podien ser acomiadats sense cap compensació ni atur. Inicialment, L'Estat només intervenia quan la llei i l'ordre estaven amenaçats, en cas de vaga o conflicte al carrer. Les primeres lleis que s'ocuparen de les condicions laborals foren promulgades pel Parlament britànic el 1802 i incidí especialment en la limitació de la jornada laboral dels nens, que es reduïa a 9 hores i s'imposava al patró l'obligació de donar-los instrucció. A mitjans del segle xix, la majoria dels governs dictaren les primeres legislacions obreres; per exemple, el 1843, a França es prohibí el treball dels menors de 8 anys.

Answer: cap mena de reglamentació laboral

Question: Què no va establir l'Estat?

Answer: cap mena d'assegurança

Question: Què no tenien els obrers?

Answer: pel Parlament britànic

Question: Per qui va promulgar les primeres lleis que s'ocuparen de les condicions laborals?

Answer: A mitjans del segle xix

Question: Quan dictaren les primeres legislacions obreres la majoria dels governs?


Mi, Belarussi

Context: Bielorússia i Rússia han treballat per establir vincles més propers i, com a resultat, s'ha proposat la creació de la Unió de Rússia i Bielorússia (o Estat de la Unió). Quan esdevingui una realitat, els dos països podran mantenir els seus propis símbols nacionals, encara que s'ha proposat un himne no oficial per a la Unió, la cançó Unió Sobirana de les Nacions (en bielorús Дзяржаўны саюз народаў, en rus Державный союз народов). Aquesta peça musical, derivada de l'himne nacional de la Unió Soviètica, parla d'una unió més àmplia entre les dues nacions.[13]

Answer: la cançó Unió Sobirana de les Nacions

Question: Quin himne no oficial per a la Unió s'han proposat Rússia i Bielorússia?

Answer: Estat de la Unió

Question: Com es coneix la Unió de Rússia i Bielorússia?

Answer: de l'himne nacional de la Unió Soviètica

Question: D'on prové la cançó Unió Sobirana de les Nacions?

Answer: d'una unió més àmplia entre les dues nacions

Question: De què parla la cançó Unió Sobirana de les Nacions?

Answer: els seus propis símbols

Question: Què podran mantenir els dos països?

Context: Mi, Belarussi (en bielorús Мы, беларусы; en rus Мы, белорусы; es pot traduir com Nosaltres, els bielorussos) és el títol no oficial de l'himne nacional de Bielorússia, i el primer vers de la seva lletra. Oficialment, Mi, Belarussi es titula Himne nacional de la República de Bielorússia (en bielorús Дзяржаўны гімн Рэспублікі Беларусь i en rus Государственный гимн Республики Беларусь). L'himne fou originalment escrit i adoptat el 1955 pel seu ús a la República Socialista Soviètica de Bielorússia.[1] La música de l'himne de l'RSS de Bielorússia fou composta per Niestsier Sakalouski i la lletra fou escrita per Mikhàs Klimkòvitx. Després de la dissolució de la Unió Soviètica es mantingué la música composta per Sakalouski, però se'n descartà la lletra. La nova lletra, escrita per Klimkòvitx i Uladzímir Karizna, fou adoptada segons un decret presidencial emès el 2 de juliol de 2002. Els versos de l'himne actual parlen d'una Bielorússia amistosa, honorant-ne les batalles militars passades i mirant endavant cap al futur. La música no es canvià a causa de les relacions històriques que manté amb el país.

Answer: Nosaltres

Question: Com es pot traduir Mi, Belarussi?

Answer: el títol no oficial de l'himne nacional de Bielorússia

Question: Què és Mi, Belarussi?

Answer: 1955

Question: Quan va ser l'himne originalment escrit i adaptat?

Answer: Niestsier Sakalouski

Question: Qui va compondre la música de l'himne de l'RSS de Bielorússia?

Answer: Mikhàs Klimkòvitx

Question: Per qui va ser escrita la lletra de l'himne de l'RSS de Bielorússia?

