Mercuri (planeta)

context: Arribar a Mercuri des de la Terra té dificultats tècniques significatives, ja que el planeta orbita molt més a prop del Sol que ho fa la Terra. Una nau amb destinació a Mercuri llançada des de la Terra ha de recórrer uns 91 milions de quilòmetres cap al pou potencial gravitacional del Sol. Començant des de la velocitat orbital de la Terra de 30 km/s, el canvi en la velocitat (delta-v) que la nau ha de fer per entrar en una òrbita de transferència de Hohmann que passi a prop de Mercuri és gran comparat amb altres missions planetàries.[88]
qas: answers: text: més a prop del Sol
question: On orbita Mercuri comparat amb la terra?

answers: text: significatives
question: Com són les dificultats tècniques per arribar a Mercuri?

answers: text: 91 milions
question: Quants quilometres ha de recórrer la nau?

answers: text: en una òrbita de transferència de Hohmann
question: On ha d'entrar la nau?

answers: text: canvi en la velocitat
question: Què ha de fer per entrar a l'òrbita de transferència de Hohmann?

context: A principis del segle xx, els estudis del matemàtic Paul Gerber i després la teoria general de la relativitat d'Albert Einstein van donar l'explicació de la precessió observada. Aquest efecte és molt petit: l'excés relativista d'avanç del periheli de Mercuri és només de 42,98 segons d'arc per segle, i per tant calen poc més de dotze milions d'òrbites per a una volta sencera de més. Hi ha efectes semblants, però molt més petits, per a altres planetes: 8,62 segons d'arc per a Venus, 3,84 per a la Terra, 1,35 per a Mart, i 10,05 per a 1566 Icarus.[59][60]
qas: answers: text: Albert Einstein
question: Qui va fer la teoria general de la relativitat?

answers: text: de la precessió observada
question: Quina explicació van donar els estudis del matemàtic Paul Gerber?

answers: text: poc més de dotze milions d'òrbites
question: Quantes òrbites calen per a una volta sencera de més?

answers: text: 42,98 segons d'arc per segle
question: De quant és l'excés relativista d'avanç del periheli de Mercuri?

context: A més dels cràters de diàmetres que van des de centenars de metres fins a centenars de quilòmetres, n'existeixen d'altres de mida descomunal com és el cas del cràter Caloris, que té un diàmetre de 1.300 km i que és la major estructura geològica de la superfície de Mercuri. L'impacte que el va produir va ser tan violent que va produir la sortida de lava del mantell i va crear un anell concèntric al voltant del cràter amb alçàries que arriben als 2 km. A més, també se li atribueixen les fractures i escarpes al costat oposat del planeta.[37] En la geologia lunar, aquest tipus de cràters, que van quedar omplerts pel material magmàtic, reben el nom de mars lunars.
qas: answers: text: 1.300 km
question: Quin diàmetre té el cràter Caloris?

answers: text: la major estructura geològica de la superfície de Mercuri
question: Com és considerat el cràter Caloris??

answers: text: violent
question: Com va ser l'impacte que va produir el cràter Caloris?

answers: text: lava
question: Què va sortir del mantell amb l'impacte?

answers: text: al costat oposat del planeta
question: On li atribueixen fractures i escarpes al cràter Caloris?

context: La primera nau espacial a arribar a Mercuri va ser la Mariner 10 de la NASA (1974–75).[17] La nau va utilitzar la gravetat de Venus per a ajustar la seva velocitat orbital, de manera que pogués arribar a Mercuri, i fou la primera nau a utilitzar aquesta assistència gravitatòria i la primera nau de la NASA a visitar més d'un planeta.[88] La Mariner 10 va fer les primeres imatges en primer pla de la superfície de Mercuri, que immediatament van mostrar-ne els cràters, i també en va revelar moltes altres característiques geològiques, com les escarpes gegants, que després s'han atribuït a l'efecte de la lleugera contracció del planeta causada pel refredament del seu nucli de ferro.[91] Desafortunadament, per la longitud del període orbital de la Mariner 10, la mateixa cara del planeta estava il·luminada durant cadascuna de les passades que va fer la Mariner 10. Això va fer que no fos possible l'observació de les dues cares,[92] i va resultar en el mapa el 45% de la superfície del planeta.[93]
qas: answers: text: la gravetat de Venus
question: Què va usar per ajustar la velocitat orbital?

