L'inganno felice

context: El gènere de la farsa, més que una òpera còmica, s'ha de considerar com un recurs d'un acte que servia de "farciment" entre els actes d'una òpera seriosa, encara que al temps de Rossini aquest origen havia estat gairebé completament perdut. El Teatro San Moisè es va especialitzar en la farsa i, per regla general, en presentava dues en una sola nit. En qualsevol cas, L'inganno felice no és una òpera còmica, sinó una semiseria d'un sol acte, i és la precursora de Torvaldo e Dorliska i Matilde di Shabran, així com de la seva semiseria més coneguda, La gazza ladra. El terme "semiseria" no ha de ser entès com a "mitjanament seriosa" o "mitjanament còmica" sinó que representa el gènere del melodrama burgès o l'òpera de rescat, el subjecte de les quals es pot resumir així: que els perseguits innocents seran rescatats en l'últim minut. Aquest és el cas de L'inganno felice: l'esposa fidel és acusada injustament de la infidelitat, és repudiada, i finalment és perdonada pel marit després que tot s'hagi resolt. Rossini i el seu llibretista Foppa van recuperar aquesta temàtica de nou en l'òpera Sigismondo, encara que amb molt menys èxit.[1]
qas: answers: text: de "farciment"
question: De què servia el gènere de la farsa?

answers: text: en la farsa
question: En què es va especialitzar el Teatro San Moisè?

answers: text: melodrama burgès o l'òpera de rescat
question: A què es refereix el terme semiseria?

answers: text: infidelitat
question: De què acusen injustament a l'esposa fidel a l'òpera?

context: Si durant el segle xix va ser la farsa més representada de Rossini, el segle XX va prestar poca atenció a L'inganno felice. El primer renaixement en els temps moderns es va dur a terme a Roma (1953), va seguir Bolonya (1954), Nàpols (RAI, 1964), Palerm (1968), Buenos Aires (1969), Wexford i Birmingham (1970), Nàpols (RAI, 1972), Pesaro (1980), Menton (1991), Narni (1992), Verona i Pesaro (1994). En la dècada de 1990 va tenir una sèrie d'actuacions al nord d'Itàlia, mentre que a Alemanya es realitzà només el 2002 a Karlsruhe i per la reobertura de la Kurtheater a Bad Wildbad el 2005.[1] Al setembre de 2014 es va realitzar a La Fenice de Venècia.[10]
qas: answers: text: durant el segle xix
question: Quan va ser la farsa més representada de Rossini?

answers: text: a Roma
question: On va començar a renéixer?

answers: text: al nord d'Itàlia
question: On van va ser representada a la dècada del 1990?

answers: text: Karlsruhe
question: En quina ciutat alemanya es va fer el 2002?

answers: text: 2014
question: Quin any es va representar a La Fenice de Venècia?

context: Poc se sap sobre la gènesi de L'inganno felice. És la tercera òpera de Rossini a estrenar-se i la segona farsa que va escriure per a Antonio Cera, l'empresari del Teatro San Moisè de Venècia. L'èxit obtingut per La cambiale di matrimonio el 1810 havia persuadit Cera a oferir al prometedor jove compositor una altra comissió, aquesta vegada per a la més important temporada de carnaval de 1811-1812. Rossini va tenir poc temps per escriure-la, ja que l'estrena de L'equivoco stravagante s'havia fet només unes poques setmanes abans, a Bolonya.[1] Entre les cinc farses escrites per Rossini a Venècia, L'inganno felice és la menys coneguda i la menys realitzada actualment. En l'època de Rossini, però, l'òpera es va presentar sovint als escenaris europeus al costat de les dues grans obres d'aquells anys: Tancredi i L'italiana in Algeri.[1]
qas: answers: text: per a Antonio Cera
question: Per qui va escriure aquesta farsa?

answers: text: l'empresari del Teatro San Moisè
question: Qui era Antonio Cera?

answers: text: èxit
question: Què havia aconseguit La cambiale di matrimonio el 1810?

answers: text: En l'època de Rossini
question: Quan va ser representada sovint?

context: L'estrena va tenir lloc el 8 de gener de 1812, juntament amb Amor muto de Giuseppe Farinelli,[5] amb un elenc de bons cantants com Teresa Belloc-Giorgi, Luigi Raffanelli i Filippo Galli, i va ser un gran èxit. L'endemà de l'actuació, Cera va escriure un informe entusiasta a la mare de Rossini: "L'inganno felice ha causat una sensació real; el públic s'ha mostrat entusiasmat des de l'obertura fins al final del finale, i hi ha hagut crits constants de 'Quina música bonica!'".[1] El Daily Veneto va escriure Aver non poteva esisto più fortunato (No podia haver tingut més sort), l'11 de gener de 1812.[6]
qas: answers: text: el 8 de gener de 1812
question: Quan es va estrenar?

answers: text: Amor muto
question: Quina altra òpera es va estrenar amb L'inganno felice?

answers: text: un gran èxit
question: Què va aconseguir el dia de l'estrena?

answers: text: una sensació real
question: Què va causar l'òpera segons Cera?

answers: text: 'Quina música bonica!'
question: Què cridava el públic?

context: En la següent dècada va ser incapaç de mantenir aquesta posició, però tot i així va tenir més de cent actuacions en teatres d'òpera italians i estrangers. D'aquestes, poc menys d'un quart van tenir lloc a Alemanya, on l'òpera va ser presentada sota el títol Die Getaüschten. En la dècada de 1830 la freqüència de les actuacions de L'inganno va disminuir considerablement, però per llavors l'òpera ja havia viatjat a altres països: a Santiago de Xile (1830), a Veracruz (1831), a Nova York (1833) i Nova Orleans (1837). El 1838 encara es va poder veure en tres teatres, però el 1839, per primera vegada, no n'hi va haver cap funció. En la dècada de 1840 l'òpera gairebé no va ser mai més realitzada i després només de forma molt esporàdica: el 1850 al Teatre Reial Municipal a Berlín, a Milà (1865), a Nàpols (1872), a Florència (1876) i a Madrid (1878).[1]
qas: answers: text: més de cent
question: Quantes actuacions va tenir en la dècada posterior?

answers: text: Die Getaüschten
question: Quin era el títol de l'òpera en alemany?

answers: text: En la dècada de 1830
question: Quan van disminuir les actuacions?

answers: text: 1833
question: Quin any es va estrenar a Nova York?

answers: text: 1839
question: Quin any va ser el primer any que no hi va haver cap funció?