Context: Mi, Belarussi fou usat originalment com l'himne de la República Socialista Soviètica de Bielorússia (en bielorús гімн Беларускай Савецкай Сацыялістычнай Рэспублікі; en rus гимн Белорусской Советской Социалистической Республики) des del 24 de febrer de 1955. L'himne original fou compost per Sakalouski i la lletra fou escrita per Mikhàs Klimkòvitx. Fou presentat davant un jurat el 1944, però van caldre 11 anys de modificacions abans que fos adoptat definitivament.[2] Poc després que Bielorússia esdevingués un país independent, l'himne nacional fou modificat per deixar enrere la lletra de l'era comunista. El 1995 es féu un intent d'adoptar el poema Oh Déu totpoderós de Natàl·lia Arsènnieva com a himne nacional, però la proposició mai tingué èxit malgrat que estava recolzada per un comitè parlamentari.[3]

Answer: 24 de febrer de 1955

Question: En quina data va començar a utilitzar-se Mi, Belarussi com l'himne de la RSS de Bielorússia?

Answer: 1944

Question: Quan va ser presentat l'himne davant un jurat?

Answer: 11

Question: Quants anys de modificacions van caldre fins que va ser adoptat definitivament?

Answer: un país independent

Question: Què va esdevindre Bielorússia?

Answer: Natàl·lia Arsènnieva

Question: Qui va escriure el poema Oh Déu totpoderós?

Context: Bielorússia no tenia cap himne anterior al que fou adoptat durant l'era soviètica. Quan Lukaixenko va publicar el seu decret seleccionant el nou himne nacional es van fer pocs canvis a l'himne de l'era soviètica: es van eliminar les referències a Rússia, al Partit Comunista de la Unió Soviètica i a Lenin, però es va mantenir el tema general de l'«amistat dels pobles» i la música original de Sakalouski. El govern va decidir mantenir aquesta darrera per tal de no trencar la continuïtat històrica, i també per la seva qualitat musical.[8] Després que s'adoptés l'himne nacional, el procés d'adopció dels símbols nacionals ja estava complet.[8]

Answer: Lukaixenko

Question: Qui va publicar el decret seleccionant el nou himne nacional?

Answer: a Rússia, al Partit Comunista de la Unió Soviètica i a Lenin

Question: Quines referències es van eliminar en l'himne de Lukaixenko?

Answer: l'«amistat dels pobles»

Question: Quin era el tema general de l'himne?

Answer: per tal de no trencar la continuïtat històrica, i també per la seva qualitat musical

Question: Per què va decidir el govern mantenir la música original de Sakalouski?

Answer: pocs

Question: Quants canvis es van fer en l'himne nacional de Lukaixenko respecte al de l'era soviètica?


L'italiana in Algeri

Context: L'argument, que té una certa similitud amb la d'El rapte en el serrall de Mozart, però amb les situacions canviades:  Isabella és una italiana que se'n va a Algèria per aconseguir la llibertat del seu amant, Lindoro, esclau de Mustafà, un algerià molt poderós. Isabella també intenta millorar la relació matrimonial entre Mustafà i la seva dona, Elvira. És una gran farsa concebuda amb un criteri més modern: desapareix el vell sistema de parelles amoroses i hi ha una jerarquització clara dels cantants, amb el tenor i la mezzosoprano com a protagonistes, juntament amb el baix buf, una seconda donna, complementats per un terzo buffo i una terza donna. El públic ja s'estava aficionant a l'actuació del cor, i en aquesta òpera Rossini li dóna una presència molt vistosa que acaba d'arrodonir l'obra.[7]

Answer: a Algèria

Question: On marxa Isabella?

Answer: per aconseguir la llibertat del seu amant

Question: Per què marxa Isabella a Algèria?

Answer: Lindoro

Question: Qui és l'amant d'Isabella?

Answer: Elvira

Question: Amb qui està casat Mustafà?

Context: Una platja a la costa d'Alger. Isabella, l'enamorada de Lindoro, ha decidit rescatar-lo i emprèn la recerca en companyia de Taddeo, un molest pretendent. La nau que els va conduir va naufragar davant les costes algerianes. Apareix Haly, que obeint les pretensions del seu senyor, anuncia a la italiana que es convertirà en la favorita de l'harem del bei Mustafà. Taddeo, que es fa passar per l'oncle de la dona, es mostra inquiet, però ella, entusiasmada per l'aventura, el tranquil·litza: en introduir-se en el palau, trobarà la manera de rescatar a Lindoro.

Answer: davant les costes algerianes

Question: On va naufragar la nau que conduïa Isabella i Taddeo a Algèria?

