Eduardo e Cristina

context: L'obra, de la mateixa manera que Adelaide i la posterior Bianca e Falliero, és generalment vista com un retrocés en comparació amb la sèrie d'òperes del període napolità. De fet, per a compondre per als teatres de Venècia, Roma i Milà, amb raó o sense considerats menys «avançats» que l'escena napolitana, Rossini va adoptar clarament una forma més clàssica. D'aquesta manera es pot explicar la reintroducció de la simfonia obertura canònica (introducció lenta, seguit per un Allegro en forma sonata sense desenvolupament), més que el preludi més lliure adoptat a Nàpols i l'ús de recitativo secco en lloc dels d'orquestra completa.[5]
qas: answers: text: Adelaide
question: Quina obra va ser anterior a Bianca e Falliero?

answers: text: com un retrocés
question: Com es considerada l'obra en comparació amb la sèrie d'òperes del període napolità?

answers: text: una forma més clàssica
question: Quina forma va adoptar Rossini en les composicions dels teatres de Venècia, Roma i Milà?

answers: text: la simfonia obertura canònica
question: Què va reintroduir Rossini?

answers: text: Nàpols
question: On va adoptar el preludi més lliure?

context: L'òpera és principalment un pastitx, utilitzant material d'altres obres, complementats amb alguns números nous. Tracta del romanç de Cristina i un soldat suec, Eduardo, el seu matrimoni secret i el triomf final d'Eduardo, després d'haver patit presó pel rei suec. L'obertura és ocasionalment interpretada en concerts. Comença amb una introducció més lenta, el que condueix a un brillant Allegro, els dos principals temes característics del compositor.[2]
qas: answers: text: d'altres obres
question: D'on utilitza material l'obra?

answers: text: Cristina
question: Qui es va casar amb Eduardo?

answers: text: del romanç de Cristina i un soldat suec, Eduardo
question: De què tracta l'obra?

answers: text: presó
question: Què va patir Eduardo?

context: Tot i el triomf de benvinguda del treball, mai va entrar en el repertori i va tenir una circulació molt limitada. Rosa Morandi, la primera intèrpret de Cristina, va cantar l'òpera diverses vegades a Torí, Venècia, Ravenna i Reggio Emilia, fins al 1820. Entre els artistes més recordats hi ha Elisabetta Manfredini, que va cantar els dos papers: Eduardo el 1820 a Bolonya, i Cristina el 1822 a Mòdena i Perugia. Maria Marcolini va ser Eduardo en 1821 a Bèrgam; Giuditta Pasta (Eduardo) al Teatro Regio a Torí, com a Edoardo e Cristina, el desembre de 1821 (Stendhal ho recorda a la Vie de Rossini), mentre que Rosa Mariani (la primera Arsace) va cantar Eduardo a Trieste el 1822. El 13 de desembre de 1822 es representà al Teatre Nacional de São Carlos de Lisboa. Entre els tenors, que van interpretar el paper de Carlo, es recorda a Nicola Tacchinardi, Claudio Bonoldi el 1820 a Lucca amb Morandi. Domenico Donzelli el 1820 a Reggio Emilia, Ravenna, Vicenza i Cremona. El 8 d'abril de 1824 es va veure al Teatro Canobbiana de Milà. A part d'aquestes poques actuacions darrere de l'estrena a la Scala el 1828, l'òpera aviat va desaparèixer dels teatres, amb l'excepció del 7 de febrer de 1831 al Teatro Comunale de Bolonya.[3]
qas: answers: text: Rosa Morandi
question: Qui va ser la primera intèrpret de Cristina?

answers: text: diverses vegades
question: Quantes vegades va cantar Rosa Morandi l'òpera a Torí?

answers: text: 13 de desembre de 1822
question: Quan es va representar l'obra al Teatre Nacional de São Carlos de Lisboa?

answers: text: Teatro Canobbiana de Milà
question: On es va veure el 8 d'abril de 1824?

context: Cristina, filla del rei Carlo de Suècia, i Eduardo, líder de l'exèrcit suec, estan secretament casats i tenen un fill, Gustavo. La relació i l'existència del nen es descobreixen després que el rei, sense saber-ho, ha promès Cristina amb el príncep Giacomo. Cristina es nega al casament a la força, fet pel qual ella i Eduardo són empresonats. Eduardo té una oportunitat de rehabilitar-se quan el seu amic Atlei l'allibera després d'un sobtat atac dels russos. Derrotat l'enemic, Eduardo posa la seva vida en mans del rei, exigint la llibertat de Cristina i Gustavo. Carlo el perdona i accepta la unió amb la filla.[7]
qas: answers: text: del rei Carlo de Suècia
question: De qui era filla Cristina?

answers: text: la llibertat de Cristina i Gustavo
question: Què exigeix Eduardo al rei?

answers: text: al casament a la força
question: A què es nega Cristina?

context: Les presses varen tenir unes conseqüències pèssimes quan Rossini es va veure obligat a compondre Eduardo e Cristina per a Venècia, ciutat a la qual feia temps que no estrenava. Va aprofitar aquest fet per entrellaçar un veritable garbuix de números extrets d'altres obres, principalment de Ricciardo e Zoraide, a les que va afegir idees agafades d'Ermione i ni més ni menys que nou números de la ja per si fluixa Adelaide di Borgogna. Només l'immens prestigi que havia aconseguit entre el públic podia resistir el descrèdit que li comportava sobre els coneixedors de la seva obra, que van observar que aquesta òpera tenia només set números i alguns fragments realment originals.[12]
qas: answers: text: set
question: Quants números tenia l'òpera?

answers: text: a compondre Eduardo e Cristina per a Venècia
question: A què es va veure obligat Rossini?

answers: text: Venècia
question: En quina ciutat feia temps que Rossini no estrenava?

answers: text: Ricciardo e Zoraide
question: A quina obra va afegir idees agafades d'Ermione?

answers: text: fluixa
question: Com era Adelaide di Borgogna?