answers: text: els cràters
question: Què van mostrar les imatges en primer pla de la superfície?

answers: text: pel refredament del seu nucli de ferro
question: Per què es produeix la contracció del planeta?

answers: text: l'observació de les dues cares
question: Què no va poder fer la Mariner 10?

context: Les dificultats inherents en observar Mercuri signifiquen que ha estat menys estudiat que altres planetes. El 1800, Johann Schröter en va fer observacions de la superfície, i afirmà haver vist muntanyes de més de 20 km d'alçada. Friedrich Bessel va utilitzar els dibuixos de Schröter per a estimar, erròniament, el període de rotació de 24 hores i una inclinació axial de 70°.[79] A la dècada del 1880, Giovanni Schiaparelli cartografià el planeta més acuradament, i va suggerir que el període de rotació de Mercuri era de 88 dies, el mateix que el seu període orbital a causa del seu acoblament de marea.[80] Aquest fenomen és conegut com a rotació síncrona i també existeix a la Lluna i la Terra. L'esforç de cartografiar la superfície del planeta fou continuat per Eugenios Antoniadi, que va publicar un llibre el 1934 que n'incloïa dos mapes i les seves pròpies observacions.[48] Bona part de les característiques de la superfície, particularment les característiques d'albedo, agafen el nom del mapa d'Antoniadi.[81]
qas: answers: text: Les dificultats inherents en observar Mercuri
question: Què fa que Mercuri hagi estat menys estudiat que els altres planetes?

answers: text: Johann Schröter
question: Qui va observar la superfície el 1800?

answers: text: 88 dies
question: Quin era el període de rotació segons Giovanni Schiaparelli?

answers: text: Eugenios Antoniadi
question: Qui va publicar un llibre amb mapes del planeta?

answers: text: del mapa d'Antoniadi
question: D'on agafen el nom les característiques de la superfície?

context: L'Agència Espacial Europea (ESA, per les seves sigles angleses) van desenvolupar i llançar una missió conjunta amb el Japó, anomenada BepiColombo, que orbitarà Mercuri amb dues sondes: una per enregistrar el planeta i l'altra per estudiar-ne la magnetosfera.[109] La missió va ser llançada a l'espai amb un coet Ariane 5[110] el 20 d'octubre de 2018 des del Centre Espacial de Guiana de l'ESA, per tenir més avantatge per la posició equatorial, enviant un contenidor amb les dues sondes.[109] Així com la MESSENGER, la BepiColombo farà passades properes a altres planetes de camí cap a Mercuri, per obtenir-ne impulsos gravitacionals, i modificar la seva òrbita; passarà per la Lluna i Venus i farà unes quantes aproximacions a Mercuri abans d'entrar en òrbita.[109] Es farà servir una combinació de motors químics i iònics, aquest últim donarà força contínuament durant intervals llargs.[111][109] La nau arribarà a Mercuri el 2025.[112][113] La sonda amb el magnetòmetre es farà amb una òrbita el·líptica; després, els coets químics llançaran la sonda cartogràfica en una òrbita circular. Les dues sondes hi orbitaran durant un any terrestre.[109]
qas: answers: text: amb el Japó
question: Amb qui va llançar una missió conjunta l'Agència Espacial Europea?

answers: text: la magnetosfera
question: Què estudiarà una de les sondes?

answers: text: químics i iònics
question: Quina combinació de motors es farà servir?