Answer: que es convertirà en la favorita de l'harem del bei Mustafà

Question: Què anuncia Haly a Isabella?

Answer: per l'oncle de la dona

Question: Per qui es fa passar Taddeo?

Answer: inquiet

Question: Com es mostra Taddeo pels esdeveniments?

Context: Una altra estada al palau. Isabella, vestida "a la turca", sedueix a Mustafà i fa participar del pla a Elvira, per ajudar a recuperar l'amor del seu marit. Enlluernat, el bei fa tot el que diu la italiana. A més, Isabella fingeix estimar Taddeo, per assegurar el seu pla. Haly fa un elogi de les dones d'Itàlia.

Answer: "a la turca"

Question: Com està vestida Isabella?

Answer: Elvira

Question: A qui fa participar Isabella en el seu pla perquè Elvira recuperi l'amor del seu marit?

Answer: per assegurar el seu pla

Question: Per què fingeix Isabella estimar a Taddeo?

Answer: Haly

Question: Qui fa un elogi de les dones italianes?

Context: En l'òpera hi ha una categoria de dones fortes i astutes que, sense gaires contemplacions, són capaces de manipular i governar homes que es creuen poderosos pel simple fet d'haver nascut mascles. Solen ser protagonistes d'òperes còmiques. La Serpina, de La serva padrona de Pergolesi, va ser una de les primeres, però també es poden anomenar la Susanna (Le nozze di Figaro), la Rosina (Il barbiere di Siviglia), Donna Fiorilla (Il turco in Italia) o Alice Ford i les seves comares (Falstaff), entre d'altres. Però, la reina d'aquesta llarga llista de dones amb empenta és la gran Isabella, de L'italiana in Algeri.[2]

Answer: pel simple fet d'haver nascut mascles

Question: Per què es creuen poderosos els homes?

Answer: fortes i astutes

Question: Quina categoria de dones apareix en l'òpera?

Answer: de manipular i governar homes

Question: De què són capaces les dones fortes i astutes que apareixen en l'òpera?

Answer: poderosos

Question: Com es creuen els homes per haver nascut mascles?

Answer: Le nozze di Figaro

Question: A quin obra pertany el personatge de Susanna?

Context: La vivacitat de les situacions, la gràcia de la música i el ritme agitat i brillant que va imprimir Rossini a les escenes, fan comprendre l'èxit immeditat de L'italiana in Algeri.[7] Des d'aquella primera sèrie de representacions venecianes, la comèdia va recórrer les altres ciutats de la península. Va arribar a Roma el 1815, on la va rebatejar com Il naufragio felice. En pocs anys va ser rebuda a Barcelona, Munic, Madrid (el 1816, traduïda al castellà i cantada per les germanes Benita i Francisca Moreno a Madrid, en les noces de Ferran VII amb Isabel de Bragança[9]), París, Viena, Londres, Praga, Mèxic, Berlín, Buenos Aires, Sant Petersburg, Santiago de Xile i Rio de Janeiro, entre altres ciutats. Però després d'haver conegut tants èxits, va començar a ser desplaçada per la més popular de les creacions del mateix compositor: El barber de Sevilla (Roma, Teatre Argentina, 20 de febrer de 1816), i per altres òperes de diversos autors que van passar a convertir-se en favorites del repertori.

Answer: La vivacitat de les situacions, la gràcia de la música i el ritme agitat i brillant que va imprimir Rossini a les escenes

Question: Què pot explicar l'èxit immediat de L'italiana in Algeri?

Answer: Il naufragio felice

Question: Com es va rebatejar el 1815 L'italiana in Algeri?

Answer: Benita i Francisca Moreno

Question: Quines germanes van cantar l'òpera a Madrid?

Answer: El barber de Sevilla

Question: Quina obra de Rossini va desplaçar a L'italiana in Algeri?


Leila Khaled

Context: Entre el desembre de 1969 i el febrer de 1970 realitzà una gira pel Golf Pèrsic i l'Iraq, juntament amb altres companys de l'FPAP com Salah Salah, Rashida Obeida, Salim Issawi i Talaat Yacoub, amb l'objectiu de promocionar la causa i recaptar fons per a l'organització.[62] Alguns comentaristes afirmaren que, durant la fira, l'FPAP rebé una gran donació econòmica de la família reial d'Abu Dhabi.[61] La resposta popular fou molt exitosa i ajudà a consolidar encara més les figures públiques de l'FPAP, com ara Khaled, abans del seu retorn a Amman.[62] No obstant això, aquella primera experiència pública als mitjans de comunicació li provocà un sentiment d'ambivalència que resumí en paraules com «vam aprendre'n que no podem exposar a tothom, és suficient que ho faci una sola persona i ja està».[63]

Answer: pel Golf Pèrsic i l'Iraq

Question: Per on va realitzar una gira?

