Contrapunt

context: La fuga, la forma contrapuntística més desenvolupada, consisteix en la repetició d'un tema inicial (subjecte) per part de les veus al llarg de la peça. Aquest subjecte sol estar complementat per altres temes (contrasubjectes) que solen sonar simultàniament amb el subjecte. En funció de quants contrasubjectes poden sonar alhora amb el subjecte es diu que una fuga conté contrapunt doble (si n'hi ha un), triple (si n'hi ha dos) o quàdruple (si n'hi ha tres). És per aquest motiu que la fuga sol estar relacionada amb el contrapunt múltiple.[4] Si bé el contrapunt doble i triple són més comuns, el contrapunt quàdruple requereix un virtuosisme contrapuntístic amb què és difícil atorgar bellesa a una composició:
qas: answers: text: La fuga
question: Quina és la forma contrapuntística més desenvolupada?

answers: text: en la repetició d'un tema inicial
question: En què consisteix la fuga?

answers: text: amb el contrapunt múltiple
question: Amb què sol estar relacionada la fuga?

answers: text: doble i triple
question: Quins contrapunts són més comuns?

context: Mentre creixia, amb l'escola veneciana, una concepció més harmònica i homorítmica de la música (ja no tan contrapuntística), va aparèixer un moviment musical retrospectiu i conservador però no per això menys destacable. Giovanni Pierluigi da Palestrina (c. 1525 - 1594), que va formar part de l'escola romana, en va ser el compositor més destacat. La seva importància es deu al gran equilibri i perfecció que va trobar entre el contrapunt francoflamenc i l'harmonia italiana en les seves obres a cappella, de gran puresa i complexitat. És per tot això que Hugo Riemann descriu aquest període de finals del segle xvi com l'edat d'or de la polifonia.[4]
qas: answers: text: romana
question: De quina escola va formar part Giovanni Pierluigi da Palestrina?

answers: text: compositor
question: Què era Giovanni Pierluigi da Palestrina?

answers: text: entre el contrapunt francoflamenc i l'harmonia italiana
question: Entre que va trobar equilibri i perfecció Giovanni Pierluigi da Palestrina?

answers: text: de gran puresa i complexitat
question: Com eren les obres a cappella de Giovanni?

answers: text: Hugo Riemann
question: Qui descriu el període de finals del segle xvi com l'edat d'or de la polifonia?

context: L'augment d'interès per la qüestió harmònica va ser la causa de l'increment de la importància del baix com a base de l'estructura harmònica i veu fonamental. A partir del segle xvii hi va haver un desenvolupament del baix continu i també el baix obstinat. Aquest segon tipus de baix, va permetre augmentar la solidesa en la improvisació (predominant durant el barroc) i va donar lloc a formes contrapuntístiques de variacions com la passacaglia i la xacona, que van arribar al moment de màxima esplendor a mitjans del s. XVIII amb J. S. Bach.[4]
qas: answers: text: un desenvolupament del baix continu i també el baix obstinat
question: Què hi va haver a partir del segle xvii?

answers: text: augmentar la solidesa en la improvisació
question: Què permetia el baix obstinat?

answers: text: barroc
question: En quin període predominava la solidesa en la improvisació?

answers: text: formes contrapuntístiques de variacions
question: Què són la passacaglia i la xacona?

answers: text: J. S. Bach
question: Amb qui van arribar la passacaglia i la xacona al moment de màxima esplendor?

context:  La imitació és la reproducció d'un tram melòdic (exposat inicialment per una veu) per part d'altres veus.[nota 1] El motiu melòdic inicial s'anomena antecedent;[nota 24] mentre que els que el segueixen, consegüents.[nota 25] La imitació és un recurs que, encara que aprofiti el material temàtic, no esdevé monòtona donat que els consegüents varien de veus. A més, dóna coherència al discurs musical, ja que el fet de repetir un mateix tema cohesiona el global de la composició.[19] A part de ser utilitzada en les composicions contrapuntístiques més desenvolupades, com el ricercare, el cànon o la fuga, la imitació és, també, un dels mitjans més adequats per la composició d'estil polifònic. Encara que pot semblar contradictori (ja que la polifonia restringeix aparentment la independència de veus), s'ha de tenir en compte que, només quan el moviment rítmic de les parts és igual, és difícil d'adquirir una independència melòdica. En paraules de Knud Jeppesen (1892-1974): 
qas: answers: text: antecedent
question: Com s'anomena el motiu melòdic inicial?

answers: text: cohesiona el global de la composició
question: Quin efecte té el fet de repetir un mateix tema?

answers: text: la imitació
question: Quin és un dels mitjans més adequats per a la composició d'estil polifònic?

answers: text: un recurs que, encara que aprofiti el material temàtic, no esdevé monòtona donat que els consegüents varien de veus
question: Què és la imitació?

context: Un segle més tard es va incorporar el moviment contrari a l'organum (organum no paral·lel). Això va causar l'aparició de l'encreuament ocasional de les veus en certs organums, fet que conduïa a la imitació encara que no es concebés com a tal. A la segona meitat del segle xii, gràcies a un nou tipus d'organum, el florit (o melismàtic), es va assolir la polirítmia.[a][4][2]
qas: answers: text: es va incorporar el moviment contrari a l'organum
question: Què va causar l'aparició de l'encreuament ocasional de les veus en certs organums?

answers: text: A la segona meitat del segle xii
question: Quan es va assolir la polirítmia?

answers: text: gràcies a un nou tipus d'organum, el florit
question: Com es va poder assolir la polirítmia?