Experiment de Michelson-Morley

context: A cada cantonada de la pedra quadrada foren col·locats quatre miralls,      d  1     {\displaystyle d_{1}}   i     d   {\displaystyle d}  , de metall ben polit, plans, amb superfícies de 5 cm de diàmetre. Des d'un cantó un focus de llum     a   {\displaystyle a}   emetia un feix de llum que era col·limat en passar per una lent i es formava un feix de raigs paral·lels. A prop del centre de la pedra hi havia un mirall semiargentat     b   {\displaystyle b}   (mirall semitransparent fabricat amb una làmina de vidre amb una fina capa d'argent que permet que la llum passi a través d'ella parcialment i l'altra part es reflecteixi) formant un angle de 45° amb la direcció del feix de raigs incidents. Aquest mirall dividia el feix incident en dos raigs: Un reflectit cap als miralls      d  1     {\displaystyle d_{1}}   i un altre refractat cap els miralls     d   {\displaystyle d}  .
qas: answers: text: A cada cantonada de la pedra quadrada
question: On van col·locar quatre miralls?

answers: text: 5 cm
question: Quin diàmetre tenen els miralls?

answers: text: un feix de llum
question: Què emetia un focus de llum?

answers: text: un feix de raigs paral·lels
question: Què es formava en passar el feix e llum per una lent?

answers: text: en dos raigs
question: Com dividia el feix el mirall del centre de la pedra?

context: Tanmateix Michelson i Morley no observaren els desplaçament de les franges d'interferència esperat. Les seves observacions indicaven que si hi havia desplaçament era menor que una vintena part,     n  /  20   {\displaystyle n/20}  , i probablement encara menor que     n  /  40   {\displaystyle n/40}  . Però com que el desplaçament     n   {\displaystyle n}   és proporcional al quadrat de la velocitat, la velocitat relativa de la Terra i l'èter és probablement menor que una sisena part de la velocitat orbital de la Terra, això és 30/6 km/s o 5 km/s; i, en seguretat, menor que una quarta part, és a dir 30/4 km/s o 7,5 km/s.[1] Per tant, molt probablement resulta que      t  ‖   =  t  ⊥     {\displaystyle t_{\|}=t_{\perp }}  .
qas: answers: text: menor que una vintena part
question: Com era el desplaçament segons les observacions de Michelson i Morley?

answers: text: el desplaçament     n
question: Què és proporcional al quadrat de la velocitat?

context:  El francès René Descartes, el 1638, l'assenyalà l'èter com el transportador de la llum, i el 1690 l'holandès Christian Huygens, en la seva teoria ondulatòria de la llum, indicà que la llum es pot propagar mitjançant ones gràcies a l'èter i, com que la llum pot viatjar a través del buit, fins i tot el buit havia de ser omplert amb èter.[8] El 1865 l'escocès James Clerk Maxwell descobrí teòricament les ones electromagnètiques i les explicà com oscil·lacions d'un camp elèctric i d'un camp magnètic perpendiculars. A més demostrà que la llum és un tipus d'ona electromagnètica. Així com les ones de la mar han de tenir una substància de suport, que és l'aigua, per moure's; o que el so requereix un mitjà (aire, aigua, metalls,...) per transmetre els seus moviments ondulatoris, també les ones electromagnètiques, inclosa la llum, han de requerir un mitjà, anomenat èter lumínic, per transmetre els seus moviments ondulatoris.[9]
qas: answers: text: René Descartes
question: Qui assenyalà l'èter com a el transportador de la llum?

answers: text: 1638
question: Quin any René Descartes assenyalà l'èter com a el transportador de la llum?

answers: text: electromagnètica
question: Quin tipus d'ona va descobrir James Clerk que era la llum?

context: La sensibilitat de l'interferòmetre era tan alta que qualsevol petita vibració impedia la lectura. Per aquesta raó l'aparell fou muntat en una habitació tancada en un soterrani amb parets de pedra pesada, eliminant així la major part d'efectes tèrmics i vibratoris. Les vibracions es reduïren encara més instal·lant l'aparell damunt d'un gran bloc de pedra quadrat d'1,5 m de costat i 30 cm de gruix. Aquest bloc es recolzà en un anell fusta d'1,5 m de diàmetre exterior, 0,7 m de diàmetre interior, i 0,25 m de gruix. Aquest anell surava damunt el mercuri contingut en una canal de ferro colat, d'1,6 cm de gruix, i de tals dimensions com per deixar un espai lliure d'1 cm al voltant del flotador. A la part inferior hi havia un mecanisme per fer girar el flotador i mantenir-lo concèntric amb la canal plena de mercuri. La canal de ferro anul·lar descansava en un llit de ciment amb un moll de maó a sota construït en forma d'un octàgon buit. La totalitat de la part òptica de l'aparell, situada damunt la pedra, es mantingué protegida amb una coberta de fusta per a prevenir els corrents d'aire i els canvis ràpids de temperatura. Els autors estimaren que els efectes d'un 1/100 d'una franja serien detectables.[1]
qas: answers: text: alta
question: Com era la sensibilitat de l'interferòmetre?

answers: text: en un soterrani amb parets de pedra pesada
question: On era l'habitació tancada on van muntar l'interferòmetre?

answers: text: efectes tèrmics i vibratoris
question: Què volien eliminar instal·lant l'interferòmetre en aquesta habitació?

answers: text: d'un gran bloc de pedra quadrat
question: A sobre de què van instal·lar l'aparell?

answers: text: en un anell fusta
question: On recolzaren el bloc de pedra quadrat?