Answer: promocionar la causa i recaptar fons per a l'organització

Question: Quin objectiu tenia la gira?

Answer: de la família reial d'Abu Dhabi

Question: De qui sembla que van rebre una gran aportació econòmica?

Answer: molt exitosa

Question: Com va ser la resposta popular?

Answer: les figures públiques de l'FPAP

Question: Què va consolidar?

Context: A la xerrada de València, criticà que les negociacions dutes a terme per l'Autoritat Nacional Palestina, sense tenir en compte l'alliberament dels presos, la persecució de palestins fins i tot dins dels assentaments, l'apartheid incessant i l'espoli dels béns essencials (terra, aigua, cultius, etc.), només feien que dividir el poble palestí.[13]  També considerà la necessitat de mantenir la forta pressió de la campanya internacional de Boicot, Desinversions i Sancions a l'estat d'Israel, que ja li havia costat unes pèrdues valorades en més de 31 milions de dòlars, així com solidaritzar-se amb les persones represaliades que en prenen part.[13]  Com a cas paradigmàtic, cità les 9 persones de València encausades per haver demanat, a través de les xarxes socials, el boicot a l'actuació del cantant sionista Matisyahu al festival Rototom Sunsplash de 2015.[13] Finalment, denuncià el paper col·laboracionista d'Israel i l'Aràbia Saudí a les guerres de Síria, de Líbia i del Iemen, recordant que Palestina era un altre exemple de guerra sostinguda en el temps, igual de sanguinària però potser fins i tot més cruel, empenyent el poble palestí a la resistència i l'autodefensa contra els invasors.[13]

Answer: dividir el poble palestí

Question: Què va dir que aconseguien les negociacions?

Answer: l'Autoritat Nacional Palestina

Question: Qui portava aquestes negociacions?

Answer: l'estat d'Israel

Question: Contra qui s'havia de mantenir una campanya de boicot?

Answer: 9

Question: Quantes persones de València estaven encausades?

Answer: a la resistència i l'autodefensa

Question: A què s'empenyia el poble palestí?

Context: Pel que fa als segrestadors, foren alliberats sense càrrecs després de sis setmanes d'interrogatoris i vagues de fam intermitents.[23] Tant punt estigueren en llibertat, Issawi viatjà a la ciutat síria d'Homs per a visitar breument als seus pares, i Khaled es desplaçà fins al Líban quan s'assabentà que el seu germà Walid havia patit una pallissa per part de gendarmes libanesos després de saber-se la identitat de la segrestadora.[60] En acabat, Khaled viatjà de nou a Amman per a seguir la seva feina al camp de refugiats d'Al-Wehdat.[60]

Answer: sense càrrecs

Question: Com van ser alliberats els segrestadors?

Answer: sis

Question: Quantes setmanes els van interrogar?

Answer: Homs

Question: A quina ciutat va viatjar Issawi?

Answer: gendarmes libanesos

Question: Qui va apallissar al germà de Khaled?

Answer: per a seguir la seva feina al camp de refugiats

Question: Per a què va tornar a Amman?

Context: Ja a Al Jahra es trobà un ambient rural molt poc avesat a l'oci que requerien les seves necessitats, arribant a qualificar-la de «ciutat de l'avorriment mortal», així com tampoc a les dinàmiques polítiques a les quals estava acostumada.[30] Aquestes condicions materials de l'entorn, juntament amb un estricte règim de treball en un campus molt restringit, feren que s'hi trobés incòmode.[30] En aquelles instal·lacions docents, si bé egipcis, palestins i sirians foren les comunitats més nombroses, es percebí una sensació d'exclusió per part del govern kuwaitià, malgrat que totes fossin àrabs.[30] No obstant, aquesta pluralitat d'orígens comportà una gran riquesa lingüística, en forma de varietats dialectals de l'àrab, que l'engrescà a valorar-ho com un dels fets més positius de la seva estada al campus.[30] En el centre docent, s'avesà a seguir la campanya d'adoctrinament d'estudiants en el nasserisme, tot i que entre el professorat sorgiren debats entorn de la incapacitat del pensament per a unificar i defensar el Món àrab.[31] Un dels incidents més destacats en aquell temps fou el conflicte despertat amb la direcció del centre davant la prohibició de vestir amb màniga curta, pauta de comportament preceptiva a tot el país, a risc de ser expulsada malgrat la calor sufocant dels estius.[30] La desavinença finalitzà amb la redacció d'una circular recomanant el trasllat de Khaled a un altre centre, motiu que li fou de gran satisfacció.[30]

Answer: ciutat de l'avorriment mortal

Question: Com qualificava la ciutat d'Al Jahra?

Answer: rural

Question: Quin ambient hi havia a Al Jahra?

Answer: incòmode

Question: Com es va trobar en aquesta ciutat?

Answer: una gran riquesa lingüística

Question: Què comportà la pluralitat d'origens?

Answer: vestir amb màniga curta

Question: Què va prohibir la direcció del centre?

Context: Khaled no es fia del procés de pau araboisraelià. Segons ella, «No és un procés de pau. És un procés polític en què la relació de forces és per als israelians i no per a nosaltres. Ells tenen totes les cartes per jugar i els palestins no tenen res a dependre, sobretot quan l'OAP no està unida».[26] S'involucrà políticament convertint-se en membre del Consell Nacional Palestí i apareixent regularment al Fòrum Social Mundial.[87][88][89]

Answer: del procés de pau araboisraelià

Question: De què no es fia Khaled?

Answer: un procés polític

Question: Què és segons ella?

Answer: per als israelians

Question: Per a qui és la relació de forces?

Answer: no està unida

Question: Què passava amb l'OAP?

Answer: Consell Nacional Palestí

Question: De quin consell va ser membre?


Mosè in Egitto

Context: Els conjunts i les escenes de la trama bíblica eren d'importància cabdal per a Rossini. L'interès que els hi dedica es reflecteix en el fet que no va exercir cap esforç particular per a les tres àries solistes, sinó que va recórrer a la música apropiada que ja havia compost anteriorment o en encomanar la composició als seus ajudants. Així, l'ària d'Amaltea (La pace mia smarrita) la va agafar del seu altre «oratori» Ciro in Babilonia, cantat originalment de forma virtuosa per Amira durant el primer acte com Vorrei veder lo sposo. Rossini també va acceptar una ària menor de Mosè feta per un col·laborador desconegut, Tu di ceppi m'aggravi la mano, a la qual l'heroi epònim tenia dret, sobretot per respecte a la convenció; també va actuar com un contrapès a l'ària del primer acte de Faraone.[3]

Answer: Ciro in Babilonia

Question: De quin altre dels seus oratoris va agafar Rossini l'ària d'Amaltea?

Answer: Amira

Question: Qui va cantar originalment l'oratori Ciro in Babilonia?

Answer: un col·laborador desconegut

Question: Qui va fer un ària menor de Mosè?

Context: També hi ha reminiscències de Haydn. Mosè parla directament a Déu mitjançant l'informal «tu» i Stendhal va detectar que la seva invocació Eterno, immenso, incomprensibil Dio recorda al més sublim Haydn: hi ha de fet una invocació gairebé idèntica a Les estacions en les paraules «Déu de la vida! Déu d'amor! Déu Infinit!» en el final de la Primavera. Rossini ja havia dirigit a Bolonya en la seva joventut l'oratori de Haydn, i en la vellesa, va comentar al seu amic Hiller que tenia una gran admiració per La Creació.[3]

Answer: a Déu

Question: A qui parla Mosé directament?

Answer: Les estacions

Question: En quina obra apareixen les paraules «Déu de la vida! Déu d'amor! Déu Infinit!»?

Answer: Hiller

Question: Qui era l'amic de Rossini?

Answer: Bolonya

Question: On havia dirigit Rossini en la seva joventut l'oratori de Haydn?

Context: La intrusió dels temes sagrats en el teatre té els seus orígens en la funció social del teatre a Itàlia, on la vida social era molt important cada nit als teatres d'òpera després i també durant la Quaresma -el període de dejuni després de carnaval-. Com que el públic no volia prescindir d'aquesta institució, l'església, o per ser més precisos, els reglaments oficials en línia amb les seves ordenances, van prohibir l'exercici de l'òpera durant la Quaresma, però van permetre la seva realització si els temes eren bíblics.[3] Aquesta tradició va començar a Nàpols des dels últims vint anys del segle XVIII, i va ser una concessió de la sobirana als empresaris, artistes i públic.[4]

Answer: en la funció social del teatre a Itàlia

Question: On té els seus orígens la intrusió dels temes sagrats en el teatre?

Answer: l'òpera

Question: Què es va prohibir durant la Quaresma?

Answer: bíblics

Question: Quins temes havia de tractar l'òpera per a poder ser realitzada durant la Quaresma?

Answer: Nàpols

Question: En quina ciutat va començar la tradició?

Context: La invocació que fa Mosè a Déu per la restauració de la llum del dia pot ser citat com un exemple dels esforços de Rossini cap a un estil d'oratori. El text que Tottola va adoptar, en alguns llocs sense canvis respecte a Ringhieri, fou orquestrat en gran manera per Rossini amb un acompanyament homofònic en què els instruments de futa i metall (fagots, trombons, serpentons, trompes, oboès, clarinets i ocasionalment el flautí) donen a la música un «halo diví», per utilitzar el terme de Leopold Kantner, que els compositors barrocs ja havien utilitzat per als oracles, les veus misterioses i similars. El problema de Rossini radicava en trobar el color i to apropiat dels instruments disponibles i dotar-les d'una harmonia majestuosa, que Paolo Isotta va descriure com a visió de futur i que ja s'aproxima a la de Wagner.[3]

Answer: La invocació que fa Mosè a Déu per la restauració de la llum del dia

Question: Quin exemple es pot citar dels esforços de Rossini cap a un estil d'oratori?

Answer: fagots, trombons, serpentons, trompes, oboès, clarinets i ocasionalment el flautí

Question: Quins instruments donen a la música un «halo diví»?

Answer: en trobar el color i to apropiat dels instruments disponibles i dotar-les d'una harmonia majestuosa

Question: En què radicava el problema de Rossini?


Osud

Context: Tot i no ser una òpera massa representada, la música d'Osud posseeix valors evidents. Segons Shawe-Taylor[8] a Osud es troba la connexió estilística entre l'estil expansiu de Jenůfa i les maneres més lleugeres i esquives de Les excursions del Sr. Brouček i Kàtia Kabànova. En el primer acte, Janáček soluciona amb mestria el contrast entre l'atmosfera alegre i despreocupada dels hostes del balneari i el drama personal i íntim dels protagonistes. El punt culminant d'aquest acte és l'encontre entre els dos amants, Míla i Živný, que segons John Tyrrell[20] «demostra un fervent estil líric vocal rarament aconseguit en les obres de maduresa del compositor». En els actes segon i tercer els moments més importants pertanyen al personatge de Živný, sobretot el seu monòleg del tercer acte.

Answer: valors evidents

Question: Què posseeix la música d'Osud?

Answer: alegre i despreocupada

Question: Com és l'atmosfera dels hostes del balneari a Osud?

Answer: personal i íntim

Question: Com és el drama que pateixen els protagonistes d'Osud?

Answer: l'encontre entre els dos amants

Question: Quin és el punt culminat del primer acte d'Osud?

Answer: Míla i Živný

Question: Qui són els dos amants?

Context: Tots surten i només romanen el compositor Živný i Míla. La seva relació en el passat havia estat frustrada per la mare de Míla, que volia un compromís matrimonial més avantatjós per a la seva filla, ja que considerava que la vida d'un compositor era molt poca cosa. Živný va escriure una òpera sobre la seva infeliç vida. Ara, molts anys després, descobreix que havia acusat falsament a Míla d'infidelitat en l'òpera; el seu fill, Doubek, és en realitat el seu fill. Ara, Živný i Míla reviscolen el seu amor i decideixen fugir plegats. Mentrestant la mare de Míla els cerca entre la gentada i prediu un desastre.

Answer: molt poca cosa

Question: Com considerava que era la vida d'un compositor la mare de Míla?

Answer: sobre la seva infeliç vida

Question: Sobre què va escriure una òpera Živný?

Answer: fugir plegats

Question: Què decideixen fer Živný i Míla?

Context: Poc abans d'iniciar la composició d'Osud, Janáček s'havia mostrat molt impressionat amb dues òperes que havia tingut ocasió d'escoltar a Praga: La Bohème de Giacomo Puccini i Louise de Gustave Charpentier (21 de maig de 1903). De la primera en va lloar el ràpid i fàcil estil conversacional i de la segona el realisme descriptiu de la vida als barris populars parisencs. De Louise' també li va cridar l'atenció el fet que contingués cançonetes del carrer, les acolorides representacions de les escenes, i també el fet que Charpentier havia escrit ell mateix el llibret i havia anomenat a la seva òpera «novel·la musical».[4]

Answer: La Bohème de Giacomo Puccini i Louise de Gustave Charpentier

Question: Quines òperes van impressionar a Janáček abans de començar a compondre Osud?

Answer: Praga

Question: On va veure les dues òperes Janáček?

Answer: el ràpid i fàcil estil conversacional

Question: Què va lloar Janáček de La Bohème?

Answer: el realisme descriptiu

Question: Què va lloar Janáček de Louise?

Answer: que contingués cançonetes del carrer

Question: Què li va cridar l'atenció a Janáček de Louise?

Context: Després de compondre una de les seves millors i més populars òperes, Jenůfa, Janáček va començar a buscar un nou tema per la següent òpera. Els plans es van desenvolupar en un moment en què estava deprimit i submergit en la profunda crisi vital que va patir entre els 40 i els 50 anys d'edat, en la qual sobretot van influir la mort de la seva filla Olga a l'edat de 21 anys, el 26 febrer de 1903, i els seus problemes conjugals en un matrimoni que mai va ser feliç. Janáček havia triat la novel·la Sonata angelical (Andělská Sonata) de Josef Merhaut com a base per al llibret i fins i tot va fer una excursió als llocs relacionats amb la novel·la i va anotar les característiques de les melodies locals. No obstant això, no va procedir a començar-ne la composició.[4]

Answer: Jenůfa

Question: Quina és una de les millors i més populars òperes de Janáček?

Answer: entre els 40 i els 50 anys d'edat

Question: Quan va patir una crisi vital Janáček?

Answer: 21 anys

Question: A quina edat va morir la filla de Janáček?

Answer: Sonata angelical

Question: Quina novel·la va triar Janáček com a base del llibret de la seva nova òpera?

Answer: mai va ser feliç

Question: Com va ser el matrimoni de Janáček?

Context: L'home madur i l'artista consumat que era Janáček va quedar fascinat per la bellesa i joventut de Kamila Urválková, que clarament va inspirar aquesta òpera, encara que sempre va considerar sota un prisma d'escepticisme i amargor les possibilitats d'aprofundir la relació amb ella, fet que s'adverteix en el segon acte.[6] Tot i així, a la tardor de 1903, Urválková i Janáček van començar una correspondència bastant intensa, que va ser acabada en sec per desig de l'espòs d'Urválková al començament de la primavera de 1904. Els últims records de Janáček a Urválková van ser enviats des de Varsòvia (20 d'abril de 1904), on el compositor estava negociant la direcció del Conservatori.[4]

Answer: Kamila Urválková

Question: Per qui va quedar fascinat Janáček?

Answer: Kamila Urválková

Question: Qui va inspirar l'òpera a Janáček?

Answer: una correspondència bastant intensa

Question: Què van començar Urválková i Janáček a la tardor de 1903?

Answer: per desig de l'espòs d'Urválková

Question: Per què es va acabar la correspondència entre Urválková i Janáček?

Answer: al començament de la primavera de 1904

Question: Quan es va acabar la correspondència entre Urválková i Janáček?


Semiramide

Context: Semiramide, l'òpera més llarga que fins al moment havia escrit Rossini,[3] és una de les seves òperes que més reptes vocals planteja. Alhora, és un exemple clar del belcantisme d'una impecable factura orquestral i vocal. És l'òpera de l'adéu a Itàlia de Rossini a conseqüència de la tèbia acollida que els venecians van dispensar a aquesta obra que potser és la més completa del catàleg rossinià i la que més demostra la naturalesa dramàtica del seu autor.[4]

Answer: Semiramide

Question: Quina és l'òpera més llarga que fins al moment havia escrit Rossini?

Answer: vocals

Question: Quins reptes planteja Semiramide?

Answer: del belcantisme

Question: De què és exemple Semiramide?

Answer: l'adéu a Itàlia

Question: Què va suposar Semiramide nper a Rossini?

Answer: tèbia

Question: Quina va ser l'acollida de Semiramide per part dels venecians?

Context: Rossini va optar per la mateixa fórmula del Tancredi que l'havia fet guanyar al mateix teatre un èxit molt notable: el mateix llibretista -Gaetano Rossi-, la mateixa base literària -una tragèdia neoclàssica de Voltaire- i una mateixa fórmula musical, la de l'òpera seriosa amb una rígida estructura, les àries da capo, els severs arguments basats en la història antiga i el canto fiorito.[1] L'escriptor i filòsof francès havia utilitzat una llegenda que havia tingut una certa projecció en els teatres d'òpera. La mateixa Colbran ja havia interpretat el personatge de la reina assíria moltes vegades en la seva carrera en altres òperes de Portogallo (La morte di Semiramide, que va immortalitzar la cèlebre soprano Angelica Catalani), Nasolini i Mayr, que tractaven la mateixa trama.[10] Entre les 70 òperes, aproximadament, que s'han compost sobre l'argument de Semiramide, des d'Aldrovandini (1701) fins a Respighi (1910), cap arriba a la categoria de la de Rossini, tot i que altres compositors com Vivaldi, Hesse, Paisiello o Cimarosa també li van dedicar la seva música. El mateix Meyerbeer havia treballat aquest mateix tema a Semiramide riconosciuta quatre anys abans que Rossini.[7]

Answer: la mateixa fórmula del Tancredi

Question: Quina fórmula va aplicar Rossini a Semiramide?

Answer: un èxit molt notable

Question: Què li havia fet guanyar Tancredi a Rossini en el mateix teatre?

Answer: Gaetano Rossi

Question: Qui és el llibretista de Semiramide?

Answer: de Voltaire

Question: De qui és la tragèdia en que es basa Semiramide?

Context: Oroe declara el dia consagrat a Baal i crida a la reina Semiramide, reina de Babilònia, perquè triï un successor per al tron d'Assíria. El príncep Assur espera ser elegit i quan ella invoca Nino, el seu espòs mort, sona un gran tro i s'apaga el foc sagrat de l'altar. Arsace, el capità de l'armada, torna requerit per la reina i ansiós espera poder reunir-se amb la seva estimada Azema. Abans de morir, el seu pare li va dir que lliurés certs objectes al gran sacerdot i quan ho fa, aquest els reconeix immediatament i li revela que el seu pare va ser assassinat per Assur, dada que ningú més coneix.

Answer: el dia consagrat a Baal

Question: Què declara Oroe?

Answer: reina de Babilònia

Question: Qui és Semiramide?

Answer: un successor per al tron d'Assíria

Question: Què ha de triar Semiramide?

Answer: El príncep Assur

Question: Qui espera ser elegit?

Answer: Azema

Question: Qui és l'estimada d'Arsace?

Context: A part de Guillaume Tell (1829), que amb cinc actes i ballet estava sotmesa a les demandes de l'Òpera de París, Semiramide és l'òpera més llarga de Rossini. Compta amb gairebé quatre hores de música i el primer acte, amb més de dues hores de durada, és probablement el més llarg en la història de l'òpera. No obstant això, l'òpera en si té només tretze números i una obertura. Els números de conjunt es limiten als grans blocs de la gran introducció (núm. 1) i el primer final (7) com la seva contrapart, així com el segon final (13). Per contra, predominen els números solistes amb sis àries (dos sense (2 i 4), i quatre amb cor (5, 9, 10 i 12) i quatre duets (3, 6, 8 i 11). Els tres personatges principals competeixen entre si en duets -un amb l'altre, i després un altre més de la mare i el fill- en els quals totes les seves emocions arriben a la plena expressió; les tres veus que dominen l'òpera -soprano (Semiramide), contralt (Arsace) i baix (Assur)- canten junts per primer cop al segon final en el trio L'usato ardir.[9]

Answer: cinc

Question: Quants actes té Guillaume Tell?

Answer: tretze

Question: Quants números té Semiramide?

Answer: sis

Question: Quantes àries té Semiramide?

Answer: en duets

Question: Com competeixen els personatges principals a Semiramide?